recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arnfinn Haugen** (født 11. mai 1951) er en norsk kunsthåndverker. Han ble født på Notodden og kom til Risør i 1976. Han er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo (SHKS) i perioden 1971-1975. Han er mest kjent for sin trekunst uttrykt i et nytt og moderne formspråk. 

Arnfinn Haugen var med på å starte Villvin kunstgruppe i 1976, og arbeider med utstillinger og utsmykninger over hele landet. Hans kunst er blant annet innkjøpt av Norsk kulturråd 1983, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i 1983 og Kunstindustrimuseet i Oslo 1993. Han har hatt separatutstillinger ved Galleri F 15 i Moss 1983 og 1985, Kunstnerforbundet Oslo 1986 og 1993 og Staatliche Kunstgewerkmuseum i Berlin i 1989, og han er innkjøpt av blant annet Kunstindustrimuseet i Oslo, Norsk Folkemuseum og Riksgalleriet. I 1983 mottok han Statens 3-årige arbeidsstipend og i 1992 Risør kommunes kulturstipend.

Folkekunstens farger har stått sentralt i trekunsten hans. Han jobber også mye med geometriske former og spill med disse. Han jobber med funksjonelle og fargerike objekter i 2D og 3D, i stor og liten skala, både for privatpersoner samt for offentlige rom/ utsmykninger. Arnfinn Haugen har verksted i sentrum av Risør, og er medlem av Norske kunsthåndverkere Sør-Norge (NK Sør-Norge).

> Det er så mangt med treet. Det er ikke bare for øynene, men også for hendene og nesen. Det lukter av tre, kvae og liv. Rått eller tørket. Når verktøyets skarpe tenner hugger i materialet, kjærtegnes treet og mulighetene kommer til uttrykk. Selv om jeg ikke arbeider i tradisjonell form, er tradisjon viktig. Jeg ser ofte bakover for å kunne se framover. De gamle tavlene som snekkerne preket med sin dyktighet og kjærlighet, med sitt overskudd av skaperglede, har gitt meg mye. Folkekunstens ornamentikk og fargeprakt. Det friske, det rustikke som utfolder seg i skjønnhet som en klatrerose.
> 
> 
>  Harald Solberg: *Norske kunsthåndverkere Agder 1996*, s. 43
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Arnfinn\_Haugen, besøkt 26. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Solberg, Harald (1996): *Norske kunsthåndverkere Agder*, s. 43 og 51

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Kulturnett Aust-Agder: Månedens kunstner, publisert 1. august 2014 (besøkt 3. november 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** KulturNav
 |
**Kitale** (forkortet *KTL*) er en by og en landbrukskommune vest i Kenya beliggende mellom Mount Elgon og Cherangani Hills i en høyde av ca. 1900 meter over havet. Den hadde en befolkning på 106 187 ved folketellingen i 2009. Byen er administrativt senter i Trans-Nzoia fylke. De viktigste landbruksproduktene er solsikke, te, kaffe, pyrethrum, bønner og mais. Kitale er markedsplass for det lokale landbruket, og er også kjent for Kitale Museum og et senter for skogsjordbruk. Nasjonalparken Saiwa Swamp ligger nær byen. Byen ble grunnlagt i 1908 og fikk jernbane i 1926.

Personer fra Kitale
-------------------

* Wamalwa Kijana - Tidligere visepresident i Kenya
* Maxim Itur - Fifa-dommer

Referanser
----------

1. ↑  The 40 highest towns and cities in Africa Arkivert 17. mars 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. juli 2016. Besøkt 28. juli 2016.
3. ↑  Om Kenyas muséer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Skalamodell brukt i filmingen av 2001: En romodyssé, Vellet av detaljer er hentet fra andre byggesett.
**Kitbashing** (eng. «byggesett-knusing») er en vanlig brukt teknikk for å lage en ny skalamodell ut fra andre skaladmodeller, ofte i en annen skala. Teknikken brukes spesielt til framstilling av modeller til science fiction-filmer der modeller til spesialeffekter av romskip og futuristiske bygninger ofte framstilles på denne måten.

Utvikling av teknikken
----------------------

Teknikken ble utviklet på 1960 og 70-tallet i forbindelse med filmer som 2001: En romodyssé og Star Wars. Modellbyggerne tok utgangspunkt i byggesett som de brøt opp. Enkeltdeler fra forskjellige sett ble limt mer eller mindre umodifisert til overflaten av modellene som skulle detaljeres. Ved å blande elementer fra forskjellige byggesett i forskjellig skala framstilles en tilsynelatede ny konstruksjon som er svært detaljert.

Vanlige utgangspunkt for kitbashing er byggeset av kamply, stridsvogner og andre militære kjøretøyer, særlig fra andre verdenskrig. Disse settene har stor detaljrikdom og blir ikke så enkelt kjent igjen som delene av sett fra sivile kjøretøy. Ved å kjøpe mangelfulle eller utgåtte byggeset på salg kan store mengder detaljer skaffes på en rask og billig måte, i stedet for å detaljprosjektere og bygge alle detaljene fra råmaterialer.

Kitbashing kan også gjøres digitalt, der elemanter fra digitale modeller kan kombineres på forskjellige måter og eventuelt skrives ut med en 3D-skriver for å lage et fysisk objekt.

Fordelene med kitbashing
------------------------

Fordelen med denne teknikken er flere. Fysiske spesialeffekter på film er i noen grad avhengige av å lure tilskuerne. En høyt detaljert overflate hjelper til å trekke tilskuernes blikk mot modellen, slik at svakheter ved teknikken ikke blir så framtredende. Modellbyggerne sparer tid og penger i store produksjoner i forhold til å bygge alle detaljer fra bunnen av. Selv om tilskuerne ikke drar kjensel på enkeltelementene, vil detaljene fra faktisk eksisterende objekter gjøre det enklere for tilskuerne å kjenne seg igjen og gjøre at modeller lettere oppfattes som realistiske. For romskipene i de tre første Star Wars-filmene ble det særlig brukt deler fra stridsvognbyggesett.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lamble, R. (2015). «Greebles: how tiny details make a huge Star Wars universe». Den of Geek. Besøkt 25. april 2017.
2. ↑  Cho, Nguyen & Ma. «Kitbashing». Yale School of Architecture. Besøkt 25. april 2017.
3. ↑  Campbell, J. (2014). «Kit-bashing Models». *Rebel scale*. Besøkt 25. april 2017.
***The Diamond Queen*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Edward A. Kull.

Handling
--------

Doris Harvey er på vei hjem til New York fra en fasjonabel jenteskole, når hun får vite om farens økonomiske ruin. I mellomtiden blir John Harvey, en diamant-importør, ødelagt av et mektig diamant-syndikat. John takler ikke tanken på å mislykkes, og skynder seg hjem hvor han planlegger å begå selvmord. Bruce Weston er medlem av dette diamant-syndikatet, men han var ikke direkte med på å ødelegge for Harvey.

Bruce forelsker seg i Doris, og hjelper henne med å slåss mot en kriminell gjeng sendt av det samme syndikatet som ønsker å få tak i belastende papirer etterlatt av faren hennes. Historien fører til at hovedpersonene ender opp ved diamant-gruvene i Afrika. Doris blir snart tatt til fange av en gruppe innfødte i jungelen, og hun ender opp som deres hersker.

Skuespillere
------------

* Eileen Sedgwick som Doris Harvey
* George Chesebro som Bruce Weston
* Frank Clark som Julius Zeidt
* Burton S. Wilson som John Harvey
* Alfred Fisher som Harvey
* Josephine Scott som Aline Earl

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 13. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Diamond Queen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Diamond Queen* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Julian Scherner** (født 23. september 1895 i Bagamoyo i Tysk Østafrika, død 28. april 1945 i Polen) var en SS-offiser under andre verdenskrig. Scherner er kjent for sin karriere som SS-und Polizeiführer i Kraków, Polen. Han hadde graden Oberführer i SS.

Scherner deltok i 1923 i ølkjellerkuppet. Han var med i Frikorps Oberland og meldte seg i 1932 inn i SS og NSDAP. I 1937 overtok han ledelsen av SS-Führerschule i Dachau. Fra september 1939 til 11. november var han regimentskommandant i SS-Gebirgsjäger-regiment 11 "Reinhard Heydrich". Fra sommeren 1940 til vinteren 1940 var han kommandant over 8. Totenkopf-Standarte. I august 1941 ble han SS-und Polizeiführer i Kraków. Han var i kraft av den stillingen ansvarlig for deportasjonen til Belzec og masseskytingen i Tarnow. Han oppløste ghettoene i sitt distrikt ved å deportere gettobeboerne til Auschwitz. Han ble forflyttet til Dachau i april 1944. 

Han ble funnet død ved et skogsområde i Niepołomice i sørlige Polen like før krigens slutt. Dødsfallet skjedde under uklare omstedigheter.

Referanser
----------

1. 1 2   Dienstaltersliste der Schutzstaffel der NSDAP, Stand vom 1. Dezember 1936[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Arnfinn Nordbø** (født 1. juli 1983 i Stavanger), vokst opp i Randaberg, er en norsk forfatter som i 2009 gav ut boka *Betre død enn homofil?* på Det Norske Samlaget. Nordbøs historie ble kjent da han i mai 2008 ble intervjuet av Stavanger Aftenblad. Han har vært en viktig bidragsyter i debatten om homofili og kristendom. For boken fikk han Siddisprisen 2009, og i forbindelse med tildelingen uttalte juryen at han fortjente heder «fordi han reiste opp en debatt mange trodde var gått ut på dato i 2009.» I 2009 tronet Arnfinn Nordbø øverst på Gaysirs kåring over hvem som hadde størst evne, vilje og mot til å påvirke homofiles levekår i Norge. I begrunnelsen stod det: "I kraft av sitt mot, sin stolthet og synlighet kan Arnfinn ha satt igang prosesser i de konservative kristne miljøene som på sikt kan flytte fjell. Han gir inspirasjon til unge kristne homofile."

Nordbø har også vært aktiv sangevangelist. Sammen med sin bror har han gitt ut tre musikkalbum med religiøse sanger.

Bibliografi
-----------

* *Betre død enn homofil?* – tematikk/selvbiografi (2009) ISBN 9788252174489

Referanser
----------

1. ↑  «Arnfinn Nordbø fikk Siddisprisen». Stavanger Aftenblad. 6. februar 2010. Arkivert fra originalen 13. april 2016. Besøkt 7. februar 2010.
2. ↑  «Bedehuskjendis på homotoppen». *VG* **(norsk)**. Besøkt 2. desember 2017.
3. ↑  «Homotoppen 2009». *Gaysir*. Arkivert fra originalen 2. desember 2017. Besøkt 2. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Betre død enn homofil? – Å vere kristen og homo, Samlaget 2009
* «Bedre død enn homofil» – Intervju med Arnfinn Nordbø i Stavanger Aftenblad (21. mai 2008)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Dishonored Medal*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Christy Cabanne.

Handling
--------

Historien finner sted under den franske okkupasjonen av Algerie, og følger en fransk offiser som en innfødt algerisk kvinne blir forelsket i. Men kvinnens algeriske elsker kaster seg deretter fra en høy klippe, og dør av disse skadene. Den franske offiseren forlater Algerie kort tid senere, og kvinnen med barnet hennes forsøker å lete etter spor etter denne offiseren. Men hun mister til slutt livet i en kamp, for å beskytte seg mot en innfødt libertiner.

En gammel algerier adopterer deretter baby-gutten, og oppdrar ham som sin egen sønn - sammen med hans egen sønn. Når de to guttene vokser opp, forelsker seg i den samme jenta. Men den franske offiseren kommer tilbake til det samme distriktet. Han får øye på denne jenta, og får henne brakt til teltet hans. Dette gjør de to guttene så rasende at de oppfordrer til opprør i området, og en konflikt finner sted. Men under slaget blir algerierne nesten fullstendig utslettet, men de to guttene overlever.

Skuespillere
------------

* Miriam Cooper som Zora.
* George Gebhardt som Løytnant Dubois.
* Raoul Walsh som den adopterte sønnen.
* Frank Bennett som Bel Khan, sønnen til Achmed.
* Mabel Van Buren som Anitra.
* Dark Cloud som Sheik Achmed.

Referanser
----------

1. ↑  THE DISHONORED MEDAL
2. ↑  THE DISHONORED MEDAL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Dishonored Medal* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Dishonored Medal* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Dishonored Medal* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Devonsville Terror*** er en amerikansk Thriller-Grøsser fra 1983 regissert av Ulli Lommel. Filmen handler om en ung kvinne som kommer flyttende til en amerikansk småby. Det lille stedet preges av fordommer, spesielt overfor kvinner. En gang for 300 år siden ble tre hekser brent i byen. Nå tror deler av befolkningen at den unge kvinnen er en reinkarnasjon av den ene av heksene. Hovedrollene spilles av Suzanna Love, Donald Pleasence og Robert Walker Jr.

Handling
--------

Dr. Warley er en landsbylege som på fritiden etterforsker historien om forbannelsen som ble kastet over den lille byen Devonsville i New England for 300 år siden. Forbannelsen har sitt utgangspunkt i brenningen av tre hekser i byen i 1683, hvorpå den ene heksa kaster ut forbannelsen mens hun blir brent på bålet. 300 år senere kommer tre selvstendige kvinner flyttende inn til byen, noe som provoserer store deler av den fordomsfulle mannlige delen av byens innbyggere. Det blir ikke bedre av at den ene av kvinnene, Jenny, begynner å vise interesse for byens hemmelighet. Det viser seg senere at hun er en reinkarnasjon av heksa fra fortiden.

I rollene
---------

* Suzanna Love .... Jenny Scanlon
* Robert Walker Jr. .... Matthew Pendleton (as Robert Walker)
* Donald Pleasence .... Dr. Warley
* Paul Willson .... Walter Gibbs
* Mary Walden .... Chris
* Deanna Haas .... Monica

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Devonsville Terror* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Devonsville Terror* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Devonsville Terror* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *The Devonsville Terror* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Devonsville Terror* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Devonsville Terror* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***The Devil to Pay*** er en amerikansk stum mysteriefilm fra 1920, regissert av Ernest C. Warde. Manus er basert på en roman fra 1917 av Frances Nimmo Greene.

Handling
--------

Brent Warren er en velstående og mektig politiker fra byen Hampton. Han sender George Roan, hans kriminelle håndlanger, for å bli henrettet i galgen for forbrytelser Brent har begått. I mellomtiden får Cullen Grant, den tidligere forloveden til Warrens kjæreste Dare Keeling, bevis mot Warren og får ham tiltalt. Dare forblir imidlertid lojal mot Warren, det samme gjør de aller fleste av innbyggerne i Hampton.

Dette gjør at Grant må få tak i flere beviser, og han får hjelp til denne oppgaven av Dares bror Larry. Warren, under kontinuerlig mistanke, begynner å bryte sammen når mystiske telefon-samtaler anklager ham for drapet som Roan tidligere hadde blitt henrettet for. Til slutt lykkes Grant med å stille Warren for en rettssak, ved å bruke Roan - som hadde blitt vekket til livet igjen, gjennom kirurgi. Warren blir deretter stilt for retten, men han begår selvmord før han blir dømt.

Skuespillere
------------

* Roy Stewart som Cullen Grant
* Robert McKim som Brent Warren
* Fritzi Brunette som Dare Keeling
* George Fisher som Larry Keeling
* Evelyn Selbie som Mrs. Roan
* Joseph J. Dowling som George Roan
* Richard Lapan som Dick Roan
* Mark Fenton som dr. Jernigan
* William Marion som detektiv Potter

Referanser
----------

1. ↑  THE DEVIL TO PAY
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Devil to Pay* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Devil to Pay* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Skjematisk tegning av FS dolk
FS-dolk
**Fairbairn-Sykes commando dolk** er en britisk militær dolk

Dolken ble designet av kaptein William Ewart Fairbairn og kaptein Eric Anthony Sykes. de var begge instruktører i nærkamp på SOEs «Commando Basic Training Centre» i Achnacarry, Skottland, hvor de trente britiske kommandosoldater under den andre verdenskrig. Enkelte hevder at FS-dolken er en stilett; det er ikke riktig, da en stilett kun er et stikkvåpen og ikke har knivsegg, slik disse dolkene har.

Bladet til dolken er av stål med dobbel egg og gjennomgående tange. Parerstangen er en plate av jern med hull for tangen. Skaftet på de første modellene var av messing og farget svart. Tanken var gjenget i bakenden og hele våpenet ble holdt sammen med en mutter bakerst. Senere versjoner av dolken hadde et litt lengre blad og et grep som så ut som en serie ringer oppå hverandre. Dette var mindre effektivt enn de tidligere modellene, men kunne framstilles i en billigere legering enn forgjengerne. Den britiske commandodolken ble produsert fram til krigens slutt, men mange selskaper har fortsatt å fremstille mer eller mindre rene kopier siden.

Modeller
--------

Det finnes tre hovedmodeller av Fairbairn-Sykes commandodolk:

* **1.Modell FS commando dolk 1940** (1st Pattern F-S Fighting knife)
* **2.Modell FS commando dolk 1941** (2nd Pattern F-S Fighting knife)
* **3.Modell FS commando dolk 1942-** (3rd Pattern F-S Fighting knife)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fairbairn-Sykes Fighting Knife – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* History of the Fairbairn-Sykes Fighting knife

Portal: Andre verdenskrig
**Levi Niclasen** (født 1. mai 1943 i Tvøroyri) er en færøysk lærer, forfatter og tidligere politiker (FF). Som forfatter er han best kjent under pseudonymet **Óðin Ódn**.

Etter folkeskolen arbeidet han i kullgruvene på Suðuroy, og i 1960 og 1961 var han på Grønland og jobbet for Nordafar A/S i Kangerluarsoruseq. Niclasen avla eksamen ved Føroya Læraraskúli i 1967 og har senere tatt kurs ved Fróðskaparsetur Føroya. Han har vært ansatt ved Hvalbiar skúli siden 1967 og er skoleleder siden 1979. Han var dessuten medarbeider i *Dagblaðið* 1971–1973.

Niclasen var kommunestyremedlem i Hvalbiar kommuna fra 1. januar 1993 til 31. desember 2008, herav borgermester fra 1. januar 1993 til 1. juli 2008.

Bibliografi
-----------

* 1970 – *Hvirlur*
* 1970 – *Eg eri í iva*
* 1973 – *Tey í urðini*
* 1974 – *Reyðibarmur*
* 1975 – *Viðrák og Mótrák*
* 1975 – *Óttast ikki*
* 1983 – *Nívandi niða*
* 1983 – *Lovað er lygnin*
* 1987 – *Eg eigi eina mynd*

Eksterne lenker
---------------

* Levi Niclasen hos Rithøvundafelag Føroya


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arnold West** | **Hvalbas borgermester**(1993–2008) | Etterfølger:**Otto West** |

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Roger Arve Vigulf
Roger Arve Vigulf-Bugården kirke 19. november 2019
**Roger Arve Vigulf** (født 9. juni 1964 i Spjelkavik) er en norsk klarinettsolist og komponist bosatt i Sandefjord.

Virke
-----

Roger Arve Vigulf har en bachelorgrad som klarinettist fra Østlandets musikkonservatorium, der han hadde professor Richard Kjelstrup som hovedlærer. Han har også studert kammermusikk hos Leif Jørgensen og hos Lee Morgan i København, med reisestipend fra Fond for utøvende kunstnere.

Vigulf har urfremført nærmere 100 verker, blant annet av Hegdal, Nordensten, Lønner, Lang, Martinaitis, Balakauskas og Hundsnes. Han har vært solist med flere norske og europeiske kammer- og symfoniorkestere.

Siden høsten 1996 har han også jobbet som komponist. Hans verker har vært fremført i Litauen (Lithuania National Philharmonic Hall), Norge (Gamle Logen), Nederland (Rotterdam musikkonservatorium), Los Angeles (Calstate University), Irland (Omagh) og England (Sheffield). Han har levert bestillingsverk til MISK (2013), Kattas Figurteater (2014), Disobedient International Chamber Music Festival (2005, 2006, 2012 og 2014), Kristiansund Sinfonietta (2012), Tyrunevu Festival (2013), Chordos Quartet (2013), Herrekvartett (2020), Forsvarets Stabsmusikkorps og Ensemble KammerKlang (2019, 2020 og 2022). 

Vigulf er musiker og styreleder i Ensemble KammerKlang. Han er også medlem i Giuffre Memorial TRIO. 

I 2006 ble Vigulf tildelt Vestfold fylkeskommunes kulturstipend. I 2014 mottok han Norsk Komponistforenings Erkjennelsesstipend. Han har også mottatt Norsk Tonekunstnersamfunds reisestipend. 

I 2018 inngikk han forlagskontrakt som komponist med Norsk Musikkforlag A/S. I 2013 mottok han Statens arbeidsstipend for kunstnere. I 2020 mottok han støtte fra Det Norske Komponistfond, TONO samt stipend og støtte fra Fond for Lyd og Bilde.

Utgivelser
----------

* 2000: *Profiles No.42321*
* 2005: Pas de deux (Arvydas Malcys)
* 2007: Flucla (Lithuania Composers Society)
* 2010: Clamantis In Decerto (Arvydas Malcys)
* 2010: *Mythologie*
* 2013: *Clarinet Ultimatum MMSCD1213*

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Roger Vigulf, imslp.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Vigulf, Roger (Arkivert kopi)». Norsk Musikkinformasjon. 1. januar 2012. Arkivert fra originalen 11. oktober 2016. Besøkt 11. oktober 2016.
3. ↑  «Roger Vigulf (Arkivert kopi)». Music Norway. 2012. Arkivert fra originalen 12. oktober 2016. Besøkt 11. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Roger Arve Vigulf på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Roger Arve Vigulf på Spotify Rediger på Wikidata
* Roger Arve Vigulfs verkliste Arkivert 24. august 2018 hos Wayback Machine. fra NB noter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Pizhou** (kinesisk: 邳州, pinyin: *Pīzhōu*) er en by på fylkesnivå nordvest i provinsen Jiangsu i Kina. Den hadde i 2006 et folketall på 163 000. Administrativt ligger Pizhou under Xuzhou.

Historie
--------

Dette var før **Pi** (邳县) fylke, og enda tidligere **Xiapi** (下邳). Under Han-dynastiet var Pi en viktig by. Fra De tre kongedømmers periode er den kjent for slaget mellom Lü Bu og Cao Cao, for det var hit Lü Bu retirerte da han ble beleiret av Cao Cao ved Xiaopei. Først sendte han sin familie hit, og senere – etter råd fra Chen Gong, kom han og hans styrker etter. Og her ble han til sist beseiret.

Under annen verdenskrig stor Slaget ved Taierzhuang i fylket, litt nord for byen. Under den kinesiske borgerkrig ble fylket berørt av Huaihaiekspedisjonen.

Kulturminner
------------

Det neolittiske Dadunzi-funnstedet (*Dadunzi yizhi*, 大墩子遗址) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Litteratur
----------

* Nanjing Bowuguan: «Jiangsu Pi Xian Dadunzi yizhi di'erci fajue», i *Kaoguxue jikan* 1:27-81.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Klemetsaune kolonihage** er en kolonihage som ligger helt nord i Bymarka i Trondheim, like ved Bynesveien og Trondheimsfjorden mellom Trolla og Flakk. Kolonihagen ble grunnlagt av Trondheim kommune i 1988 og er en arvtaker etter Lerkendal hagekoloni, som eksisterte mellom 1918 og 1959. Klemetsaune kolonihage er både den nordligste og den yngste kolonihagen som er tilsluttet Norsk kolonihageforbund. 

Etter at Lerkendal hagekoloni ble nedlagt i 1959 ble det gitt lovnader fra Trondheim kommune om å opprette en ny hagekoloni som erstatning. Først i april 1988 ble Klemetsaune kolonihage etablert ved at man fikk leie en del av arvefesteplassen Klemetsaunet fra kommunen gjennom en festeavtale. Kolonihagen ble opparbeidet rundt hovedbygningen til Klemetsaunet, hvor kolonihageforeningen overtok rundt 45 dekar med dyrket mark og bygde ut området på dugnadsarbeid. 

Kolonihagen består av i alt 44 hytter med en grunnflate på 25 m² og tilhørende parseller på rundt 300 m². Hyttene kan ikke selges fritt på markedet og det er ventelister for å få tildelt hytte, hvor eneste kriteriet er at man er bosatt i Trondheim kommune. Taksten fastsettes av kolonihageforeningen og makspris per hytte er på 300 000 kroner. I hovedbygningen på gården holdes det åpen kafé hver søndag i sesongen.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (2008). «Lerkendal hagekoloni» s. 334
2. ↑  NRK.no – Klemetsaunet kolonihage (Av Tine Nilsen. Publisert 1. juli 2008, besøkt 24. april 2023)
3. ↑  Bydelsnytt.no – Her lever byfolk det gode liv på Byneset (Av Jan Vestre. Publisert 23. juni 2022, besøkt 24. april 2023)
4. ↑  Adressa.no – Den grønne oasen på enden av byen (Av Morten Molland Sandøy. Publisert 8. august 2020, besøkt 24. april 2023)
5. ↑  Trondheim2030.no – Trondheim kolonihage – Der grønnsaker og livsgleden gror (Av Unni Skoglund. Publisert 25. mai 2018, besøkt 24. april 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 290. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Pizza Hut** er en amerikansk pizzakjede og en internasjonal franchise-virksomhet som er basert i Addison i Texas. Den ble etablert i 1958 av Frank Carney.

Kjeden er kjent for å servere sideretter sammen med pizzaene sine, for eksempel pasta, buffalo wings, breadsticks og hvitløksbrød. Pizza Hut er en av verdens største pizzakjeder, med over 6 000 pizzarestauranter i USA og 5 600 i 94 andre land. Kjeden er en del av Yum! Brands, Inc som har cirka 34 000 serveringssteder i 100 land.

Et greskeid selskap drev i årene 1994–1997 fem Pizza Hut-restauranter i Norge, dette selskapet drev også en annen pizzakjede i Norge samtidig. I 1998 ble rettighetene solgt til et norsk selskap, men ettersom norske arbeidsrettsregler påla dette selskapet å ta over de ansatte, som hovedsakelig var grekere, ble videre drift vanskeliggjort. I 2000 trakk Pizza Hut seg ut av Norge.

* Pizza Hut-restaurant i Nord-CarolinaPizza Hut-restaurant i Nord-Carolina
* En tidligere Pizza Hut-restaurant på Oslo lufthavn på Gardermoen nord for Oslo.  Foto: 2007En tidligere Pizza Hut-restaurant på Oslo lufthavn på Gardermoen nord for Oslo.  Foto: 2007

Referanser
----------

1. ↑  «Slik gikk det da Pizza Hut-skulle erobre Norge». *e24.no*. Besøkt 10. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en-US) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pizza Hut – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Selskapets sider om Pizza Hut i Norge Arkivert 17. februar 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
Utsyn over eldre del av Zakho
**Zakho** (arabisk: زاخو; kurdisk: زاخو,, eller *Zaxo*) er et distrikt og en by i regionen Kurdistan i Irak. Den ligger noen få kilometer fra Sør Kurdistan og Nord Kurdistan (dagens Tyrkia) grensen. Zakho har fungert som en grenseby i mange tiår. Den har blitt en viktig markedsplass, som betjener ikke bare kurdisk-kontrollerte områder, men mesteparten av Kurdistan. 

Byen deles av elven Khabur.

På grunn av sin strategiske plassering og gode jobbmuligheter, har Zakho tiltrukket seg mange arbeidstakere og arbeidssøkere fra ulike deler av Kurdistan, Irak, og selv fra Syria og Tyrkia. 

Zakho tilhører bispedømmet Chaldea. Det tilsvarer det gamle bispedømmet Maalta, tidligere en suffragan av Adiabene eller Arbela. Noen nestorianske biskoper nevnes fra femte til syvende århundre (Chabot, "Synodicon orientale", 676). Det var gjenforent med bispedømmene i Akra og Amadia til midten av det nittende århundre, da provinsen ble delt i tre bispedømmer: Amadia, Zakho, og Akra-Zehbar. Bispedømmet omfatter 3500 katolikker, ti fastboende prester, fem religiøse av menigheten St. Hormisdas, femten sogn eller stasjoner, tjue kirker og kapeller, og en grunnskole. 

Zakho er fra 1859. Dagens Zakho er en provins i provinsen Dohuk. Byen har 350 000 innbyggere. Den kan opprinnelig ha begynt på en liten øy i elva Habur som i dag flyter gjennom byen. Habur-elva renner vest for Zakho og danner grensen mellom Sør- Kurdistan og Nord- Kurdistan (Dagens Tyrkia), og også grensen mellom Sør Kurdistan og Rojava (syrisk Kurdistan). Tigris (Dicle) løper sammen med Habor etter grensen mellom Rojava (syrisk Kurdistan) og Nord-Kurdistan(Dagens Tyrkia). 

Et av Zakhos berømte landemerker er Delal-broen. Broen er et eksempel på abbaside-arkitektur og er laget med store steiner som ikke bare er av estetisk verdi, men gjør den også til en kilde for mange teorier om hvordan den ble bygget, ettersom steinene er svært store og det var ingen maskiner tilgjengelig på den tiden.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zakho – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Roger Bacon** (født ca. 1214, død 1294) var en engelsk filosof, munk og alkymist.

Bacon, også kjent som **Doctor Mirabilis** (Latin: «forbløffende lærer») var en av de mest berømte fransiskanske munkene i sin tid. Han la stor vekt på empirisme og har blitt ansett som en av de tidligste talsmennene for den vitenskapelige metode; senere studier har mer understreket hans forhold til det okkulte og til alkymiske tradisjoner.

Bacon utførte og beskrev flere ulike eksperimenter, som var langt før hans tid og er blitt hevdet å være noen av de første tilfeller av sann eksperimentell vitenskap. Bacon begynte med sine vitenskapelige eksperimenter flere hundre år før fremveksten av vitenskap i den vestlige verden. 

Bacon regnes som oppfinneren av forstørrelsesglasset. Hans studier la grunnlag for senere oppfinnelser som mikroskopet og teleskopet. Han fant også opp de aller første brillene som senere ble videreutviklet til slik brillene er i dag. Han avslørte også luftens rolle i en brann og han forutså mange fremtidige oppfinnelser som motoriserte fly, biler og skip. Hans rykte som trollmann og magiker førte ham flere ganger i konflikt med den katolske kirke og han satt mange år i fengsel.

Hans mest kjente verk Opus Majus (latin for "Det store verk") var ferdigstilt i 1267.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Encyclopédie Larousse en ligne, www.larousse.fr, besøkt 21. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Encyclopedia of Medieval Philosophy, Encyclopedia of Medieval Philosophy ID 449, besøkt 17. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Encyclopædia Britannica, www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** MacTutor **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
En *pædotribe* (lærer i gymnastikk) og en av hans atleter. Side B av en attisk rødfigurvase av typen pelike, malt av «Kleophradesmaleren», ca. 500 f.Kr. – 490 f.Kr. Louvre (G 235).
**«Kleophradesmaleren»** er det navn som er gitt til en navnløs antikk vasemaler fra Athen som var virksom en gang mellom 505 f.Kr. og 475 f.Kr. og hans arbeid er betraktet som blant det fineste innenfor rødfigurstilen.

Betegnelsen, i mangelen av navn, ble gitt til ham i 1910 av klassisisten John Beazley som identifiserte arbeidene til denne kunstneren på en kopp fra keramikeren Kleophrades, nå i Paris. Ingen av vasemalerens verker er signert, men en tid trodde man at hans navn var Epiktetos da en signert *pelike* ved Berlin Antikenmuseen ble tilskrevet ham. Denne vasen har to inskripsjoner som sier «Epiktetos gjorde meg», og ettersom det var en samtidig vasemaler ved dette navnet med et klart annen stil som var kjent for å ha arbeidet i Athen ble Kleophradesmaleren en periode referert til som «Epiktetos II» i akademisk litteratur. I 1981 kunne John Boardman slå fast at signaturen på vasen var en moderne forfalskning, og Kleophradesmaleren vendte tilbake til anonymiteten.

I tillegg til 113 beholdere i rødfigurstilen, har Beazley også tilskrevet ham 21 svartfigurvaser. Siden da har ytterligere 22 rødfigurvaser blitt tilskrevet ham, både av Beazley og andre forskere, men noen av disse er fortsatt diskutable. De fleste av Kleophradesmalerens verker er store beholdere, pyxis og amfora, men han malte også på en rekke ulike typer keramikk. Hans tidligste verker minner sterk om Euthymides, en av pionerene i rødfigurstilen, i en slik grad at det er opplagt at han må ha vært denne malerens elev.

Kleophradesmalerens stil er priset såvel for sin håndverksmessige kvalitet, som for dens spreke, robuste og velproporsjonerte figurer som han avbildet. Hans innflytelse har blitt sett i verkene til «Støvelmaleren» og «Troilosmaleren». I tilfelle av den sistnevnte har de to kunstnerne dekorert vaser som øyensynlig er produsert fra samme keramikkverksted på grovt sett samme tid, noe som kan bety at de begge arbeidet i det samme verkstedet.

Referanser
----------

1. ↑  The Getty Museum

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kleophrades Painter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Beazley Archive, University of Oxford - The Kleophrades Painter
* Artcyclopedia – The Kleophrades Painter
* The Getty Museum - Biography of the Kleophrades Painter

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** ULAN
 |
Pizzahjul.
Et **pizzahjul** (eller en **pizzakutter**) er et kjøkkenredskap, som brukes til å dele pizza.
Det består av et håndtak og et skarpt hjul, som ofte er laget av rustfritt stål.

Bruken av et pizzahjul i stedet for en vanlig kniv unngår at løs topping på pizzaen løsner og hekter seg på kniven gjennom frem-og-tilbake-bevegelsen av en typisk kniv. Pizzahjul presser bladet sitt ned i stedet.

Variasjoner
-----------

Det er to hovedtyper av pizzahjul. Det mest vanlige er et hjul som roterer i en sirkel mens en person flytter hjulet i den ønskede retningen. Den andre typen er en stor kurvet kniv kalt mezzaluna (italiensk for «halvmåne»), som dyttes frem og tilbake for å dele opp pizzaen. Disse to typene pizzahjul kommer i mange forskjellige størrelser. Mange mennesker bruker gjerne pizzahjul til andre ting. Noen typer *mezzaluna* (spesielt typer med doble blader) brukes til å kutte opp for eksempel grønnsaker.

Referanser
----------

1. ↑  «Test av pizzakuttere 2017 : Den beste er også en av de dyreste, men den billigste er ikke dårligst». Dinside. 12. mai 2017. Besøkt 26. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pizza cutters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Charcot-Marie-Tooths sykdom** (*Hereditary motor and sensory neuropathy* type I og II) er en autosomal dominant arvelig polynevropati som forårsaker en distal muskelsvakhet.

Etiologi og patogenese
----------------------

Sykdommen tilhører gruppen polynevropatier, og er en av de arvelige typene. Den patologiske mekanismen bak sykdommen er en segmental demyelinisering. Dette fører til motoriske og sensoriske defekter i de distale deler av kroppen (fra føttene og opp til knærne, fra hendene og opp til albuene).

Klinikk
-------

Sykdommen oppdages vanligvis en gang mellom barnealder og 30-årsalder, men kan dukke opp i alle aldre. De første symptomene er gjerne fotdeformiteter eller dårlig motorisk utvikling. Sykdommen debuterer gjerne helt distalt, for så å ascendere til knærne og albuene på henholdsvis under- og overekstremitetene.

Man finner redusert sensibilitet og kraft i underarmer, hender, legger og føtter. Det er også akkompagnert av atrofi av muskelgruppene i disse områdene. Det er også svekkede/utslukkede senereflekser.

Se også
-------

* Frambu – senter for sjeldne funksjonshemninger

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  *Klinická neurologie: část speciální* **(tsjekkisk)**. ISBN 978-80-7387-389-9. Wikidata Q90835855.

Eksterne lenker
---------------

* Charcot-Marie-Tooths Arkivert 27. oktober 2013 hos Wayback Machine. sykdom på Norsk helseinformatikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Klement Steinmetz** (født 23. mars 1915, død 2. mai 2001) var en østerriksk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Steinmetz vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Steinmetz var angrepsspiller og spilte tre kamper i OL-turneringen og scoret tre mål.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv Sølv i fotball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Klement Steinmetz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Klement Steinmetz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Klement Steinmetz – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Klement Steinmetz – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Klement Steinmetz – Transfermarkt Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Charcotøya på kartet over AntarktisCharcotøyaCharcotøyaCharcotøya på kartet over Antarktis
Satellittbilde over Charcotøya, 2009.
**Charcotøya** (engelsk: *Charcot Island*) er en øy som ligger langt sør på Antarktishalvøyas vestkyst. Den er om lag 50 kilometer lang og 40 kilometer bred og ligger 90 kilometer vest for Aleksanderøya, som den er separert fra av Wilkins Sound og Wilkins isbrem. Hele øya er permanent dekket av is, med unntak av noen markante fjell på nordsiden.

Historie
--------

Nordsiden av Charcotøya ble oppdaget 11. januar 1910 av Jean-Baptiste Charcot på hans andre antarktisekspedisjon. Han navnga den *Charcot Land* etter sin far, den berømte nevrologen Jean-Martin Charcot, og i uvitenhet om at det faktisk var en øy. Det ble først stadfestet da Hubert Wilkins overfløy området 29. desember 1929.

Under United States Antarctic Service (USAS) Expedition (1939–1941) ble det planlagt å etablere *East base* på Aleksanderøya eller Charcotøya. Isforholdene umuliggjorde imidlertid disse alternativene, og basen ble satt opp på Stonington Island i Marguerite Bay lenger nord. De første flyfotografiene av øya ble tatt under Operasjon Highjump i februar 1947, og det ble samtidig gjort et mislykket forsøk på å nå øya med båt. Den første ilandstigningen ble foretatt 23. desember 1947, da et fly landet på øya i forbindelse med Rønne-ekspedisjonen.

Øya ble kartlagt av Falkland Islands Dependecies Survey i 1959, basert på flyfotografier. Den første landundersøkelsen ble utført i 1982 av en chilensk ekspedisjon, som også etablerte en midlertidig flystripe og forskningsstasjon.

Se også
-------

* Liste over øyer i Antarktis

Referanser
----------

1. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 2534
2. 1 2 3  Mills, W.J. (2003) *Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia. A - L.*, Volume 1, s. 135

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Zakariasdammen** er en demning som demmer opp Zakariasvatnet (450–375 moh.) i Tafjord i Fjord kommune i Møre og Romsdal. Betongdemningen ble bygd i perioden 1966–69 og er 96 meter høy. Den står i det trange Nedstedalsjuvet og er relativt smal. Den er en del av Tafjord 4, og vannet er hovedmagasin for kraftverket. Zakariasvatnet rommer 70 millioner m³ vann og er det største av de 13 magasinene i Tafjordfjellene. Nedste-Rødal med flere gårdsbruk ble neddemt ved reguleringen. Magasinet fylles opp utover sommeren særlig i forbindelse med snøsmeltingen i høyfjellet.

Zakariasdammen i kløften med anleggsveien langs klippen til høyre. På grunn av overløp var det stor vannføring i elven. Kraftlinjen fra Tafjord 5 krysser dalen.
Det går privat vei (bygd og eid av Tafjord Kraft) fra Tafjord opp til Zakariasdammen og videre til Øvste Rødal. Et steinras gikk i april 2009 over veien ca. en kilometer nedenfor Zakariasdammen, men ingen ble tatt av raset.

Zakariasdammen ble tildelt arkitekturprisen Betongtavlen for 1976.

Referanser
----------

1. ↑  «Tafjord Kraft: Reguleringsanlegg, overføringstunneler og kraftstasjoner i Tafjordfjella» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. oktober 2007. Besøkt 9. april 2009.
2. ↑  Asphjell, Turid mfl. (red): Til seters - setrar i Norddal. Valldal bygdekvinnelag, 2012.
3. ↑  *Nordvestlandets fjellverden: fotturer i Møre og Romsdal*. Moestue. ISBN 8205190682.
4. ↑  NRK: Har ryddet opp steinblokkene (9. april 2009)

Eksterne lenker
---------------

* «Utdrag fra filmen «Tafjord kraftselskap 50 år»». Lasse Thorseth. Besøkt 19. september 2021.
* Visitnorway.com: Zakariasdam

  


| * v
* d
* r
Kraftverk i Tafjord |
| --- |
| **Stasjoner** | 
* Tafjord 1
* Tafjord 2
* Tafjord 3
* Tafjord 4
* Tafjord 5
* Tafjord 6
* Tafjord 7 (Fetvatn, Fagerbotn)
* Tafjord 8

 |  |
| **Magasin** | 
* Grønvatnet
* Kaldhussætervatn
* Kolbeinsvatnet
* Onilsavatnet
* Viavatn
* Vikvatnet
* Zakariasdammen (Zakariasvatnet)

 |
| **annet** | 
* Muldalsfossen
* Tafjord kraft
* Tafjordvegen

 |
**Linn Kathrine Yttervik** (født 5. juli 1977 i Evenes) er en norsk nyhetsjournalist og redaktør. 

I august 2016 ble hun ansatt som ansvarlig redaktør for avisene *Stjørdalens Blad* og *Malvik-Bladet*. I februar 2017 ble de to avisene slått sammen til en avis, *Bladet*, lokalavis for Malvik, Meråker og Stjørdal.

Yttervik har tidligere jobbet for *Bladet Harstad*, *Harstad Tidende*, *Dagbladet*, *Rogalands Avis* og *VG* (2000–2002 og 2004–2016). I VG jobbet hun ved Stavanger-kontoret, to år som stringer i Paris, ett år som vikarierende nyhetsleder i Oslo og to år for VG-kontoret i Trondheim. 

Hun har cand.mag i journalistikk fra Høgskolen i Oslo, og statsvitenskap mellomfag fra NTNU. I tillegg har hun studert medievitenskap, fransk og ledelse og organisasjon ved Universitetet i Stavanger og NTNU. 

Hun er opprinnelig fra Bogen i Ofoten, men bor i dag i Stjørdal.

Referanser
----------

1. ↑  Ellingsen, Jakob (17. mars 2016). «Stjørdalens Blad får første kvinnelige redaktør». *stjordalens-blad.no*. Besøkt 27. januar 2018.
2. ↑  «Linn Kathrine Yttervik kom fra VG til redaktørjobb for to aviser. Men nå vil hun slå Stjørdalens Blad og Malvik-Bladet sammen». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 27. januar 2018.
**The Early November** er et amerikansk band som spiller Indie Rock, og er fra Hammonton i New Jersey. Bandet ble satt sammen i 2001 og signerte en kontrakt med Drive-Thru Records i 2002. Helt til 2006 har de gitt ut EPer. De utgav også ut to album som het *The Room’s Too Cold* og *The Mother, the Mechanic, and the Path*. Bandet ble grunnlagt av gitaristene Arthur «Ace» Enders og Jim Sacco, bassisten Sergio Anello og trommeslageren Jeff Kummer.

Historie
--------

I et forsøk på å få en platekontrakt spilte de en 5-spors demo og i tillegg en mindre bra video, som de kun sendte det til ett plateselskap, Drive-Thru Records, men som de fikk kontrakt med.

Etter kun noen måneder ble det endringer i besetningen da Steve Nakovich tok over på gitar, og Mike Klemash på bass. Da kom de i kontakt med Drive-Thru Records' Richard Reines som ble positivt overrasket over hva han hørte og ga dem kontrakt. Noen uker senere byttet bandet mannskap enda en gang, denne gangen gikk Nakovich til fordel for Joe Marro. Til tross for at de hadde lite erfaring på scenen, spilte de på 2002s «Skate and Surf»-fest.

Klemash og Marro forlot bandet før debut-EP-en, *For All of This*. Anello kom deretter tilbake igjen på bass mens de fant en ny gitarist i Jhon Dubitsky. CD-en kom ut tidlig november 2002. Enders spilte inn en soloplate med kun akustiske versjoner av sangene fra deres første plate som ikke ble utgitt før to måneder senere. Marro var atter tilbake til bandet igjen, og overtok plassen til Debutsky.

De fortsatte å forberede innspillingen av det første fulle album *The room’s Too Cold* og som kom ut høsten samme år. Enders lagde deretter en soloinnspilling som fikk tittelen I Can Make a Mess Like Nobody’s Business*. CD-en ble nesten ødelagt ettersom Enders ville begynne å fokusere mer på The Early November. De fikk en tredje gitarist mens de spilte inn trippelalbumet* The Mother, the Mechanic, and the Path*. Dette albumet kom på 31.-plass på hitlistene.*

Medlemmer
---------

*Første oppsetning*:

* Arthur «Ace» Enders – gitarist
* Jim Sacco – gitarist
* Sergio Anello – bassist
* Jeff Kummer – trommer

*Nåværende medlemmer*

* Arthur «Ace» Enders – gitarist
* Joseph Marro – gitarist
* Bill Lugg – gitarist
* Sergio Anello – bassist
* Jeff Kummer – trommis

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) The Early November på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Early November på AllMusic Rediger på Wikidata
* The Early November på Twitter Rediger på Wikidata

* The Early November på Facebook Rediger på Wikidata

* The Early November på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
| Unixtid ved innlastning av denne siden (oppdater) |
| --- |
| Unixtid | ISO 8601 |
| **1689209217** | 2023-07-13T00:46:57Z |
|

Unixtiden passerte 1000 000 000 sekunder 2001-09-09T01:46:40Z. Bildet er fra en feiring København arrangert av Danish UNIX User Group (03:46:40 lokal tid).
**Unixtid** (engelsk: *Unix time*, også kalt *POSIX time* eller *Epoch time*) er et system for å representere tid definert som antall sekunder som har forløpt siden midnatt 1. januar 1970 i den gregorianske kalenderen og koordinert universaltid (UTC). Hvordan unixtid håndterer skuddsekunder er ikke spesifisert, og håndteres derfor ulikt i forskjellige implementasjoner. Unixtid brukes i unixlignende operativsystemer, samt flere andre datasystemer og filformater.

Unixtiden kan vises i et unixsystem ved å skrive `date +%s` i terminalen.

Trivia
------

Den 13. februar 2009 klokken 23:31:30 (UTC-tid) var unixtiden eksakt '1234567890' i det desimale tallsystemet. Dette ble derfor kalt 1234567890-dagen, og det ble derfor arrangert fester i mange tekniske subkulturer rundtom i hele verden.

År 2038-problemet
-----------------

### 32 bit

Den 19. januar 2038 kommer unixtiden til å bli 214748364710 eller 231-1. Dette kommer å forårsake problem for datasystemer hvor tiden håndteres med 32 bits heltall, ettersom dette er det største heletallet som kan uttrykkes på denne måten. De fleste systemer vil antageligvis runde telleren slik at det neste tallet vil være det minste (mest negative) tallet, altså -231 hvilket vil representere et tidspunkt i år 1901. Deretter kan et dumt dataprogram anta at tidligere hendelser ligger faktisk i fremtiden. Konsekvensene er vanskelige å forutsi. År 2038-problemet kan minne om problemene som man forventet i år 2000 (år 2000-problemet).

### 64 bit

I en del nyere operativsystemer har variabeltypen time\_t brukes for unixtid blitt utvidet til 64 bits, hvilket er tilstrekkelig for å regne tid cirka 584 milliarder år i fremtiden, og dette anses i dag som tilstrekkelig for de fleste formål. I negativ retning kan man med 64 bit unixtid representere tidspunkt som er over 20 ganger eldre enn universet. Imidlertid gjør 64 bit unixtid at de fleste 32 bits prosessorer vil kjøre tregere.

Se også
-------

* 24-timersklokke
* 12-timersklokke
* 10-timersklokke (desimaltid)
* Desimaltegn
* Metrisk tid
* Desimalkalender

Referanser
----------

1. ↑  1234567890day.com 1234567890day.com - central coordinating site for 1234567890 day celebrations Arkivert 28. januar 2011 hos Wayback Machine..