recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ron Eston Steele** (født 19. august 1953 i Leavenworth, Washington) er en amerikansk tidligere skihopper som representerte Leavenworth Winter Sports Club.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1972-1977, med 35.-plass i 1973/74 som beste sammenlagtplassering og 23.-plass i Innsbruck 3. januar 1974 som beste plassering i enkeltrenn. I OL i Sapporo i 1972 ble han nummer 23 i storbakken og nummer 41 i normalbakken. I VM i Falun i 1974 ble han nummer 40 (av 60 deltakere) i storbakken og nummer 46 (av 64 deltakere) i normalbakken. Han deltok i VM i skiflyging i 1972 og 1975, og ble nummer 35 av 43 deltakere i Planica i 1972 og nummer 34 av 40 deltakere i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975.

Ron Steele vant skiflygingsrennet i Ironwood (Copper Peak) i 1974. Samme år vant han det nasjonale mesterskapet i skihopping.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Ron Steele Arkivert 7. februar 2009 hos Wayback Machine. (besøkt 15. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Copper Peak – Winners and Records (besøkt 15. juli 2011)
* Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980 (besøkt 15. juli 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ron Steele – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ron Steele – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ron Steele – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Ron Steele – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Rona Munro** (født 7. september 1959 i Aberdeen) er en prisbelønt, skotsk forfatter, som har skrevet skuespill for teater, radio og TV. Hun begynte å skrive profesjonelt i 1981 og har blant annet skrevet manuset til filmen *Ladybird, Ladybird*. Hun var også medforfatter på *Aimée & Jaguar*.

Munro skrev den tre episoder lange historien *Survival* for TV-serien *Doctor Who* i 1989. Det var den siste historien som ble vist før serien ble lagt ned. Senere skrev hun også boken basert på *Survival* for Target Books.

Blant hennes skuespill finner man *Iron*, *Strawberries in January*, *Mary Barton*, *Long Time Dead* og *The Indian Boy*. I 2006 ble Munros skuespill basert på Richard Adams bok *Watership Down* satt opp på Lyric Theatre Hammersmith.

I 1991 vant Munro London Critics Circle Theatre Award innen kategorien «Most Promising New Playwright» (mest lovende nye skuespillforfatter) for *Bold Girls*. I 1998 vant hun BAFTA for TV-filmen *Bumping the Odds*.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 3712, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 23. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rona Munro på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Rona Munro i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Rona Munro på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Rona Munro på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Rona Munro på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Rona Munro på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rona Munro på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rona Munro hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Biografi hos On Target
* Intervju

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
***Naegleria fowleri*** (også kjent som den hjernespisende amøben) er en amøbe som lever i varmt ferskvann, hovedsakelig innsjøer, elver og varme kilder. Smitte forekommer svært sjeldent og oftest i de mer sydlige deler av verden der det er høy temperatur og fuktighet.

Amøben blir vanligvis introdusert når en person svømmer i infisert vann, ved at den går inn i neseborene og inn i hjernen igjennom luktelappen (bulbus olfactorius). Sommertider er de hyppigste perioder for å bli infisert, da amøben ligger i dvale på bunnen av innsjøer. Når det blir varmt og temperaturen i vannet stiger, så løsner mikroorganismer seg (amøben inkludert) fra bunnen og reiser opp til overflaten, der sjansen for å bli smittet økes betraktelig ved bading i kontaminert vann. Når amøben begynner å fortære hjernen, så går kroppen i nødmodus og utløser hjernehinnebetennelse. *Naegleria fowleri* finnes ikke i saltvann og har heller ikke vært dokumentert eller påvist i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Origin and evolution of the worldwide distributed pathogenic amoeboflagellate *Naegleria fowleri*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Naegleria fowleri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Naegleria fowleri* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Naegleria fowleri* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Naegleria fowleri* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Naegleria fowleri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Naegleria fowleri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Hjernespisende amøbe herjer i storby
***Ronald 20 – og takk for meg*** er et musikkalbum utgitt av Ronald Holmberg i 2011 på Busk records. Albumet er ifølge artisten selv hans avskjedsalbum. *Ronald 20* er produsert av Terje Welle Busk, og ellers medvirker Rolf Egil Johnsen, Torunn Brenni, Henry Vasseng, Rolf Gundersen og Rita Øien.

Mottagelse
----------

*Ronald 20 – og takk for meg* fikk terningkast seks i lokalavisen Telemarksavisa. Anmelderen – som også var avisens redaktør – mente at albumet «inneholder Ronald på sitt beste» og skrev blant annet: «man kan ikke underslå det faktum at når Ronald dukker opp, så skaper han en fantastisk god stemning. Noen vil danse, noen vil nynne og alle blir glade.»

Sporliste
---------

1. «Det er så fint å leve»
2. «Vi danser rock & roll og dans og swing»
3. «Det beste som har hendt meg det er du»
4. «Langesundsvalsen»
5. «En enkel telefon»
6. «Morgendagen»
7. «Finn styrke i frihet og fred»
8. «Tenk deg glad»
9. «Minnene jeg har om deg»
10. «Mitt sommerparadis»
11. «Min kjærlighet til deg»
12. «Lykkestund»
13. «Jeg holder drømmen i live»
14. «Størst av alt i mitt liv er Guds kjærlighet»

Referanser
----------

1. ↑  Lars Ravn (17. desember 2011). «Siste vals fra Ronald». *Telemarksavisa*.
2. ↑  Ove Mellingen (17. desember 2011). «Ronald fortjener seks!». *Telemarksavisa*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia (album)
 |
Besetningen på Løvendals Gallei skåler med den svenskeide fregatten *De Olbing Galley* utenfor den svenske vestkysten
«**Løvendals Galei**» var en fregatt i den dansk-norske flåten under kommando av Peter Wessel «Tordenskiold».

Skipet var bygget av Jørgen Pedersen Lund i Langesund, ble sjøsatt i 1712 og var oppkalt etter adelsmannen Waldemar Løvendal. Hun var 90 fot (27 meter) lang og var utrustet med 12 sekspunds og 6 firepunds kanoner av jern. Foruten disse hadde hun også 50 snapphaner og 50 pistoler, 50 tordenbørser og 50 huggerter. Det var etter sigende et meget hurtigseilende skip og gikk også under navnet *Kattegats skrekk*.

Fregatten skulle krysse for seg selv med støtte av snauen «Neptunus» i Kattegat og Skagerrak. Den første prisen var den beryktede, svenske kaperbåten «Svenska Vapnet», som ble ført til København og der omdøpt til «Norske Våben». En annen kjent prise var den svenske fregatten «Hvita Örn» som ble omdøpt til «Hvide Ørn» og som Tordenskiold overtok kommandoen på.

Det var dette skipet Tordenskiold førte under slaget i Dynekilen. «Løvendals Galei» fortsatte som patruljeskip i dansk-norsk tjeneste, inntil det gikk ut av skipsregisteret i 1727.

Referanser
----------

1. ↑  *Jørgen Pedersen Lund*, langesundabc.com. Besøkt 21. august 2016
2. ↑  *Peter Wessel Tordenskiold*, forsvaretsmuseer.no. Besøkt 21. august 2016

Eksterne lenker
---------------

* maritimt.net *Kattegats Skrekk*, skipet i midten er Wessels fregatt *Løvendals Galei*
Undervannsbåter ved marinebasen Zapadnaja Litsa
**Zapadnaja Litsa** (russisk: Западная Лица) er, ved siden av hovedbasen i Severomorsk, den største og viktigste marinebasen i den russiske Nordflåten. Basen ligger ved Litsafjorden på Kolahalvøya, rundt 45 kilometer fra riksgrensa mot Norge; elven *Zapadnaja Litsa* som når til havet her er den navnegivende. 

Zapadnaja Litsa-basen begynte som **Malaja Lopatka** (Малая Лопатка) fra 1950-tallet, og var havn til Sovjetunionens første atomubåt, K-3 Leninski Komsomol. Basen har fem pirer og en reparasjopnmsdokk. Etterhvert tilkom det flere anlegg annetsteds langs fjorden, slik at det da dreier seg om fire sjømilitære fasiliteter. De andre er Andrejevabukta, Bolsjaja Lopatka og Nerpitsja.

I 1958 ble det opprettet en bosetning ved den første basen, kalt Zaozernyj. Bosetningen ble senere til byen Zaoziorsk, som ble holdt hemmelig og hadde flere forskjellige navn. Den ligger 120 kilometer fra Murmansk. 

Hele Zapadnaja Litsa-området er i dag gjenstand for alvorlig bekymring på grunn av de omfattende lagrene av radioaktivt avfall i regionen.

Andre verdenskrig
-----------------

Ved begynnelsen av andre verdenskrig ble fjorden ved Zapadnaja Litsa brukt som marinebase for tyske skip under navnet Basis Nord, som et resultat av Molotov–Ribbentrop-pakten.

Litteratur
----------

* Wara, Kalle (1994). *Kirkenes-Litsa tur-retur*. Falken. ISBN 8270092800.

Referanser
----------

1. ↑  Laurence Rees, World War II Behind Closed Doors, BBC Books, 2009, side 67
Kaserner i Catterick garnison i England
En **garnison** (fra fransk *garnison*, som kommer fra *garnir*, «å utstyre») er en militær styrke som er stasjonert på et spesielt sted og utgjør den faste militære besetningen på stedet. I den opprinnelige betydningen av ordet hadde denne styrken til oppgave å vokte stedet, gjerne en festning, et slott eller en by. Byer som har en militærforlegning kalles ofte garnisonsbyer. Betegnelsen garnisonsby brukes særlig om byer der garnisonen er så stor at den preger byen på ulike måter. Fredrikstad ble utbygget hovedsakelig av militære motiv (opprinnelig grunnlagt i 1567 og fullt utbygget som garnisonsby rundt 1660). I Norge har Kristiania, Fredrikstad og Fredrikshald (Halden) blitt omtalt som store garnisonsbyer. I 1624 fikk Trondheim fast besetning av soldater (opprinnelig 20 mann i fredstid og utvidet til flere hundre eller tusen i krigsår, i 1788 var det 188 soldater) og en egen skatt ble utskrevet på bønder og borgere for å dekke utgiftene til garnisonen. Christian IV anla Kristiansand hovedsakelig av militære hensyn etter at keiseren okkuperte Jylland. Etter at den danske kongen gjenvant kontrollen over Jylland ble Fredericia anlagt i 1647 av samme grunn. På 1700-tallet hadde garnisonen i Krisiansand omtrent 500 soldater i en by med 3000 innbyggere, i krigsårene tidlig på 1800-tallet var det rundt 2000 mann stasjonert. Det norske militæret var på 1600-1700-tallet hovedsakelig en folkehær eller bondehær bestående av mannskap som bygdene stilte med, og hadde derfor til forskjell fra Danmark og Sverige små stående styrker med mindre grunnlag for oppbygging av garnisonsbyer.

Senere har man begynt å bruke ordet om styrker som er stasjonert et spesielt sted uten at de har noen oppgaver knyttet til nettopp dette stedet. Ordet brukes på denne måten i Norges forsvar, der man f.eks. har Garnisonen i Porsanger og Garnisonen i Sør-Varanger. Noe lignende gjelder i Storbritannia, der de større militære basene, med mer enn en leir og eget hovedkvarter, kalles garnisoner. 

I Israel er en garnisonsenhet (hebraisk חיל מצב; *cheil matzav*) en regulær enhet som forsvarer et spesifikt område som en by, en provins, en festning eller en enkelt bygning.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 27. oktober 2021.
2. ↑  Leraand, Dag (14. januar 2020). «garnison». *Store norske leksikon*. Besøkt 27. oktober 2021.
3. 1 2 3  *Den norske garnisonsbyen*. Oslo: Institutt for forsvarsstudier. 1991.
4. ↑  Fett, Harry (1919). *Gamle bygaarde paa Fredrikshald*. Kristiania: Grøndahl.
5. ↑  Ersland, Geir Atle (2000). *Krigsmakt og kongemakt 900-1814*. Bergen: Eide. ISBN 8251405580.
6. ↑  Jensås, Henry Kristian (1996). *Trondheim som regional festningsby*. Trondheim: Distriktskommando Trøndelag. ISBN 8299409406 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
7. ↑  Varen, Olav (1973). *Kristiansand: Sørlandets hovedstad*. Oslo: Leif Holtedahls forlag. ISBN 8290157002.
8. ↑  *Renessansebyen Kristiansand 350 år: 1641-1991*. Edgar Høgfeldt. -.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Terence Lionel «Terry» Paine** (født 23. mars 1939 i Winchester) er en engelsk tidligere fotballspiller.
Han er mest kjent for sin lange karriere, hovedsakelig hos Southampton FC hvor han spilte 713 ligakamper, noe som fremdeles er klubbrekord. Han spilte også 111 ligakamper for Hereford United FC. Under VM i fotball 1966 var han med i Englands tropp som ble verdensmester på hjemmebane. Han spilte totalt 19 landskamper for England.

Etter et halvt år som spiller med amatørkontrakt, ble han i februar 1957 profesjonell fotballspiller for Southampton. Han var ving og spilte like gjerne på høyrekanten som på venstrekanten, noe som gjorde at det nesten alltid var plass til ham på laget.[] De neste 17 årene spilte han så å si alle Southamptons kamper.

I tiden før spillerbytter var han også lagets førstevalg som reservemålvakt. For Southampton scoret han 160 mål i ligaen, og inkludert cup-kamper fikk han totalt 815 kamper og 187 mål. Han gikk i 1974 over til Hereford United for å bli spillende trener, og han la ikke opp som spiller før i 1977. Det meste av 1980-tallet var han fotballtrener i Johannesburg, før han på slutten av 1980-tallet flyttet tilbake til England for en kort periode for å jobbe i trenerstaben til Coventry City FC.

Terry Paine bor nå i Sør-Afrika der han jobber som fotballkommentator for kanalen Supersport, og har ofte sendinger sammen med tidligere Manchester United FCs tidligere målvakt Gary Bailey der de hovedsakelig kommenterer engelsk ligafotball og Mesterligaen-kamper. Han var også ambassadør for komiteen for Sør-Afrikas søknad om å få arrangere VM i fotball 2010.

Han var i 2007 blant de elleve spillerne i den engelske VM-troppen i 1966 som fikk gullmedaljen tildelt i etterkant, etter at FIFA gjorde om reglene for medaljemottakere under VM i fotball.

Paine er utnevnt til medlem av Order of the British Empire.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID be276d89[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 200634, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  BBCs artikkel angående medaljetildeling

Litteratur
----------

* Duncan Holley & Gary Chalk (1992). *The Alphabet of the Saints*. ACL & Polar Publishing. ISBN 0-9514862-3-3.
* Jeremy Wilson (2006). *Southampton’s Cult Heroes*. Know The Score Books. ISBN 1-905449-01-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Paine – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Terry Paine – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Englands tropp – VM i fotball 1966 |
| --- |
| 
* 1 Banks
* 2 Cohen
* 3 Wilson
* 4 Stiles
* 5 J. Charlton
* 6 Moore (k)
* 7 Ball
* 8 Greaves
* 9 B. Charlton
* 10 Hurst
* 11 Connelly
* 12 Springett
* 13 Bonetti
* 14 Armfield
* 15 Byrne
* 16 Peters
* 17 Flowers
* 18 Hunter
* 19 Paine
* 20 Callaghan
* 21 Hunt
* 22 Eastham
* Landslagstrener: Ramsey

 | Flagget til England |
**Viljen til makt** er oversettelsen av det tyske **Wille zur Macht**, og er et begrep lagt frem for første gang av Friedrich Nietzsche i verket *Also sprach Zarathustra*, og som senere omtales på den ene eller andre måten i alle hans senere bøker. Sporen finner man i et av forfatterens tidligere verk, hans psykologiske analyser av den menneskelige maktviljen i boken *Morgenröte*. Nietzsche utfoldet begrepet langt mer detaljert i sine etterlatte håndskrifter fra omkring 1885. 

*Viljen til makt* er også den planlagte tittelen på et skrift Nietzsche aldri fikk utgitt. Det finnes også en kompilasjon kalt *Viljen til makt*, og som bygger på materiale fra hans etterlatte håndskrifter.

Det filosofiske begrepet
------------------------

Hva begrepet **viljen til makt** betyr er sterkt omstridt. For Martin Heidegger var dette Nietzsches svar på det metafysiske spørsmålet om *alt det værendes årsak*: Han mente at Nietzsche anså at viljen til makt var et metafysisk prinsipp som var iboende i alle ting, og parallelt med det Schopenhauer kalte «(livs)viljen». 

Filosofen Wolfgang Müller-Lauter mener at fortolkningen må være en helt annen. Ifølge ham kan Nietzsche umulig ha tenkt metafysisk på heideggersk måte når det gjelder viljen til makt, ettersom Nietzsche var kritisk til enhver form for metafysikk. Snarere skulle Nietzsche med dette begrepet ha forsøkt å finne en konsistent tolkning av alt som skjer, og han skal ifølge denne hypotesen ha ment - feilaktig, ifølge Müller-Lauter - at han med *viljen til makt* hadde funnet et begrep som unngikk både metafysisk blendverk og et atomært materialistisk verdensbilde. For å forstå Nietzsches begrep bedre, burde Heidegger heller ha snakket om *viljen**e** til makt*, altså i flertall. For Nietzsche kunne det ikke finnes noe helhetlig som var verdensforklarende, siden verden ifølge ham var et evig kaos. 

De ovenstående forklaringsforsøkene utgjør ytterpunkter blant tolkningsforsøkene, og de fleste nåtidige tolkninger ligger i mellom, om enn nærmere Müller-Lauters.

Skriftet *Der Wille zur Macht*
------------------------------

*Der Wille zur Macht* var som nevnt også tittelen på et verk Nietzsche planla, men aldri fikk skrevet. Det skulle utgjøre en nyvurdering av alle verdier (*Umwertung aller Werte*). Det man finner av nedtegnelser viser at tankene som skulle bringes til uttrykk var særlig beslektet med elementer i bøkene *Götzen-Dämmerung* og *Der Antichrist*.

Kompilasjonen
-------------

Det finnes også en kompilasjon kalt *Viljen til makt*, og som bygger på de etterlatte håndskriftene til Nietzsche. Bak den står hans søster Elisabeth Förster-Nietzsche og Peter Gast. Boken anses som tendensiøst redigert i retning av det politiske standpunktet til søsteren, som var en sterk beundrer av Adolf Hitler. Adolf Hitler var sterkt fascinert av Nietzsche og tok eksplisitt til seg uttrykket *viljen til makt*, omenn det er tvilsomt hvorvidt han forsto Nietszches intensjoner, eller overhode tilla dem noen vekt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen omhandler friluftsområdet i Oslo.  For friluftsområdet på Steinkjer, se Paradisbukta (Steinkjer).
Paradisbukta sommeren 2007.
**Paradisbukta** er en bukt og en badestrand på vestsiden av Bygdøy i Oslo.

Området tilhører egentlig kongens eiendom (Kongsgården), men etter at byens innbyggere hadde begynt å benytte det som rekreasjonsområde tidlig på 1900-tallet overtok Oslos og Aker kommuner i 1929 ansvaret for alle utgifter med Paradisbukta og omgivelser. Totalt omfatter Paradisbukta, Kongeskogen og Hengsåsen om lag 1200 mål naturpark og strender.

I 2007 ble et minnesmerke over ofrene for jordskjelvet og tsunamien i Indiahavet 2004 satt opp i Paradisbukta. Verket *Interferens* er laget av billedhoggeren John Audun Hauge. Området har også et monument over prins og stattholder Christian August, reist i 1810.

Referanser
----------

1. ↑  *Den grønne by*. Grøndahl. 1991. s. 80.
2. ↑  «Minnested over tsunamiofrene». Kongehuset. 22. november 2007. Besøkt 2. mai 2018.
3. ↑  *Monumenter og prydskuptur i Oslo*. Oslo: Tanum. 1956. s. 32.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Kåre Tveit** (født 1. mars 1921 i Arendal, død 1992) var en norsk maler, bosatt i Arendal. Han blir i boka *Sørlandet og malerne* av Gunvald Opstad, beskrevet som en vár kolorist, en stille dyrker av pastellfarger og jordfarger. Maleriene hans er også beskrevet som dansk-inspirerte, med store flater og myke toner i brunt og oker, grønt og grått.

Tveit har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo (1941-45). Etter krigen deltok han på en studietur til Danmark med akademielevene. Her lot han seg inspirere av dansk natur og kunstmiljø, og særlig kunstmaler Edward Weie og den svenske kunstneren Karl Isakson gjorde inntrykk på ham. I perioden 1947-1972 deltok han sju ganger på Høstutstillingen. Han deltok 12 ganger på Sørlandsutstillingen i årene 1969-1983, og på Unge Kunstneres Samfunns vårutstilling deltok han åtte ganger i perioden 1957-1973. Han er blant annet innkjøpt av Nasjonalgalleriet i Oslo, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Oslo kommunes kunstsamlinger og Trøndelag kunstgalleri. I tillegg til en rekke stipender, mottok han også Statens garantiinntekt fra 1977.

Kåre Tveit har hatt stor betydning for utviklingen av kunstmiljøet på Sørlandet, og han var aktiv i Arendal malerklubb. Det ble sagt at en periode malte alle medlemmene i malerklubben som Kåre Tveit.
Han malte en rekke landskaps- og strandmotiver fra Sørlandet og Tjøme. Blant mange av hans sørlandske skildringer, finnes et vinterbilde fra 1948 – et gråtonelandskap med røde og gule hus fra Songe i Arendal. Et annet stemningsfullt bilde er Nasjonalgalleriets «Sommerkveld, Vindholmen» fra 1959, som viser sjøen omkranset av grønne trær og åser.

Tveit var medlem av Unge Kunstneres Samfund og Bildende Sørlandskunstnere. Han var også jurymedlem ved Sørlandsutstillingen i 1972-73, 1976-78 og varamedlem 1970-71.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Kåre\_Tveit, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 8fb3dca9-80e5-45a0-a475-819305c53aca, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 117
4. 1 2   (besøkt 13. mars 2015)
5. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 212
6. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 118

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Utvälinge** er et tettsted i Helsingborg kommune i Skåne län i Sverige. Stedet ligger ved Vegeåns utløp i Skälderviken, og utgjør Helsingborgs kommunes nordligste bebyggelse. I 2010 hadde tettstedet 227 innbyggere.

Dagens bebyggelse stammer i stor grad fra begynnelsen av 1900-tallet, og består utelukkende av eneboliger. Mot Skälderviken ligger det et hyttefelt som ble utbygd fra 1950-tallet.

Man har funnet en del fornminner fra steinalderen frem til vikingtiden, og stedet har trolig vært bebodd siden forhistorisk tid. En kapellruin fra middelalderen i den østre utkanten av Utvälinge viser spor fra stedets eldre historie. Utvälinge er en av de såkalte «tegelbyarna» i nordre Helsingborgs kommune. Like vest for Vegeåns utløp ble det i 1870 opprettet et teglverk.

Utvälinge grenser til et naturreservat ved Vegeåns utløp. Det strekker seg fra kystlinjen over de to øyene utenfor, Sandön og Själrönnen, med omkringliggende vann inkludert. Det grunne vannområdet med betydelige vannivåforskjeller, sammen med elvemunningens sandstrender og mudderbanker gjør stedet gunstig for vadefugler, og er et av de mest variasjonsrike fuglelokalitetene i det nordvestre Skåne.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 24. mars 2016.

Kilder
------

* Helsingborgs stad (2002), *Översiktsplan för Helsingborgs stad, ÖP 2002*. Helsingborg.
* Helsingborgs lokalhistoriska förening (2006), *Helsingborgs stadslexikon*. Helsingborg: Helsingborgs lokalhistoriska förening. ISBN 91-631-8878-3

| * v
* d
* r
Helsingborg kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Allerum **·** Bårslöv **·** Domsten **·** Gantofta **·** Hasslarp **·** Helsingborg **·** Hittarp **·** Kattarp **·** Mörarp  **·** Påarp **·** Rydebäck **·** Tånga och Rögle **·** Utvälinge **·** Vallåkra **·** Ödåkra |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Rollaug** var et norsk rockeband som eksisterte fra 1980 til 1985. Bandet spilte hovedsakelig egne låter med trøndersk tekst innenfor sjangeren rock (trønderrock). Bandets første album ble innspilt i Viking Studio i Øksendal. Produsent var Terje Tysland, og albumet var planlagt utgitt på Kaare Skevik jr.'s plateselskap Rose Music. Albumet ble imidlertid oppkjøpt og utgitt på Mariann Records i 1981. Neste album ble innspilt hos Nils Øybakken i Mosjøen, og utgitt på hans label Experience Records i 1983. Den egentlige initiativtaker til bandet var Alf Inge Wallum. Som bror til Per Erik «Prikken» Wallum (1950 - 1990) mente han at «Prikken» satt med mange gode låter og at tida var moden for å komme seg ut å spille igjen etter Prudence-karrieren. Frode Viken (1955 - 2018) var også ivrig låtskriver, og tanken var at «Prikken» og Frode skulle forsyne Rollaug med tekst og musikk.

Straks Rollaug var etablert og hadde øvd inn de første låtene, fikk bandet en *flying start* ved å bli presentert av NRK-journalist Jan Lysø i et lengre program på landets eneste riksdekkende radiokanal. Dette førte til at bandet ble kjent over natten for publikum og arrangører. Rollaug raskt ble booket inn på viktige scener som Club 7 i Oslo og Studentersamfundet i Trondheim, samt festivaler. Noe turneband ble Rollaug imidlertid aldri. Intervju med Rollaug bekreftet at det for de fleste av bandmedlemmene var det «fast arbe' og fast inntekt» som gjaldt. Etter hvert ble helgespilling i Trøndelag, på Nordmøre og i Nordland opp til Mo i Rana bandets rutine, og sjeldnere lengre turneer. Bandet ble booket av Trønderartist (Alf Inge Wallum).

Frode Viken, Rune Evjen og Terje Olsen hadde spilt sammen i hotellbandet Evergreen og senere i Steinkjerbandet Opera Buffa. Sistnevnte band kan derfor ses på som en forløper til Rollaug. Frode Viken gikk etter oppløsningen av Rollaug i 1985 til bandet After Dark, som senere skiftet navn til DDE og satset på egne (Frode's) låter på trøndersk. Per Erik Wallum startet visegruppa Nabolaget. Terje Olsen fortsatte i dansebandet Swingers og samarbeidet senere med Frode og DDE i rollen som tekstforfatter Tomas Haugum hadde allerede begynt i Hardline og Haugums Reviderte. Rune Evjen fortsatte som kapellmester i ulike prosjekt (Eplene i Messehagen, Norsk Revyfestival, med mer). Geir Ove Risvik hadde startet White Lies og senere Ove og Dæm. Rune Nilsen spilte i ulike lokale band. Alle medlemmene i Rollaug fortsatte som aktive musikere.

Medlemmer
---------

* Frode Viken – bassist, sang
* Per Erik Wallum – fløyte, sang, saxofon
* Tomas Haugum – slagverk
* Terje Olsen – gitar, kor
* Rune Evjen – tangenter
* Rune Nilsen - slagverk (vikar + 1985)

Tidligere medlem
----------------

* Geir Ove Risvik – vokalist, rytmegitar 1980 - 82
* Ola Larsen – Slagverk 1980

Diskografi
----------

* *Rollaug* (1981) MLN 1006
* *Går og går* (1983) EXPLP 2023

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rollaug på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Kopi av deler av Kårstadsteinen, en helleristningsstein fra folkevandringstida, ved Utvik kirke i Utvik i Stryn. Originalen er i dag ved Universitetsmuseet i Bergen. Foto: 2009 
**Kårstad-ristningen** eller **Kårstad-steinen** er en helleristning med båtfigurer, hakekors og innskrift med eldre runer som opprinnelig ble hogd i en loddrett fjellvegg nær fjorden mellom Innvik og Utvik i Stryn kommune i Vestland fylke.

Under veiarbeid i 1898 ble ristningen sprengt ut, men én større og seks mindre steinblokker med ristninger ble funnet i 1927. Den har åpenbart vært større enn disse restene viser. Ifølge Magnus Olsen lyder runeinnskriften ALJAMARKIR og BAIJ + R( ), det vil si «mannen fra fremmede land» og «mannen fra Böhmen». Tolkningen er imidlertid omdiskutert. Runeinnskriften er fra sein romersk jernalder eller tidlig folkevandringstid (omkring 200–500 e.Kr.). Inskriften har hatt en viktig plass i diskusjonen om opphavet til og innføringa av runer i Norden. Det er imidlertid usikkert både hvordan teksten skal forstås og om alle delene av ristningen er fra samme tid. Båtfigurene og hakekorset kan kanskje stamme fra tidlig jernalder.

* 
*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Kårstad-ristningen» i *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* Universitetsmuseet i Bergen om Kårstad-steinen[*død lenke*]
* Samnordisk runtextdatabas: NKJ53

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
For avisen utgitt mellom 1914 og 1935, se Bondebladet (avis).

***Bondebladet*** er en nyhetsavis og et fagblad for norske bønder, utgitt av Tun Media for Norges Bondelag. Bladet ble etablert i 1900 som *Frøi. Norsk bondeblad*, ble i 1911 til *Landmandsforbundet : medlemsblad for Norsk landmandsforbund*, i 1922 til *Norges bondeblad : medlemsblad for Norges bondelag*, og i 1974 til *Bondebladet*.

Målgruppa er medlemmer i Norges Bondelag og landbrukssamvirket, andre bønder, ansatte i landbruksorganisasjoner, og andre med interesse for det som skjer i landbruket og på bygdene. Bondebladet kommer ut ukentlig med gjennomsnittlig 40 sider pr nummer. Bondebladet har ca. 65 000 abonnenter og ca. 120 000 lesere. 

Landbruks-, miljø- og næringspolitikk er et sentrale temaer. Bondebladet følger også med i det som skjer internasjonalt innen handelspolitikk, landbruk og matprodukjon. Avisen tar også for seg et utvalg emner fra hovedproduksjonene i landbruket til nye næringer og nisjenæringer på bygdene. Bondebladet har tabloidformat og reportasjer står sentralt i presentasjonen av stoffet.

Ansvarlig redaktør er Iver K. Gamme .

Referanser
----------

1. ↑  Tveterås, Harald L. red. (1984). *Norske tidsskrifter : bibliografi over periodiske skrifter i Norge inntil 1920*. Universitetsbiblioteket. s. 93.
2. ↑  (no) *Bondebladet* i BIBSYS

Eksterne lenker
---------------

* Bondebladets nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bondefangeri** er en norsk betegnelse på en viss type kriminalitet, der folk ranes eller svindles etter å være blitt avledet med alkohol og sex.

Navnet skyldes at det typiske offer var bonden som kom til byen for å handle. Med lommene fulle av kontanter lot han seg lokke av en vakker kvinne, ble skjenket full og/eller slått bevisstløs av kvinnens kompanjong, og frastjålet penger og verdisaker. Bondefangeri var ofte tett forbundet med prostitusjon.

I Norge ble slik virksomhet gjerne assosiert med forstaden Vaterland i Kristiania. Dette skyldtes ikke minst Abelone-saken i 1893, da et offer for bondefangeri viste seg å være bevæpnet og skjøt ned en kneipevert. Bondefangeri var et populært tema i underholdningslitteratur og film rundt forrige århundreskifte (se f.eks. Bondefangeri i Vaterland).

I dag brukes ordet mer om en generell svindler som ikke bruker vold. Utgangspunktet er noe av det samme, der svindleren lurer en godtroende person. Ofte vil offeret være i en situasjon der han/hun trenger hjelp, og blir på den måten satt i en situasjon der han/hun ikke har så mye valg enn å stole på en hjelper – som viser seg å ha andre hensikter.

Uttrykket brukes også i en enda mildere form, der det ikke er snakk om direkte svindel. «Offeret» er i en vanskelig situasjon, og kan ha blitt satt/lurt i denne situasjonen av bondefangeren. Offeret kommer ikke ut av situasjonen uten hjelp av bondefangeren, og dette vil bondefangeren tjene noe på mens offeret vil tape noe på det.
Kan forekomme i forhold som har med politikk eller næringsliv å gjøre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Mindre båndmetallfly** (*Diachrysia stenochrysis*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nord-Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32–34 mm), brunt nattfly med to gylne bånd på forvingene. Arten er meget lik større båndmetallfly (*Diachrysia chrysitis*) og enkelte eksemplarer er ikke mulige å skille fra denne på ytre utseende. Den er i gjennomsnitt litt mindre, de to gylne tverrbåndene er nesten alltid forbundet med en forholdsvis bred bro (vanligvis ikke forbundet hos større båndmetallfly, om de er det, er broen ganske smal). Et annet kjennetegn er at det ytre tverrbåndet hos mange eksemplarer ikke når ut til ytterkanten av vingen. Forkroppen (thorax) er lyst gråbrun med en høy tverrkjøl av oppstående, hårlignende skjell på tvers foran, og en høyt oppstående skjelldusk over scutellum. **Forvingen** er gråbrun med to brede, grønnlig gullglinsende tverrbånd, disse er nesten alltid forbundet med en bred bro i vingens bakre del. Det ytre båndet når ofte ikke ut til ytterkanten, som da er lyst gråaktig. Det indre tverrbåndet kan være dårlig avgrenset. Nyre- og ringmerkene er brunkantede, ringmerket vanligvis delt i to skilte ringer. **Bakvingen** er lyst gråbrun, lysere ved roten.

Levevis
-------

Arten kan finnes i mange ulike habitater, bare det finnes brennesler (*Urtica dioica*) i nærheten. Larvene utvikler seg på disse mellom september og mai. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, lenger sør er det gjerne også en andre generasjon som flyr om høsten.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over det meset av Europa og det nordlige Asia. Totalutbredelsen er noe usikker siden arten har blitt forvekslet med flere andre arter, blant andre større båndmetallfly. I Norge er den temmelig vanlig nord til Nord-Trøndelag bortsett fra på Vestlandet der den bare er funnet noen få steder.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 23. juli 2020. Besøkt 23. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler, lite båndmetallfly:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lite båndmetallfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *lite båndmetallfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lite båndmetallfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lite båndmetallfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lite båndmetallfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *lite båndmetallfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Diachrysia stenochrysis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Diachrysia stenochrysis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Trond Bergh** (født 16. september 1946) er en norsk historiker som har spesialisert seg på økonomisk historie.

Liv og virke
------------

Bergh ble født i Tvedestrand og tok graden cand.philol. ved Universitetet i Oslo i 1973. Han var direktør for Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek fra 1989 til 1999 og var deretter forskningsleder ved Institutt for innovasjon og økonomisk organisering ved Handelshøyskolen BI.

Bøker om norsk økonomisk historie av Trond Bergh inkluderer *Vekst og Velstand* (1977), *Norge fra u-land til i-land* (1983) og *Foredlet virke: Historien om Borregaard 1889–1989* (med Even Lange, 1989). Han har også skrevet *Storhetstid 1945–1965*, utgitt i 1987 som bind fem i Arbeiderbevegelsens historie i Norge, og i 1998 utga han et tobinds verk om overvåking i Norge, *Den hemmelige krigen: overvåking i Norge 1914–1997* sammen med Knut Einar Eriksen.

Med sistnevnte bok ble Bergh involvert i en uvanlig sak. Tidligere sekretær for Stortingets finanskomité, Haakon Bingen, saksøkte Bergh og Eriksen og utgiveren, Cappelen Akademiske Forlag, fordi det andre bindet av *Den hemmelige krigen* inneholdt informasjon som omtalte Bingen som en nær venn av kommunistlederen Peder Furubotn. Mot slutten av 1999 dømte Høyesterett at dette ikke var tilfelle og salg av boken ble forbudt, inntil referanser til Bingen ble fjernet. Bingen ble også tilkjent 146 975 kroner i omkostninger.

Sammen med Harald Espeli og Knut Sogner har Bergh skrevet *Brytningstider* som tar for seg det norske firmaet Orklas historie fra 1654 til 2005.

Til arbeidstakerorganisasjonen LOs 110-årsjubileum i 2009 skrev Bergh bind 3, *Kollektiv fornuft*, i LOs historie

Bergh har skrevet første bind i et to-binds verk fra 2004 om jernbanens historie i Norge, *Jernbanen i Norge 1854–2004*, første bind dekket perioden fra 1854 til 1940.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Trond\_Bergh[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 26. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Trond Bergh, fra nettsidene til Bedriftsøkonomisk institutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Carnoustie Golf Club** er en golfklubb i Carnoustie, Skottland, grunnlagt i 1842. Den er en av verdens 10 eldste golfklubber. Det har vært spilt golf på Carnoustie siden 1500-tallet, og den eldste opptegnelsen, fra 1527, forteller om jarlen av Panmure, sir Robert Maule, som «*Exercisest the Gowf*» på linksområdet.

Den opprinnelige banen på Carnoustie var på 10 hull, frem og tilbake over en bekk. Innvielsen av jernbanen langs kysten fra Dundee til Arbroath i 1838 førte med seg en tilstrømning av nye golfere langveisfra. Dette resulterte i at banen ble ombygget og utvidet i 1867 til det som i mellomtiden var blitt standard 18 hull. Siden har Carnoustie fått to nye 18-hullsbaner – *Burnside Course* og den noe kortere *Buddon Links*.

*The Championship Course* på Carnoustie har vært scene for The Open Championship ved flere anledninger. Første gang var i 1931, da Tommy Armour fra Edinburgh vant. Senere vinnere på Carnoustie er Henry Cotton i 1936, Ben Hogan i 1953, Gary Player i 1968, Tom Watson i 1976, Paul Lawrie i 1999 og Padraig Harrington i 2007.

I USA har banen fått kallenavnet «*Car-Nasty*» på grunn av de meget vanskelige spilleforholdene. Begrepet «Carnoustie-effekten» stammer fra The Open i 1999, da mange av verdens beste golfspillere, oppfostret på jevne amerikanske golfbaner, ble frustrert av de uforutsette problemene på linksbanen. Mens store golfmesterskap som regel vinnes med en score langt under par, eller rett under par i US Open, ble vinnerscoren på Carnoustie i 1999 seks over par.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Carnoustie Golf Links – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Trond Davidsen** (født 17. juli 1964 i Saltstraumen) er en norsk gitarist.

Han flyttet til Drammen (1985), studerte ved Norges musikkhøgskole i Oslo (1992) og Buskerud Musikkonservatorium og Østlandets musikkonservatorium. Han har spilt i NRK (1988–) der han vant Talentiaden (1990) og har samarbeidet med Kringkastingsorkestret under Karsten Andersen. Han vant 1. pris i nasjonal gitarkonkurranse (1991) og etablerte Arctic Guitar Trio (med Arne Brattland og Jarl Strømdal) som har gitt ut flere plater og turnert Europa (1991–). Davidsen debuterte solo nasjonalt ved Festspillene i Nord-Norge (1995) og internasjonalt i *Purcell Room* (London, 1997), siden med soloturne i Mexico og Texas (1999). Han har også solistert med Den Norske Strykekvartett. I tillegg til nevnte trio er han i duoen *Davidsen Duo* (plateutgivelse 2005, turne Italia), samt i duo med Unnur Wilhelmsen som har laget et *Wienerprogram*. Han har to utgivelser solo.

I perioden 1993-2003 var Davidsen lærer og artist ved Norsk Gitar Festival på Skjeberg og har hatt en rekke konserter med Rikskonsertene, blant annet som del av *Orfeuskvartetten* (med Birgit Gudim sopran, Ann-Cathrin Tessnes mezzosopran, og Thomas Kjekstad gitar). Han etablerte og leder Drammen og Omegn gitarklubb (1997–), arrangerte Buskerud gitarfest (2002) og startet gitarskole samme sted (2003). Han har også utviklet sin egen oppsetning *Tett på gitaren*.

Utgivelser
----------

* *My Spanish Guitar* (1996)
* *Genuine Guitar* (Arctic Records (Bodø), 2003).
* Davidsen duo, *Moments* (2005)

Referanser
----------

1. ↑  tronddavidsen.net Arkivert 5. desember 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Trond Davidsen** (født 1. oktober 1965) er en norsk statsviter. Per februar 2017 er han viseadministrerende direktør i Sjømat Norge.

Karriere
--------

Davidsen er utdannet cand.polit. med hovedfag i statsvitenskap fra Uppsala universitet og Universitetet i Tromsø. 

Fra 1988 til 1995 var han forskningassistent og forsker hos Forskningsstiftelsen ved Universitetet i Tromsø (FORUT), senere NORUT Samfunnsforskning. Forskningsaktivitetene var i all hovedsak rettet mot russisk fiskerinæring og samfunnsliv i Nordvest-Russland. 

Fra 1995 til 2001 arbeidet han som rådgiver og senere direktør med ansvar for markedsadgang, PR og informasjon i Eksportutvalget for fisk i Tromsø (Norges sjømatråd AS). Fra 2001 til 2004 var Davidsen administrerende direktør i Norske Fiskeoppdretteres Forening, som hadde sitt hovedkontor i Trondheim. Fra 2004 til 2007 var Davidsen direktør i FHL havbruk, havbruksdelen av Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening (FHL). 

I april 2007 ble Davidsen direktør med ansvar for markedsadgang i FHL, som har sitt hovedkontor i Næringslivets Hus/NHO i Oslo. Hans hovedoppgave var særlig koordinering av den norske sjømatnæringens arbeide med handelspolitiske spørsmål, bl a de såkalte laksesakene og ørretsakene i EU samt laksesaken i USA. I tillegg har sjømatnæringens posisjon i aktuelle WTO-forhandlinger samt EFTA-avtaler og bilaterale avtaler vært sentrale oppgaver.

Siden mai 2012 er Davidsen president i ISFA; paraplyorganisasjonen for alle nasjonale produsentorganisasjoner for oppdrettet laks og ørret. Fra 2016 også leder av Communication Commission i Federation of European Aquaculture Producers (FEAP).

Høsten 2014 ble Davidsen viseadministrerende direktør i FHL. FHL skiftet i mars 2015 navn til Sjømat Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Sjomatnorge.no Administrasjonen». *Sjomatnorge.no*. Besøkt 28. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Rypobiini** er en gruppe av bittesmå punktbiller som lever av soppsporer. De kan finnes i komposter og andre steder der plantedeler brytes ned av sopp. Én art er kjent fra Norden.

Utseende
--------

Knøttsmå til små (0,5 – 2 mm), ovale biller, flate til sterkt hvelvede. Noen er glatte og blanke, andre fint hårete og matte, på farge vanligvis brunlige eller svarte. **Hodet** er ganske lite, hos de fleste slektene (men ikke *Orthoperus*) ligger det under brystskjoldet og er ikke synlig ovenfra. Antennene er 8-10 leddete, med en tre- eller femleddet, løs kølle, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen. **Brystskjoldet** (pronotum) er mye bredere enn langt, vanligvis omtrent halvsirkelformet sett ovenfra. Bakhjørnene er ofte trukket bakover til spisser. Bakerst er brystskjoldet vanligvis litt bredere enn dekkvingene. Disse er rundet ovale, ofte tvert avbrutt bakerst slik at de ikke dekker de bakerste bakkroppsleddene. De mangler punktrekker. **Beina** er ganske korte, lårene flate, føttene fire-leddete. Punktbillene kan ligne mye på fjærvinger (Ptiliidae), men kan skilles fra disse på at hodet er mindre, flygevingene "normalt" utviklede, ikke fjærformede, og kroppsformen vanligvis mer hvelvet.

Levevis
-------

Punktbillene finnes mellom råtnende plantedeler, for eksempel i løvstrø og komposter. Både larver og voksne spiser sannsynligvis soppsporer.

Systematisk inndeling / nordiske arter
--------------------------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **punktbiller**, Corylophidae LeConte, 1852
					- Underfamilien punktbiller, Corylophinae LeConte, 1852
						* stammen **Rypobiini** Paulian, 1950
							+ slekten *Catoptyx* Matthews, 1887 - 3 arter
							+ slekten *Gloeosoma* Wollaston, 1854 - 14 arter
							+ slekten *Hoplicnema* Matthews, 1899 - én art
							+ slekten *Rypobius* LeConte, 1852 - 5 arter, i Norden:
								- *Rypobius ruficollis* (Jacquelin du Val, 1854) – Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Rypobiini* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Rypobiini* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Rypobiini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rypobiini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rypobiini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sophie av Slesvig-Holsten-Gottorp** (født 1. juni 1569, død 14. november 1634) var fra 1603 til 1608 regent i Hertugdømmet Mecklenburg-Schwerin.

Liv
---

Sophia var den eldste datter av hertug Adolf og hans hustru Christina av Hessen-Kassel. Den 17. februar 1588 giftet hun seg i Reinbek med hertug Johann VII av Mecklenburg (1558–1592). Da Johann skyldte huset Slesvig-Holsten-Gottorp en stor sum penger, kom de 20 000 dalerne fra svigerfaren aldri til utbetaling, og paret kom til å leve i armod. Ektemannen var plaget av vrangforestillinger, og lå i stadig konflikt med sin onkel Christoph (1537–1592) som ønsket å overta det forgjeldede landet. I mars 1792 stakk hertugen seg selv 7 ganger, hvoretter han døde noen dager senere. En annen onkel, hertug Ulrik III av Mecklenburg-Güstrow overtok heretter regentskapet, og Sophia trakk seg tilbake til sitt enkesete i Lübz. Etter hertug Ulrilks død i 1603 overtok hans yngre bror Karl (1540–1610). Da han hadde mere enn nok å se til, overlot han regentskapet til Sophia på vegne av hennes sønner.

Sophia viste sosialt engasjement. I Lübz fikk hun opprettet en stiftelse som adelige og borgerlige enker kunne opptas i. Hun tok også initiativ til bygging av et Waisenhus, et fattighus og en ny skole. Hennes sønner vendte seg dog mot henne i den tro, at det var moren som var skyld i landets miserable forfatning. Under tredveårskrigen i 1628, erobret Albrecht von Wallenstein Mecklenburg og tvang Sophias sønner til å forlate landet, men lot henne selv bli. I januar 1632 skrev hun i innledningen til sitt testamente, sin egen selvbiografi. Hun døde den 14. november 1634 og ble begravet i Lütz bykirke.

De senere storhertugelige linjer Mecklenburg-Schwerin og Mecklenburg-Strelitz nedstammer begge fra Sophia.

Barn
----

* Adolf Friedrich I, hertug av Mecklenburg–Schwerin 1592–1628, og 1631–58
* Johann Albrecht II, hertug av Mecklenburg–Güstrow 1592–1628, og 1631–36
* Anna Sophie (1591–1648)

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Sophie von Holstein-Gottorp, The Peerage person ID p299.htm#i2981, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p299.htm#i2981, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Philipsen, Bernd: *Regentin eines armen Landstrichs*, shz.de. Besøkt 8. januar 2015
4. ↑  Hütten, Jan-Hendrik: *JOHANN VII. HERZOG ZU MECKLENBURG (1558-1592)*, personalschriften.de. Besøkt 8. januar 2015
5. 1 2  Krause: *Sophie*, Allgemeine Deutsche Biographie, Band 34, Leipzig 1892, s. 674–676. Besøkt 8. januar 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |