recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bantry Bay, sørvest på øya Irland
Anker fra den franske armadaen fra 1796, funnet nordøst for Whiddy Island i 1981.
Minnesmerke over omkomne fra *Betelgeuse*, St Finbarr's Church kirkegård i Bantry
**Bantryfjorden** (engelsk **Bantry Bay** eller irsk **Cuan Baoi**) er en fjord på sørvestkysten av øya Irland. Den ligger i grevskapet Cork i Irland. Fjorden går fra fjordbunnen fra nordøst mot sørvest, og munner ut i Atlanterhavet. Den er 33 kilometer lang, mellom tre og fire kilometer bred innerst og om lag ti kilometer bred ytterst.

Fjorden danner en stor og dyp naturhavn, og er en av de lengste fjordene på øya Irland. Den grenser i nord mot Bearahalvøya, som skiller Bantryfjorden fra Kenmarefjorden. I sør ligger halvøya Sheep's Head som skiller Bantryfjorden fra Dunmanusfjorden. De største øyene i fjorden er Bere Island og Whiddy Island. Bere Island ligger nær fjordåpningen på nordsiden, ovenfor landsbyene Curryglass og Castletown Bearhaven. Rerrin er det største tettstedet på øya, og landsbyen Ballynakilla ligger også på Bere. Whiddy Island ligger innerst i fjorden nær sørkysten. Den er den viktigste oljeterminalen i Irland, med en havn som passer prefekt for store havgående tankskip. 

Blant tettsteder og landsbyer rundt fjorden finner vi Adrigole, Bantry, Ballylickey, Cahermore, Cappanolsha, Castletown Bearhaven (Castletownbere), Curryglass, Foilakill, Gerahies og Glengarriff. Veiene R572 og N71 går delvis langs fjorden. 

Byen Bantry innerst i fjorden er forbundet med Det irske opprøret i 1798 ved at Bantry var stedet for det første forsøket på å starte et opprør i 1796. En fransk flåtestyrke på 43 skip med 15 000 mann ombord (deriblant Wolfe Tone) hadde satt seil for Irland for å gjøre landgang. Flåten hadde delt seg i mindre grupper underveis for å unngå å bli avskåret av Royal Navy, og hadde ordrer om å samles i Bantryfjorden. Mesteparten av flåten ankom etter planen, men flere skip, blant dem flaggskipet *Fraternité* med general Hoche ombord, var forsinket. Mens de ventet på å bli fulltallige gjorde dårlig vær og mangel på lederskap, sammen men frykt for å bli fanget i fjorden, at flåten returnerte til Frankrike med uforrettet sak. Selv om det ikke kan sies å ha vært et spesielt vellykket invasjonsforsøk er torget midt i byen Bantry oppkalt etter Wolfe Tone. 

8. januar 1979 ble 50 mennesker drept da den franske oljetankeren «Betelgeuse» tok fyr mens den losset ved Whiddy Island. Brannen utviklet seg til en eksplosjon, og skipet brakk i tre deler.

Det har vært mange forlis i fjorden i årenes løp. I 1981, under sonar-undersøkelser i forbindelse med opprydding etter Betelgeuseulykken fant man vraket av den franske fregatten *La Surveillante*. Fregatten hadde sunket under en storm nord for Whiddy Island 2. januar 1797.

Referanser
----------

1. ↑  kalles også *Inbhear na mBárc* og *Bádh Bheanntraighe* på irsk
2. ↑  på engelsk kalles den en bukt, «bay»

Eksterne lenker
---------------

* detaljert kart over Bantry Bay


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
***The First Law*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Lawrence McGill.

Handling
--------

Etter at faren hennes opplever en økonomisk ruin, forsøker Norma Webb å finne en passende ektemann til seg selv. I den forbindelse møter hun den unge filantropen Hugh Godwin. Norma blir dypt forelsket i Hugh, men hun avslår likevel hans frieri.

Senere oppdager Hugh at Norma for en stund siden hadde giftet seg med den samme kjeltringen som hadde svindlet faren hennes. Men en natt blir ektemannen hennes skutt, og en detektiv oppdager liket - og han truer med å avsløre Norma, med mindre hun gjør som han sier.

Rolleliste
----------

* Irene Castle som Norma Webb
* Antonio Moreno som Hugh Godwin
* J. H. Gilmour som Dr. Webb
* Marguerite Snow som Madeleine
* Edward Connelly som en detektiv

Referanser
----------

1. ↑  The First Law
2. ↑  THE FIRST LAW

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The First Law* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The First Law* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The First Law* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Avgift på plantevernmidler** er en særavgift som Landbruks- og matdepartementet kan pålegge produsenter og importører av plantevernmiddel. Avgiften betales til statskassen. Landbruks- og matdepartementet kan i forskrifter fastsette nærmere bestemmelser om beregning og oppkreving av avgiften.

Avgiften innbragte i 2010 henhold til revidert nasjonalbudsjett for 2011 ca. 66 mill. kroner.

Formål
------

Miljøavgiften er et av flere virkemidler for å nå nasjonale og internasjonale miljømål. Gjennomføringen av tiltakene er dokumentert i systemet med resultatkontroll i jordbruket. Plantevernmiddel blir plassert i sju avgiftsklasser i forhold til helse- og miljørisiko. Avgiften er arealbasert og differensiert etter midlenes risiko for helse- og miljøskader. En femårig handlingsplan for redusert risiko ved bruk
av plantevernmiddel ble avsluttet i 2008, og en ny handlingsplan for perioden 2010-2014 vil bli vedtatt høsten 2009. Ifølge Landbruks- og matdepartementet viser omsetningstallene at det brukes plantevernmiddel med lavere miljø- og helserisiko etter at avgiftssystemet ble lagt om i 1999. Den nye handlingsplanen slår fast at Mattilsynet skal gjennomgå avgiftssystemet, med tanke på å foreslå forbedringer.

Hjemmel
-------

Avgiften er en miljøavgift som er hjemlet i lov 19. desember 2003 om matproduksjon og mattrygghet mv. § 21 tredje ledd. Nærmere regler om beregning av avgiften er fastsatt i forskrift 26. juli 2004 nr. 1138 om plantevernmidler § 30.

Historikk
---------

Miljøavgift på plantevernmidler var opprinnelig en sektoravgift under Landbruks- og matdepartementet. Avgiften oppfylte imidlertid ikke kriteriene for sektoravgifter som følger av Finansdepartementets rundskriv R-112/2006 av 16. juni 2006. Avgiften ble på denne bakgrunn omdefinert til en ordinær særavgift fra og med 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Revidert nasjonalbudsjett 2011
**Robert «Bobby» Williamson** (født 13. august 1961 i Glasgow i Skottland) er en tidligere fotballspiller som nå er landslagssjef for Ugandas landslag. Han har tidligere vært manager for Kilmarnock og Hibernian i Scottish Premier League, og Plymouth Argyle i Championship.

Fotballkarriere
---------------

### Spillerkarriere

Som spiller var Williamson spiss. Han begynte sin karriere hos Clydebank, og hans 35 mål på 85 kamper førte til en overgang til Rangers. Etter et skadeplaget opphold hos Glasgow-klubben flyttet han til England, der han hadde kontrakt med West Bromwich Albion og Rotherham United. Han returnerte til Skottland i 1990 for å slutte seg til Kilmarnock Football Club, som skulle vise seg å bli hans siste som spiller.

### Managerkarriere

Williamson ble manager for Kilmarnock etter at Alex Totten dro. I hans første sesong som manager vant klubben den skotske cupfinalen i 1997 ved å slå Falkirk 1-0 på Ibrox. Kilmarnock avsluttet også godt i Scottish Premier League og han ledet dem til spill i Europa, der de spilte i alt åtte kamper i løpet av tre sesonger. Han maktet også å lokke høyt profilerte spillere som de skotske landslagsspillerne Ally McCoist og Ian Durrant, og den tidligere franske landslagsspilleren Christophe Cocard, til klubben.

Williamson tok på seg en ny managerutfordring med Hibernian i februar 2002, der han overtok et lag som hadde spilt 18 ligakamper på rad uten seier. En seier mot St. Johnstone i Williamsons første kamp med hovedansvaret fjernet raskt faren for nedrykk. På grunn av økonomiske problemer i klubben måtte Williamson selge flere av de beste spillerne, og han ble aldri venn med Hibs-supporterne. Han spøkte selvironisk om dette forholdet med å referere til seg selv som huneren fra Glasgow. Likevel maktet Hibs å frembringe mange utmerkede unge spillere, som bl.a. Scott Brown, Derek Riordan, Garry O'Connor, Kevin Thomson og Steven Whittaker. Williamson ledet sitt unge lag til finale i den skotske ligacupen i 2004, men de ble slått 2–0 av Livingston.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Alexander, Douglas (14. mars 2004). «Hibs manager tackles critics». *The Sunday Times*. Besøkt 10. oktober 2010.
2. 1 2  «Hibs kill off St Johnstone». BBC Sport. 1. mars 2002.
3. ↑  Moore, Richard (27. juli 2003). «Hibernian: Moving Forward». *Sunday Herald*.
4. ↑  Bell, Ian (13. april 2003). «Hibs manager the wrong man in the wrong job». *Sunday Herald*. Besøkt 10. oktober 2010.
5. ↑  Moffat, Colin (20. april 2004). «Few Hibees will mourn Williamson». BBC Sport. Besøkt 10. oktober 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bobby Williamson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Williamson – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Williamson – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata
* Bobby Williamson, Post War English & Scottish Football League A – Z Player's Database
**Avestisk** er et østiransk språk som døde ut om lag 800 år f.Kr. Sammen med gammelpersisk er det det eldste iranske språk vi kjenner. Iranske språk er en del av den indo-iranske språkgruppe, som er den store østlige grein av indoeuropeiske språk. Andre språk på denne greina er sanskrit. Avestisk er har klare likhetstrekk med både sanskrit og gammelpersisk. 

Språket ble brukt i Avesta, zoroastrismens hellige bok, til hymner og dikt. Det kan deles i to perioder, gammelavestisk og nyavestisk. Trolig ble gammelavestisk brukt av Zarathustra selv. Det regnes å være fra om lag 1000 før Kristus og være i slekt med sanskrit som er brukt i Veda-skriftene i India. Nyavestisk deles i to grupper: Originalt nyavestisk, som var i bruk til om lag 800 år før Kristus og kunstig nyavestisk, som ble brukt av prestene i senere tider til å skrive nye tekster.

Eksterne lenker
---------------

* Ethnologue
* Avesta - Zoroastrian Archives

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Baristakunst, kjent som Latte art Foto: Joe Bennett 
En Barista med sin mobile espressobar i sentrale Ystad 2013  Foto: Jonn Leffmann 
**Barista** kommer av det italienske ordet for bar, og betegner som regel en bartender (flertall *baristi* [maskulint eller blandet kjønn] eller *bariste* [feminint]) som er spesialist på espressobasert kaffekoking. I noe overført betydning betyr altså barista «den som tilbereder kaffedrikk» og henviser dermed til en som har tilegnet seg en viss ekspertise på området. God tilberedning av kaffedrikk blir dessuten sett på som en kunstform, og dermed arrangeres det hvert år både NM og VM i baristakunst.

Noen typer kaffedrikk
---------------------

* Espresso (lungo, ristretto, con panna)
* Café cortado
* Cappuccino
* Caffè Latte / Café au lait
* Caffè Macchiato
* Américano

Se også
-------

* Kaffebar
* Bartender

Eksterne lenker
---------------

* Verdensmestarskap i baristakunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Gravminne over Edvard Glæsel og hustru Ellen f. Mygind på Frederiksberg Ældre Kirkegård
**Fritz Edvard Glæsel** (født 4. januar 1858, død 12. juni 1915) var en dansk landskapsarkitekt. Han gikk sannsynligvis i gartnerlære hos handelsgartner Carl Ludvig Hansen i København og var undergartner på Bregentved 1879–1881.

Karriere
--------

Glæsel drev egen tegnestue og er særlig kjent for sine mange herregårdshaver, bl.a. Vallø, Nivågård, Vedbygård, Giesegård og Vemmetofte, men også for Det Kongelige Biblioteks Have, Fælledparken, Søerne, Nivå kirkegård, Vestre kirkegård, Bispebjerg kirkegård og Frederiksberg Ældre Kirkegård samt parkanleggene i tilknytning til København rådhus og Bispebjerg hospital. 

Hans kirkegårdshaver ble også berømmet i Tyskland, hvor han i 1902 på en utstilling i Düsseldorf mottok gullmedalje for sine planer.

Glæsel skrev av og til artikler i *Gartner-Tidende*, han var medarbeider ved *Nordisk illustreret Havebrugsleksikon* og utarbeidet *Fortegninger for Gartnerelever*. 

Han er gravlagt på Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, oppført som Edv Glæsel, Kunstindeks Danmark kunstner ID 6840, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (da) Edvard Glæsel på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Kunstindeks Danmark
 |
***Intet nytt fra Vestfronten*** (*org.tittel: All Quiet on the Western Front*) er en fjernsynsfilm om den første verdenskrig basert på boken med samme navn (1929).

I filmen spilles Paul Baumer av Richard Thomas.

Handling
--------

Under første verdenskrig verver den 18 år gamle Paul Bäumer seg til det tyske militæret sammen med fem av hans venner fra samme videregående skole, etter å ha blitt indoktrinert av Kantorek, deres lærer. Etter å ha overlevd en treningsleir under den brutale korporal Himmelstoss, er de unge mennene på vei mot frontlinjen. Når de skal reise ser de et annet tog ankommer byen, lastet med returnerte sårede soldater - som blir fraktet på båre. Ved fronten får de kurs i hvordan blant annet de best kan skjule seg fra fienden, hvordan de kan finne ekstra mat, og andre metoder for overlevelse.

Når Paul og troppen hans kommer til en fransk by, møter de flere nye rekrutter. Lederen for disse nye rekruttene er deres nylig degraderte offiser. Senere i en skyttergrav, under et offensivt angrep, ser Paul en annen tropp inkludert Himmelstoss. Paul tvinger Himmelstoss til å fortsette videre under angrepet. Flere med-soldater blir etter hvert drept. Senere får de besøk av en hovmodig, stiv Keiser Wilhelm II som leiren deres for å feste medaljer på heroiske soldater - inkludert på Himmelstoss. Når Pauls tropp angripes i en fransk by like ved fronten, dør det enda flere, og Paul blir alvorlig skadd. Paul får to ukers permisjon, og reiser hjem. Han besøker også moren til en død med-soldat, og lyver for henne at sønnen hennes ikke led før han døde.

Skuespillere
------------

* Richard Thomas som Paul Bäumer
* Ernest Borgnine som Kat
* Donald Pleasence som Kantorek
* Ian Holm som Himmelstoss
* Patricia Neal som Paul’s mor
* Mark Elliott som Behm
* Dai Bradley som Kropp
* Matthew Evans som Muller
* George Winter som med-soldat Kemmerich
* Dominic Jephcott som Leer
* Mark Drewry som Tjaden
* Colin Mayes som Westhus
* Ewan Stewart som Detering
* Michael Sheard som Paul’s far.
* Katerina Lirova som Paul’s søster.
* Mary Miller som Mrs. Kemmerich

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Intet nytt fra Vestfronten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Intet nytt fra Vestfronten* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Intet nytt fra Vestfronten* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Intet nytt fra Vestfronten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Intet nytt fra Vestfronten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Intet nytt fra Vestfronten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Intet nytt fra Vestfronten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
**Edward «Eddie» Theodor Bull** (født 7. september 1933, død 15. april 2007) var Norges første profilerte sprangrytter. 

Han tok flere NM-titler og vant flere kongepokaler. Han hadde også flere internasjonale plasseringer, men deltok ikke i OL, da hesten hans ble skadet den gangen det var aktuelt å delta. 

Etter at han selv la opp som aktiv konkurranserytter, ble han trener, blant annet for ponnilandslaget. Han drev ridesenteret på Nordhaug gård i Bærum i 25 år. 

Bull var i en årrekke engasjert i Norges Rytterforbund med en rekke verv, blant annet i arbeidsgruppen som forberedte etableringen av Norsk Breeders Trophy. For sin innsats i organisasjonen fikk han Norges Rytterforbunds hederstegn, og han fikk «Politihestenes Venners Hederspris». Under Oslo Horse Show i 2006 fikk han Kongens fortjenstmedalje.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Edward Th. Bull, (07.september 1933 - 15.april 2007).», besøkt 8. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Eddie Bull fikk Kongens fortjenstmedalje (19. oktober 2006) Arkivert 4. august 2007 hos Wayback Machine.
* Politihestenes Venner Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.
* Siste dag på Nordhaug[*død lenke*]
**Natalie Titcume** (født 6. desember 1975 i Sydney), australsk softballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney, 2004 i Athen og 2008 i Beijing.

Titcume vant en olympisk bronsemedalje i softball under sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i den første olympiske softballturneringen bak USA og Kina.

Fire år senere, under sommer-OL 2000 i Sydney vant hun en ny bronsemedalje med det australske softballdamelandslaget som kom på tredjeplass bak USA og Japan.

Hun var også med på sølvlaget under sommer-OL 2004 i Athen, de tapte finalen med 1-5 til USA og under OL 2008 i Beijing da Australia kom på tredjeplass.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2004 Hellas’ flagg Athen - Sølv i softball Australias flagg Australia
* Bronse 1996 USAs flagg Atlanta - Bronse i softball Australias flagg Australia
* Bronse 2000 Australias flagg Sydney - Bronse i softball Australias flagg Australia
* Bronse 2008 Kinas flagg Beijing - Bronse i softball Australias flagg Australia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Natalie Titcume – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Natalie Titcume – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Natalie Titcume – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata
**Intersubjektivitet** (Fra latin: *Inter*, som betyr *mellom*, og *subjekt* som rent bokstavelig betyr *underkastelse*) betegner det forhold at noe er tilgjengelig for flere enn ett subjekt. I mange sammenhenger har ordet en betydning som er spesifikk for faget det brukes i.

Fenomenologi
------------

I fenomenologi brukes begrepet for å beskrive den erfaring av verden hvor den fremtrer som tilgjengelig for andre subjekter enn en selv. Dette innebærer både mening og den fysiske omverdenen vi befinner oss i.

Grunnlaget for intersubjektiviteten kommer fra empati, et begrep som brukes for å betegne det at man, når man erfarer andre mennesker, ikke erfarer objekter, men subjekter; når man ser en annen menneskekropp, erfarer man den umiddelbart som et annet subjekt, og ikke som den rent fysiske kroppen. Dette har sitt grunnlag i konstitusjonen av ens egen kropp som bærer av ens egen subjektivitet. Når man erfarer en annen «der» som, på samme måte som en selv, erfarer verden, åpnes det for en hel rekke andre erfaringer.

En av erfaringene som gjøres er at objektet, en kopp for eksempel, som erfares som intersubjektivt også konstitueres som objektivt; det erfares som tilgjengelig for alle Andre i tillegg til en selv. På samme måte, erfarer man også seg selv fra den Andres posisjon. Denne erfaringen konstituerer dog ikke en selv som objekt: På samme måte som en selv, gjennom empati, umiddelbart erfarer den andre som subjekt, erfarer man også seg selv sett fra den Andre som subjekt gjennom empati. Dette konstituerer en selv som objektivt eksisterende subjekt.

Se også
-------

* Konstruktivisme

Kilder
------

* Edmund Husserl: *Cartesian Meditations* edited by S. Strasser. (1950)
* Artikkel «Edmund Husserl» hos *Stanford Encyclopedia of Philosophy*, 28. februar 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
**Natalija Obrenović** (serbisk: Наталија Обреновић) (født 14. mai 1859, død 5. mai 1941) (født **Natalija Keško**) var dronning av Serbia fra 1882 til 1889.

Hun var datter av en russisk oberst, Peter Keshko, og prinsesse Pucliria av Moldova. Hun giftet seg med Milan Obrenović IV i oktober 1875 og de fikk et barn sammen, Aleksandar. De separerte seg i 1886, mye på grunn av Milans utroskap, blant annet med Jeanette Jerome, men også på grunn av politiske forskjeller.[] Natalija trakk seg fra tronen og tok sin sønn med til Wiesbaden i 1888, og skilsmissen ble da også offisiell.

6. mars 1889 abdiserte plutselig Milan Obrenović IV uten noen forklaring, og etterlot tronen til sin sønn Aleksandar som var bare 13 år på dette tidspunktet. Natalija overtok da tronen som regent gjennom hele hans barndom. Hennes sønn skulle senere gifte seg med Draga Mašin, som var Natalijas tjenestepike. Giftemålet ble en stor skandale i Serbia,[] da Draga ikke hadde noe kongelig bakgrunn. Natalija var også sterkt imot dette.[] Giftemålet ble allikevel gjennomført, og Natalija ble sendt i eksil for sine høylytte protester.[]

11. juni 1903 ble både Aleksandar og Draga drept i et attentat gjennomført av Den svarte hånd og makten ble overgitt Karađorđević-familien, mye på grunn av det nevnte giftemålet. Natalija var da enearving til Obrenović-dynastiet siden Aleksandar og Draga døde barnløse. Hun donerte denne arven til Universitetet i Beograd og diverse kirker og kloster rundt omkring i Serbia. Samme året konverterte Natalija til katolisismen og ble etterhvert nonne.[]

Hun tilbragte resten av sine år i eksil og døde i Saint-Denis i Frankrike i 5. mai 1941. Hennes upubliserte memoarer blir oppbevart i Vatikanbiblioteket.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Autorités BnF, besøkt 16. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p70670.htm#i706697, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.landrucimetieres.fr, besøkt 16. mai 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Edris Albert «Eddie» Hapgood** (født 24. september 1908 i Bristol, død 20. april 1973) var en engelsk fotballspiller og -trener.

Hapgood begynte sin karriere som amatør før han slo gjennom i Kettering Town. Kettering Town lå i toppen av amatørlag, men var ingen større suksess. I 1927 ble Hapgood hentet til Arsenal FC for 950 pund. Han spilte venstre back og ble etter hvert lagkaptein for både Arsenal og etter hvert England. Som Arsenal-spiller fikk han 440 kamper totalt for klubben, og vant ligaen fem ganger, i tillegg til to seire i FA-cupen. 

På Englands landslag spilte Hapgood 30 landskamper, 21 av hvilke som lagkaptein. Hans første kamp som lagkaptein var den senere så berømte Battle of Highbury mot Italia, der England, med sju Arsenal-spillere, vant en hardt spilt kamp 3–2. Hapgood brakk nesebenet. Blant andre kjente kamper Hapgood var kaptein for var kampen mot Tyskland i Berlin den 14. mai 1938, da de engelske spillerne ble tvunget til å gjøre Hitlerhilsen før kampen av britiske diplomater, især Nevile Henderson. England vant kampen 6–2 uten Stan Cullis som nektet å hilse.

Hapgood måtte avslutte karrieren som følge av andre verdenskrig, men etter krigen var han trener for Blackburn Rovers, Watford og *Bath City*.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Eddie Hapgood †, Transfermarkt spiller-ID 317194, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eddie Hapgood – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Eddie Hapgood – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Eddie Hapgood – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Et **intervall**, **I(h)**, i en rettet graf er innen grafteori en maksimal undergraf med en enkel inngang hvor h er den eneste inngangen til *I(h)* og alle lukkede stier i *I(h)* som inneholder *h*. Intervaller ble beskrevet i 1976 av Frances E. Allen og John Cocke. Intervallgrafer er integrerte i enkelte algoritmer som benyttes av kompilatorer, særlig i dataflytanalyser.

Den følgende algoritme finner alle intervallene i en graf som består av *N* toppunkter og inngangspunkt *n*0, og med funksjonene `pred(n)` og `succ(n)` som returnerer listen over henholdsvis forgjengere og etterfølgere av en gitt node *n*.

```
   H = { n0 }                               // Initialize work list
   while H is not empty
       remove next h from H	
       create the interval I(h)
       I(h) += { h }
       while ∃n ∈ { succ(I(h)) — I(h) } such that pred(n) ⊆ I(h)
           I(h) += { n }
       while ∃n ∈ N such that n ∉ I(h) and    // find next headers
             ∃m ∈ pred(n) such that m ∈ I(h)
           H += n  
```

Algoritmen partisjonerer grafen opp i intervaller.

Referanser
----------

1. ↑  F.E. Allen, J. Cocke (mars 1976). «A Program Data Flow Analysis Procedure». *Comm. ACM*. 19 (3): 137–147. doi:10.1145/360018.360025.
Et **fakultet** er normalt en underavdeling av et universitet som er rettet mot forskning og undervisning i en gruppe relaterte fag, som for eksempel *det juridiske fakultet* eller *det odontologiske fakultet*. 

Det styres av en valgt eller ansatt leder, dekanus (feminin form *dekana*), og har også en eller flere valgte eller ansatte nestledere, *prodekaner*. Vanligvis er et fakultet sammensatt av institutter som har mer fagspesifikke ansvarsområder. En viktig oppgave for et fakultet er å kontrollere og administrere eksamener, inkludert innvilgning av akademiske grader som bachelor, master og doktorgrader. Flere typer fakulteter er primært rettet mot utdanning for rekruttering til profesjoner som tannlege (odontologi), lege (medisin), og psykolog (psykologi). 

Tradisjonelt dannet samlingen av alle dekanene ved et universitet kjernen i styret for universitetet, et kollegium sammensatt av en valgt rektor pluss valgte ledere for hver faggruppe sammen med representanter for andre grupper som studenter og ikke-vitenskapelig ansatte. Denne praksisen er nå i Norge endret med den siste revisjonen av lov for universiteter og høyskoler.

Ett unntak i Norge er Menighetsfakultetet, som er et selvstendig fakultet uten tilknytning til et universitet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Tor Skauge** (født 1. oktober 1928, død 6. januar 2010) var en norsk komponist, kordirigent, musikklærer og tekstforfatter.

Han var født på Madagaskar der faren Johannes Skauge (1899–1984) fra 1927 til 1933 var sekretær i Det Norske Misjonsselskap, og senere dets leder 1961–1968. Tor Skauge ledet Oslo Ungdomskor (stiftet 1946) fra 1953, etterfulgt av Joar Rørmark (født 1935) i 1973. Koret hadde flere radiosendinger på NRK, fra 1957 i *Etter valg. Det ligger i luften*, et lørdagsshow fra Store Studio ledet av Erik Diesen. Da landet fikk fjernsyn var Skauge med og dirigerte i søndagsshowet *Slagerparaden, for dem som var unge 1900–1920* ledet av Erik Diesen fra 1960 til 1962.

Skauge jobbet ved Østlandets Musikkonservatorium, som ble etablert på Veitvet i 1959, de hadde eget kammerkor. I 1969 etablerte man koret Con Amore med medlemmer som hadde graduert fra Oslo Ungdomskor, og Skauge ble dets første dirigent og virket som sådan til rundt 1990. Fra 1972 underviste han også ved den nyetablerte Norges musikkhøgskole i dirigering av kor, danning av kortoner og metodikk for barnekor. Blant hans studenter nevnes baritonen Rolf Nykmark (født 1955). A Cappella og Nordstrandkoret var han også innom. I 1993 ble Frogner Kammerkor etablert med Skauge som dirigent. Hans siste konsert ble holdt i Frogner kirke med Frogner kammerkor, der han i 1999 ble etterfulgt av Kristin Groven Holmboe (født 1959). Han var i Norges Sangarlag og også med på samorganiseringen til det som ble Norges Korforbund.

Referanser
----------

1. ↑  Fødselsdato og dødsdato er hentet fra Tor Skauge Arkivert 5. november 2013 hos Wayback Machine. hos Rockipedia, der det også ligger en del innspillinger av det Skauge laget.
2. ↑  Det er Øivind Øritsland som hevder dette i en post om Tor Skauge.
3. ↑  Kjersti Holmin, *Tor Skauge*, nekrolog i Aftenposten den 3. februar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**International Association of Marine Aids to Navigation and Lighthouse Authorities** (**IALA**, Den internasjonale sammenslutningen for fyr- og merkevesen) er en internasjonal stiftelse som arbeider for internasjonale standarder, retningslinjer og anbefalinger for maritime navigasjonsinnretninger og -tjenester, som fyr og sjømerker, elektroniske navigasjonshjelpemidler og sjøtrafikksentraltjenester. Organisasjonen ble etablert i 1957 som International Association of Lighthouse Authorities, som en stiftelse under fransk rett. Medlemmene består av nasjonale kystmyndigheter og kystvakter.

28. februar 2020 ble det vedtatt en konvensjon som ved ikrafttredelse vil etablere IALA som et eget folkerettssubjekt i form av en mellomstatlig organisasjon ved navn International Organization for Marine Aids to Navigation.

Referanser
----------

1. ↑  Samferdselsdepartementet (9. april 2021). «Regjeringen ber om Stortingets samtykke til å ratifisere konvensjonen som gjør IALA til en mellomstatlig organisasjon». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 10. april 2021.
2. ↑  Utenriksdepartementet (9. april 2021). «Prop. 164 S (2020–2021)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 10. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Buoys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Stjernedannelse** |
| --- |
|  |
| **Objektklasser** |
| Interstellar materie Molekylsky Bok-kule Mørk tåke Ungt stjerneobjekt Protostjerne T Tauri-stjerne Herbig-Ae/Be-stjerne  Herbig-Haro-objekt |
| **Teoretiske konsepter** |
| Opprinnelig massefunksjon Jeans' ustabilitet Kelvin-Helmholtz-mekanismen  Nebularhypotesen

---

v **·** d **·** r |

**Interstellar materie** (også kalt **Det interstellare medium**) er stoffet som er samlet mellom stjernene i en galakse. Dette stoffet består som oftest av atomer i ionisert og molekylær form, støv og kosmisk stråling. Emisjontåker består av varm hydrogengass som er ionisert av varme stjerner og sender ut lys på bestemte bølgelengder i form av et emisjonspektrum. Mørke tåker har større tetthet og avtegner seg mot en lysere bakgrunn av stjerner eller lysende tåker. Andre er refleksjonståker som reflekterer lys fra stjerner i nærheten. Her finner vi også de kalde og tette molekyltåker, som inneholder mye gassmolekyler, samt tåker med kald nøytral hydrogengass. De observeres først og fremst i radiobølgeområdet. Det finnes også en ytterst tynn og varm gass som sender ut røntengenstråling.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Faktoriene i Kanton, ca. 1780. Dannebrog til venstre markerer det dansk-norske faktori.
York faktori i Manitoba, 1853
Et **faktori** (fransk *factorerie* eller *factorie*, engelsk *factory*, tysk *Faktorei*, italiensk *fattoria*, spansk *factoría*, portugisisk *feitoria*, nederlandsk *factorij*) var i kolonitiden en handelsstasjon med handelsfolk i det europeiske utland eller oversjøisk. Det ble etablert oversjøiske faktorier særlig i Asia, Afrika og Amerika, og de underlettet varehandelen mellom de europeiske (eller i noen tilfeller amerikanske) hjemlige handelshus og de lokale innbyggere. Det var ofte anlagt store lagre for import- og eksportvarer i faktoriene. 

Lederen var vanligvis kalt *faktor* (*factor*, eller *faktorist*), og han var den stedlige representant for sin prinsipal (handelsherre) eller sitt handelsselskap. Han var ansvarlig for inngåelse av avtaler, innhentet informasjoner og rapporterte hjem til hovedkontoret, og hadde først og fremst ansvar for handelsstasjonens logistikk – fagmessig lagring og videretransport. Stillingen var meget høyt betrodd, ikke minst fordi informasjoner kunne bruke uker eller måneder å nå frem til hjemmekontoret. I middelalderen var dette også slik; faktoristen for Fuggernes og Welsernes handelshus var meget høyt oppsatte med betydelig autonom beslutningsmyndighet. 

Systemet har sine forbilder i Hansaen fra 1200-tallet og fremover i Nordsjø- og Østersjøområdet, men selve uttrykket *faktori* fantes ikke da. Det stammer fra 1500-tallet. Hansaen holdt seg med faktorier blant annet i England (Boston, King's Lynn), Norge (Tønsberg, og under navnet «kontor» i Bergen) og Finland (Åbo).

På 1800-tallet ble det etablert faktorier i Afrika, det sørlige Asia, Ostindia, Kanton (i Kina, til 1842). Fra før var det et nederlandsk faktori i Nagasaki i Japan som fikk bestå fra 1609 til 1858. I Nord-Amerika var det mange faktorier rundt fortene etterhvert som man la under seg nye områder vestover, og i nord hadde Hudson’s Bay Company faktorier som var kombinerte handels- og militærstasjoner. Noen av faktoriene ble utgangspunktet for moderne kolonier. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
Alexander Graham Bell demonstrerer telefonen
**International Bell Telephone Company** åpnet i 1880 det første norske telefonanlegget med telefonsentraler i Kristiania og Drammen. Før dette hadde man kun sporadiske private telefonanlegg, slik som det Halvor Emil Heyerdahl hadde satt opp i 1876. Høsten 1880 hadde Bellselskapet 169 abonnenter. I 1881 ble Christiania Telefonforening etablert som en direkte konkurrent til Bell, senere fulgte flere private telefonselskap. I 1899 kom telegrafloven som ga staten enerett til å drive telefonvirksomhet, staten fikk rett til å kjøpe opp de private telefonselskapene, og telefonselskapene i Kristiania ble overtatt av staten i 1901.

Det opprinnelige Bell Telephone Company ble etablert i 1878 av Alexander Graham Bells svigerfar, Gardiner Greene Hubbard. Han hjalp også til med etableringen av søsterselskapet New England Telephone and Telegraph Company. Det var disse to selskapene som ble sammenslått til *«National Bell Telephone Company» i 1879*. Senere sammenslåinger førte til American Bell Telephone Company, så American Telephone & Telegraph Company (AT&T), SBC, og BellSouth, som senere ble til New AT&T.

Se også
-------

* Telefoni

Referanser
----------

1. ↑  Omdanning av telesektoren – fra offentlig tjenesteyting til markedsstyring – Eli Skogerbø, Det samfunnsvitenskapelige fakultet (UiO)

Eksterne lenker
---------------

* AT&T
**Internasjonalt hjelpespråk** er tanken om et språk som ifølge noen behøves for å «forene menneskeheten og dermed fremme verdensfreden og forbedre forståelsen og samarbeidet mellom mennesker fra ulike land og bakgrunner». Man ser for seg at et verdensspråk enten vil bli oppfunnet eller valgt ut blant de eksisterende språk, og det vil bli undervist i det i alle skoler som et hjelpespråk ved siden av morsmålet. Et verdensskriftsystem, en verdenslitteratur vil forenkle og lette samkvemmet mellom menneskehetens nasjoner og folkegrupper.

Under historiens gang har de land som seiret i kriger eller dominerende stormakters språk blitt introdusert og ofte påtvunget befolkninger i kolonier, territorier og mandatområder. Forsøk med et universelt språk har vært flere de seneste hundre år, men så langt har man ikke lykkes. De mest kjente eksemplene på moderne hjelpespråk er (med året de ble offentliggjort i parentes):

* Esperanto (1887)
* Glosa (1981)
* Ido (1907)
* Interglossa (1943)
* Interlingua (1951)
* Kotava (1978)
* Latino Sine Flexione (seinere kjent som Interlingua – 1903)
* Neo (1937)
* Novial (1928)
* Occidental-Interlingue (1922)
* Volapük (1879)

Se også
-------

* kunstig språk
* fiksjonsspråk
* språk
* grammatikk
* lingvistikk
* Russenorsk

Eksterne lenker
---------------

* www.esperanto.no
* www.interlingua.no
* www.glosa.org
* onetongue.com
* Principles for an auxiliary language
* World language program
* www.langmaker.com
* mediaglyphs.org Arkivert 6. desember 2003 hos Wayback Machine.
* Constructed languages and IAL
* What an IAL should do
* World Language Process web page
* International Auxiliary Languages

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Laacher See** er en kratersjø i Rheinland-Pfalz i Tyskland, nær byene Koblenz og Mayen. Den fyller et vulkankrater i fjellkjeden Eifel, det eneste vulkankrateret i Sentral-Europa. Krateret er en del av det geologisk aktive området Vulkaneifel.

Topografisk kart over området ved Laacher See
Innsjøen ligger 275 meter over havet, har en omkrets på åtte kilometer og er omringet av høye åser. Vannet har en blåfarge, er svært kaldt og bittert på smak. Innsjøen har ingen naturlige utsig, så vannivået varierer med fordamping og mengden nedbør. På vestsiden ligger benediktinerklostret Maria Laach, som ble grunnlagt i 1093 av Henrik II av Laach, pfalzgreve av Rhinen.

Krateret ble dannet etter at vulkanen Laacher hadde utbrudd for mellom 12 900 og 11 200 år siden. Den gjenværende skorpen kollapset ned i et tomt magmakammer bare to eller tre dager etter utbruddet. Dette utbruddet var 50 ganger større enn utbruddet til Mount St. Helens i 1980. En kan finne restene av dette utbruddet over store deler av Europa, og blir ofte benyttet til å datere sediment. En kan finne mange unike mineraler i området, og steinbrudd hvor man utvinner byggestein.

Laacher er fortsatt regnet for å være en aktiv vulkan; seismisk aktivitet og store termale anomalier under innsjøen viser dette. Fortsatt strømmer det opp karbondioksid ved sørøstbredden, og forskere mener at det kan skje et nytt utbrudd når som helst.

Laacher See

Referanser
----------

1. ↑   (på tysk) *Fundgebiet: Laacher See*, besøkt 21. juni 2023
2. ↑  (på engelsk) «Structure and Dynamics of the Laacher See Magma Chamber (Eifel, Germany) from Major and Trace Element Zoning in Sanidine: a Cathodoluminescence and Electron Microprobe Study». *oxfordjournals.org*. 9. september 2004. Besøkt 21. juni 2023.
3. ↑  (på engelsk) *National Geographic*. 1986 #9

Eksterne lenker
---------------

* (en) Laacher See – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Carl Axel Gottlund** (født 24. februar 1796 ved byen Lovisa i Strömfors, Finland, død 20. april 1875 i Helsingfors) var en finsk filolog og forfatter.

Han var sønn av Matthias Gottlund, en finsk prest fra Savolax. 

Gottlund vokste opp i Juva, og etter et kortere studieopphold ved Akademiet i Åbo, studerte han fra 1816 i Uppsala der han i avhandlingen kan ha vært den første til å antyde opprinnelsen til det som ble det finske nasjonalepos Kalevala.[] Senere ga han ut *Otava* (1832), to vitenskapelige bind om finsk litteratur, skrevet på finsk, og ble lektor i finsk språk (1839). Hans *Runola* kom ut i 1840, med finsk runesang. Rundt 1860 var han også opptatt av arkeologi.

Etter sin første reise til svenske finnetrakter (Dalarna, 1817), dro han i 1821 rundt i Värmland og på Finnskogen, opptatt av å formidle ideen om autonomitet og egenbevissthet for denne spesielle finnekulturen, samt behovet for nye driftsformer, istedenfor svedjebruket.[] I 1823 ledet han en delegasjon til den svenske kongen, med anmodning om å få etablere et eget sogn for dette området, på tvers av landegrensene, samt et finsk-talende embedsmennsverk. For dette hadde han en disputt med Eilert Sundt, som feilaktig antok at Gottlund talte for en egen finsk stat.[]

Hans besøk avstedkom reisning av områdets første kirke, og tilfang av kristelig lesestoff og bøker på finsk. En dagbok fra disse reisene ble publisert (*Dagbok över mina vandringar*). Han er kjent som «Finnskogens apostel». Ved kirkeporten til Åsnes Finnskog kirke står det en bautastein med teksten: «Carl Axel Gottlund, Finnskogens Apostel, utpekte dette stedet som kirketomt i året 1821.» Litt lengre nede på steinen står det: «Gitt av Oleane og K. Hanssen 1950.» 

Under Finnskogdagene arrangeres en minnemarsj i Gottlunds navn. Den svenske forfatteren Lars Lundin beskrev Gottlund i boken *I Gottlunds fotspår* (1995).

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Carl Axel Gottlund», Biografisk leksikon for Finland ID 4580-1416928957186[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Carl\_Axel\_Gottlund[Hentet fra Wikidata]

  

Portaler: Litteratur | Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CiNii
 |
***Khuddakanikaya*** eller ***Khuddaka nikaya*** er en buddhistisk religiøs tekstsamling. Det er den femte av fem samlinger (*nikaya*) innenfor Sutta pitaka, som er en av «de tre kurvene» i Tripitaka, Theravadabuddhismens kanon. Sutta pitaka er den av de tre kurvene som inneholder læreutsagn fra Buddha om buddhismens innhold.

Samlingen består av 18 tekster eller bøker, som alle er tilskrevet enten Buddha eller hans disipler.

Blant de mest kjente avsnittene er *Dhammapada*, *Metta sutta*, *Mangala sutta*, *Theragatha* (*Brødrenes sanger*), *Therigatha* (*Søstrenes sanger*) og Jatakaene inngår. *Milindapanha* og to andre deler finnes i burmesiske versjoner, men ikke i Thailand og Sri Lanka.

Khuddakanikaya på norsk
-----------------------

* *Dhammapada*; til norsk ved Kåre A. Lie. Solum forlag, 1976; Gyldendal, 1996; 2002. ISBN 82-05-30700-8
	+ *Dhammapada*; gjendiktning, noter og innledende essay ved Kåre A. Lie. Bokklubben, 2009. Verdens hellige skrifter. ISBN 978-82-525-7418-0
* *Søstrenes sanger : Therigatha*; til norsk ved Tone Lie Bøttinger og Kåre A. Lie. Pax, 2000
* *Brødrenes sanger : fra buddhismens hellige skrifter*; til norsk ved Kåre A. Lie og Tone Lie. Pax, 2006
* Utdrag er presentert i samlingen *Buddhas fortellinger,* 2001.

Referanser
----------

1. ↑  *Buddhas samtaler: de lange tekstene*. Oslo: Solum. 1992. s. 14. ISBN 8256008407.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Emil Oskar Spjøtvoll** (født 21. juli 1940 i Hemne, død 4. mars 2002 i Trondheim) var en norsk matematiker og universitetsleder. Han var den første valgte rektor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), da han etterfulgte Karsten Jakobsen som hadde vært fungerende rektor under etableringen av universitetet.

Spjøtvoll ble cand.real. ved Universitetet i Oslo (UiO) 1964, og dr.philos. i 1968 ved samme lærested. Fra 1968 til 1970 var han gjestelærer ved University of California, Berkeley og University of Wisconsin i Madison. Fra 1970 til 1972 var han dosent ved UiO, og deretter professor i statistikk ved Norges landbrukshøgskole.

I 1983 flyttet han til Trondheim, der han ble instituttstyrer ved Institutt for matematiske fag ved NTH. Fra 1990 til 1992 var han prorektor ved NTH, og deretter rektor frem til NTH ble en del av det nyopprettede NTNU. Fra 1996 til han døde i 2002 var han rektor ved NTNU.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Scientific Legacy Database, besøkt 16. desember 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Emil Spjøtvoll i Norsk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Karsten Jakobsen** | **Rektor ved NTNU**(1996–2002) | Etterfølger:**Eivind Hiis Hauge** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Geni
 |
Cabo Girão
**Cabo Girão** er verdens nest høyeste sjøklippe som ligger langs sørkysten av øya Madeira, i den portugisiske øygruppen Madeira. 

De høyeste havklippene i Europa (fra venstre): Hornelen (860 m), Enniberg (Færøyene, 750 m), Croaghaun (Irland, 668 m), Vixia Herbeira (Spania, 621 m), Preikestolen (604 m), Slieve League (Irland, 601 m), Cabo Girão (Portugal, 589 m). Oversikten viser også Cliffs of Moher (217 m) og Cabo da Roca (Portugal, 140 m)
Den ligger mindre enn to kilometer vest fra sentrum av Câmara de Lobos, mellom sognene Quinta Grande og Câmara de Lobos. Cabo Girão ligger mellom to elvedaler som ender ut i Atlanterhavet, og er en diamantformet sjøklippskrent fra 560 meter til 589 meter over havet. Klippene strekker seg omtrent tre kilometer.

Cabo Girão er et populært utsiktspunkt, med opptil 1800 besøkende om dagen. Det er anlagt en glasspromenade på klippen. Stedet er også et populært utgangspunkt for turgåere.

Cabo Girão
Utsikten rett ned fra glasspromenaden

Referanser
----------

1. ↑  «Discovering Madeira».
2. ↑  «Madeira-Live».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Vorskla** (ukrainsk/russisk: Ворскла) er ei elv i Poltava og Sumy oblast i Ukraina, og Belgorod oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Dnipro, med en lengde på 464 km, og et nedbørfelt på 14 700 km². 

Den har sitt utspring på Det sentralrussiske platå, nordvest for Belgorod. Den renner derfra i sørvestlig retning inn i Ukraina, og munner ut i Dnepr gjennom et stort delta på nordbredden av Kamjanskereservoaret. De viktigste sideelvene er Vorsklytsja, Velykyj Kobeljatsjok, Poluzirja, Kustolova, Boromlja, Merla, Kolomak og Tahamlik. 

Langs Vorskla ligger flere byer: Poltava, Novi Sanzjary, Okhtyrka og Kobeljaky i Ukraina, og Grajvoron og Stroitel i Russland. Elva er seilbar fra munningen til Kobeljaky.

I 1399 ble slaget ved Vorskla utkjempet i området. I 1709 ble byen Poltava ved Vorskla beleiret av Karl XII under slaget ved Poltava.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vorskla River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* National Geographic: Foto av Vorskla

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Vorosjilovskij strelok*** (originaltittel: *Ворошиловский стрелок*) er en russisk film fra 1999, regissert av Stanislav Govorukhin.

Handling
--------

Sommeren 1999 bor en dekorert krigsveteran fra andre verdenskrig, Ivan Afonin, sammen med barnebarnet sitt Katja. Men tre tenåringer voldtar Katja. Men en av gjerningspersonene heter Vadim Pashutin, og faren hans, Nikolai, har en høy stilling innenfor politiet. Han bruker innflytelsen sin til å få henlagt anklagene mot sønnen hans og de to vennene. Frustrert over at lovbryterne har sluppet unna rettferdigheten, selger Ivan dachaen sin for 5 000 dollar og bruker pengene til å kjøpe en snikskytter-rifle utstyrt med en lyddemper fra en ulovlig våpen-selger.

Når en kvinnelig nabo må reise en tur, overlater hun Ivan nøklene til leiligheten hennes slik at han kan passe på papegøyen hennes. Når Ivan besøker leiligheten hennes, oppdager han at den har utsikt over lovbryternes leilighet. Fra denne leiligheten begynner han snart å administrere rettferdighet på hans egen måte. Han passer på å ikke drepe lovbryterne, i stedet skader han dem alvorlig. Først skyter han Zvorygin i kjønnsorganene hans gjennom en flaske musserende vin.

Deretter får han Chukhanovs splitter nye bil til å eksplodere, ved å skyte mot bensin-tanken. Selv om Chukhanov overlever, blir den nedre halvdelen av kroppen hans alvorlig forbrent. Nikolai oppdager at Ivan står bak begge disse alvorlige ulykkene, og beordrer en ransaking mot Ivans hjem. Politiet finner imidlertid ingenting ebviser mot ham. Nikolai truer likevel Ivan, og sier at hvis det skulle skje noe med hans egen sønn så vil dette få alvorlige konsekvenser.

Skuespillere
------------

* Mikhail Ulyanov som Ivan Fjodorovitj Afonin
* Anna Sinjakina som Katja Afonina
* Aleksandr Porokhovsjtsjikov som Nikolaj Petrovitsj Pasjutin
* Vladislav Galkin som Aleksej Podberjozkin
* Irina Rozanova som Olga Ivanovna Afonina

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 7. juli 2016.
2. ↑  Ворошиловский стрелок (1999)
3. ↑  Попадали под горячую руку: Башаров рассказал о скандалах с женами и покаялся

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vorosjilovskij strelok* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vorosjilovskij strelok* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Vorosjilovskij strelok* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vorosjilovskij strelok* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata