recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anonymarkitektur** er en betegnelse som brukes om arkitektur som ikke er knyttet til navngitte formgivere - *arkitektur uten arkitekt*. Anonymarkitektur kan ha stor verdi både fordi bygningene er arkitektonisk gjennomarbeidede og bygget med høye, håndverksmessige kvaliteter. Disse bygningene kan fortelle om byggherrens og byggmesterens tekniske og estetiske forbilder, inspirasjon og påvirkning, regionalt og lokalt. Anonymarkitektur kan også betegnes som folkelig arkitektur som er utviklet gjennom år på bakgrunn av tradisjon, felles interesser og nytte. 

Det er viktig å legge merke til at *anonymarkitektur* ikke nødvendigvis er det samme som *anonym arkitektur*.

I Norge starter den planmessige, skolerte arkitekturen med festningsverkene som ble oppført fra midten av 1600-tallet med offisersutdannede ingeniører som ansvarlige. En egen, sivil, norsk arkitektutdannelse kom først på plass da NTH ble opprettet i 1910. Før dette valgte mange en utdannelse som bygningsingeniør eller studerte til arkitekt ved institusjoner i utlandet. Helt frem til vår tid har det vært vanligst at det er en byggmester som står for utforming, tegning og teknisk beregning av private bygninger.

Anonymarkitektur var et begrep som kom inn i språket på 1960-tallet, da tidsånden gav rom for at man ikke bare så de store, monumentale, signerte bygningene, men også oppdaget hvordan enkeltbygninger og strøksbebyggelse kunne fortelle viktige historier om en sivilisasjon, en betydelig utvikling eller en historisk hendelse. Over tid vokste det tilsynelatende betydningsløse og uinteressante til å få kulturell og historisk verdi. I mange tilfeller vil anonymarkitektur representere og gjenspeile det folkelige og folkets tenking og utvikling langt bedre enn de monumentale byggverkene – som ofte er unntak og ikke representerer det hverdagslige og allmenne.

Melkeramper i Selbu er et godt eksempel på anonymarkitektur fra Norge, et annet er de norske bondestuene og ensartet boligbygging.

I Tysfjord kommune har man i flere år arbeidet med restaureringen av Rørvik gård. Gården er et eksempel på et selvbergingsbruk og folkelig arkitektur.

Anonymarkitektur har vært løftet frem av Riksantikvaren i forbindelse med markeringen av Kulturminneåret 2009.

Se også
-------

* Byggeskikk

Referanser
----------

1. ↑  Riksantikvaren freder melkeramper i Selbu Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kulturminnevern Tysfjord
3. ↑  Rørvik gård i Tysfjord
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Bueskyting |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | Compound W1 |

**Norbert Murphy** (født 29. januar 1956) er en canadisk funksjonshemmet bueskytter, som konkurrerer i klassen W1. Han vant Canadas første paralympiske medalje innen bueskyting, da han fikk bronse ved Paralympics 2012.

Meritter
--------

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han bronse individuelt med buetypen *compound*, i klassen W1. I plasseringsrunden fikk han sjette beste poengsum, med 623 poeng. Murphy slo Jean-Pierre Antonios 6-2 i kvartfinalen, men tapte 7-3 for Jeff Fabry i semifinalen. I kampen om tredjeplassen slo han finske Osmo Kinnunen 7-1. Dette var tredje gang han deltok ved paralympiske leker.

Referanser
----------

1. ↑  Archery - *Norbert Murphy Brings Home Bronze Medal in Para-Archery*[*død lenke*], besøkt 7. september 2012.
2. ↑  London 2012 - *Men's Individual Compound - W1*, besøkt 7. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Norbert Murphy
Må ikke forveksles med Leieboerforeningen i Norge.
**Leieboerforeningen** (**LbF**) ble stiftet i 1933 og er en ikke-kommersiell medlems- og interesseorganisasjon for leieboere i Norge. Foreningen har ca. 5 000 medlemmer og kontor i Oslo. Foreningens viktigste medlemstilbud er juridisk rådgivning og bistand til leieboere, og foreningen har ansatt både advokater og viderekomne jusstudenter. Foreningen har også jobbet med ulike boligsosiale prosjekter, hovedsakelig finansiert med kompetansemidler fra Husbanken. Som interesseorganisasjon jobber foreningen for en mer velfungerende leiesektor og har bred kontaktflate til myndigheter, andre organisasjoner og aktører i boligsektoren.

Leieboerforeningen var sekretariat for Norges Leieboerforbund (NLF) inntil denne paraplyorganisasjonen ble nedlagt 31. desember 2006. 

Leieboerforeningen sitter i styret i International Union of Tenants (IUT).

Lars Aasen har vært daglig leder i foreningen siden 1991.

Foreningen har kontorer i Borggata 2B på Grønland i Oslo.

Ledere
------

* 1999–2005 – Christian Hellevang
* 2005–2009 – Tore Hansen
* 2009–2011 – Katrine Mauset Woll
* 2011–2015 – Therese Ustvedt
* 2015–2021 – Sigmund Aunan
* 2021– Martin Gustavsen

Se også
-------

* Norges Leieboerforbund (nedlagt 2006)

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.leieboerforeningen.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.iut.nu[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* International Union of Tenants

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Nautisk mil** (tilnærmet lik et gjennomsnittlig breddeminutt) forkortet **nm** eller **NM**, er en måleenhet for distanse som brukes til sjøs, i luften og i meteorologi. Det er også grunnlaget for hastigheter i knop, dvs. nm/h.

Bakgrunn
--------

Én internasjonal nautisk mil er definert som nøyaktig 1852 meter, som er lik den avrundede gjennomsnittlige lengden av ett breddeminutt på Jorden. Én nautisk mil deles videre inn i ti kabellengder à 185,2 m.

Hvis man seiler i én time med én knops fart, har man seilt én nautisk mil.

Det opprinnelige målet for en nautisk mil var at man delte Jordens omkrets over polene, 40 000 km, senere målt til 40 007,864 km, på 360 (grader) og deretter på 60 (minutter), hvilket gav 1852,276 m (WGS 84: 1852,216 m); dette ble rundet av til nærmeste hele meter og den er siden 1929 definert å være nøyaktig lik 1852 m (Den internasjonale hydrografiske organisasjon, Monaco).

I Storbritannia og samveldelandene var *one nautical mile* lik 6080 fot (1853,184 m) helt frem til 1970 da den internasjonale nautiske milen overtok. 6080 fot var også kjent som *the Admirality mile* og var lik lengden av ett bueminutt av en storsirkel på en kule som har samme overflateareal som Clarkes ellipsoide fra 1866.

Én nautisk mil tilsvarte tidligere også 1⁄4 sjømil. Betegnelsen *kvartmil* har sammenheng med tidligere tiders sjømil som etter hvert utgjorde 7408 m (fire nautiske mil), altså fire kvartmil. (Opprinnelig var én sjømil lik fire geografiske mil, 7421,43 m).

Det er vanlig å bruke betegnelsen *sjømil* ensbetydende med nautisk mil, hvilket i teorien kan misforstås, men fordi den gamle definisjonen ikke er i bruk er de i dag å betraktes som synonymer.

Se også
-------

* Norske måleenheter
* Mil
* Sjømil

Referanser
----------

1. 1 2  Ditlefsen 1985, s. 16
2. ↑  Ditlefsen 1985, s. 18
3. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 1. juli 2020.

Litteratur
----------

* Ditlefsen, Reidar: *Navigasjon: terrestrisk og astronomisk navigasjon*, Aschehoug, Oslo, 1985 (Ebok fra bokhylla.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Encyclopædia Britannica
 |
*Må ikke forveksles med den spanske skribenten José Manuel Prado Antúnez.*

| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Spanias flagg Spania |
| Boccia |
| VM i boccia |
| Bronse | Lisboa 2009 | BC1-2, lag |

**José Manuel Prado Prado** (født 7. oktober 1974 i Mexico by) er en meksikanskfødt handikappet bocciaspiller, som representerer Spania, og konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 

Han debuterte internasjonale ved VM i boccia 2010.

Karriere
--------

Prado debuterte internasjonalt da han deltok ved VM i boccia 2010, som ble arrangert i Lisboa i Portugal. I den individuelle konkurransen endte han på 5.-plass i klassen BC1, etter at han vant sine tre kamper i grunnspillet, og spilte seg videre fram til kvartfinalen, der han ble slått ut av portugisiske João Paulo Fernandes. Fernandes slo Prado med tie-break, etter 4-4 ved full tid. I lagkonkurransen fikk Spania bronse, etter at de tapte for Sør-Korea i semifinalen, men slo deretter Irland 10-5 i bronsefinalen.

Ved Verdenscupen i boccia 2011 kom han på 22.-plass individuelt, mens Spania kom på 6.-plass i lagkonkurransen (BC1-2). Dette gjorde at han var rangert som nummer 17 i verdens i sin klasse ved utgangen av 2011.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London ble han slått ut i åttendedelsfinalen, der han tapte 4-5 for thailandske Pattaya Tadtong, som til slutt vant BC1-finalen. I lagkonkurransen tapte Spania begge sine to kamper i gruppespillet, og gikk ikke videre til finalespillet.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *José Manuel Prado*[*død lenke*], besøkt 4. mars 2013.
2. ↑  CPISRA - *CPISRA Boccia World Championships Lisboa 2010* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 4. mars 2013.
3. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 4. mars 2013.
4. ↑  London 2012 - *Mixed Individual - BC1 - 1/8 Finals*, besøkt 4. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC[*død lenke*]
* London 2012 - Jose Prado Prado
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
* Profil hos den spanske paralympiske komité
**Diego Rafael Padrón Sánchez** (født 17. mai 1939 i Montalbán i Venezuela) er en venezuelansk katolsk prtelat, kardinal og emeritert erkebiskop av Cumaná.

Liv og virke
------------

### Prest

Diego Padrón ble presteviet for bispedømmet Valencia i Venezuela den 4. august 1963. Deretter studerte han filosofi, filologi og litteratur ved *Instituto Profesional de Magisterio* ved *Instituto Pedagógico de Caracas*, og var lærer i latin og spansk.[1] Han fulgte doktorgradsstudier i bibelsk teologi ved Det pavelige gregorianske universitet i Roma (uteksaminert som licentiat i teologi) og i bibelsk realisme og kristen arkeologi ved *Studium Biblicum Franciscanum* i Jerusalem.[1] 

Etter at han kom tilbake til Venezuela, underviste Padrón i Det nye testamente i gresk og bibelsk teologi ved *Santa Rosse de Lima Universittetsinstitutt* i Caracas.[1]

### Hjelpebiskop i Caracas

Den 4. april 1990 utnevnte pave Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i Caracas og titulærbiskop av *Gisipa*. Erkebiskopen av Caracas, kardinal José Alí Lebrún Moratinos, ordinerte ham til biskop den 27. mai 1990; medkonsekratorer var Domingo Roa Pérez, erkebiskop av Maracaibo, og Miguel Antonio Salas Salas C.I.M. erkebiskop av Mérida.

### Biskop av Maturín

Den 7. mai 1994 ble han utnevnt til biskop av Maturín og innsatt i embedet 23. juli samme år. 

### Erkebiskop av Cumaná

Den 27. mars 2002 ble han utnevnt til erkebiskop av Cumaná.

Pave Frans innvilget hans aldersrelaterte avskjedssøknad den 24. mai 2018.[2] Etter pensjoneringen fra bispeansvaret var han sjelesørger i menigheten *La Inmaculada* i Camoruco (Isla Margarita). Diego Padrón fortsatte å være president for *Sociedad de Catequetas Latinoamericanos* (SCALA).[3]

### Kardinal

I konsistoriet den 30. september 2023 kreerte pave Frans ham til kardinalprest med tittelkirken *San Gaetano*.[4] Ettersom han allerede var over 80 år gammel, ble han ikke stemmeberettiget i et konklave.
**Armand Călinescu** (født 4. juni 1893 i Pitești i Romania, død 21. september 1939 i București) var en rumensk økonom og politiker. Ikke lenge etter at han ble rumensk statsminister, ble han myrdet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Călinescu ble født i landsdelen Valakia, hans far var lege i hæren. Fra 1912 til 1918 studerte han juss og filosofi ved universitetet i București, hvorpå han fortsatte studiene i Paris og tok filosofisk doktorgrad i økonomi og politikk i 1921.

### Politikk

Han gikk inn i politikken og i 1926 valgt til det rumenske parlamentet for «Det nasjonale bondepartiet». I 1928 ble han utnevnt til såkalt prefekt i fylket Argeș. Senere ble han generalsekretær i Landbruks- og landeiendomsdepartementet, for deretter å bli utnevnt til visestatsekretær i Innenriksdepartementet. Han var en sterk motstander av den fascistiske Jerngarden, og dette ledet i 1933 til at regjeringen han var med i gikk av.

Călinescu var en trofast alliert av Frankrike og Storbritannia og motstander av den pro-tyske regjeringen i Romania.

### Toppolitiker

I 1938 ble Călinescu innenriksminister under det autoritære styret til kong kong Carol II og brukte sin stilling til å slå ned Jerngarden, arrestere og henrette lederne.

Etter en kort periode som minister for helse og utdanning ble han den 7. mars 1939 statsminister, ansett som «stålmannen» som kunne slå ned politisk vold fra Jerngarden og holde Romania utenfor tysk innflytelse.[]

Etter Tysklands invasjon av Polen hevdet medlemmer av Jerngarden at Călinescu og kong Carol II, sammen med britisk etterretning planla å sprenge de rumenske oljefeltene for å hindre tysk nytte av oljen. Călinescu ble drept i București av medlemmer av Jerngarden; bilen han var med ble stoppet og Călinescu, livvakten og sjåføren ble myrdet.

Călinescu hadde en sønn, Barbu (1922–2014), som befant seg i Storbritannia da faren ble myrdet, og som fortsatte å bo der til sin død.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Armand Calinescu, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Armand-Calinescu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bibliotecadeva.eu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Mormântul lui Armand Călinescu, atracţie turistică»[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «ARMAND CALINESCU de GEORGE BACIU în ediţia nr. 203 din 22 iulie 2011». *Confluente Literare*. Besøkt 16. august 2017.
5. ↑  «Amanuntele din spatele asasinarii lui Armand Calinescu, suprimarea legionarilor si dictatura lui Carol al II-lea». *europolitics* **(engelsk)**. Besøkt 16. august 2017.
6. ↑  «Asasinarea lui Armand Călinescu. Clătinarea Regimului Carlist». Besøkt 16. august 2017.
7. ↑  «Arhitectul Barbu Calinescu s-a stins din viata». *revista22online.ro*. Arkivert fra originalen 16. august 2017. Besøkt 16. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Rytterstatuen av Christian IX på Christiansborg**s ridebane i København er et kunstverk utført av billedhuggeren Anne Marie Carl Nielsen. Rytterstatuen var et bestillingsverk og ble avduket 15. november 1927. (1928 iflg.Weilbachs kunstnerleksikon)
Rytterstatuen regnes som kunstnerens hovedverk.

Christian IX døde i 1906 og kort tid etter ble det satt i gang en innsamlingsaksjon for å skaffe penger til et monument som skulle stå ved Christiansborg. Året etter ble fire kunstnere innbudt til konkurranse om monumentet og Anne Marie Carl Nielsen vant med sitt forslag om en rytterstatue.

I arbeidet med rytterstatuen ønsket Anne Marie Carl Nielsen å tenke nytt og i tillegg til fokus på hesten ville hun vise en moderne monark. Hun la også mye arbeide i utkastet til sokkelen som viste relieffer og småskulpturer som skulle symbolisere det danske folk. Det ble ikke nok penger til hennes forslag til sokkel og arkitekt Andreas Clemmensen har derfor tegnet den sokkelen rytterstatuen står på i dag. 

Carl Nielsen gjorde grundige studier av forskjellige hestetyper før valget falt på en hannoveransk type.

Referanser
----------

1. ↑  Dansk Kvindebiografisk Leksikon
2. ↑  Verker av Anne Marie Carl Nielsen
3. ↑  «Rytterstatuen på Slots- og Ejendomsstyrelsen». Arkivert fra originalen 26. mai 2012. Besøkt 16. mai 2010.

Se også
-------

* Rytterstatuer i Danmark

Portaler: Danmark | Kunst
Svensk-norske foreningen arrangerte om morgenen 9. april 1943 en minnehøytidelighet i Stockholm. Borgarrådet Yngve Larsson nedlegger krans.
**Svensk-norska föreningen** (SNF) er en svensk vennskaps- og samarbeidsforening mellom Sverige og Norge, grunnlagt i Stockholm 31. oktober 1942. Søsterorganisasjonen Norsk-svensk forening ble grunnlagt i Oslo i 1946.

Formålet med foreningen var fra begynnelsen av å gi humanitær støtte til det okkuperte Norge og å hjelpe norske flyktninger i Sverige. I årene 1942-48 var borgerråden Yngve Larsson foreningens leder, kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.

Foreningen fikk tusenvis av medlemmer under andre verdenskrig, og mange politikere og kulturpersonligheter ble tidig medlemmer, deriblant sjefredaktørene Torgny Segerstedt og Ture Nerman, forfatterne Eyvind Johnson, Pär Lagerkvist, Marika Stiernstedt og Harry Martinson, politikere som Alva Myrdal, Östen Undén og Bertil Ohlin, fagforeningsmannen August Lindberg, Gunnar Andersson og Ragnar Casparsson, samt professorene Nils Ahnlund og Hans W-son Ahlman. Blant de norske medlemmene var norske LOs Martin Tranmæl, sjef for det norske flyktningkontoret Annæus Schjødt, professor Fredrik Paasche, forfatteren Helge Krog og oberstløytnant Ingvald Smith-Kielland.

Foreningen har idag cirka 200 medlemmer, og har som hovedformål å aktivt fremme kulturelt og historisk fellesskap mellom Sverige og Norge. Ordfører 2009-2010 er Kjell Anneling (svensk ambassadør i Oslo 1993-1997).

Se også
-------

* Samfundet Nordens Frihet
* Voksenåsen

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Föreningens historik». Arkivert fra originalen 14. januar 2013. Besøkt 5. oktober 2009.
2. 1 2 3  nordiskkulturfond.org[*død lenke*]
3. ↑  Svenskt biografiskt lexikon (SBL), hefte 108 (artikkelforfatter: Göran Sidenbladh) (1978). *Larsson, Gustaf Richard Yngve*. Stockholm: Statens arkivstyrelse.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Svensk-norska föreningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Presentasjon på nordiskkulturfond.org[*død lenke*] (se side 101)

Portal: Andre verdenskrig
**«The End of the World»** er en amerikansk popsang med melodi av Arthur Kent og tekst av Sylvia Dee, som ble gjort kjent av Skeeter Davis. Dee skrev også teksten til «Too Young» med Nat King Cole.

Singlen med Skeeter Davis ble utgitt av RCA Records i desember 1962. Platens produsent var Chet Atkins.

Coverversjoner av sangen har blitt spilt inn på albumer med artister som Eddy Arnold, Carola, the Carpenters, Agnetha Fältskog, Herman's Hermits, Brenda Lee, Loretta Lynn, Johnny Mathis, John Cougar Mellencamp, Patti Page, Nancy Sinatra, Twiggy, Bobby Vinton samt Dottie West.

Jan Høiland med Ejes orkester utgav sangen på singlen Polydor NH 66787 i 1966.

Sonia utgav den på single i 1990.

Norske versjoner
----------------

Andreas Diesen og Tore Ryen, Ivar Hovden samt Marit Vollen har skrevet norske tekster. I Diesens og Ryens norske versjon bærer den tittelen «Du sa farvel». I Hovdens norske versjon bærer den tittelen «En dag i april». Vollens norske versjon heter «Vår eneste jord».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetyype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | «Du sa farvel» |  | The Vanguards | Andreas DiesenTore Ryen | Single | Triola TN 436 |
| 1977 | «En dag i april» |  | New Jordal Swingers | Ivar Hovden | Single | On Records 6084 508 |
| 1993 | «Vår eneste jord» | *Jannicke 4* | Jannicke | Marit Vollen | CD | Busk BCD 176 |

Listeplasseringer
-----------------

Davis' versjon kom på den britiske singelisten 16. mars 1963 og lå der i tretten uker med nummer atten som høyeste plassering.

Singlen med Skeeter Davis nådde sin største suksess i mars 1963, da den kom på en andreplass på den amerikanske Billboard Hot Country Singles-listen, en andreplass på Billboard Hot 100-listen (Davis var countrysanger og platen var en crossovermusikk-suksess) samt en førsteplass på Billboard Middle-Road Singles-listen.

«The End of the World» lå også på en fjerdeplass på Billboard Hot R&B Sides-listen, noe som gjorde Davis til én av de få hvite kvinnelige sangerne som har oppnådd en Top 10-plassering på denne listen.

At Davis oppnådde Top 10-plasseringer på fire lister, har aldri blitt kopiert av andre kvinnelige artister i Billboards historie.

Sonia Evans' versjon kom på den britiske singlelisten 25. august 1990 og lå der i atten uker med nummer syv som høyeste plassering. Platen var utgitt på Chrysalis Records. Den var produsert av Stock Aitken Waterman.

Noter
-----

1. ↑  Se plateetiketten

Referanser
----------

1. ↑  «New Jordal Swingers Singler». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 11. august 2009.
2. ↑  Chart Stats - Skeeter Davis - End Of The World
3. ↑  Skeeter Davis – Unofficial Site
4. ↑  Chart Stats - Sonia - End Of The World[*død lenke*]
**Else Synnøve Dehli** (født 20. november 1932) er en norsk operasanger (sopran) fra Oslo.

I hjembyen studerte hun sang hos Oskar Raaum. Hun er utdannet ved Mozarteum i Salzburg og Musikkhøyskolen i Wien, hvorpå hun i 1961 debuterte ved Landesteater Detmold som Agathe i "Jegerbruden" og senere både Antonia og Giulietta i "Hoffmanns eventyr" og Evchen i Wagners "Meistersinger". Hun var ansatt ved Städtische Bühnen, det kommunale teater i byen Hagen, der hun blant annet sang titelrollen i "Arabella" av Richard Strauss. Sin debutkonsert hadde hun i Universitetets aula i 1962. Hun bosatte seg deretter noen år i USA. 

I perioden 1968–85 var hun sopransolist ved Den Norske Opera, først i rollen som Alice Ford i Verdis "Falstaff", Micaela i Bizets "Carmen" og Senta i Wagners "Den flyvende Hollender", der hun alternerte med Aase Nordmo Løvberg. Hun sang også Moren i Dallapiccolas "Fangen", Marzelline i « «Fidelio» og ble kjent fra roller som Marie i "Wozzeck", Sieglinde i "Valkyrien", kurtisanen Giulietta i Offenbachs "Hoffmanns Eventyr", fyrstinne Sylvia i «Czardasfyrstinnen», Venus i "Tannhäuser", tittelrollen i "Salomé", Donna Elvira i "Don Juan", Leonora i "Trubaduren" og Leonore i "Skjebnens makt" av Verdi, tittelrollen i "Katarina Ismailova", «Tosca» og "Katya Kabanova".

Premier
-------

* Musikkritikerprisen 1978 for tittelrollen i "Salomé" ved Den Norske Opera,regissert av Lars Runsten og koreografert av Kari Blakstad

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  artikkel i Store norske leksikon
3. ↑  omtale i Maud Hurums operahistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jasper** er en såkalt *specialized municipality* vest i Alberta, Canada. Den er det kommersielle senteret i Jasper nasjonalpark, og ligger i den canadiske delen av Rocky Mountains i Athabasca River-dalen. Jasper ligger ca. 362 km vest for Edmonton og 290 km nord for Banff der Yellowhead Highway (Highway 16) og Icefields Parkway (Highway 93) møtes.

Lokalsamfunnet Jasper, som består av selve småbyen Jasper, kjent som *Town of Jasper* og et omkringliggende landlig område, ble etablert som en *specialized municipality* 20. juli 2001. Styringen er delt mellom lokalsamfunnet og det statlige organet Parks Canada siden samfunnet ligger inne i nasjonalparken.

Historie
--------

Jasper House ble etablert i 1813 som en pelshandelsstasjon først for North West Company, og senere Hudson's Bay Company, ved handelsruten York Factory Express som gikk til det som den gang ble kalt "New Caledonia" (nå Britisk Columbia), og Fort Vancouver i Columbia District ved Columbia River.

Jasper nasjonalpark ble etablert i 1907. Sidesporet på jernbane ved den framtidige småbyen ble etablert av Grand Trunk Pacific Railway i 1911 og het opprinnelig **Fitzhugh** etter en direktør i Grand Trunk. Canadian Northern Railway startet også med trafikk til Fitzhugh i 1912. Området ble målt opp 1913 av H. Matheson, og senere ble navnet endret til Jasper etter den tidligere handelsstasjonen. En interneringsleir ble etablert ved Dominion Park i Jasper fra februar 1916 til august 1916.

Fra og med 1931, kunne Jasper nås via bilvei fra Edmonton, og i 1940 ble turistveien Icefields Parkway, som forbandt Lake Louise og Jasper åpnet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Order in Council 279/2001» (PDF). Government of Alberta. 24. juli 2001. Besøkt 15. februar 2015.
2. ↑  «Jasper Sustainable Community Plan» (PDF). Municipality of Jasper and Parks Canada. september 2011. Arkivert fra originalen (PDF) 21. mai 2013. Besøkt 15. februar 2015.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 21. mai 2013. Besøkt 15. februar 2015.
3. ↑  Municipality of Jasper Arkivert 2. mai 2013 hos Wayback Machine. - Governance
4. ↑  Parks Canada - Jasper House National Historic Site
5. ↑
6. 1 2  Lothian, W.F. (1987). *A Brief History of Canada's National Parks*. Environment Canada.
7. ↑  «Internment Camps in Canada during the First and Second World Wars, Library and Archives Canada».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jasper, Alberta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**William Aligo** (født 27. mars 1983) er en tidligere fotballspiller fra Sørlandet. Aligo er oppvokst i Søgne like utenfor Kristiansand og har spilt for Start.

Biografi
--------

William Aligo er opprinnelig født i Sudan, men kom til Norge i tidlig alder. Han vokste opp i Søgne like utenfor Kristiansand, og viste raskt et fotballtalent utenom det vanlige. Aligo meldte etterhvert overgang til Start, hvor han fikk tildelt draktnummer 21. På denne tiden ble Aligo regnet som et av landets største talenter innenfor sin årsklasse, og var velkjent på Sørlandet etter å ha briljert i gutte- og juniorfotball de foregående årene. Aligo slo aldri helt gjennom på A-laget til Start, og fikk kun én kamp i Tippeligaen som innbytter mot Rosenborg i 2002.

Etterhvert trappet Aligo ned satsingen, og meldte overgang til Flekkerøy Idrettslag. Her hadde Aligo stor suksess, og sto fram som en av klubbens desidert beste spillere. Han var fast inventar i førsteelleveren, og ruvet i midtforsvaret. Etter å ikke ha fått noen tilbud fra større klubber, valgte Aligo å trappe ytterligere ned med fotballen. Han meldte overgang til Donn i 3. divisjon.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 35588, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Profil fra aftenposten.no[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Aligo – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) William Aligo – FBref Rediger på Wikidata
* William Aligo sin fanside
***Gene Simmons Family Jewels*** er en amerikansk dokusåpe som gikk på den amerikanske kanalen A&E fra 2006 til 2012. Serien handlet om privatlivet til rockeartisten Gene Simmons, fronfigur i gruppa Kiss, og hans familie, som besto av kona Shannon Tweed og deres felles barn, Nick og Sophie. Noen av høydepunktene i serien var den turbulensen som oppstod mellom Gene og Shannon i sesong seks, og som etterhvert ledet til et kortvarig brudd mellom dem. Et annet høydepunkt var bryllupet mellom dem i 2011 (også i sesong seks).

Gene Simmons
Utgangspunktet for serien var en enkeltstående biografi om Gene Simmons som kanalen A&E produserte og sendte i 2006. Responsen fra seerne ble såpass god at kanalen gikk i forhandlinger med Simmons om å lage en serie på 13 episoder.

Seertallene for *Gene Simmons Family Jewels* har vært gode og var den nest mest sette tv-serien på A&E i 2008, bare slått av *Dog the Bounty Hunter*.

I Norge ble serien sendt på TV 2 Zebra.

Utspill
-------

Serien ble fra starten sammenlignet med den langt mer kjente dokuserien *The Osbournes*. Denne sammenligningene ble Simmons etterhvert lei av og i 2007 gikk han ut med lite tilslørt kritikk av familien Osbourne, som han beskrev som «dysfunksjonell», mens han beskrev sin egen som «strukturert, dopfri og ordentlig». Utspillet gjorde at han havnet i en strid med Sharon Osbourne som vedvarte helt til 2011, da Simmons bad om unnskyldning.

Referanser
----------

1. ↑  «Gene Simmons gifter seg etter 28 år som samboer». *TV 2* **(norsk)**. 2011. Besøkt 24. mai 2017.
2. 1 2  Gene Simmons - A&E Re-ups for Season III of GENE SIMMONS FAMILY JEWELS Orders 24 New Episodes (2008)
3. ↑  VG - Kiss-bassist refser Ozzy (21.1.2007)
4. ↑  Starpulse - Gene Simmons & Sharon Osbourne End Bitter Feud (20.6.2011)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Gene Simmons Family Jewels* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gene Simmons Family Jewels* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Gene Simmons Family Jewels* på Metacritic Rediger på Wikidata
Whitaker og Pocahontas, på et kirkevindu i Storbritannia.
Whitaker (venstre, i hvit drakt) framstilt i *Dåpen av Pocahontas*, 1840, John Gadsby Chapman
**Alexander Whitaker** (født 1585, død 1616) var en engelsk teolog som bosatte seg i Nord-Amerika i kolonien Virginia i 1611 og etablerte to kirker i nærheten av kolonien Jamestown. Blant sine samtidige var han kjent som «Apostelen fra Virginia».

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Whitaker var født i landsbyen Holme i Cambridgeshire og fikk sin akademiske utdannelse på Trinity College ved University of Cambridge og ble deretter prest i nordlige England. Han var sønn av William Whitaker (1548–1595), en kjent protestantisk lærd og mester ved  St John's College ved Universitetet i Cambridge.

### Virke i Amerika

I 1611 reiste Whitaker til Virginia i Den nye verden hvor han ble en populær og godt like religiøs leder hos både nybyggerne som de innfødte indianerne. Han var den som var ansvarlig for konverteringen og dåpen til algonquian-indianerkvinnen Pocahontas. Richard Bucke fra Wymondham tilbød henne som ektefelle til John Rolfe i 1614. Whitakers relative toleranse for indianerbefolkningen er også gjenspeilt i hans prekener, en del av disse ble sendt tilbake til England for vinne støtte for nye kolonier i Nord-Amerika. Den mest kjente av disse prekenene var *Good Newes from Virginia* (1613), hvor han beskrev den innfødte befolkningen som *«servants of sinne and slaves of the divill»*, («tjenere av syndere og treller av djevelen»), men anerkjente dem også som «sønner av Adam» som var en meget forståelsesfull generasjon, *«quicke of apprehension, suddaine in their despatches, subtile in their dealings, exquisite in their inventions, and industrious in their labour.»* («rask i oppfattelsen, brå i avsendelsen, subtil i handling, fortreffelig i oppfinnelser, og flittig i arbeid.»)

Som mange av de tidlige bosetterne fikk Whitaker ikke et langt liv. Han druknet i 1616 (tilfeldigvis det samme år som William Shakespeare døde). Før han forlot England hadde Whitaker krysset spor med Christopher Levett, en handelsmann fra York som senere ble sjøkaptein og utforsker av New England. I Whitakers testamente fra 1610 hadde han bemerket at han skyldte *«Christopher Levite, a linen draper of the city of York»*, et draperi av lin, verd 5 pund.

Levett grunnla senere den første bosetningen i Portland i Maine hvor han ble gitt landeiendommer tilsvarende 24 km² av kongen, men bosetningen feilet.

Referanser
----------

1. ↑   Six Degrees of Francis Bacon ID 10012769, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Whitaker, Alexander i: Venn, J. & J. A.: *Alumni Cantabrigienses*, Cambridge University Press, 10 vols, 1922–1958.
3. ↑  The Virginia Magazine of History and Biography, Vol. 11, Virginia HIstorical Society, Richmond, 1903

Eksterne lenker
---------------

* Verker av eller om Alexander Whitaker Arkivert 15. oktober 2012 hos Wayback Machine. i amerikanske bibliotek (WorldCat catalog)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**OllyDbg** er en x86 debugger for Microsoft Windows utviklet av Oleh Yuschuk for analysering av binær kode, noe som er nyttig om kildekoden ikke er tilgjengelig. Den kan håndtere registre, observere prosedyrer, API-anrop, tabeller, strenger, lokalisering av rutiner samt mer. En versjon for 64-bit er under utvikling. Programmet er shareware, men betraktes ofte som freeware, da programmet kan registreres gratis. Siste versjon er for øyeblikket 2.01, som ble utgitt 27. september 2013.

Anvendelse
----------

OllyDbg blir brukt til mange formål, blant annet av crackere som modifiserer programvare gjennom reverse engineering for å fjerne eventuelle kopibeskyttelser. Det kan også brukes av programmerere for å forsikre at programmet fungerer optimalt. OllyDbg blir ofte anvendt til slike oppgaver, blant annet grunnet dens enkle, men kraftige brukergrensesnitt.

Fremtidlige versjoner
---------------------

OllyDbg 2.0 er i utvikling og skrives fra bunnen av, og kan allerede lastes ned som betaversjon.

Se også
-------

* Assembler
* Reverse engineering

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «OllyDbg 64». *www.ollydbg.de*. Besøkt 21. august 2017.
3. ↑  «Download». Arkivert fra originalen 27. mai 2012.
4. ↑  Olly. «OllyDbg 2.0». *www.ollydbg.de*. Besøkt 21. august 2017.
5. ↑  «OllyDbg 2.01». Arkivert fra originalen 27. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Hovedbygninga på Vestre Ekenes
Bildet viser Vestre Ekenes til venstre og Østre Ekenes til høyre
**Ekenes** er en grunnkrets og et tettbebygd område i Færder kommune. Ekenes ligger øst på Nøtterøy, like ved den nye Foynlandsbrua, som går over Ekenessundet til Føynland. Grunnkretsen Ekenes har 370 innbyggere (2010).

Navnet *Ekenes* kommer fra gammelnorsk *Eikines*, som betyr «eikelunden» eller «eikestedet».

Hovedbygninga på Vestre Ekenes, som ligger i den vestlige delen av området langs Smidsrødveien og stammer fra 1700-tallet, er et freda kulturminne. Bygninga er et lafta tømmerhus på halvannen etasje med avvalma gavlspisser. Huset hadde opprinnelig tre rom med kjøkken og kammers mot vest, og fikk etter 1800 tilføyd to nye rom mot øst. Rett ved gården er det et arkeologisk funnsted som også er freda.

Alt i 1347 var Ekenes delt i to: østre og vestre, begge under kirken og biskopen i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  SSB: Folkemengde etter grunnkretser
2. ↑  Ekenes i Nøtterø – en bygdebok
3. 1 2  (no) «Ekenes vestre». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
4. ↑  (no) «Ekenes». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
5. ↑  Unneberg, Sigurd H. red. (1971). «21. Østre Ekenes». *Nøtterøy : Gårds- og slektshistorie. 1*. Nøtterøy: Nøtterøy kommune. s. 339–348.

Litteratur
----------

* Unneberg, Sigurd H. red. (1971). «21. Østre Ekenes». *Nøtterøy : Gårds- og slektshistorie. 1*. Nøtterøy: Nøtterøy kommune. s. 339–348.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinesisk Taipeis flagg Kinesisk Taipei |
| Bueskyting |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | Recurve W1/W2 |

**Lung Hui Tseng** (født 10. april 1959) er en taiwansk funksjonshemmet bueskytter, som konkurrerer i klassen W2. Taiwan konkurrerer under navnet Kinesisk Taipei i olympiske og paralympiske leker.

Meritter
--------

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han bronse individuelt med buetypen recurve, i klassen W1/W2. I plasseringsrunden fikk han beste poengsum av de 24 som deltok, med 650 poeng, som var ny personlig rekord. I kvartfinalen slo han britiske Paul Browne 6-4, og i semifinalen tapte han 3-7 for italienske Oscar de Pellegrin. De Pellegrin vant til slutt paralympisk gull i denne øvelsen. I bronsekampen vant han 7-3 over iranske Ebrahim Ranjbarkivaj.

Han deltok også i lagkonkurransen, men Kinesisk Taipei ble der slått ut av Storbritannia i kvartfinalen, med poengsummen 195-179. Hui Seng deltok der sammen Chung Hua Chen og Yang Ching Jen.

Referanser
----------

1. ↑  London 2012 - *Men's Individual Recurve - W1/W2*, besøkt 8. september 2012.
2. ↑  London 2012 - *Men's Team Recurve - Open*, besøkt 7. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Lung Hui Tseng
**Albert Daniel Smith** (født 6. februar 1887, død 20. januar 1970) var en luftfartspioner og senere en brigadegeneral. Han arrangerte den første transkontinentale flyvning for United States Army i 1918.

Biografi
--------

Han ble født 6. februar 1887. Han lærte å fly og fikk Aero Club of America sertifikat nr. 354.

I mars 1918 havarerte han på Wright Field i Dayton, Ohio og ble skadet.

Under hans kommando ble den første transkontinentale flyvning gjennomført for United States Army i 1918 ved hjelp av fire JN-4 fly. Den 4. desember 1918 forlot de San Diego i California og landet i Jacksonville, Florida, 22. desember 1918.

I 1919 organiserte han en tjeneste for varsling av skogbrann, Henry H. Arnold's Northwestern Forest Fire Patrol, men ble fritatt fra tjeneste i 1923 på grunn av sin funksjonshemming etter hans tidligere havari.

Han døde 20. januar 1970 i Newport Beach i California.

Referanser
----------

1. ↑   generals.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  «Albert D. Smith». Besøkt 29. desember 2013.
3. ↑  «1918». Aero web. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 28. desember 2013.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 3. mars 2016. Besøkt 18. november 2016. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  «The Week in History». U-T San Diego. Arkivert fra originalen 10. mars 2014. Besøkt 28. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Albert Daniel Smith på Early Aviators

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«We Can Do It!»-plakaten fra 1943
**«We Can Do It!»** er en amerikansk propagandaplakat fra andre verdenskrig, laget av J. Howard Miller i 1943 for Westinghouse Electric med det formål å inspirere arbeidere til høyere arbeidsmoral. Det er antatt at bildet er basert på et svart-hvitt nyhetsbilde av en kvinne som jobbet på en fabrikk i Michigan, Geraldine Doyle.

Under krigen ble plakaten brukt internt for Westinghouse, og ble bare vist i februar 1943. Bildet ble ikke brukt for rekruttering, men til inspirasjon for de allerede ansatte kvinnene.

Plakaten ble ikke velkjent under andre verdenskrig, men den ble gjenoppdaget tidlig på 1980-tallet og gjenprodusert i flere former, blant annet under navnene «We Can Do It!» eller «Rosie the Riveter». Bildet ble brukt for å fremme feminisme og andre politiske problemstillinger på 80-tallet. Bildet var på forsiden av *Smithsonian* i 1994 og kom som amerikansk frimerke i 1999. I 2008 ble den en del av valgkampanjene til flere amerikanske politikere, og i 2010 ble bildet omarbeidet av en kunstner for å feire at Julia Gillard ble Australias første kvinnelige statsminister. Bildet er et av de ti meste etterspurte bildene fra National Archives and Records Administration.

Referanser
----------

1. ↑  William L. Bird og Harry R. Rubenstein (1998). *Design for Victory: World War II posters on the American home front* **(engelsk)**. Princeton Architectural Press. s. 78. ISBN 1-56898-140-6.
2. 1 2  James J. Kimble og Lester C. Olson (2006). «Visual Rhetoric Representing Rosie the Riveter: Myth and Misconception in J. Howard Miller's 'We Can Do It!' Poster». *Rhetoric & Public Affairs* **(engelsk)** (Vinter utg.). 9 (4): 533–569. Arkivert fra originalen 6. desember 2012. Besøkt 15. februar 2013.  Også tilgjengelig på Highbeam. Arkivert 11. oktober 2013 hos Wayback Machine.
**Johan Kielland Bergwitz** (født 1874 i Christiania, død 1948) var en norsk historiker, avisredaktør og statsarkivar. Han var opprinnelig utdannet jurist, men slo senere inn på historiske studier og var statsarkivar ved Statsarkivet i Trondheim fra 1925 til 1934 og ved Statsarkivet i Oslo fra 1934 til 1940. Hans interesseområder omfattet slektshistorie, lokalhistorie, Henrik Ibsens biografi og norsk tidlig moderne historie med særlig vekt på fremveksten av eneveldet. Blant hans bøker var *Henrik Ibsen i sin avstamning* (1916), *Fra adelsstyre til enevælde i Norge* (1918) og *Kongsberg som bergkoloni, bergstad og kjøpstad* (1924).

Karriere
--------

Bergwitz ble cand.jur. i 1897 og fikk bevilling som overrettssakfører (advokat) samme år. Han var administrerende direktør for A/S Grefsen Sanatorium 1898–1901, for Kristiania Sparebank 1901–1903, og formann i direksjonen i A/S Kristiania Adressebok 1901–03.

Allerede fra studiedagene var han interessert i genealogi, og han utgav stamtavler over familiene Bergwitz, Jarmann, Krog, Wulfsberg, Hauff og Hans Nilsen Hauges slekt. Fra 1904 til 1910 var han redaktør for jubileumsbøker for studenter. Videre utgav han by- og bygdebøker for Onsø (1915), Grimstad (1916), Gjerdrum (1917) og Kongsberg (1921–24). Han utgav også verk om Henrik Ibsen og om fremveksten av eneveldet i Norge. I 1925 ble han utnevnt til statsarkivar i Trondheim, og han var statsarkivar i Oslo 1934–1940.

Han var fra 1916 til 1921 eier og redaktør for *Folkebladet*, der han markerte seg med radikale (progressive) synspunkter.

Bibliografi
-----------

* «Den norske Gejstlighed og Arvehyldningen 1661», *Norsk teologisk Tidsskrift*, 1911
* *Onsø Herred 1814–1914* (1915)
* *Grimstad 1800–1850 som Type paa norsk Smaaby* med innledningen «Henrik Ibsens Ophold i Grimstad» (1916)
* *Henrik Ibsen i sin avstamning* (1916)
* *Fra adelsstyre til enevælde i Norge* (1918)
* *Kongsberg som bergkoloni, bergstad og kjøpstad 1624–1924* (2 bind, 1924)

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som Joh. K. Bergwitz, NORAF-ID 90271707, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Open Library-ID OL7447329A[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Johan Kielland Bergwitz i SNL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Scherrie Payne** (født 4. november 1944 i Detroit) var en soul-sanger fra USA, mest kjent som medlem av The Supremes i gruppas siste år.

Før dette var Payne hovedsanger i gruppa *The Glass House*, som i perioden fra 1969 til 1972 gav ut to album og ni singler. De fikk en hit med «Crumbs Off the Table», som kom inn på topp 10 på Billboards rhythm-and-blues-liste. Gruppa blei oppløst i 1972.

Payne kom inn i The Supremes i 1973 som ny hovedsanger etter at Jean Terrell, som hadde overtatt for Diana Ross, gikk ut. Interessen for gruppa var da fallende, både blant publikum og i plateselskapet Motown. Med Payne i front gikk The Supremes mer over til disco-musikk, og de fikk flere gode plasseringer på de spesialiserte sjangerlistene.

I 1977 blei gruppa oppløst, da Mary Wilson ville forsøke seg på solokarriere. Payne og Susaye Greene ønska å fortsette, men Motown, som eide gruppas navn, sa nei. Payne og Green gav da ut albumet *Partners* under navnet *Scherrie and Susaye*.

Fra 1986 har Payne deltatt i *FLOS (The Former Ladies of the Supremes)* og noen andre grupper som har tatt opp arven etter the Supremes. Hun deltok også i Diana Ross' forsøk på en gjenforeningsturne i 2000, *Return to Love*.

Payne har videre en del soloutgivelser, og hun har vært aktiv som låtskriver, inkludert musikalen *Ten Good Years*.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Biografi Arkivert 31. mars 2016 hos Wayback Machine. på nettstedet Historymakers.com; besøkt 13. februar 2016.
3. ↑  Oversikt over listeplasseringene til The Glass House, på nettstedet Allmusic.com; besøkt 13. februar 2016.
4. ↑  James Arena: *First Ladies of Disco. 32 Stars Discuss the Era and Their Singing Careers*, McFarland 2013, ISBN 9780786475810, side 165 f.
5. ↑  Nettstedet Scherriepayneandlyndalaurence.com; besøkt 13. februar 2016.
6. ↑  Paynes diskografi på nettstedet Allmusic.com; besøkt 13. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Scherrie Payne på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Scherrie Payne på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Scherrie Payne på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Scherrie Payne på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Scherrie Payne på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Scherrie Payne på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Henning Ottersen** (født 12. april 1985 i Drammen) er en norsk tidligere troppsturner som fra 1. oktober 2016 er landslagstrener for Norges landslag i troppsturn.

Norge har ikke tidligere hatt offisielt landslag i troppsturn i regi av Norges Gymnastikk- og Turnforbund, men dette ble etablert fra 1. januar 2017.

Utdanning og idrettskarriere
----------------------------

Ottersen har en bachelorgrad i idrettsvitenskap med spesialisering i idrettsbiologi fra Norges idrettshøyskole, og har også en bachelorgrad i visuell kommunikasjon fra Høgskolen i Buskerud.

Han har tidligere vært aktiv innen troppsgymnastikk, og deltok blant annet på Norges lag som vant TeamGym mix i Europamesterskapet i troppsgymnastikk 2010. Han har også to sølv- og én bronsemedalje fra andre EM, samt nærmere 30 NM-gull.

Norge har lenge deltatt internasjonalt i troppsgymnastikk, men fram til 2017 med privat organiserte landslag i EM, og fra 2012 under navnet Team Norge. Ottersen har vært i trenerteamet i Team Norge siden oppstarten. Team Norges landslag har oppnådd blant annet sølv i mix og bronse for herrer i Europamesterskapet i troppsgymnastikk 2012 og Europamesterskapet i troppsgymnastikk 2014.

Han ble landslagstrener på full tid for det offisielle norske landslaget som ble etablert 1. januar 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Gymnastikk- og Turnforbund *Historisk ansettelse!*, besøkt 26. august 2016.
2. ↑  Drammens Turnforening - *Henning Ottersen*, besøkt 26. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Team Norge
* Presentasjon hos Drammens Turnforening
* Presentasjon hos Team Norge
**Folkeaksjonen mot Partnerskapsloven** var en organisasjon/aksjonsgruppe som ble dannet i 1992 med det formål å stanse innføringen av Partnerskapsloven i Norge. Organisasjonen ble ledet av Ivar Belck-Olsen. Andre forgrunnsfigurer var biskop Odd Bondevik, KrF-politikeren Gunnar Prestegård og daværende Dagen-redaktør Finn Jarle Sæle. Aksjonsgruppas medlemmer bestod for det meste av kristne med et konservativt livssyn. Foruten Belck-Olsen bestod aksjonsgruppas hovedkomite av biskop Odd Bondevik, Krf-politikeren Gunnar Prestegård, professor Per Sundby og redaktør Finn Jarle Sæle. Hovedkomiteens medlemmer bestod av Ove Eikje, Kirsten Fougner, Steinar Harila, Liv Nordhaug, Dag Nygård, Vebjørn Selbekk og David Østby.

Organisasjonen drev både med underskriftkampanjer og formidlet motargumenter mot den kommende loven. Gruppa hevdet blant annet at barn av enslige foreldre var mest utsatt for å vokse opp som homofile. I januar 1993 leverte de et opprop til stortingspresident Jo Benkow der det stor at «*Vi finner det ikke riktig at Regjeringen tar ut en gruppe og gir den særfordeler knyttet til seksuell legning*». Oppropet var underskrevet av 71 menn og 11 kvinner, blant dem flere kjente innen ulike samfunnssektorer. Blant underskriverne var langrennsløperen Solveig Pedersen, eldregeneral Per Hovda, Krf-politiker Valgerd Svarstad Haugland, Claus Eftevaag, Trude Stendal, Kristen Skjeldal, Lars Korvald, Kåre Kristiansen, Svenn Stray, Reidun Brusletten, Gunnar Gravdahl, Sverre L. Mo, Hans Olav Tungesvik, Kristian Asdahl, Helga Gitmark, Kjell Furnes, John Austrheim, Ragnar Udjus, Jakob Eng, Konrad B. Knutsen, Erling Utnem, Fredrik Grønningsæter, Håkon E. Andersen, Ole Nordhaug, Arvid H. Nergård, Sigurd Lunde, Thor With, Arthur Berg, Oddbjørn Evenshaug, Anfin Skaaheim, Åge Åleskjær og Aril Edvardsen.

Bakgrunn
--------

Belck-Olsen hevdet overfor mediene at dannelsen av Folkeaksjonen var et uttrykk for misnøye med at Kristelig Folkeparti ikke hadde kjørt hardt nok ut mot forslaget til partnerskapslov.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «VG - Barn av enslige blir ofte homo (14.01.1993, s.24)». Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 3. februar 2010.
2. 1 2  «VG - Kristenkjendiser mot loven (14.01.1993, s.25)». Arkivert fra originalen 26. januar 2016. Besøkt 3. februar 2010.