recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gretna** er en by i Dumfries and Galloway i det sørlige Skottland. Den ligger ved munningen av elven Esk, ved hovedveien A74. Stedet er et av de få i Storbritannia som har status som *township*, som er distinkt fra både *town* og *village*, og befinner et sted mellom de to vanlige betegnelsene. Landsbyen Gretna Green ligger rett ved Gretna. 

Stedet er kjent for HM Factory, Gretna, en ammunisjonsfabrikk som ble bygget under første verdenskrig. Den strakk seg helt fra Eastriggs til Longtown i England, en strekning på over fjorten kilometer, og er dermed den største ammunisjonsfabrikken som noensinne er bygget. Mer enn 30 000 arbeidere, de fleste av dem kvinner, var ansatt i produksjonen av korditt. Gretna og Eastriggs ble opprettet for å gi husrom til arbeiderne, og var opprinnelig kjent under det felles kodenavnet «Moorside». Stedet var et av de første hvor *Defence of the Realm Act* ble innført i 1916, mest for å kontrollere arbeiderne og sjauerne som bygde fabrikken. Det ble blant annet innført strenge restriksjoner på salg av alkoholholdige drikker.

En viktig inntektskilde for Gretna er «ekteskapsindustrien» i Gretna Green, ettersom mange av de som gifter seg der bor på hoteller i Gretna, samt at mange av ekteskapene inngås i Gretna og ikke i den lille landsbyen; den spesielle dispensasjonen som anvendes ved ekteskapsinngåelser der gjelder begge steder. 

Fotballklubben Gretna FC, som gikk konkurs i 2008, var fra Gretna.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Krøsus på likbålet, attisk rødfigur amfora, Louvre (G 197)
**Krøsus** (gresk: Κροίσος, *Kroisos*) var konge i oldtidsriket Lydia i dagens Tyrkia. Han var Lydias siste konge, sønn av den tidligere konge Alyattes II, og han regjerte fra 560 til 546 f.Kr. da Lydia ble invadert av persiske og mediske styrker under kong Kyros den store. Han opparbeidet seg en enorm rikdom i løpet av sin regjeringstid, og Lydia var også det første riket, under kong Alyattes II, som preget metallmynter som betalingsmiddel.

Lydias fall
-----------

Fram mot 550 f.Kr. hadde Kyros den store etablert Perserriket som en regional maktfaktor ved å beseire medernes kong Astyages. Under de endrede maktforholdene gikk Krøsus til angrep på byen Pteria i Kappadokia. Kyros dro mot lyderne og et slag ved Pteria i 447 f.Kr. endte uavgjort. Krøsus trakk seg tilbake til sin hovedstad Sardis på høsten og regnet med at Kyros ikke ville angripe på vinteren. Kyros fulgte imidlertid etter og beleiret Krøsus i Sardis. Byen ble stormet og Krøsus tatt til fange.

Det fortelles at da Kyros tok Krøsus til fange og ønsket å la ham lide døden, fortalte Krøsus at filosofen Solon hadde sagt til ham at en person ikke kan kalles lykkelig før han var død. Han hadde syntes den uttalelsen var foraktelig, men nå følte han at den var sann. Det gjorde inntrykk på Kyros, og han lot ham få leve og spise ved hans bord. Sannhetsgehalten i denne fortellingen forblir uviss. 

Krøsus kan ha vært verdens rikeste person i sin samtid. Navnet hans har gått inn i språket som betegnelse for en «styrtrik person».

Referanser
----------

1. 1 2   Q45186506[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Q24458046[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Årstallet er basert på en tolkning av Nabonidus-krøniken som nyere forskning har trukket i tvil. Erobringen har skjedd en gang mellom 450 og 439 f.Kr.
4. ↑  Tom Holland (2008). *Perserkrigene*. Gyldendal. s. 37-38. ISBN 978-82-05-38564-1.
5. ↑  Herodot bok 1, kap. 30-32

Kilder
------

* Herodot (1998). *Herodots historie*. Aschehoug i samarbeid med Fondet for Thorleif Dahls kulturbibliotek og Det norske akademi for sprog og litteratur. s. 25-27. ISBN 8203180337.
* (no) Krøsus i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** BBC Things
 |
***Krøniken*** er en dansk dramaserie som gikk på Danmarks Radio fra 2004 til 2007. Den var skrevet av Stig Thorsboe og Hanna Lundblad, og bygget opp omkring et fiktivt persongalleri i årene 1949–1973 i Danmark.

Handling
--------

Serien handler om fire menneskers skjebner fra 1949 til 1973; Ida som forlater sitt hjem i Jylland og drar til København for å studere, Palle som blir politiker, og de to søsknene Erik og Søs, rike og med mange problemer. I disse fire ledende rollene finner vi Anne Louise Hassing, Anders W. Berthelsen, Ken Vedsegaard og Maibritt Saerens. Ellers har Waage Sandø, Stina Ekblad, Lars Mikkelsen, Pernille Højmark og Dick Kaysø sentrale roller.

Lille Farimagsgade i København ble brugt som kulisse til mange av scenene.

Referanser
----------

1. ↑  *Lille gade - stor rolle*, ekstrabladet.dk

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Krøniken* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Krøniken* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Krøniken* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Krøniken* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

Portal: Danmark


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Krýsuvík.
**Krýsuvík** er et geotermisk området som ligger på Reykjaneshalvøya på Island. Området ligger sør på Reykjanes midt på sprekksonen på Den midtatlantiske ryggen som krysser Island diagonalt i sørvestlig til nordøstlig retning.

Den geotermiske aktiviteten er synlig gjennom svovelkilder og varme kilder ved *Seltún* og andre lignende området i nærheten. Ved Seltún finner man en omvisningssti i tre der man kan lese beskrivelser av de fenomenene man ser på. I tillegg går det også en tursti opp til fjellet *Sveifluháls* som ligger like ved. 

Den største innsjøen i området, Kleifarvatn, begynte å minke etter et stort jordskjelv i 2000. Siden da har 20% av arealet blitt borte.

Noen av de mindre innsjøene bærer også preg av vulkansk påvirkning – for eksempel *Grænavatn* med sin strålende grønnfarge.

I området fantes det gårdsbruk fram til 1800-tallet. Bare et lite kapell, Krísuvíkurkirkja bygget i 1857, gjenstår og kan besøkes.

Se også
-------

* Vulkansk aktivitet på Island

Eksterne lenker
---------------

* (en) Krýsuvík – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder fra Krísuvík (is)
* Bilder fra Krísuvíkurbjarg (is)
* Bilder fra Fúlipollur i Krísuvík (is)

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Dette er en tegning av ei due og kråsen (nummer 8) sitter mellom bena på fuglen.
**Krås** eller **muskelmage** (La. *ventriculus*) er en tykkvegget og muskuløs del av fordøyelseskanalen hos en del dyr.

Alle skjelldyr (Pholidota), fugler (Aves) og krokodiller (Crocodylia) har muskelmage/krås. Dette gjelder også, så langt man vet, utdødde arkosaurer (Archosauria). Fugler og skjelldyr har ikke tenner og kan ikke tygge maten, så kråsen fungerer som en erstatning for dette. Krokodillene har tenner, men kjevenes konstruksjon og tannsett gjør de lite egnet som tyggeredskap, så maten svelges hel eller i store avrevne biter og bearbeides videre i muskelmagen/kråsen.

Kråsen er en slags «tyggemage», ei «gastrisk mølle» der maten males opp til finere partikler som lettere kan fordøyes. Muskelfunksjonen i kråsen stimuleres av grove og harde partikler, og dette er årsaken til at en del fuglearter, som hønsefugler (Galliformes), spiser grov grus og småstein, som bidrar til at nedbrytelsesprosessen tar kortere tid. Kråsen er mest utviklet hos fuglearter som lever av hard plantekost som korn og belgvekster, mens de som lever av insekter, fisk eller kjøtt i stedet har sterkere fordøyelsesvæsker.

Referanser
----------

1. 1 2  «Krås» i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 29. november 2022 fra
2. ↑  «Krås». I: Bokmålsordboka. Språkrådet og Universitetet i Bergen. <> (hentet 29.11.2022).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Joaquim Sousa Saraiva**, (også **Joaquim da Souza Saraiva**, født 24. oktober 1764 i Camalhotes i bispedømmet Leiria i Portugal, død 18. februar 1818 i Macao i Kina) var en katolsk kinamisjonær og biskop som var apostolisk vikar i Beijing (1808-1818).

Joaquim da Souza Saraiva trådte inn i ordenen lazaristene ca år 1780. Han ble presteviet 22. desember 1787.

Den 20. august 1804 ble han i en alder av 39 år utnevnt til koadjutor apostolisk vikar av Peking (Beijing) og til titulærbiskop av Tipasa in Mauretania, og ble bispeviet den 13. oktober samme år i Macao av koadjutor-erkebiskop av Goa, msgr. Manuel Santo Galdino.

Den 6. juli 1808 ble han ordinær apostolisk vikar, og innehadde dette embede i den kinesiske hovedstad frem til sin død.

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID sous, www.catholic-hierarchy.org, besøkt 30. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nettstedet *Catholic Hierarchy* om Bishop Joaquim Sousa (Souza) Saraiva, C.M. lest 26. januar 2020

Kilder
------

* *Les Ordinations Épiscopales*, år 1805, Nr 32
* *Hierarchia Catholica*, Vol. 7, s 301 og s. 371

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Joaquim Mascarenhas de Fiúza** (født 8. februar 1908, død 4. mars 2010) var en portugisisk seiler som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin, 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Fiúza vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den portugisiske båten «Espadarte» som kom på tredjeplass i starbåt-klassen bak den italienske båten «Merope» og «Comanche» fra USA. Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 23. juli 1952. Mannskapet på «Espardarte» besto av Fiúza og Francisco de Andrade.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors – Bronse Bronse i seiling, starbåtklassen Portugals flagg Portugal

Referanser
----------

1. ↑   dn.sapo.pt[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joaquim Fiúza – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joaquim Fiúza – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joaquim Fiúza – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Old Scatness** (hovednavnet er av norrøn opprinnelse) er et arkeologisk sted på Shetland som består hovedsakelig av funn fra bronsealderen og til middelalderen, og fra henholdsvis piktisk og norrøn bosetning.

Det har vært bosetning på Old Scatness i tusener av år og hvor hver ny generasjon har lagt sine bygninger og etterlevninger i lag på de eldre og tidligere. Et broch (rundhus) ble oppdaget i 1975 under byggingen av en ankomstvei til den nærliggende flyplassen Sumburgh Airport. Rundhuset har blitt datert tilbake jernalderen, til mellom 400 til 200 f.Kr. Siden 1995 har forskere og studenter fra Universitetet i Bradford, profesjonelle arkeologer og lokale frivillige drevet utgravninger ved stedet og katalogisert funnene.

Et hovedmål ved prosjektet er å undersøke de endrete mønstrene for utkomme i området som historisk sett var et av de mest fruktbare på Shetland. Etterlatenskaper fra sen middelalder og tidlig moderne tid blir undersøkt med samme flid som forhistorisk materiale. Således er det avdekket deler av husmannsplass fra 1800-tallet, en møddinghaug fra 1600-tallet, en piktisk bygning med rom dannet av steintrapper rundt et sentralt rom, som eikene på et hjul, og spor av et rundtårn fra jernalderen, kjent som broch, noe som kun er funnet i Skottland og på det nordlige, tidligere norske øyene som Hebridene og Shetland. Disse rundhusene synes å ha blitt delvis bygget som forsvarsanlegg og delvis som statussymbol for en samfunnselite.

Utgravningene er administrert av stiftelse *Shetland Amenity Trust* og finansiert fra en rekke kilder, blant annet fra British Academy. Utgravningsprosjektet (*The Old Scatness Broch/Jarlshof Environs Project*, se lenke nedenfor) består av en undersøkelse av stedene og monumentene på sørenden av Shetland og en omfattende utgravning og prøvetaking fra de tidligere bosetningen i Old Scatness. Arbeidet har vist at utgravningsstedet, over fire meter høyt og 80 meter i diameter, har vært bosatt i 3000 år. Steve Dockrill og Julie Bond fra Bradford leder prosjektet. Interesserte kan besøke utgravningene i helgene i den tiden prosjektet pågår.

Eksterne lenker
---------------

* Old Scatness Broch & Jarlshof Environs Project
* Old Scatness Broch – Introduction med lenker til utgravningsrapportene

Portaler: Arkeologi | Historie | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Rekstensamlingene** (tidligere Fjøsangersamlingene) er et kultursenter og galleri i Bergen etablert i 1979. Lokalene er de samme som Hilmar Reksten i 1960- og 1970-årene lot bygge ved siden av sin villa, nærmere bestemt rederiets representasjonsbygning Pentagon samt Sølvsalen og Hetlandhallen inne i det tilgrensende fjellet. Den siste delen av Rekstensamlingene, tronende øverst, er villaen Ekhaug, som i sin tid var et eksklusivt aldershjem som Reksten i 1965 kjøpte for å gi plass til kunstgjenstandene, og som ved hjelp av underjordiske ganger ble knyttet sammen med hans andre eiendommer på Fjøsanger. Aktivitetene ved Rekstensamlingene, opprinnelig åpnet for publikum i 1979, ble trappet opp i slutten av 1990-årene og utover 2000-årene, etter at stedet lenge hadde ligget brakk som følge av konkursboets omfattende kunstbeslag. 

Rekstensamlingene eies av Hilmar Reksten Almennyttige Fond og omfatter Nord-Europas største samling av persiske tepper, en sølvsamling av engelsk og bergensk sølv fra 1600- og 1700-tallet og frem til nåtiden, en betydelig Nikolai Astrup-samling, arbeider av Lars Hertervig, verk av norske kunstnere som Harriet Backer, Per Krohg, Frans Widerberg, egen Audun Hetland avdeling med mange av hans viktigste arbeider, foruten hans festspillutstilling «Festspillene i Bergen gjennom 50 år», skulpturer av Ingebrigt Vik og Per Ung, og internasjonal kunst og ambulerende salgsutstillinger. Utstillingene omfatter også Annie og Birger Mowinckels samling «Fra Dahl til Dolk» som omfatter 170 malerier fra 130 ulike kunstnere fra perioden 1840 til 2010.

Referanser
----------

1. 1 2  
«Rekstensamlingene». Bergen byleksikon. Besøkt 10. februar 2019.
2. ↑  
Helliesen, Sidsel (1979). *Hilmar Rekstens samlinger: billedkunst, tepper, sølv*. Bergen: Hilmar Rekstens almennyttige fond.
3. ↑  
Mowinckel, Birger (2010). *From Dahl to Dolk*. Bergen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Rektor i norsk offentlig skole** har normalt både det pedagogiske, administrative og økonomiske ansvaret for skolen. I noen tilfeller, og spesielt ved mindre skoler, vil rektor også ha undervisning som del av sin stilling.

Opplæringsloven stiller krav om pedagogisk kompetanse til den som skal være rektor i grunnskolen eller videregående opplæring.

Når rektor er borte fra en grunn- eller videregående skole er det vanligvis assisterende rektor eller en inspektør som fungerer som rektor. Dette er vesentlig siden en skole til enhver tid skal ha en definert ansvarlig leder.

Rektorer og utdannelse
----------------------

Rektorer i norsk grunnskole har tradisjonelt ikke formell lederutdannelse, utover de kompetansekrav som finnes for undervisningspersonell for øvrig. Det er derimot vanlig at en rektor har skolelederutdannelse, eller gjennomfører dette kort tid etter tiltredelse. Universitetene i Oslo, Tromsø og Agder, samt Høgskulen i Sogn og Fjordane tilbyr masterprogrammer i utdanningsledelse.

I Osloskolen er det siden 2002 utdannet skoleledere gjennom et eget program i samarbeid med Handelshøyskolen BI. Programmet omtales i dagligtale som masterprogram, men mangler den nødvendige akkrediteringen fra NOKUT.

13. juni 2008 fremla regjeringen et forslag om en egen, formell utdannelse for rektorer.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Skolelederutdanning er blitt et marked». Utdanning (tidsskrift). 20. november 2002. Besøkt 14. juli 2008. [*død lenke*]
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. oktober 2008. Besøkt 20. oktober 2008.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. november 2008. Besøkt 20. oktober 2008.
6. ↑  «Stortingsmelding 31 2007-2008: Kvalitet i skolen» (PDF). Kunnskapsdepartementet. 2008. Arkivert fra originalen (PDF) 30. juni 2014. Besøkt 6. september 2008.
Jim Doyle
**Jim Doyle** (født 23. november 1945 i Washington, DC) er en politiker fra USA. Han representerer demokratene, og var guvernør i Wisconsin fra 2003 til 2011.

Doyle har en doktorgrad i jus fra Harvard University. Han var statsadvokat i Dane County fra 1977 til 1982, og gikk deretter over i privat praksis.

I 1990 ble Doyle Attorney General i Wisconsin (tilsvarende norsk justisminister). Han ble gjenvalgt i 1994 og 1998. I denne perioden gjorde han seg bemerket med flere søksmål mot tobakksindustrien.

I guvernørvalget i 2002 vant Doyle over motkandidaten Scott McCallum, den sittende guvernøren. Han ble da statens første guvernør fra Det demokratiske parti siden 1986.

Doyle ble gjenvalgt i guvernørvalget i 2006, etter å ha slått den republikanske kongressmannen Mark Green. Doyle fikk 53% av stemmene, mot Greens 45%.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6t47cd7, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Scott McCallum** | **Wisconsins guvernør**(2003–2011) | Etterfølger:**Scott Walker** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Registertonn** er en gammel volumenhet for måling av et skips tonnasje. Ett registertonn er 100 engelske kubikkfot, som tilsvarer 2,8317 m³. Bruttoregistertonn er volumet av alle lukkede rom i et skip, nettoregistertonn er bruttotonnasjen minus mannskapsrom, maskinrom, vassballast og andre rom som ikke kan brukes til last eller passasjerer.

**Bruttoregistertonn** (brt. eller grt.) representerer det totale indre volum av et skip, med unntak for enkelte ikke-produktive saker som mannskapsfasiliteter. Målet ble brukt slik at det tok hensyn til lastens beskaffenhet, slik at et bulklasterom ga mindre volum enn et pulverlasterom for skip med samme ytre mål. Enheten er nå offisielt forlatt til fordel for bruttotonn, men fortsatt i bruk i shippingbransjen.

**Nettoregistertonn** (nrt.) er et uttrykk for skipets totale lastekapasitet i volum (tilsvarer bruttotonn med fratrekk for maskinrom, dekkshus, mannskapsavdeling med mere, men dekker passasjerrom for passasjerskip). Målet vil variere med farvann o.a. (se plimsollmerke).

Etter at Skipsmålingskonvensjonen av 1969 ble gjort gjeldende for nye skip fra 1986 og for alle skip fra 18. juli 1994, fikk man en overgang fra bruttoregistertonn og nettoregistertonn til bruttotonn (BT eller GT) og nettotonn (NT). Bruttotonnasjen gir grunnlag for bemanningsregler, sikkerhetsforskrifter og registreringsavgift. Både brutto- og nettotonnasjen brukes som grunnlag for beregning av havneavgifter. BT er skipets innelukkede områder, mens NT er volumet av lasterommene.

Se også
-------

* Dødvekttonn, et forskjellsmål for skipets vannfortrengning mellom helt tomt skip og lastet skip, som uttrykker lastens vekt i tonn fortrengt vann.
* Deplasement (fortrengning) som bygger på skipets ytre mål og står for massen av det fortrengte vannet.
* Lest eller kommerselest, et gammelt volummål.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Old Vic

**Old Vic** er et teater i bydelen Lambeth i London, ikke langt fra Waterloo stasjon på sørsida av Themsen. Teaterbygningen er fra 1818, og Old Vic er et av Londons eldste teatre i kontinuerlig drift.

Da bygginga ble satt i gang i 1816, var det på et myrlendet område i Lambeth kjent som Lambeth Marsh. Stein til bygginga ble tatt fra Savoy Palace på Strand på andre sida av Themsen, som måtte rives i forbindelse med anlegget av den nye Waterloo Bridge. Teateret åpna 11. mai 1818 under navnet *Royal Coburg Theatre*, og ble snart en suksess som trakk kjente skuespillere fra teatrene på West End. Programmet bestod stort sett i melodrama og lettere stykker.

Etter en mindre ombygning i 1833 gjenåpna teateret som *Royal Victoria Theatre*. I 1858 inntraff en katastrofe ved teateret idet en falsk brannalarm skapte panikk og 16 mennesker ble drept. Dårligere tider gjorde at teateret skifta eier og navn flere ganger i siste halvdel av 1800-tallet. Fra 1890 ble teateret drevet som et avholdsetablissement under navnet *Royal Victoria Hall and Coffee Tavern*.

Fra 1912 ble teateret drevet av Lilian Baylis, som la ned et stort arbeid for å utvide repertoaret. Under hennes ledelse begynte teateret med operaoppsetninger, og det ble holdt symfonikonserter og filmforestillinger. I 1914 begynte teateret å sette opp Shakespeare, og som første teater i verden spilte Old Vic mellom 1914 og 1923 alle de 36 stykkene i førsteutgaven av Shakespeares verker (First Folio). Det var i Baylis' tid at teaterkompaniet National Theatre – som i dag spiller ved Royal National Theatre – ble danna.

I mai 1941 ble teateret sterkt skadd av tyske bomber, og kunne ikke gjenåpne før i 1950 som base for National Theatre. National Theatre tok over Old Vic i sin helhet i 1963, og drev teateret under sin leder Laurence Olivier fram til dets nye teaterbygg sto ferdig på South Bank i 1976. 

Old Vic fortsatte å spille klassisk og nyere drama etter 1976. I 1998 ble teateret kjøpt av stiftelsen Old Vic Theatre Trust 2000. Fra 2003 har skuespilleren Kevin Spacey vært teaterets kunstneriske leder.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Teaterets historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Hans Thorvald Bærewahr-Hansen** (født 25. august 1920, død 30. juli 1943 på Ulven leir) var en norsk kvartermester, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.

I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Bærewahr-Hansen deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Bærewahr-Hansen og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942. Han ble sammen fem nordmenn og en brite henrettet av tyskerne 30. juli 1943, etter at MTB 345 hadde blitt tatt av tyske soldater.

Vingtor

For innsatsen under krigen ble han også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.

Bærewahr-Hansen mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, oppført som Hans Thorvald Bærevahr Hansen, norsk krigsseileregister person-ID 325556, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Hans Thorvald Hansen, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Usynlige soldater*, Oslo: Aschehoug, 1990, s. 134–136.
4. ↑  Dag Christensen: *Hemmelig agent i Norge*, Oslo: Hjemmets bokforlag, 1987, s. 79–80.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 54.
6. ↑  Asbjørn Barlaup: «På vingene for Norge», *Verdens Gang*, 8. februar 1947, s. 11.
7. ↑  Udåden 30. juli 1943.
8. ↑  Gjems-Onstad, Erik (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Dreyer 1995, s. 201.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kalendae** eller **Calends** (latin *calendæ*, fra *calare*, for «å kunngjøre [den første dagen]») er de første dagene i hver måned i den romerske kalenderen. Romerne anga disse «kalendae» til den første dagen i måneden, som symboliserte starten på en ny månefase. Denne dagen skulle pontiffene fastslå hvilke dager som skulle være *Curia Calabra*, det vil si hviledager, i den kommende måneden. Folk som var skyldte penger skulle betale gjeld, som var innskrevne i *calendarian*, en slags kontobok. Datum (i dette kalendersystemet) ble angitt relativt til dager som kalendae, Nones eller Ides. For eksempel ville tre dager etter Kalendae, i moderne språkbruk, være den fjerde dagen i måneden. For å finne dagen til kalendae i inneværende måned, teller man hvor mange dager som gjenstår i måneden, og legger til to til det tallet. For eksempel er 22. april den 10. kalendae i mai, fordi det er åtte dager igjen i april, man legger til 2, og får 10.

Referanser
----------

1. ↑  «calends», Wiktionary
2. ↑  «calendar (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «Calends», *Chambers' Cyclopaedia* (1728), bind 1, s. 143

Litteratur
----------

* Wiseman, T.P. (2008): «The Kalends of April» i: *Unwritten Rome*. Exeter, University of Exeter Press.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Utsikt mot øst. Innløp midt på høyre kant. Foto: TorbjørnS 
**Kaldvågfjorden** (lulesamisk: *Gálldavákvuodna*) er en fjordarm nord av  Sagfjorden i Hamarøy i Nordland.

Fjorden har sitt innløp mellom Nes på Hamarøya og Finnøy på Finnøya og strekker seg ca. 16 kilometer, først mot nordøst så østover, inn mot Kaldvågstraumen mellom fastlandet og Finnøya. Ved innløpet er det sterke tidevannsstrømmer, holmer, skjær og en del støvelhav, med største dybde på 15 meter.

Videre langs vest- og nordkysten ligger det tilgrensende naturreservatet  Steinslandsvatnet, og Forrøya, som er den største øya i fjorden. I Røssvika ligger bygden Røsvik, og ca. en kilometer lenger øst, Skottestad.

Mellom Haukås og Kaldstad strekker den ca. seks kilometer lange Lilandspollen seg nordover mot Hamsund, med det tilgrensende naturreservatet  Lilandsvatnet på vestsiden av pollen. Bygden Kaldvåg ligger like nordvest for Kaldvågstraumen, i bunnen av fjorden.
Sørkysten av fjorden går langs kysten av Finnøya, og er uten bebyggelse, med unntak av bygden Finnøy ved innløpet.

Fra Oppeid til Skutvik går Fv81 delvis langs nord- og vestkysten av fjorden, mens Fv661 og Fv662 ender henholdsvis på Nes og Finnøy.

| Noen øyer i fjorden | Dekar | Høyde | Beskrivelse |
| --- | --- | --- | --- |
| Engøya | - | 16 m | Sørvest for Kaldstad. |
| Forrøya | - | 55 m | Sørøst for gården Finset. Største øy i fjorden. |
| Gardøya | - |  | Vestsiden av innløpet til Lilandspollen. |
| Røssvikøya | ca. 81 | 18 m | Mellom Forrøya og Finnøya. |
| Skottestadøyan | - | 27 m | To store og noen mindre øyer mellom Skottestad og Finnøya. |

Se også
-------

* Lilandsvatnet naturreservat
* Steinslandsvatnet naturreservat
* Nesstraumen
* Innhavet

Referanser
----------

1. ↑  Kaldvågfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Direktoratet for naturforvaltning[*død lenke*]: Forslag om marin verneplan for Kaldvågfjorden og Innhavet.
* Kaldvåg Engelsk side. Bilder fra Kaldvåg tatt av en tilreisende turist.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kaleo** er et islandsk rockeband som ble grunnlagt på Mosfellsbær i 2012. De opptrådte offentlig første gang under Iceland Airwaves musikkfestival i november 2012. Stilen er hovedsakelig folk og blues-påvirket rock.

Med singelen *All the Pretty Girls* (2014) ble Kaleo kjent ut over Islands grenser. Tidlig i 2015 skrev bandet kontrakt med Atlantic Records og fikk Austin, Texas som hovedbase. I løpet av året ble de kjent i USA og interessen fra media tiltok. *All The Pretty Girls* nådde niendeplass på amerikanske *Adult Alternative Charts*. 

Singelen *Way Down We Go* har fått mye oppmerksomhet og er blitt mye brukt i fjernsynsserier, blant annet i serien *Suits*. Den er også på spillelista i det populære fotballsimuleringsspillet FIFA 16. I Canada kom singelen på topp ti *Hot Rock Single Charts*.

Singlelen *No Good* (2015) er trailersang i HBO-serien *Vinyl*.

Medlemmer
---------

* Jökull Júlíusson, gitar og sang
* Davíð Antonsson, trommer og sang
* Daníel Ægir Kristjánsson, bass
* Rubin Pollock, gitar og sang

Album
-----

* 2013: *Kaleo*
* 2016: *A/B*

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell webside
* Kaleo (3), discogs.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Korridoren anskueliggjort ved et kart over Tangdynastiets Kina
**Hexikorridoren** eller **Gansukorridoren** (*Hexi Zoulang* 河西走廊 eller *Gansu Zoulang* 走廊甘肃; Wade-Giles: *Hehsi Tsoulang*) ligger i provinsen Gansu i Kina. Den omfatter et område på ca. 215.000 km². Som del av Silkeveien i det gamle Kina er den det viktigste leddet på handelsveiene til Xinjiang og Sentral-Asia. Den ligger ved den nordvestlige bredd av elven Huang He og er en smal og langstrakt passasje av ca. 1000 kilometer og inntil 100 kilometer bredde. Korridoren strekker seg fra de steile hengene til Wushaoling nær den moderne by Lanzhou og til høydedragene ved Yumenguan ved grensen mellom Gansu og Xinjiang. Mange av de fruktbare oasene langs veien er omgitt av ørken og halvørken. 

Korridoren løper mellom fjellene Qilian Shan, Longshou Shan og Heli Shan, og gjennomstrømmes av elvene Hei He og Shule. På grunn av smeltevannet som ansamler seg fra Qilianshan, et område med isbreer og mye snø om vinteren og hvorfra mange elver utspringer, er det mulig ved en rekke av oasene med åkerbruk og kvegdrift. Det er ogsaå bygget en jernbanelinje gjennom korridoren; den sammenknytter Lanzhou og Xinjiang. Dessuten utnyttes vannkraft i fjellene, eksempelvis med Longshou-demningen.

Litteratur
----------

* Sabira Ståhlberg: *Der Gansu-Korridor: Barbarenland diesseits und jenseits der großen chinesischen Mauer; zum Nord-Süd-Dialog eines zentralasiatischen Gebietes.* Kovač, Hamburg 1996, ISBN 386064470X

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Regionrådet for Hallingdal** er et samarbeids- og interesseorgan for de seks kommunene i Hallingdal: Hol, Ål, Hemsedal, Gol, Nesbyen og Flå.

Rådet arbeider for å utvikle regionen med særlig vekt på noen prioriterte satsingsområder og ivaretar interessene til regionen overfor fylke, stat og andre organer på region-, fylke - og riksplan.

Den formelle organiseringen av det interkommunale samarbeidet begynte allerede i 1952 da Samarbeidsnemnda for Hallingdal ble dannet. Den bestod av ordførerne i de seks kommunene. Hallingdal hadde dessuten Regionalplanråd 1967 – 1984, som ble dannet som en følge av bygningsloven fra 1965. Hallingdal var den første regionen i landet som fikk en regionplan (vedtatt av Miljøverndepartementet i 1973). I 1984 ble Regionplanrådet og Samarbeidsnemnda erstattet av et regionråd med to representanter fra hver kommune der den ene var ordføreren. I forbindelse med kommunevalget i 1999 vedtok medlemskommunene endringer i organiseringa av Regionrådet: 

* Hallingtinget er det øverste formelle organet i Regionrådet, med 5 representanter fra hver kommune, der den ene er ordføreren. De andre representantene er leder av hovedutvalg/sektorutvalg og/eller medlemmer av formannskapet.
* Ordførerne utgjer Regionrådet for Hallingdal.
* Rådmennene i kommunene har møterett på Hallingtinget med tale- og forslagsrett

Den nåværende ordningen (per 21. mars 2018) kom til i 1999.

Regionrådet har en daglig leder.
Regionrådet har en egen Strategisk plan for Hallingdal

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Regionrådet for Hallingdal». Besøkt 12. juli 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Olli Herman Kosunen** eller **Olliver Twisted** (født 19. mai 1983 i Kuopio) er en finsk musiker. Han er vokalist i det finske bandet Reckless Love.

Olliver stiftet bandet i 2001, men forlot det i 2007 for å spille med det Svenske bandet CRASHDÏET. Han skulle steppe inn for den tidligere sangeren, Dave Lepard, som begikk selvmord i 2006. Olliver fikk bare gitt ut et album med CRASHDÏET, The Unattractive Revolution. Deretter forlot han CRASHDÏET for å gå tilbake til det gamle bandet, Reckless Love.
Da Olliver returnerte, begynte bandet på den første fulle platen som de har kalt "Reckless Love". Den mest kjente sangen blant topplistene er "Beautiful Bomb".
Oliver er veldig inspirert av Van Halen-sangeren David Lee Roth og har coveret en del sanger av både David som solo og tiden i Van Halen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olli Herman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Olli Herman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Olli Herman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Olli Herman på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Olli Herman på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Olli Herman på AllMusic Rediger på Wikidata
* Olli Herman på Twitter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kirill Grigorjevitsj Razumovskij** (russisk: Кирилл Григорьевич Разумовский, ukrainsk Кирило Григорович Розумовський - *Kyrylo Hryhorovytsj Rozumovskyj*, født 18. marsjul./ 29. mars 1728greg. i Kozelets i Russland, død 3. januarjul./ 15. januar 1803greg. i Baturyn) var en ukrainsk hetman og russisk generalfeltmarskalk.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Razumovskij ble født i en familie av registrerte kosakker tilknyttet Kiev-regimentimentet. Hans adelsbakgrunn er uklar, forskjellige biogafer har hver sine beskrivelser av hvor dette kom fra.[]

Fra 1743 til 1744 studerte Kirill Razumovskij ved Universitetet i Göttingen. Razumovskijs adjutant mens han var i Tyskland var Grigorij Teplov. Teplov hadde stor innflytelse over styret av Lillerussland i sin egenskap som sekretær og rådgiver til Kirill Razumovskij (hvis kusine han giftet seg med).[]

### Karriere

Razumovski ble utnevnt til president for det russiske vitenskapsakademiet da han nettopp var blitt 18 år gammel. Dette var på grunn av påvirkningen fra hans bror, Aleksej Grigorjevitsj Razumovskij.[]

I 1750 ble han hetman for de ukrainske kosakker. Han tjente som hetman til 1764. Razumovskij valgte Hlukhiv og Baturyn som steder for hetmanens residens, og fikk oppført overdådige barokke palasser. Den keiserlige arkitekten bak palassene var Andrej Kvasov. Razumovskij planla også å åpne et ukrainsk universitet i Baturyn.[]

Han var siste av hetmanene og tok aktivt del i sammensvergelsen mot Peter III (1762). Katarina den store, som han helhjertet støttet under hennes ektemanns herredømme, hadde ikke særlig høye tanker om ham.[] Men hun gjorde ham til feltmarskalk, selv om han aldri deltok i et slag. Til tross for dette, ble hun snart skuffet. Hun likte ikke hans idé om å gjøre hetmanskapet til et arvelig embede, fratok ham hetmanskapet i 1764, og opphevet hans status som feltmarskalk.[]

Kirill hadde flere sønner, av hvem grev Aleksej Kirillovitsj (1748–1822) var utdanningsminister i 1810-16, og prins Andrej Kirillovitsj (1752–1836) var russisk ambassadør i Wien.

Han døde i 1803 i Baturyn. Der ble han etter eget ønske begravet uten noen pomp og prakt, i sterk kontrast hans helle flamboyante livsstil.[]

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p65226.htm#i652256, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Maria Razumovsky. *Die Rasumovskys: eine Familie am Zarenhof*. Köln 1998. — 300 s.

Eksterne lenker
---------------

* Kort biografi på russisk Arkivert 9. oktober 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Kirjan Waage** (født 28. mai 1975) er en norsk dukkemaker, manusforfatter, skuespiller og dukkefører.

Waage var Ibsens dukkefører i skuespillet *The Death of Little Ibsen* for dukketeater. Waage er opprinnelig fra Oslo og Haugesund. Han er utdannet ved Ecole Jacques Lecoq i Paris, og har i en årrekke hatt base i New York som medlem av figurteatergruppa Wakka Wakka Productions. Pr. 2017 leder han denne gruppa sammen med Gabrielle Brechner og Gwendolyn Warnock.

Wakka Wakka har hatt en rekke gjestespill på norske scener, og har også samarbeidet med flere norske teatere om å utvikle nye oppsetninger. Også flere av oppsetningene til kompaniet har blitt inspirert av norske forhold og norsk historie. Forestillingen *Fabrik: The Legend of M. Rabinowitz* gjenfortalte historien om den jødiske immigranten Moritz Rabinowitz, som startet en fremgangsrik herreekviperingsforretning i Haugesund, men ble drept i konsentrasjonsleir av nazistene under andre verdenskrig.

Priser og utmerkelser
---------------------

Med Wakka Wakka Productions har Waage vunnet en rekke internasjonale utmerkelser. I 2008 ble kompaniet hedret med en UNIMA Citation of Excellence for oppsetningen *Fabrik: The Legend of M. Rabinowitz*. I 2011 mottok de et «Obie Award»-stipend. Wakka Wakka har også blitt tildelt hele fire «Drama Desk Awards». I 2013 fikk kompaniet også en «Special Drama Desk Award for Sophisticated Puppetry». Dessuten har de vunnet en «Helen Hayes Award for Outstanding Visiting Production».

Individuelt har Kirjan Waage blitt tildelt en «Hawes Design Award» for sitt arbeid med produksjonen *Fabrik*.

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «The Company». *Wakka Wakka Productions* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 9. november 2017. Besøkt 8. november 2017.
4. ↑  «Gjestespill fra Wakka Wakka åpner høstsesongen på Trøndelag Teater». *Trøndelag Teater*. 2015. Arkivert fra originalen 20. februar 2018. Besøkt 5. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kirjan Waage hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Norske teaterperler i New York

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**«Josefin»** er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Sangen har vært brukt en del på plate, og spesielt gruppen «Doodle Bugs» (kjent for slageren «Lille Laila»), hadde stor suksess med denne i 1969. Den er på et blandingsspråk av svensk og norsk, men det antas at visen kommer fra Sverige.

Teksten
-------

**1.**Det var en gång en flicka som hette Josefin  

Josefin-fin-fin, Jose-jose-josefin.  

Det enda som hon ägde var en gammal symaskin  

symaskin-skin-skin, syma-ma-ma-maskin.  

  

**2.**Hon hadde och en festmann, som hette Jonatan  

Jonatan-tan-tan, Jona-Jona-Jonatan.  

Och hon var inte vacker men han var likadan  

likadan dan dan, lika lika likadan.  

  

**3.**Han hadde och en skuta som ut på bøljan for  

bøljan for for for, uppå uppå bøljan for.  

Den hadde han fått ærvat ut av sin kjæra mor  

kjær mor mor mor, kjæra rara rara mor.  

  

**4.**Så sende han et brev til sin kjære Josefin  

Josefin-fin-fin, Jose-Jose-Josefin.  

Og ba henne att segla med sin kjære symaskin  

symaskin-skin-skin, syma-ma-ma-ma-maskin.  

  

**5.**Og när dom så kom ut på den stora stora sjø  

stora sjø sjø sjø, stora stora stora sjø,  

så strandade det skeppet på den grøna grøna ø  

grøna ø ø ø, grøna grøna grøna ø.  

  

**6.**Da sade Jonatan: Du jag tror vi sitter fast  

sitter fast fast fast, sitter sitter sitter fast.  

Vi måste lasta av något utav vår ballast,  

vår ballast last last, vår balla-la-la-la-last.  

  

**7.**Ballasten ja det var jo den kjæra symaskin  

symaskin-skin-skin, syma-ma-ma-ma-maskin.  

Och efteråt han kasta ut sin kjæra Josefin  

Josefin-fin-fin, Jose-Jose-Josefin.  

  

**8.**Nu går han der og sørjer for sin kjære Josefin  

Josefin fin fin, Jose-jose-josefin.  

Som sitter ner på havbotnen och syr på symaskin  

symaskin-skin-skin, syma-ma-ma-ma-maskin.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
En kirke i Aleksandrów Łódzki
**Aleksandrów Łódzki** (alɛˈksandruf ˈwuʦki) er en by i Łódź voivodskap i det sentrale Polen. Den har 20 342 innbyggere (2004) og ligger i powiaten Zgierz. Byen er del av Storbyområdet Łódź.

Bosetningen oppstod rundt 1816 etter initiativ av adelsmannen Rafał Bratoszewski. For å behage regjeringen oppkalte han byen etter datidens tsar av Russland Alexander I, noe som i 1822 gav bosetningen byrettigheter. Etter Bartoszewskis død i 1824 gikk byen over til familien Kossowski. 

Etter 1832 begynte byen å forfalle økonomisk, på grunn av stor konkurranse fra tekstilindustrisentrene Łódź, Zgierz og Pabianice. Mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet oppstod mange strikkeforretninger, og denne bransjen dominerer i byen den dag i dag. I 1869 ble byen fratatt byrettighetene av regjeringen, og dette forble status i over 60 år. Byen fikk rettighetene tilbake i det frie Polen i 1924. Frem til andre verdenskrig var Aleksandrów Łódzki også møteplass for polsk, jødisk og tysk kultur.

Vennskapsbyer
-------------

Kraslava, Puget-Ville

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 4. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandrów Łódzki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandrów Łódzki – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Aleksandrineren** er et fransk versemål som først ble brukt i et heltedikt om Aleksander den store i ca 1180. Versemålet består av en seksfotet jambe med cesur (3-cesur-3). Aleksandrineren var det viktigste versemålet på 1600-tallet. Versene benytter seg som regel av enderim, vekslende mellom mannlig og kvinnelig rim fra verspar til verspar (AAbbCCdd). Noen andre rimmønstre forekommer også.

Et eksempel på en aleksandriner på dansk fra Ludvig Holbergs *Peder Paars* (trykksterke stavelser og cesur er henholdsvis uthevet med **fet skrift** og **|**):

Jeg **ta**ler **om** en **Mand**|, hvis **Skæb**ne og Be**drif**ter  

Bør **bill**ig **tegn**es **an**| blant **al**le **Folk**es **Skrif**ter.

Av de dansk-norske dikterne var Holberg og Johan Hermann Wessel de som flittigst benyttet seg av aleksandrineren, da særlig i nevnte *Peder Paars* og *Kierlighed uden Strømper.*

Referanser
----------

1. ↑  Hallvard Lie (1967). *Norsk verslære*. Universitetsforlaget. s. 716.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Bjørg Tingstad** (født 16. februar 1959 på Jøa i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (Sp).

Hun var ordfører i Fosnes kommune 2007–2015. Tingstad var valgt på en fellesliste mellom Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, som hele perioden hadde flertall i kommunestyret. Hun frasa seg renominasjon i 2015. I perioden 2013–2017 var hun Senterpartiets 2. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag.

Tingstad har studiekompetanse fra Namdal gymnas og lærerutdannelse fra Høgskolen i Nord-Trøndelag. Hun har yrkesbakgrunn fra skoleverket som lærer, rektor og pedagogisk konsulent i Oppegård, Namsos og Nærøy kommuner.

Referanser
----------

1. ↑  «Bjørg Tingstad». *Kommunal Rapport*. Arkivert fra originalen 27. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bjørg Tingstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Bjørg Tingstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**John James Hughes** (født 25. juni 1815 i Merthyr Tydfil i Wales, død 17. juni 1889 i St. Petersburg i Russland) var en britisk forretningsmann og grunnlegger av en metallurgisk fabrikk i den etter ham oppkalte ukrainske byen *Jusovka* (Юзовка, fra 1924 *Stalino* og fra 1961 Donetsk).

Bakgrunn og liv
---------------

Hughes' far var ingeniør og leder for et metallverk i Merthyr Tydfil. Han begynte sin karriere under farens tilsyn. I en alder av 29 år ervervet han et skipsverft, og som 36-åring eide han et støperi i Newport. Mot slutten av 1850-årene begynte han som ingeniør ved et valseverk i Millwall og ble til slutt forretningsførende direktør. I 1864 utviklet han en skytslavett for tunge kanoner som ble tatt i bruk av Royal Navy og av andre europeiske flåtestyrker.[]

I 1869 ervervet Hughes en landeiendom nord for Asovhavet. I 1870 seilte han med nødvendig utrustning og med fagarbeidere til Russland. Der grunnla han en metallurgisk fabrikk nær elven Kalmius, som ble starten på byen Donetsk, som i dag tilhører Ukraina. Det første råjernet ble utvunnet her i 1872. Området rundt fabrikken vokste til raskt og ble et industrielt og kulturelt sentrum for regionen.[]

Hughes døde i juni 1889 under en forretningsreise til St. Petersburg.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810550627305606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dictionary of Welsh Biography, Dictionary of Welsh Biography ID s-HUGH-JOH-1814[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, www.findagrave.com, Find a Grave 104822480[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1824972, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Dictionary of Welsh Biography[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Юз Джон, besøkt 25. februar 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Hughes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Foto fra 1931
**Bjørgan prestegård** er et museum og en tidligere prestegård i Kvikne nord i Tynset kommune. Den er regnet som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Bjørnstjerne Bjørnson (1832–1910) ble født her, og bodde her i sine første barndomsår 1832–1837.

Huset ble bygget i 1780, og var i bruk som prestegård inntil 1860. I 1917 oppdaget Tilla Valstad at hovedbygningen skulle rives. Hun satte i gang en innsamling, med tanke på å gjøre stedet til et museum for Bjørnson, og i 1919 ble gården overlevert til staten som en gave. I 1932 ble det avduket en minnestein over Bjørnstjerne Bjørnson på Bjørgan, og i den gamle bygningen er flere ting fra Bjørnsons tid samlet. Museet lå fram til 2006 under De Sandvigske Samlinger på Maihaugen, som også har ansvar for Aulestad. Bjørgan er nå lagt inn under Nordøsterdalsmuseet. Huset ble restaurert i 2010.

Enkelte mener at den korte tiden på Bjørgan var av formende betydning for Bjørnson, og har satt sitt preg på hans *Bondefortellinger*.
Bjørnstjerne gjestet Kvikne to ganger som voksen, i 1869 og i 1897.

Kilder
------

* *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005

Eksterne lenker
---------------

* Nordøsterdalsmuseet om Bjørgan