recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Beliggenheten til byprefekturet Ulanqab i Indre Mongolia.
Yuan Shangdu
Shangdu var Kublai-khans sommerresidens.
**Shāngdū** (mongolsk: ᠱᠠᠩᠳᠤ ᠰᠢᠶᠠᠨ, *Šaŋdu siyan*, Шанду шянь; tradisjonell kinesisk: 商都縣, forenklet kinesisk: 商都县, pinyin: *Shāngdū xiàn*) er et fylke i byprefekturet Ulanqab i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 4.304 km² og hadde omkring 234 417 innbyggere i 2010.

Historie
--------

*Shāngdū* er i diktningen også kjent under navnene *Zanadu* og *Xanadu*. Det var sommerhovedstaden for det mongolske Yuan-dynastiet (元朝, 1271–1368) i Kina. Det var Djengis Khans barnebarn Kublai-khan som tok byen i bruk for dette formål på 1200-tallet. Arkeologer har funnet og identifisert stedet i dette fylket, 275 km nord for Beijing, nordvest for Duolun. 

Hovedstaden bestod av en ytre by og en indre by, Selve palasset antas å ha dekket et område omtrent halvparten så stort som Den forbudte by i Beijing.

Byen ble antagelig ødelagt av kineserne i 1359.

Når navneformen Xanadu brukes, dreier det seg som regel om en henspilling på diktningens legendeby som heller stedfestes til Himalaya eller Sør-Kinas fjellområder. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Yesa-demningen** er en demning med vannkraftverk i sideelva Rio Aragon til Ebro, i provinsen Zaragoza i Aragón, nordøstre Spania. Selve reservoaret ligger på grensen til regionen Navarra. Vannkraftverket har en installert produksjonseffekt på 115 MW. Kraftproduksjonene ved verket startet i 1959. 

Men anlegget har forløpere i tidligere demningsposjekter som strekker seg 500 år tilbake i tid. Dagens anlegg ble prosjektert i ulike omganger med forsinkelser, med presentasjon av stadig nye planer i henholdsvis 1902, 1923, 1934 og 1945.

Reservoarets areal er inntil 20,89 km² (2 089 hektar), og vannvolumet er på 447 – 488 millioner m³. Demningen er en 76,5 meter høy og 398 meter lang gravitasjonsdam i betong.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yesa Reservoir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Yesa - *SEPREM*. Besøkt 17. januar 2012.
* Hydropower & Dams in Europe 2011. Besøkt 17. januar 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Detaljkart: Yeonpyeong-myeon.
**Yeonpyeong** er en gruppe øyer i Sør-Korea, beliggende i Gulehavet, vel 80 km vest for Incheon by og 12 km sør for sørkysten av Hwanghaeprovinsen i Nord-Korea. Den største øya er *Daeyeonpyeong*, men den kalles også rett og slett Yeonpyeong, fordi den er den dominerende øya både i areal og befolkning. Den har et areal på 7,01 km² og en befolkning på 1794 (2009). Den andre bebodde øya er Soyeonpyeong, men der finnes bare en liten befolkning. Arealet er på 0,24 km². I tillegg kommer noen mindre ubebodde øyer og skjær. Øygruppen har et samlet areal på 7,29 km².

Øyene er en del av den administrative enheten Yeonpyeong-myeon som igjen tilhører fylket Ongjin i provinsen Incheon.

Yeonpyeong-øyene ligger svært nær den nordlige grenselinja. Nærheten til Nord-Korea og rike fiskeressurser i området gjør at området har vært og er gjenstand for en viss spenning mellom de to koreanske statene. Sør-Korea har utplassert 1000 soldater på øyene. Det har vært marinesammenstøt i området flere ganger, blant annet i 1999 og 2002.

23. november 2010 skjøt Nord-Korea rundt 200 artillerigranater mot den største av øyene, *Daeyeonpyeong*. Minst 50 granater traff selve øya, de fleste i eller i nærheten av en sørkoreansk militærbase. Bombardementet skadet minst to sivile og ødela flere hus. To sivile sørkoreanere og to sørkoreanske marinesoldater ble drept i angrepet.

Referanser
----------

1. ↑  In Clash Between Koreas, Fishermen Feel First Bite The New York Times 23. juni 2010
2. ↑  Guns and crabs at Koreas' Cold War fishing zone Reuters 10. mars 2009
3. ↑  SKorea: NKorea Fires Artillery Onto Island Associated Press 23. november 2010
4. ↑   Hogg, Chris (24. november 2010). «Two South Korean civilians died in attack by North». BBC News. Besøkt 24. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yeonpyeong Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Salvatore Gionta** (født 22. desember 1930) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1960 i Roma.

Gionta vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Italias resultat i finalerunden som besto av fire lag; 2-7 mot gullvinnerne fra Ungarn og 1-3 mot Jugoslavia og seier over USA med 5-4 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Gianto spilte to kamper i OL-turneringen.

Åtte år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, ble han olympisk mester med det italienske vannpololaget. Gionta spilte to kamper og scoret to mål i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i vannpolo, Italias flagg Italia
* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Salvatore Gionta – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Salvatore Gionta – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Salvatore Gionta – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Salvatore Gionta – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Salvatore Gionta – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Ida Charlotte Amalie Hansen** (født 12. februar 1843, død 15. mars 1915) var en norsk reformpedagog, kvinnesaksforkjemper og friluftspionér fra Bergen. Hun ble lærer i matematikk ved Frk. Hanna Aarestrups Pigeskole i 1860, og underviste siden også ved Madam Meyers Pigeskole. I 1885 tok hun over Aarestrups skole og ble bestyrer for Frk. Amalie Hansens Pigeskole i Bankgaten 8. Hun tok i 1885 initiativ til etableringen av Bergens Kvinnesaksforening, der hun var leder 1887–1907; hennes bror Gerhard Henrik Armauer Hansen var også blant stifterne. Hun ble utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening på nasjonalt nivå i 1913.

Referanser
----------

1. 1 2   marcus.uib.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kvinner må opplyses og dyktiggjøres for de nye rettigheter og arbeidslivet»
3. ↑  Flere kvinner på sokkel!
4. ↑  Aasen, Elisabeth (2020). *Bergens små og store døtre*. Bergen: Bodoni forl. ISBN 9788284030722.
5. ↑  *Nylænde 1914 s. 26*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Shangdi** eller **Shang Di** (kinesisk: 上帝, pinyin: *Shàngdì*, Wade-Giles: *Shang Ti*), eller iblant bare **Di**, senere kjent under navnet **Tian**, var en preeksistent himmelgud i kinesisk mytologi.

I det tidlige kinesiske Shang-dynastiet (ca. 1550-1045 f.Kr.) var Shang Di den høyeste gud. Man kunne ikke vende seg til ham direkte, men måtte be de avdøde forfedrene formidle budskapet.

Dette gudsbegrepet gikk for det meste ut av bruk allerede i kinesisk oldtid, skjønt det kunne leve videre i noen seremonielle 
sammenhenger. Ettersom den religiøse forståelse også gjennomgikk endringer, var det kanskje lite av den gamle tenkning rundt *Shangdi* som ble båret videre fremover i historien.

Annen betydning: Den kristne gud
--------------------------------

*Shangdi* er også et av de to ord som brukes innen den kinesiske protestantiske kristenhet om Gud. (Det andre ordet er *Shen*). De protestantiske oversettelser av Bibelen er av to hovedtyper: De som benytter *Shangdi* for Gud, og de som benytter *Shen*.

Den katolske kirke hadde etter en lang diskusjon under ritestriden forkastet *Shangdi* fordi det var ansett som uheldig på grunn av faren for sterke konnotasjoner som var vanskelige å forene med kristen tanke – det katolske ordet for Gud er Tianzhu. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Arne** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Purbeck i det sørøstlige Dorset, England. Den ligger omkring 5 km vest for Wareham. Lokale reiseforbindelser er jernbanestasjonen i Wareham mens Bournemouth flyplass ligger 18 km unna. Hovedveien gjennom landsbyen er Arne Road som forbinder den med Wareham. Landsbyen Arne er lokalisert på halvøya av samme navn og som stikker fram til Poole havn på motsatt side av byen Poole. 

Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 1 297 innbyggere.

Historie
--------

Navnet kommer fra saksisk *earn*, som betyr «hus».

Under den andre verdenskrig ble landsbyen evakuert, ettersom man bygde en falsk ammuniasjonsfabrikk som skulle trekke tyske bombefly vekk fra den britiske marinens virkelige fabrikk, Royal Naval Cordite Factory, på den andre siden av havnen i Holton Heath. 

Etter krigen ble landsbyen gjenoppbygget. Det eneste eldre byggverket man finner er en liten kirke fra 1200-tallet, viet til sankt Nikolas av Myra. Kirken har ikke tårn, og den er så liten at kor og skip går i ett. De opprinnelige vinduene er bevart, og det er flott utsikt fra vinduene ved alteret. 

Det meste av området rundt Arne er satt av til et fuglereservat kontrollert av Royal Society for the Protection of Birds (RSPB). En av de mest sjeldne engelske fuglene er en spurvart som finnes i reservatet, på engelsk kalles *dartford warbler*. På norsk kalles den vinsanger (*Sylvia undata*). Det finnes en natursti på sommeren, men mye av reservatet kan bare besøkes med spesiell tillatelse fra RSPB.

Bilder
------

* Det gamle skolehusetDet gamle skolehuset
* Inne i kirkenInne i kirken
* Kirkens orgelKirkens orgel

Referanser
----------

1. ↑   «Key Figures for 2011 Census: Key Statistics», *Neighbourhood Statistics*, Office for National Statistics.
2. ↑   «Ny global rødliste fra IUCN», *Norsk ornitologisk forening*

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra Arne og omegn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Salving** er en seremoniell handling som innbefatter bruk av salve eller olje til å smøre eller helle på noen eller noe. Seremonien kan ha ulike betydninger, men i flere tilfeller har salving vært et tegn på at noen innsettes i en spesiell stilling.

Ifølge Bibelen ble salve brukt i flere tilfeller da kongene i oldtidens Israel ble innsatt, som da Saul og David ble salvet av Samuel. En slags salving ble også utført når prester ble innsatt i sin stilling. Betegnelsen Messias kommer fra det hebraiske *Masjíach*, som betyr «den salvede».

Noen ganger har kongelige personer blitt salvet som en del av kroningen, noe som også har vært vanlig i Europa. I Danmark ble konger i en lang periode salvet snarere enn kronet i kirken; de hadde allerede på seg kronen når de møtte opp. I Norge fant det sted siste gang da Haakon VII og Maud ble kronet i 1906. I Storbritannia inngår fortsatt salving som en del av kroningen av den britiske monarken.

I den katolske kirke og den ortodokse kirke utføres salving som en del av tre sakramenter: *ferming*, *prestevielse* og *sykesalving*.

Se også
-------

* Ferming
* Prestevielse
* Sykesalving
* Kroning

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anointing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Må ikke forveksles med Gåsøya/Geitholmen naturreservat.

**Geitholmen naturreservat** på Geitholmen i Bærum kommune ble opprettet 27. juni 2008. Geitholmen ligger på yttersida av Snarøya, rett utenfor Snarøykilen. Lokaliteten utgjøres av en svakt skrånende kalktørreng og en verdifull strandsone mot sjøen på den sørlige del av Geitholmen.

Formålet med fredningen er å bevare et spesielt naturområde med en tilnærmet urørt og rik kalktørreng med stor botanisk verdi, samt en verdifull strandeng. Området er egenartet på grunn av sørvendt beliggenhet. Kalktørrenger av denne størrelse er meget uvanlig. Engen er relativt flat uten skyggende trær eller kratt. Blant de mest interessante planteartene nevnes dragehode. Arten er med i Nasjonal rødliste (DN 1999), i kategorien norsk ansvarsart. I strandkanten vokste noen få individer av den regionalt sjeldne arten strandkål.

I 2022 skal rundt 1200 hettemåkeegg ha forsvunnet i hekkesesongen. En person ble ilagt bot på kr. 30 000 for å ha fjernet minst 30 egg av den kritisk truede fuglearten.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Geitholmen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  «Fikk bot etter eggplukking på naturreservat: – Boten er for mild». *www.vg.no*. Besøkt 13. september 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Arne Hansen Baggerud** (født 5. februar 1805, død 10. juni 1880) var en norsk lærer, lensmann, gardbruker, og stortingsmann, fra Nordre Land i Oppland.

Arne Hansen Baggerud var fra gården Baggerud som faren drev på Nordsinni i Nordre Land. Bare 15 år gammel var han omgangsskolelærer. I perioden 1826-36 var han huslærer. I 1836 ble han gårdbruker på Lid i hjembygda. Fra 1856 var han også lensmann i Nordre Land.

Baggerud var medlem av herredsstyret fra 1838, de første 18 årene var han i formannskapet. Han var ordfører i Nordre Land 1849-56. Han var også med i forlikskommisjonen 1845-56. I 1845 fikk han opprettet en høyre allmennskole i Land.

Arne Baggerud ble i 1842 valgt til 1.varamann til Stortinget. I 1845 var han 4. representant fra Kristians amt og hadde så plass på alle storting fram til 1858. På ny stortingsmann 1862-66 og 1871-76. Baggerud var i 1845 medlem av kirkekomite nr 2, 1848 av kirkekomite nr. 1 og i 1851 av kirkekomiteen, trykkekomiteen og adressekomiteen. I periodene
fra 1857 var han medlem av Lagtinget. Ellers var han medlem av militærkomiteen 1854, 1857, 1862-63, 1865-66 og 1871-74. I 1854, 1857 og 1858 var han medlem av valgkomiteen. Han var i 1857 medlem av komiteen om fengselslova, 1858 av finanskomiteen, 1862-62 og 1871-73 av jernbanekomiteen. I flere andre komiteer som drøftet særlige saker var han medlem. Baggerud var med i deputasjonene som Stortinget sendte til Eidsvoll 17. mai 1864, Christiania 4. november samme år, til Haugesund i 1872 og til kroningen i Trondheim i 1873.

Arne Hansen Baggerud døde hjemme på gården sin i Nordre Land sommeren 1880. 12. mai 1885 vedtok Stortinget å stille opp ei portrettbyste av ham i Stortinget.

Gården
------

Arne Hansens gård er blitt gjenoppbygd.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 55[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lindstøl, Tallak: Stortinget og statsraader 1814-1914, Kristiania, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Baggerud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Øyen Geitanger, Øygarden kommuneTjønna ved Monsegaard
Øya **Geitanger** (gammelt lokalt navn Geitung) ligger i Øygarden kommune vest for Bergen. Denne fredfulle øya er uten biler. Forholdene er gode for fiske og dykking. Antall innbyggere på øyen var under ti i 2006.

I tidligere tider har innbyggerne på Geitanger, som ligger innerst i Hjeltefjorden, livnært seg med fiske og enkelt landbruk. Fiske- og landbruksvarene ble hovedsakelig solgt på Fisketorget i Bergen. Varene ble fraktet med oselver fra øyen til Bergen havn.

De seneste årene har det vært en besetning med gammelnorsk sau (villsau) på Geitanger som bidrar til å ivareta deler av øyas kulturlandskap. Øyen som tidligere besto av større lyngheier, har i dag fått en tilvekst av gran og furu som i hovedsak er plantet i kommunal regi. Lyngheiene på Geitanger har vist seg å være gunstig for honningproduksjon. Rundt på øyen finnes en rekke steingarder som fremdeles er godt synlig i terrenget.

Transport til Geitanger er sjøveien fra tettstedet Knappskog på Sotra til øyas vestside hvor det finnes en dypvannskai og havnen Keilo. Sør på Geitanger er det etablert en gjestehavn med servering om sommeren.

Galleri
-------

* Havnen KeiloHavnen Keilo
* Monsegaard på GeitangerMonsegaard på Geitanger
* Rutebåtkaien på GeitangerRutebåtkaien på Geitanger
* Rutebåten MS «Utgar» ved GeitangerRutebåten MS «Utgar» ved Geitanger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
«Arne Arnesen» har flere betydninger.

**Arne Arnesen** (født 28. juli 1847 i Uskedalen i Kvinnherad som sønn av landhandler Jens Arnesen og Sella Gjertsdatter Myklebust, død 9. juni 1908) var stortingsrepresentant for Venstre fra Kristiansund og Sunnmøre.

Som voksen etablerte Arnesen seg som skipshandler med eget handelshus (Arnesens skipshandel), og var i tillegg væreier i Kristiansund. Han var bestyrer av Norges Banks avdeling i Kristiansund. Ved bybrannen i Ålesund i 1904 organiserte han den første hjelpesendingen dit. Året før Norsk Selskab til Skibbrudnes Redning (NSSR) ble etablert i 1891, hadde han tatt initiativet til et lokalt basert redningsselskap for Kristiansund og Mørekysten.

Politiker
---------

Som handelsmann og væreier var Arnesen spesielt interessert i fiskeripolitikken.Han var i flere år ordfører og varaordfører i Kristiansund. Han ble valgt som suppleant (varamann) for Venstre i flere stortingsperioder. Møtte som representant for Venstre første gang i 1900. og som suppleant (vara)i 1906. Ble forespurt om å være fiskeriminister, men takket nei til denne stillingen. Stemte for unionsoppløsningen, og for republikk ved kongevalget i 1905. Arnesen var ordfører i Kristiansund og innehadde flere tillitsverv i byen, blant annet bestyrer av Norges Banks avdeling.Døde ved ankomst i Kristiania 1908,etter å ha vært innkalt til stortinget.

Medaljer
--------

Innehaver av 7. juni-medaljen.

Arne Arnesen ble begravet i Kristiansund. Det ble holdt minnetale i Stortinget over ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 6[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Arnesen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Shanghai Tower, 26. December 2014
**Shanghai Tower** (kinesisk: 上海中心大厦; pinyin: *Shànghǎi zhōngxīn dàshà*) er en skyskraper i finansområdet Lujiazui i Pudongdistriktet i Shanghai i Kina. Skyskraperen stod i full høyde i august 2013, da det var kranselag, med 128 etasjer og en høyde på cirka 632 meter. Den er den høyeste bygningen i Kina, og den nest høyeste i verden, etter Burj Khalifa (828 meter). Blant dens fasiliteter er verdens høyeste observasjonsplatform (561m) og verdens raskeste heis med en toppfart på 18m/s.

*Shanghai Tower* vil imidlertid bli forbigått av en annen skyskraper i Kina, Changshas Sky City, som er planlagt å nå en høyde på 838 m (2 749 ft) når den står ferdig.

Skyskraperen *Shanghai Tower* er tegnet av arkitektfirmaet Gensler og byggingen startet i 2008.

Fotogalleri fra byggeprosessen
------------------------------

* Juni 2009Juni 2009
* April 2010April 2010
* Januar 2011Januar 2011
* April 2011April 2011
* August 2011August 2011
* Desember 2011Desember 2011
* Mars 2012Mars 2012
* Juli 2012Juli 2012
* August 2012August 2012
* Oktober 2012Oktober 2012
* Mars 2013Mars 2013
* Mai 2013Mai 2013
* August 2013August 2013

Referanser
----------

1. ↑  «Work on China’s 838-metre high 'Sky City' starts». Emirates 24/7. 23. juli 2013. Besøkt 24. juli 2013.

Se også
-------

* Liste over skyskrapere

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shanghai Tower – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** SkyscraperCenter
 |
Torcello
**Torcello** er en nesten ubebodd øy i *Laguna morta*, den nordlige delen av Venezia-lagunen.

Den ble befolket i det 7. århundre, og var fra 638 til 1689 sete for biskopene av Altinum. Øya ble et viktig sentrum for politikk og handel i denne perioden. I det 10. århundre hadde den omkring 10 000 innbyggere og var større og rikere enn Venezia. Etter det 12. århundre mistet den imidlertid betydning. Øya beholdt likevel et storråd som hadde retten til å nominere en podestà fra Venezia til å styre øya. 
Lagunen ble etterhvert til sump og nesten alle innbyggerne flyttet til Murano eller Venezia. Øya har i dag ca. 60 innbyggere.

Kun få av de en gang mange praktfulle bygningene på øya er bevart. Den mest kjente bygningen er katedralen Santa Maria Assunta fra år 639, som blant annet inneholder rik bysantisk mosaikk og annen utsmykning fra det 11. århundre. Kirken Santa Fosca og to *palazzi* fra det 14. århundre, som nå inneholder et lite museum, må også nevnes.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Arne Benjaminsen** (født 9. mars 1965) er en norsk sosialøkonom og embedsmann. Fra 2019 er han direktør ved Universitetet i Oslo.

Benjaminsen er født og oppvokst på Andøya i Nordland. Han har tidligere vært ansatt som avdelingsdirektør i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Fra denne stillingen ble han hentet til Universitetet i Tromsø hvor han etterfulgte Harald Overvaag som universitetsdirektør fra 1. januar 2001 og frem til 2004. Etter dette gikk Benjaminsen tilbake til forvaltningen og embedsverket og tiltrådte som ekspedisjonssjef for den nye Forsknings- og innovasjonsavdelingen i Fiskeridepartementet samme år. Benjaminsen var konstituert departementsråd i Fiskeridepartementet etter Jørn Aksel Krogs avgang i 2011. Han har vært ekspedisjonssjef i Nærings- og fiskeridepartementet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arne Benjaminsen blir ny direktør ved Universitetet i Oslo» **(norsk)**. Besøkt 4. desember 2018.
2. ↑  Aftenposten 1. februar 1997: Nytt fra Statsråd.
3. ↑  Nordlys 5. april 2001: Universitetsdirektør 1/1.
4. ↑  NTB 28. mai 2004: Offisielt fra statsråd 28. mai
5. ↑  Historisk arkiv, *Regjeringen.no*
**Strindvatnet** (lulesamisk: *Tjoalmejávrre*) er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland, omtrent ti kilometer sør for Innhavet.

Vatnet ligger i Sagvassdalen mellom Strindfjellet i nordøst og Strindnes- og Rokkvikfjellet i sørvest, og er det andre av en rekke innsjøer som går under fellesnavnet Sagvatnan. Strindvatnet ligger på samme høyde som Sandnesvatnet og Rotvatnet. I sørøst har vatnet forbindelse til Sandnesvatnet gjennom Strindstraumen, mens det gjennom Nerstraumen i nordvest er knyttet til Rotvatnet og videre via Sagelva til Sagfjorden. De tre innsjøene er regulert som magasin for Sagfossen kraftverk.

E6 går langs nordøstsiden av vatnet mellom grenden Strinda og Strindberg.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Magasinvolum gjelder hele magasinet (Rotvatnet, Strindvatnet og Sandnesvatnet)

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 22. juli 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 22. juli 2015
3. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 22. juli 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tord** (tidligere Tommy) **Foorabally Morsund** også kalt **Tord Alexander Viken** (født 18. mars 1972) er en norsk politisk skribent og tidligere politisk rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe. 

I 1992 ble Morsund dømt for «våldsamt upplopp» i en svensk domstol. Bakgrunnen for dommen var at han sammen med to andre nordmenn hadde startet et gateslagsmål mot antifascister under en demonstrasjon i Stockholm. Morsund ble dømt til en måneds fengsel.

Fra 14. november 2001 til 30. august 2002 jobbet Morsund som politisk rådgiver for Fremskrittspartiets gruppe i Stortinget. 

I 2005 skrev avisen Klassekampen at Morsund skulle tale på det omstridte arrangementet *Nordiska Festivalen* i Nyköping i Sverige den 28. august 2005. Der deltok også bl.a. tidligere Ku Klux Klan-leder David Duke. I kjølvannet av avsløringen skrev VG Nett flere artikler som problematiserte at Morsund hadde arbeidet som rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe og blant annet skrevet flere taler for partiets profilerte politikere. 

Han var redaktør for tidsskriftet «Nation & Kultur» fram til 2005. Senere var han redaktør for tidsskriftet «Herba» som ble utgitt av Biologisk-dynamisk Forening fram til mars 2014. I 2011 byttet han navn til Alexander Viken, og ble medlem av redaksjonen i nettmagasinet «Kulturverk».

Referanser
----------

1. ↑  Didrik Søderlind (2. februar 2018). «Ny Tid serverer, i tillegg til sin vanlige meny av artikler om at 911 var en innsidejobb og kontrollert sprengning, en artikkel tidligere publisert på nettsiden Kulturverk. Hva Kulturverk er, kan du lese om her.». Twitter.
2. ↑  «Den voldsdømte nasjonalisten Tord Morsund (33) fikk jobbe for Frp på Stortinget.». Nettavisen. 9. september 2005.
3. ↑  «KKK-leder taler sammen eks-FrPer». 25. august 2005.
4. ↑  «Et angrep på meningsfriheten». Kulturverk. 30. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* VGs artikkel om Morsunds tale i *Nordiska Festivalen* 2005
**Arne Arnesen** (født desemer 1783, død 20. juli 1866) var gårdbruker på gården Gjevaldshaug i Søre Osen og klokker i Nordre Osen kirke, dengang i Trysil kommune og prestegjeld. Han var også var den andre ordføreren i Trysil, fra 1839 til 1841.

Han var født i Elverum, med skogfinner blant forfedrene. Han kjøpte i 1840 gården Nordre Gjevaldshaugen, og bodde der resten av livet. Tidligere hadde han bodd på gården Østenheden. Han var gift to ganger, og det sies at hans andre kone, Anne, var den som foresto gårdsdriften: «hun var en rastløs og driftig kvinde, hvorimod manden var sagtmodig og tilbaketrukken.»

Han var klokker i kapelldistriktet Osen i 57 år, og fikk et sølv kaffeservise som gave fra menigheten da han gikk av. Gjevaldshaugen ligger midt på østsiden av Osensjøen, og Arnesen pleide å ro de 7-8 km til kirken hver søndag. De søndagene det ikke var prest og gudstjeneste i kirka, pleide Arnesen å holde bibellesning i kirka.

Arnesen var med i det første formannskapet i Trysil i 1837, og ble valgt til varaordfører med presten Paul Irgens Dybdahl som ordfører. I 1839 rykket Arnesen opp til ordfører.

Han er begravet ved Nordre Osen kirke, som den gang var den eneste kirken i daværende Osen sogn. Sognet er siden delt i Søre Osen og Nordre Osen, og de to delene tilhører hver sin kommune.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Trysil

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Arne Arnesen Gjevaldshaug», besøkt 9. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Del 4 : Alminnelig del; 1. halvbind*. Trysilboknemnda. 1964. s. 166.
3. ↑  *Søre Osen bygdebok. Bind 1 : Gårds- og slektshistorie*. Søre Osen historielag. 1999. s. 37, 218. ISBN 8299512107.
4. ↑  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Del 3 : Garder og slekter*. Trysilboknemnda. 1950. s. 387.
5. ↑  Søberg, Einar (1900). *Optegnelser fra Søndre Osen over Forholde i Tidsrummet omkring 1850*. Forfatterens Forl. s. 24.
6. ↑  Nilsen, Olav (1985). *Osen bygdebok*. Osen historielag. s. 589. ISBN 8299098726.
7. ↑  Sigurd Nergaard (1925). *Hulder og trollskap : folkeminne fraa Østerdalen IV*. s. 162.
8. ↑  Diesen, Hilde (2000). *Hanna Winsnes*. Aschehoug. s. 148. ISBN 8203225640.
**Tord Pedersen** (født 11. august 1857 i Asker, død 8. desember 1926 i Drammen) var en prisbelønt norsk lærer og historiker.

Pedersen var rektor ved Drammen latinskole, byhistoriker og grunnlegger av Drammens Museum. Han vokste opp i Drammen hvor han fra 1884 var lærer ved Drammen Latinskole, og senere rektor. Tord virket ved latinskolen i til sammen 46 år. I 1908 var han foregangsmannen til grunnleggelsen av Drammens Museum hvor han var medstifter og formann i styret. I forbindelse med Drammens 100-års jubileum i 1911, var han redaktør av jubileumsboka, «Drammen 1811-1911». I 1912 ga han ut første del av bokserien «Drammen – en norsk østlandsbys historie», boka omhandeler Drammens historie frem til 1662. I 1921 fulgte den andre delen, som dekket tiden mellom 1662 og 1720. Etter Pedersens død ble arbeidet med og fullføre serien tatt opp av Drammen kommune som opprettet en komitee, i årene mellom 1962 og 1996 ble det sluppet utteligere fire bind i serien, skrevet av Odd Thorson og Berit Nøkleby. Tord har i tillegg skrevet fler skolebøker innenfor historiefaget. Tord ble i 1911 tildelt Ridder av St. Olavs Orden under kongens besøk ved byjubileet. Tord var gift med Thrine Bruun, en etterkommer av Niels Omsted og Poul Sørensen på Berskaug og onkel til Haakon Shetelig. Gravlagdt på Bragernes kirkegård.

Utmerkelser
-----------

* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning i 1922 "for hans verk om Drammens historie"
* Ridder av St. Olavs Orden

Utgivelser
----------

* Pedersen, Tord (1912). *Drammen : en norsk østlandsbys utviklingshistorie : avhandlinger og skildringer. 1 : Tiden til 1662*. Drammen: Harald Lyche.
* Pedersen, Tord (1911). *Drammen 1811-1911*. Harald Lyche.

Referanser
----------

1. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   urn.nb.no, besøkt 11. november 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Buskeruds Blad 1926.12.09». Norge;Viken;;Drammen;;;;. 19261209. s. 1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Shanghais maglevbane** (tradisjonell kinesisk: 上海磁浮線, forenklet kinesisk: 上海磁浮线) er den første kommersielle høyhastighets maglevbane i verden.[] Den 30 km lange strekningen forbinder Pudong internasjonale lufthavn og Shanghai. Byggingen av banen startet i mars 2001, og banen er i drift siden 1. januar 2004.

Statistikk
----------

Maglev-tog kommende ut fra tunnel
Banen er av typen Transrapid og drives av Shanghai Maglev Transportation Development Co. Ltd..

Toget går fra 0 til 350 km/t på 2 minutter, og har en normal topphastighet på 431 km/t. Under en testkjøring 12. november 2003 oppnådde toget en hastighet på 501 km/t. Prosjektet kostet 10 milliarder yuan (ca. 8 milliarder norske kroner[]) og det tok ca. 2,5 år å bygge de 30,5 km med bane.

Banen går fra Longyanggaten stasjon i Pudong på Shanghais metrolinje 2 til Pudong internasjonale lufthavn, i tillegg til en sidebane som går til verkstedet. Toget bruker 7 minutter og 20 sekunder på turen.

For tiden (september 2011) ligger billettprisen på 50 yuan (ca. 45 kroner i 2011) og ¥40 (NOK 36) for flypassasjerer ved framvisning av flybillett. En tur/retur-billett koster ¥80 (73 kr), mens VIP-billetten koster det dobbelte.
Håndtegnet sjøkart over Strindfjorden, ukjent datering.  Kart: Statens kartverk 
**Strindfjorden** er den delen av Trondheimsfjorden som ligger mellom Lade, Strinda, Malvik, Skatval, Frosta og Leksvik. Fjordnavnet antas å være eldre enn det for hele Trondheimsfjorden. I vest løper den over i Flakkfjorden. I øst fortsetter Trondheimsfjordens hovedløp mellom Leksvik og Ekne, mens Skatval deler fjorden inn i fjordarmene Stjørdalsfjorden og Åsenfjorden.

Fra jernalderen til ut i middelalderen utgjorde bygdene rundt Strindfjorden et rettsfellesskap, Strindafylke. Strindafylke var blant de uttrønderske fylkene sammen med Stiordølafylke, Gauldølafylke og Orkdølafylke.

Referanser
----------

1. ↑  Lindboe, Asbjørn (1957). «Forord». *Nord-Trøndelag* (utgitt av fylkesutvalget i Nord-Trøndelag). Oslo: Tanum. s. 3.
2. ↑  Strindfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  Skevik, Olav (1997). *Folk og fylker i fjerne tider. Inntrøndelags historie før 1600*. Steinkjer: Nord-Trøndelag fylkeskommune. s. 183–185. ISBN 978-82-91316-28-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
*Se pekerside for flere forekomster av Tordenskiolds gate.*
**Tordenskiolds gate** (1-11, 2-12) er en gate i området rundt Oslo rådhus i Oslo. Gaten er en av de uvanlige gatene som går i nummerrekkefølge mot sjøen, ikke fra som er vanligst i Oslo. Gaten går fra Stortingsgata til Rådhusplassen. Før utbyggingen av Rådhuset sluttet gaten i Tordenskiolds plass.

Gaten har fått navn etter adelsnavnet til viseadmiral Peter Wessel, Tordenskiold (1690–1720).

Utvalgte bygninger
------------------

Nummer 1 er en forretningsgård fra 1898 på hjørnet ut mot Stortingsgata, arkitekt Carl Michalsen. I første etasje ligger butikken Ferner Jacobsen og tidligere holdt Hotel Boulevard til i de øverste etasjene.

Tordenskioldsgate 12 ligger helt nede i kvartalet mot Rådhusplassen. Den kalles Oslo Trygdekasses bygning eller Oslo Trygdekontors bygning. Bygget er fra 1937 og er tegnet av F.S. Platou. Fra det var nytt og frem til rundt 1990 holdt Oslo trygdekontor til i bygningen. I 2014 huser bygningen Fylkesmannen i Oslo og Akershus.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt (red): *Oslo byleksikon*, side 244 og 571, Kunnskapsforlaget 2010, ISBN 978-82-573-1760-7

Portal: Oslo

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For friidrettsutøveren med samme navn, se Jan Gulbrandsen*.

Skeid vant 5–0 over Lillestrøm i finalekampen i Norgesmesterskapet i fotball 1955. På vinnerlaget sees i bakerste rekke fra venstre Jan Erik Wold, Hans Nordahl, Leif Belgen, Harald Hennum, Bernhard Johansen og Jack Farem, foran Jan «Jonas» Gulbrandsen, Arne Winther, Øivind Johannessen, Knut Gudem og Finn Gundersen. Cupfinalen ble spilt på Ullevaal stadion 23. oktober.  Foto: *Billedbladet NÅ*/Arkivverket 
**Jan «Jonas» Gulbrandsen** (født 28. juli 1933, død 8. oktober 2016) var en norsk fotballspiller, kjent fra Skeids lag på 1950- og 60-tallet. Han spilte rundt 350 A-lagskamper for klubben. I tillegg spilte han fem kamper for ungdoms- og B-landslaget. Gulbrandsen vant seks norgesmesterskap med Skeid i årene 1954, 1955, 1956, 1958, 1963 og 1965 – noe som er norsk rekord. Gulbrandsen vokste opp i Chr. Michelsens gate, nær Dælenenga i Oslo, og bodde senere på Tveita i samme by. Han var utdannet mekaniker og arbeidet som lærer på Strømmen videregående skole i 21 år. I 1979 fikk han en sønn som ble døpt Jonas. Navnet var nærmest et folkekrav.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse: Jan «Jonas» Gulbrandsen, *Aftenposten*. Besøkt 13. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Portrett av Jan «Jonas» Gulbrandsen – Skeids nettsider
Shanghai internasjonale protestantiske kirke.
**Shanghai internasjonale protestantiske kirke** (tradisjonell kinesisk: 上海基督教國際禮拜堂, forenklet kinesisk: 上海基督教国际礼拜堂, pinyin: *shànghǎi jīdūjiào guójì lǐbàitáng*, shanghainesisk: [zɑ̃²³hɛ³⁴ʨi⁵³toˀ⁵⁵gɔ³⁴goˀ¹²ʨi³⁴li²³bɑ³⁴dɑ̃²³], engelsk: *Shanghai Community Church*), ligger i Hengshan allé nr. 53 ved krysset Ürümqi Lu.

Arbeidet med kirkebygget ble påbegynt I 1923. Kirken stod ferdig 8. mars 1925 og er oppført i nygotisk stil i mur og bindingsverk av tre. Kirketomten har et areal på 7 330 kvadratmeter og kirken har en grunnflate på 1 370 kvadratmeter. Hovedskipet har en høyde på 16 meter og har 700 sitteplasser. I 1931 ble det reist et treetasjers sideskip, som gir kirken dagens L-form.

Kirken het opprinnelig *Harmoni-kirken* (协和礼拜堂), men ble lenge på folkemunne kalt *den amerikanske kirken* (美国礼拜堂). Siden gjenåpningen i 1980 hatt kirken fått navnet *Shanghai Community Church* (上海国际礼拜堂) og har siden vært drevet av *Shanghai Community Fellowship* som en protestantisk flersamfunnsmenighet.

Siden september 1996 har kirken avholdt gudstjenester på engelsk hver søndag. Kong Harald og dronning Sonja gikk til gudstjeneste her søndag den 26. oktober 1997. Kirken er i dag fredet.

Eksterne lenker
---------------

* 国际礼拜堂
* Shanghai Community Fellowship
**Jan Hermannus van Reede** (født 12. januar 1878 i Zwolle, død 15. november 1956 i Haag) var en nederlandsk rytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Van Reede vant en olympisk bronsemedalje under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det nederlandske dressurlaget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen sammen med Gerard le Heux på hesten «Valerine» og Pierre Versteegh på «His Excellence», bak gullvinnerne fra Tyskland og sølvvinnerne Sverige. I den individuelle dressurkonkurransen kom Van Reede på tolvteplass med hesten «Hans».

Fire år tidligere, under OL 1924 i Paris kom han på fjortendeplass i den individuelle konkurransen i dressur.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse i hestesport, dressur lag Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.nationaalarchief.nl[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan van Reede – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan van Reede – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan van Reede – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Møtehallen i Jinjiang Hotel, åsted for undertegnelsen av kommunikéet.
**Shanghaikommunikéet** (fullt navn på engelsk: *The Joint Communiqué of the United States of America and the People's Republic of China*) var et viktig diplomatisk dokument undertegnet av USA og Folkerepublikken Kina den 27. februar 1972 under president Richard Nixons besøk til Kina. Dokumentet framholdt at det var i alle nasjoners interesse at USA og Kina arbeidet seg frem til normalisering av sine relasjoner. Selve normaliseringen var ikke et fullbyrdet faktum før ved *Joint Communiqué on the Establishment of Diplomatic Relations* syv år etter.

USA og Kina var også enige om at verken de eller noen annen makt skulle søke hegemoni i Asia-Stillehavet-regionen. Dette var av særlig betydning for Kina, som hadde en lang og militarisert grense mot Sovjetunionen.

Med hensyn til Taiwans politiske status aksepterte USA i kommunikeet Ett-Kina-politikken (skjønt uten å slutte seg til Folkerepublikken Kinas versjon av dette politiske prinsipp), og gikk med på å skjære ned på sine militære installasjoner på Taiwan. Dette ble av Henry Kissinger betegnet som *konstruktiv ambivalens*. 

Kommunikeet uttrykte også ønsker om å utvide de to landenes økonomiske og kulturelle kontakter, men uten å nevne noe spesifikt i den regning.

Eksterne lenker
---------------

* Tekst
Portett av Johan de Witt (1625-72), Raadpensionaris van Holland
**Jan de Baen** (født 20. februar 1633, død 1702, begravet 8. mars) var en nederlandsk portrettmaler som levde i den nederlandske gullalderen. Han var elev av maleren Jacob Adriaensz Backer i Amsterdam fra 1645 til 1648. De Baen arbeidet for Karl II av England i hans eksilperiode og fra 1660 til sin død levde og arbeidet han i Haag. Maleriene hans var populære i samtiden og han utførte portretter av flere kjente personer.

Jan de Baen ble født i Haarlem. Foreldrene døde da han var barn og han flyttet derfor til onkelen Hinderk Pyman (eller Piemans) som bodde i Emden. Jan de Baen fikk sin første undervisning av onkelen som selv var maler. I årene 1645 til 1648 bodde De Baen i Amsterdam hvor han var elev av maleren Jacob Adriaensz Backer. 

Etter endt utdanning arbeidet han for Karl IIs eksilhoff, men etter restaurasjonen i 1660 fulgte han ikke sin beskytter til hjemlandet, men flyttet i stedet til Haag hvor han levde som portrettmaler resten av livet.

Han fikk invitasjon fra Fredrik Vilhelm av Brandenburg hvor han ble spurt om han ville arbeide ved hoffet hans i Berlin, men De Baen takket nei. 

Han var lærer for sønnen Jacobus de Baen og elevene Johann Friedrich Bodecker, Denys Godijn, Hendrik van Limborch, Nicolaes van Ravesteyn, Petro van Rijs, Jan van Sweel og Johannes Vollevens.

Portrettene var populære og han malte blant andre Cornelis de Witt, Johan de Witt, storhertugen av Toscana og Vilhelm III av England. I tillegg til portretter utførte han også historie-og sjangermalerier. 

Han døde i Haag rundt sin 69-års fødselsdag.

Referanser
----------

1. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 25. februar 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  Johan de Witt (1625–72), raadpensionaris van Holland, Arkivert 9. juni 2011 hos Wayback Machine. Rijksmuseum Amsterdam
4. 1 2 3  Jan de Baen i RDKs database
5. 1 2 3  Oppslag: Bados - Baeyer. Meyers Konversations-Lexikon. Bibliographisches Institut. 1885–1892

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan de Baen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Baen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** BPN **·** ULAN **·** BNE **·** KulturNav
 |
**Ferdinanda Augusta Charisius** (1780-1849) var en norsk kvinne, gift med adelsmannen Hans Ditlev Franciscus von Linstow.

Hun var datter av pakkhusforvalter, senere tollinspektør Ferdinand August Charisius (1738–1806) og Elisabeth Cooper. Faren arbeidet som fullmektig på St. Croix i Dansk Vestindien, hvor han møtte han den vestindiske kvinne Elisabeth, som han giftet seg med. Charisisus nye sjef kunne ikke akseptere ekteskapet, så Charisius fikk en frist på 5 år til at å forlate Vestindien. På overfarten fra St. Croix til Norge fødtes Ferdinanda Augusta, hun ble hjemmedøpt først i februar.

Ekteskap
--------

Ferdinanda Augusta giftet seg første gang med sjøkrigskommissær, overlos og innrulleringssjef i Christiania, Gabriel Hetting (1768-1826). De fikk flere barn sammen. Tilsynelatende har det i samtiden ikke vært ukjent, at hun samtidig med at hun var gift med Hetting, også levet i et temmelig åpenlyst forhold med slottsbygningsintendant Hans Ditlev Franciscus von Linstow. Året etter Hettings død, giftet hun seg i Christiania med ham.

Ferdinanda Augusta døde den 16. januar 1849, to år før sin siste ektemann.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Omvik, Erling (24. september 2018). «Ekteparet som bragte St. Croix til vår by». *Fredriksstad Blad* **(norsk)**. Besøkt 14. november 2021.
3. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1938. s. 409.
4. ↑  Schwach, Conrad Nicolai (1992). *Erindringer af mit Liv*. Kilden forl. s. 193. ISBN 8276270034.
5. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*. Universitetsforl. 1983. s. 774. ISBN 8200065359.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Meglena Kuneva** (født 22. juni 1957 i Sofia, Bulgaria) er en bulgarsk og europeisk liberal politiker. Fra 2007 til 2010 var hun kommissær for forbrukerbeskyttelse i Europakommisjonen.

Kuneva er utdannet jurist med mastergrad i rettsvitenskap fra 1981 St. Klement av Ohrid-universitetet i Sofia. I 1984 tok hun doktorgraden i miljørett ved samme institusjon. Hun har videre studieopphold fra Åbo, Washington D.C. London og Haag. 

Etter avlagt doktorgrad har arbeidet Kuneva arbeidet som radiojournalist (1987–1990) og som akademiker. Hun var fra 1987 til 1989 førsteamanuensis ved St. Klement av Ohrid-universitetet i Sofia og fra 1992 til 1994 professor ved Det frie universitetet i Burgas.

Fra 1990 fungerte Kuneva som rådgiver for Bulgarias regjering i ulike rettslige spørsmål. Kuneva var grunnleggende medlem av Den nasjonale bevegelsen for stabilitet og framgang, partiet som har ekskonge Simon II som leder, og satt fra starten i partiets råd. I 2001 ble hun innvalgt i nasjonalforsamlingen første gang, gjenvalg fulgte i 2005. Fra 2001 til 2002 var hun viseutenriksminister og fra 2002 var hun Bulgarias Europaminister og sjefsforhandler i forhold til EU. Hun forlot i januar 2007 posten som Europaminister for å bli EU-kommissær.

Kuneva har mottatt en rekke utmerkelser for sitt virke: Den sivile fortjenstorden, Spania (2002); Æreslegionen, Frankrike (2003); Infante Dom Henriks orden, Portugal (2004) og Ordenen den italienske solidaritets stjerne, Italia (2005).

Referanser
----------

1. 1 2   Strazha.bg[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Meglena Kunewa, Munzinger IBA 00000026039, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Meglena Kuneva fra EU-kommisjonen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Villingen-Schwenningen** er en by i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland med rundt 85 000 innbyggere. Byen er den største i *landkreisen*  Schwarzwald-Baar-Kreis. 

Villingen-Schwenningen ligger i østkanten av Schwarzwald ved elven Brigach, omtrent 700 meter over havet. Kilden til elven Neckar ligger i Schwenningen (Schwenninger Moos).

Historie
--------

I middelalderen var Villingen en østerriksk by. Under reformasjonen forble den katolsk. Villingen ble beleiret av marsjall Tallard i 1704. Oberst Von Wilstorff forsvarte seg godt i de utdaterte festningsverkene og etter seks dagar måtte Tallar gi opp. 

Schwenningen var en landsby frem til 1800-tallet. I 1858 ble den første klokkefabrikken opprettet, og fra den tid har urmakeri og presisjonsmekanikk vært en viktig industri. 

Som en del av reformene i Baden-Württemberg i 1972 ble Villingen og Schwenningen slått i sammen, i tillegg til flere andre omkringliggende landsbyer. De to halvdelene av byen henger riktignok ikke sammen, og har blant annet et platå mellom seg.

Bilder
------

* En gate i sentrumEn gate i sentrum
* DomkirkenDomkirken

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villingen-Schwenningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Villingen-Schwenningen: Historie og bilder[*død lenke*]
* Beleiringen av Villingen i 1702 Arkivert 21. juli 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Åsbjørn Skjærpe** (født 1. august 1931, død 12. januar 1994) var en norsk fotballspiller. Skjærpe var angrepsspiller (senterløper).

Skjærpe spilte for Viking fra 1954 til 1965 (med et opphold i 1964). Han fikk totalt 272 kamper for klubben, og scoret 146 mål. Av disse var 143 seriekamper (62 mål) og 52 cupkamper (31 mål). Med totalt 146 mål er Skjærpe den med sjette flest mål for Viking.

Skjærpe ble Norgesmester i 1959 og seriemester i 1958. 

Han forlot Viking i 1964 til fordel for sin lokale klubb Nærbø, angivelig fordi det skal ha vært for krevende å trene med Viking ved siden av gårdsdriften på Nærbø på Jæren. I 1965-sesongen var han imidlertid tilbake i Stavanger-klubben, og scoret blant annet begge Vikings mål i serieåpningen hjemme mot favoritten Sandefjord.

Referanser
----------

1. ↑  «Skjærpe, Åsbjørn». Viking Fotball. Besøkt 24. november 2008. [*død lenke*]
2. ↑  «Flest mål». Viking Fotball. Arkivert fra originalen 25. desember 2008. Besøkt 24. november 2008.
3. ↑  «Asbjørn Skjærpe ut av Viking – 'Har ikke vist rimelighet når det gjelder trening'». *VG* (7. april 1964)
4. ↑  «En dramatisk episode i Viking brakt til en lykkelig slutt». *VG* (26. april 1965)