recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Denticolloides*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små (6-7 millimeter), avlange, rødbrunlige smellere, nokså parallellsidige. **Hodet** er kort og bredt, med litt rundet utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange. **Brystskjoldet** (pronotum) er firkantet sett ovenfra, lengre enn bredt. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er litt skrått tilbaketrukket. **Dekkvingene** er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med tydelige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. Mange smellere er skogsinsekter, og en rekke arter, særlig av slekten *Ampedus*, er knyttet til hule trær. For at disse skal kunne overleve, er det nødvendig at gamle, hule trær blir tatt vare på og også at nye trær får anledning til å stå til de begynner å råtne og blir hule.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sentral-Asia (Kasakhstan, Kirgisistan).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856 – slanke arter
					- Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
						* Understammen Denticollina Stein & Weise, 1877
							+ Slekten ***Denticolloides*** Gurjeva, 1963
								- *Denticolloides bajtenovi* Gurjeva & Tugusheva, 1967
								- *Denticolloides fulvus* Dolin, 1969
								- *Denticolloides hosokawai* Arimoto, 2000
								- *Denticolloides oblongicollis* Dolin & Cate, 1999
								- *Denticolloides paradoxus* Gurjeva, 1963
								- *Denticolloides sinensis* Dolin & Cate, 1999

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av noen av artene
* (en) *Denticolloides* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Denticolloides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Densha otoko** (電車男, oversettes til *Togmannen*) er en japansk fortelling som eksisterer som film, fjernsynsserie, tegneserie (*manga*), roman, og i andre utgaver. Fortellingen er påstått å være basert på en sann historie om en 23 år gammel *otaku* (japansk ord for en nerd) som blandet seg inn da en full mann overfaller en gruppe kvinner på et tog. Han begynner deretter å være sammen med en av kvinnene.

TV-serien er på 11 episoder (12 med en spesial-episode). TV-serien gikk fra 7. juli 2005 til 22. september 2005. Spesialen ble sendt den 6. oktober 2005.

Handling
--------

Handlingen dreier seg om at en nerd som redder en dame fra en fyllik på toget. Til gjengjeld spør hun om hun kan få adressen hans slik at hun kan sende ham en gave. Når han får gaven (et tekoppsett), legger han merke til at det er en adresse med telefonnummer. Usikker på hva han skal gjøre slår han på PC-en og går innpå et forum for single menn for å spørre om råd.

### Roller i TV-serien

* Saori Aoyama – Misaki Ito
* Tsuyoshi Yamada – Atsushi Itō
* Misuzu Jinkama – Miho Shiraishi
* Kaho Sawazaki – Eriko Sato
* Yūko Mizuki – Misa Sudo
* Keisuke Aoyama – Mokomichi Hayami
* Aoi Yamada – Maki Horikita
* Tsuneo Yamada – Shirou Kishibe
* Yuusaku Matsunaga – Gekidan Hitori
* Shinji Kawamoto – Eiji Sugawara
* Karin Takeda – Saori Koide
* Munetaka Minamoto – Shun Oguri
* Kazuya Sakurai – Kosuke Toyohara
* Yuki Aoyama – Kumiko Akiyoshi
* Ryoko Hashizume – Chizu Sakurai
* Sadao Ushijima – Seiji Rokkaku
* Susumu Ichisaka – Youichi Nukumizu
* Tominaga – Tatsuya Gashuin

Manga
-----

Det finnes fire tegneserier basert på Densha Otoko. Det er to mangaer av Hidenori Hara og Wataru Watanabe. Begge er på tre bøker hver. I tillegg er det en manga av Daisuke Dōke bestående av tre bøker og en manga av Machiko Ocha på en bok.

Portaler: Tegneserie | Film
En madrasa i Gambia
Ulugh Beg-madrasaen i Samarkand.
Ordet **madrasa** (ofte skrevet **madrasah**, **madrash** eller **medressa**; arabisk: مدرسة) betyr på arabisk «skole». I utgangspunktet betegner det en hvilken som helst skole, enten offentlig, privat eller religiøs.

Mer spesifikt er i muslimske land en madrasa en religiøs skole. Som sådan gir den undervisning i islam i tillegg til allmenne fag. En typisk madrasa tilbyr to ulike kurs: *Hifz* har som mål for studentene å lære koranen utenat (en person som har lært seg hele koranen kalles *hafiz*). *`Alim* fører fram til en mer formell utdanning (*`aalim*) i arabisk, tafsir (tolkning av koranen), sharia (islamsk lov), hadith (Muhammeds utsagn og handlinger), mantiq (logikk) og islams historie. Noen madrasaer tilbyr også kurs i arabisk litteratur – samt allmenn historie, naturvitenskapelige fag, engelsk og andre språk.

For å bli en 'aalim kreves normalt tolv års studier. Mange studenter ved madrasaer utdanner seg videre til imamer.

Madrasaer ligger ofte i umiddelbar nærhet av en moské.

Jami'at al-Qarawiyyin i Fez (grunnlagt i 859) regnes som den eldste madrasa i den muslimske verden – og av noen som verdens eldste universitet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Madla skytebane** er en skytebane på Madla i Stavanger. Stavanger skytterlag har holdt til på banen siden 1905, og det er idag den eneste utendørs skytebanen i Stavanger.

Stavanger skytterlag ble stiftet i 1861, og er sammen med Stavanger Turnforening byens eldste idrettslag. Skytebanen ble etablert i 1871, og i 1884 ble det tatt i bruk av Forsvaret. Siden 1905 har banen vært i bruk av Stavanger skytterlag. I 1928 ble landskytterstevnet arragert på Madla skytebane. Skytterhuset ble bygd i 1950, og har vært gjennom flere moderniseringer.

Riflebanen består av et 100 m hold med 275 grader skyteretning og et 200 m hold med 265 grader skyteretning. Området er sterkt utsatt for vind som kommer fra sørøst, og de to første bygningene som Stavanger skytterlag satte opp blåste ned. Det er også 15 m bane innendørs på skytterhuset. I tilknyting til anlegget er det en kortholdsbane som aktivt brukes av Forsvaret med skyteretning 37 grader. I tillegg er det historiske baner med skyteavstander på 200, 300 og 500 meter. Det finnes også en gammel pistolbane i skråningen på oppsiden av skytterhuset. Stavanger Pistolklubb har tidligere skutt på banen. Banene ligger i støysonen til Sola lufthavn.

Se også
-------

* Løvenskioldbanen, Norges største sivile anlegg for skytesport
* Skytebaner i Norge
* Skytesport

Referanser
----------

1. ↑  Om skytterlaget - dfs.no
2. ↑  Stavanger skytterlag - DFS Grasrot[*død lenke*]
3. 1 2  «docplayer.me/49312839-Madla-skyte-og-ovingsfelt-supplerende-miljokartlegging-risikovurdering-og-tiltaksplan.html MADLA SKYTE- OG ØVINGSFELT. Supplerende miljøkartlegging, risikovurdering og tiltaksplan» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 15. desember 2020. Besøkt 15. desember 2020.
4. ↑  Presentasjon av skytterlaget - dfs.no
5. 1 2  Støykartlegging - Madlatua skytebane
6. ↑  Stavanger Pistolklubb - Om klubben

Eksterne lenker
---------------

* Stavanger Skytterlag - DFS-skytebaneguide
«***Madonna Benois***» (også kalt: «***Madonna og barn med blomster***») er et maleri av Leonardo da Vinci malt mellom 1475 og 1478. Maleriet viser Madonna sammen med Jesusbarnet. 

Maleriet ble delvis ødelagt på 1800-tallet da det ble overført fra den opprinnelige version som besto av tre, til et lerret. På grunn av flere fiks og overmalinger på verket, er maleriet idag kun en skygge av hva det tidligere viste. Vinduet i bakgrunnen for eksempel - der det mest sannsynlig var malt et landskap - virker nå altfor lyst. Til tross for dette er maleriet svært ettersøkt, og mange unge malere, inkludert Rafael, gjorde sine versjoner av maleriet.

Avbildninger av Madonna i slik format som «*Madonna Benois*» ble nokså vanlig i Italia på slutten av 1400-tallet. I disse verkene forekommer ikke jomfru Maria som en himmelsk majestetisk dronning, men blir gjenspeilt bortimot som en kjærlig mor der hun ofte er skilt bort fra tilskueren gjennom en balustrade. Leonardo videreutviklet denne tendensen, og kan sees i mange av hans Madonna avbildninger, blant annet i «*Madonna og barnet med Sankt Anne*».

Morskjærligheten, som sterkt vises i maleriet, var svært fundementalt i Leonardo sine Madonna avbildninger. I Firenze, hvor han tilbrakte mye av tiden, kunne han daglig observere unge mødre som lekte og lo sammen med deres barn. Han tegnet mest sannsynlig ned observasjonene og målsatte seg på å fange øyeblikker som viser rene og typiske menneskeforhold til mødre og barn. Noe av friskheten gikk nok dessverre vekk i overgangen fra tegning til maleri, men Leonardo gjennomarbeidet alltid komposisjonens struktur ned til minste detalj. For eksempel legger man merke til at diagonalen i verket møtes der Madonna og barnet har sine hender.

Det spontane, åpne smilet til jomfru Maria gir bildet er livlig uttrykk. Det svake smilet, som nesten bare er en antydning til et smil gjennom *sfumato*, ble et kjennemerke for Leonardo sine senere malerier.

Kilder
------

* Elke Linda Buchholz (2005). *Leonardo da Vinci – Liv og virke*  ISBN 82-7822-438-2
* Hand, J. O. (2004). *National Gallery of Art: master paintings from the collection*. New York, National Gallery of Art, Washington. ISBN 0-8109-5619-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |


Portal: Kunst
**HD Radio** er et  digitalt system for radiokringkasting. Systemet brukes i USA, Norge og Sveits.

Informasjon om systemet
-----------------------

HD Radio bruker FM-båndet til digitalradio. Systemet tillater at man kan sende både analogt og digitalt på samme FM frekvens. Det kan sendes inntil to kanaler digitalt i tillegg til det vanlige analoge FM signalet. HD radio er et lisensiert system fra iBiquity Digital Corporation. Som kringkaster kjøper man et ferdig digitalt radiosystem fra selskapet og det er ingen lisenskostnader for systemet.

HD-Radio benyttes på frekvens 98,7 i Oslo og det er Radio Nero som innehar konsesjonen. Foreløpig er det bare testing som pågår, men Norsk Lokalradioforbund anbefaler at systemet blir permanent innført i Norge. Innføring av HD radio på FM-båndet påvirker ikke DAB. DAB bruker andre frekvenser enn HD Radio og systemene kan benyttes samtidig.

Referanser
----------

1. ↑  HD Radio starter i Norge Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Høringsuttalelse til Nkom». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 28. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 14. november 2008 hos Wayback Machine.
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Dælenenggata 36** er en frittstående boligblokk på Rodeløkka i Oslo, ferdigstilt i 2013. Huset, som kalles *D36 The Green House*, er tegnet av Element Arkitekter AS og vant i 2015 Arkitekturprisen, som ble innstiftet samme år.

Beliggenhet og utforming
------------------------

Huset ligger i et område med tette kvartaler med bygårder, frittstående boligblokker fra mellomkrigstiden og industribygg, nordvest i strøket Rodeløkka i bydel Grünerløkka. Langs bygget går en turvei med forbindelse til Torshovdalen og Dælenenga idrettsplass. Byggeherre var Infill AS, Element Arkitekter AS sto for arkitektarbeidet, mens Gullik Gulliksen AS har vært landskapsarkitekter.

Huset har 21 leiligheter i seks etasjer med inngang fra Dælenenggata. Fasaden er åtte lag glass med keramisk print, og på fasaden er det vegetasjon.

Takhagen har 10 private hageparseller, hver på ca. 8 kvadratmeter, og felles oppholdsarealer mot syd og nord. Takhagen kostet ca. 1,1 mill. kr.

Utmerkelser
-----------

Bygningen var første vinner av Arkitekturprisen, som gis til det prosjektet som har høyest arkitektonisk kvalitet blant dem som er ferdigstilt de tre siste årene. Huset er fremholdt som et eksempel på nye boliger med kvalitet i den tette byen.

Prosjektet ble kåret til «Årets Bygg 2013», ble nominert til Statens byggeskikkpris i 2014, var finalist i «Årets Boligprosjekt» 2014 og fikk hedrende omtale av juryen for Oslo Bys arkitekturpris 2014. Bygget fikk i 2019 utmerkelsen Houens fonds diplom.

Referanser
----------

1. ↑  *Hedrende omtale: The Green House - D36*. Oslo kommunes hjemmeside byplanoslo.no, 19. september 2014[*død lenke*] (besøkt 19. september 2015)

Litteratur
----------

* *Arkitektene stemte grønt. Denne Oslo-bygården fikk prestisjetung arkitekturpris*. Osloby.no, 17. september 2015 Arkivert 19. september 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 19. september 2015)
* *The Green House – D 36, Dælenenggta 36*. Norske landskapsarkitekters forenings hjemmeside. Arkivert 26. februar 2017 hos Wayback Machine. (besøkt 19. september 2015)
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norge Norges flagg |
|  i skihopping: |
|  Norgesmesterskap |
| Gull | 2002 Rælingen | Normalbakke |
| Gull | 2004 Bardu | Normalbakke |
| Sølv | 2004 Oslo | Storbakke |
| Bronse | 2005 Lillehammer | Normalbakke |
| Bronse | 2005 Lillehammer | Storbakke |

**Henriette Smeby** (født 13. november 1986) er en tidligere norsk skihopper som hoppet for Raufoss Idrettslag. Hun ble som fjortenåring en del av det aller første norske landslaget i hopp for kvinner. Smeby har deltatt i en rekke FIS og Continental Cup-konkurranser.

Som 12-åring hoppet hun 126 meter i Granåsen i Trondheim. Året etter slo hun sin egen rekord, og landet på 134 meter i Lysgårdsbakken på Lillehammer.

I 2009 inngikk hun ekteskap med tidligere skihopper Erik Leine Wangen. Hun endret deretter sitt navn til Henriette Leine Wangen. Hun er utdannet innen historie, statsvitenskap og journalistikk, og har blant annet arbeidet som journalist i NRK Hedmark og Oppland, NRK Troms og ved UiT Norges arktiske universitet.

Noen av hennes meritter
-----------------------

* 1.-plass i FIS Alpen Cup i Chaux Neuve i Frankrike den 10. mars 2002
* 1.-plass i NM 2004
* 2.-plass i NM på plast 2006
* 2.-plass i NM normal bakke (K90) 2006

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henriette Smeby – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Artikkel: Når nordlyset kaller
**Henriette Killi Westhrin** (født 23. mars 1973 i Kragerø) er en norsk organisasjonskvinne og tidligere politiker (SV). Hun var fra 2016 til 2023 generalsekretær i Norsk Folkehjelp.

Bakgrunn og virke
-----------------

Westhrin er utdannet vernepleier, og har yrkeserfaring fra habilitering og som fritidsleder for funksjonshemmede. Hun startet sin politiske karriere i kommunestyret i Kragerø i 1991. I 1994 ble hun nestleder i Sosialistisk Ungdom, og i 1999 sentralstyremedlem i SV. I 2003 ble hun nestleder i SV.

I perioden 2002 til 2003 jobbet Westhrin som forbundssekretær i Fellesorganisasjonen for barnevernpedagoger, sosionomer og vernepleiere. Hun var i perioden 2001 til 2004 medlem av Pensjonskommisjonen og i 2004–2005 i utvalget som skulle utrede rammevilkår for norsk industri. 

Fra oktober 2005 til 18. oktober 2007 var hun statssekretær i Miljøverndepartementet under statsråd Helen Bjørnøy, og hun var fra desember 2007 til 20. oktober 2009 statssekretær i Finansdepartementet, med ansvar for å følge opp næringsdepartementene. Hun ble fra 20. oktober 2009 statssekretær for statsråd Audun Lysbakken i Jens Stoltenbergs andre regjering. Hun var statssekretær for miljøvernminister Bård Vegar Solhjell til regjeringsskiftet etter stortingsvalget i 2013. 

Fra 2016 er Westhrin ansatt som generalsekretær i Norsk Folkehjelp. Westhrin tok over etter generalsekretær Sunniva Ørstavik som sa opp stillingen som generalsekretær i oktober 2016. Westhrin har tidligere jobbet som strategisk leder for programvirksomheten i Norsk Folkehjelp.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Henriette\_Westhrin[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Administrasjonen : Ledergruppen». *Norsk Folkehjelp*. Arkivert fra originalen 2. november 2020. Besøkt 30. oktober 2020. «Henriette Killi Westhrin | Generalsekretær»
3. ↑  «Endringer blant statssekretærene». Statsministerens kontor. 20. oktober 2009. Besøkt 21. oktober 2009.
4. ↑  Pressemelding (16. oktober 2013). «Offisielt frå statsrådet 16. oktober 2013 kl. 10.00». *regjeringen.no*. Statsministerens kontor. Besøkt 17. oktober 2013.
5. ↑  NRK (11. november 2016). «Westhrin tar over Norsk Folkehjelp». *NRK*. Besøkt 30. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henriette Westhrin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* (no) Henriette Westhrin hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Henriette Westhrin hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* CV hos Miljøverndepartementet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Stortinget
 |
**Fernand Isselé** (født 22. februar 1915, død 1994) var en belgisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin og 1948 i London. 

Isselé vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1936 i Berlin. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Tyskland. Det var 16 nasjoner som stilte med lag. Isselé spilte alle sju kampene under vannpoloturnering i Berlin. 

Tolv år senere, under Sommer-OL 1948 i London, spilte han alle sju kampene på det belgiske laget som kom på fjerdeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i vannpolo, Belgias flagg Belgia

Referanser
----------

1. ↑   archives.lesoir.be[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fernand Isselé – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Isselé – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Isselé – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Isselé – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Isselé – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Planlagt trase for den undersjøiske Japan–Korea-tunnelen.
**Japan–Korea-tunnelen** (koreansk: 한일 해저 터널, japansk: 日韓トンネル) er en foreslått undersjøisk tunnel under Koreastredet mellom Japan og Sør-Korea.

Historie
--------

De første planene om en fast forbindelse over Koreastredet kom på 1930-tallet under Japans kolonisering av Korea. Planene ble seriøst vurdert under andre verdenskrig. Siden da er planene diskutert til og fra, blant annet nylig av den japanske statsminister Yasuo Fukuda.
Den sørkoreanske presidenten Lee Myung-bak har uttrykt vilje til å vurdere prosjektet, i motsetning til hans forgjenger Roh Moo-hyun.

Tidlig i 2008 ble det etablert en komite i Japan som skulle se nærmere på planene.

Traseer
-------

Tre hovedtraseer er vurdert i forbindelse med prosjektet. Alle tre tar utgangspunkt i det østlige punktet på Karatsu på den japanske øya Kyūshū. Planlagt endepunkt i Sør-Korea er Busan for den ene av traseene og Geoje for de andre to forslagene. Kombinasjoner av tunneler og fyllinger gjør at samlet lengde for de tre forslagene varierer fra 209 til 231 km. Dette er betydelig lengre enn Kanaltunnelen mellom Storbritannia og Frankrike under Den engelske kanal, der avstanden mellom de to endepunktene er «bare» 38 km.

Økonomi
-------

En tunnel vil kunne redusere transportkostnadene mellom de to landene med 30 prosent. Ytterligere økonomiske fordeler vil komme til dersom Nord-Korea åpner for en gjennomgående jernbaneforbindelse fra Sør-Korea via Russland eller Kina til Europa.

Kostnadene for bygging er beregnet til å være rundt 10 000 milliarder yen (700 milliarder kr).

Utfordringer
------------

En tunnel slik den er foreslått byr på mange problemer, både tekniske og sosiale. Både i Sør-Korea og Japan er det blant folk flest visse reservasjoner knyttet til at de to landene skal knyttes sammen med en tunnel, noe landets politiske ledere er sensitive i forhold til. Minnene er fremdeles sterke i Sør-Korea knyttet til den japanske koloniseringen av landet mellom 1910 og 1945.

Av andre problemer er de territorielle, blant annet knyttet til Liancourt-øyene i Japanhavet, nordøst for Koreastredet.

Blant de praktiske problemene er de ulike sporviddene jernbanen i de ulike landene benytter. I Russland benyttes andre sporvidder på jernbanen enn i Sør-Korea og i Japan.

Referanser
----------

1. ↑  Japan proposes 'peace' tunnel to South Korea, Guardian Online, 15. februar 2008
2. ↑  «Japan-Korea Undersea Tunnel May Join Old Rivals, Inventorspot.com, 19. februar 2008». Arkivert fra originalen 28. august 2020. Besøkt 7. november 2008.
3. ↑  Japanese lawmakers eye underwater train to South Korea, Agence France-Presse, 15. februar 2008 Arkivert 16. februar 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  Dig It!, Japundit.com, 12. mai 2007 Arkivert 12. august 2008 hos Wayback Machine.

Portal: Korea
Ombo på kartet
Ombo fotografert fra Jøsneset.
Ombo-gubben
**Ombo** er en øy i Boknafjorden i Ryfylke i Rogaland. Den har et areal på 57,51 km² og er den største i Ryfylke og den nest største i fylket. Høyeste punkt er Bandåsen, 515 moh. Ombo ligger rett øst for øygruppen Sjernarøyane, omkranset av Ombofjorden i øst, Gardssundfjorden i sør, Vestre Ombofjorden i vest og Jelsafjorden i nord. Ombo har historisk sett vært delt mellom flere kommuner, men ligger fra 1. januar 2020 i sin helhet i nye Stavanger kommune. Reisetiden med bil fra denne delen av Ombo til det nåværende kommunesenteret i Hjelmeland er 36 minutter, mens det til sammenlikning vil være 2 timer og 5 minutter til Stavanger sentrum.

Etter at veien på Ombo ble bygget, ble en særegen fjellformasjon synlig fra den nye veien. Fjellformasjonen ser ut som et ansikt og ble opprinnelig kalt Adam. Blant de lokale innbyggerne er denne også kalt for «Ombo-gubben».

Ombo har flere småsteder, blant annet Jørstadvåg, Tuftene, Skipavik, Skår, Vestersjø, Atlatveit og Eidssund.

Naturforhold
------------

Med sitt forholdsvis store areal og beskjedne befolkning er Ombo den eneste av øyene i Rogaland som har et visst villmarkspreg. Det indre av øya er for en stor del dekket av furuskog, men rikere løvskog forekommer også. Øya har flere store vann. Dyrelivet er forholdsvis rikt, med en liten, stedegen stamme av elg i tillegg til hjort og rådyr.

Ferje og hurtigbåt
------------------

Ombo har ikke fastlandsforbindelse, så for å komme dit, må man ta ferje eller hurtigbåt til Eidssund eller Skipavik. 
Det går ferje til Eidssund fra Judaberg, Halsnøy, Helgøy, Nord-Hidle, Nedstrand, Hebnes, Foldøy og Jelsa. 
Det går ferje til Skipavik fra Nesvik og Hjelmeland.

Ombo har også gode hurtigbåtforbindelser. Eidssund og Skipavik har hurtigbåtanløp flere ganger daglig.

Historikk
---------

Opprinnelig var Ombo delt mellom tre kommuner, hvorav den vestlige delen tilhørte Sjernarøy, den nordlige Jelsa, og den sørøstlige delen Hjelmeland.

Fra 1. januar 1965 inngikk den nordlige delen som tilhørte Jelsa, med unntak av et par gårder nordøst på øya, sammen med hele Sjernarøy, i nye Finnøy kommune. Den sørøstlige delen forble i Hjelmeland, samt at *Buergårdene* ble overført fra Jelsa. Det har ved flere anledninger vært diskutert å samle hele øya i en kommune, uten at det ble en realitet.

Fra 1. januar 2020 inngår Finnøy i nye Stavanger kommune, og i den forbindelse ble det vedtatt at den sørøstlige delen av Ombo skal overføres fra Hjelmeland til denne kommunen. Således vil for første gang hele Ombo være samlet i samme kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Arkivert fra originalen 13. februar 2016. Besøkt 16. februar 2016.
2. ↑  Ombo på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Ombo
* Ombo e best!
* Ombo Skule


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Cartago** er en by og en kanton i provinsen Cartago i Costa Rica, om lag 25 kilometer øst for landets hovedstad San José. Den ligger rundt 1435 meter over havet, ved Cartagoelva ved foten av vulkanen Irazú. Kantonen hadde 147 898 innbyggere i 2011. Arealet er på 287,77 km².

Cartago ble grunnlagt i 1563 som første by grunnlagt av spanjolene i Costa Rica. Fra 1574 var byen hovedstad i kolonien Costa Rica. Cartago ble Costa Ricas hovedstad da landet ble selvstendig i 1821. I 1823 ble denne rollen overført til San José, som på dette tidspunktet hadde vokst forbi Cartago og blitt største by i landet. Cartago ble påført store skader av jordskjelv i 1821, 1841 og 1910.

Cartago er blant annet kjent for kirken Basílica de los Ángeles, som befinner seg på stedet hvor det hellige ikonet Vår Frue av los Ángeles ble funnet i 1636, og som er landets viktigste kirke. I sentrum av byen ligger også ruinene av Parroquia de Santiago Apóstol, en kirke fra 1662 som har blitt ødelagt av flere jordskjelv.

Distrikter
----------

Cartago er delt inn i 11 distrikter:

* Oriental
* Occidental
* Carmen
* San Nicolás
* Aguacaliente
* Guadalupe
* Corralillo
* Tierra Blanca
* Dulce Nombre
* Llano Grande
* Quebradilla

Referanser
----------

1. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cartago – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nyheter fra Cartago

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Cyclommatus asahinai*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (hannen 21-47 millimeter lang), avlang, brunlig hjortebille uten metallisk glans. Hode og forkropp er brune, dekkvingene brungule. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann ved roten. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen har et kort, trekantet framspring i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men noen korte, kraftige lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg tydelig forover, og har mørke sidekanter. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank, rødbrun med tre svarte striper på pronotum og dekkvinger.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørlige Kina (Guangdong) og på Taiwan.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cyclommatini*
						* Slekten *Cyclommatus* Parry, 1863 – 55 arter
							+ Underslekten *Cyclommatinus* Didier, 1931
								- ***Cyclommatus asahinai*** Kurosawa, 1974
									* *Cyclommatus asahinai asahinai* Kurosawa, 1974 - Taiwan
									* *Cyclommatus asahinai nanlingensis* Schenk, 2016 - sørlige Kina

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over en del arter
* Bildegalleri over artene foto:Benjamin Harink
* (en) *Cyclommatus asahinai* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclommatus asahinai* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclommatus asahinai* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Cyclommatus asahinai* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cyclommatus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Cyclommatus speciosus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (hannen 28-57 millimeter lang), blank, svart hjortebille med mørk, bronseaktig metallisk glans. Arten er nokså variabel i størrelsen, hos hannen er kjevene forholdsvis større jo større hannen er (allometrisk vekst). Store hanner har kraftige, krumme mandibler uten tenner i den indre delen, men med 3 skarpe tenner i spissen. Mandiblene har markerte render langs ytter- og inerkanten på oversiden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet er stort og bredt, uten side- eller tverrkjøler, kraftig punktert på sidene. Pronotum utvider seg forover og er minst dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene er uten synlig punktering. Beina er slanke, lårene brunrøde på oversiden. Hunnen er mye mindre enn hannen, mørkbrun, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten lever på øyer øst for Ny-Guinea og på Salomonøyene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cyclommatini*
						* Slekten *Cyclommatus* Parry, 1863 – 55 arter
							+ Underslekten *Cyclommatus* (i snever forstand)
								- ***Cyclommatus speciosus*** Boileau, 1898
									* *Cyclommatus speciosus anepsius* De Lisle, 1980 - Salomonøyene: Malaita, Makira
									* *Cyclommatus speciosus misimaensis* De Lisle, 1967 - noen små øyer utenfor Ny-Guinea
									* *Cyclommatus speciosus speciosus* Boileau, 1898

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over en del arter
* Bildegalleri over artene foto:Benjamin Harink
* Nettside om arten
* (en) *Cyclommatus speciosus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Cyclommatus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Cyclommatus multidentatus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (hannen 20-35 millimeter lang), slank, brunrød hjortbille uten påfallende metallisk glans. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har to kraftige tenner på innersiden. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet har ikke skarpe sidekjøler. Hos store hanner er det gjerne noen dype lengdefurer på siden av hodet, men ikke hos mindre eksemplarer. Pronotum utvider seg tydelig forover. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, ofte mørk på farge med rødlige lengdestriper, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt fra det nordøstlige India i vest til Thailand i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cyclommatini*
						* Slekten *Cyclommatus* Parry, 1863 – 55 arter
							+ Underslekten *Cyclommatinus* Didier, 1931
								- ***Cyclommatus multidentatus*** (Westwood, 1848)

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over en del arter
* Bildegalleri over artene foto:Benjamin Harink
* (en) *Cyclommatus multidentatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Cyclommatus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Anthony Bruce Summers** (født 21. desember 1942) er en irsk forfatter og journalist. Han skriver sakprosa og undersøkende journalistikk, og om kjente personer som Marilyn Monroe, John F. Kennedy, J. Edgar Hoover, Nikolaj II av Russland, Richard Nixon og Frank Sinatra.

Summers er irsk statsborger og har arbeidet rundt tyve år med Robbyn Swan som har hans medarbeider og femte hustru. Etter å ha studert moderne språk ved Universitetet i Oxford drev han på som frilansjournalist for en rekke aviser i London, også for en rekke TV-stasjoner til han begynte for BBCs *24 Hours*, et nyskapende program som viste programmer fra hele verden. Summers ble BBCs yngste produsent som 24 åring, riste verden rundt og sendte filmrapporter fra konflikter i Vietnam til Midtøsten, og over hele Latin-Amerika.

Et hovedfokus var de avgjørende hendelser på 1960- og 1970-tallet i USA hvor han rapporterte direkte fra mordet på Martin Luther King og ved Robert F. Kennedys frosøk på å bli valgt til president. Han smuglet inn kameraer til Sovjetunionen for å bli den eneste som intervjuet dissidenten og fysikeren Andrej Sakharov, som da satt i husarrest, etter å ha vunnet Nobels fredspris i 1975. Deretter var han assisterende redaktør ved det prestisjefylte ukeprogrammet *Panorama*. Lenge basert i Irland, ble han på midten av 1970-tallet opptatt av undersøkende journalistikk, og benyttet vanligvis fra fire til fem år på å skrive en bok. utførte dyptpløyende undersøkelser, kombinerte utgraving av dokumentariske nedtegnelser kombinert med utallige intervjuer.

Bibliografi
-----------

* *The File on the Tsar* (1976)
* *Conspiracy* (1980), gjenutgitt som *Not in Your Lifetime*, 1998), om mordet på John F. Kennedy
* *Goddess: The Secret Lives of Marilyn Monroe* (1985)
* *Honeytrap* (1987), om Profumo-affæren med sex, spion og skandale angående politikeren John Profumos forhold til Christine Keeler som også hadde et forhold til den sovjetiske ambassadøren, en av flere bøker som var bakgrunnen for filmen *Scandal* (1989) med John Hurt
* *Official and Confidential, The Secret Life of J. Edgar Hoover* (1993)
* *The Arrogance of Power: The Secret World of Richard Nixon* (2000)
* *Sinatra: The Life* (2005)

Referanser
----------

1. 1 2  Lindley, Richard (2002): *Panorama: 50 Years of Pride and Paranoia*. London: Politicos. ISBN 1-84275-046-1. s. 129.
2. ↑  Kyle, Keith (2009): *Reporting the World*. London: I.B. Tauris. ISBN 1-84885-000-X. s. 209
3. ↑  Smiley, David (1975): *Arabian Assignment*. London: Leo Cooper. s. 225.

Eksterne lenker
---------------

* Anthony Summers' offisielle nettsted
* (en) Anthony Summers på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Anthony Summers på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Summers hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Anthony Summers hos Random House
* (en) Verk av eller om Anthony Summers i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
* Anthony Summers hos www.spartacus.schoolnet.co.uk

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
En ombordstignings- eller embarkeringsbro på Vancouver internasjonale lufthavn. Foto: 2005 
**Ombordstigningsbro** eller **embarkeringsbro** (engelsk *jetway*, *jet bridge* eller *aerobridge*) er en gangbro som kobler en flyplassterminals utgang (*gate*) direkte til et fly parkert på sin oppstillingsplass. Broen muliggjør av- og ombordstigning uten at flypassasjerene behøver gå utendørs, og øker også sikkerheten gjennom å begrense passasjerenes bevegelsesfrihet.

For å kunne tilpasses ulike fly er broen rørlig i flere ledd og opereres vanligvis med en joystick. *Docking* stiller også krav til eksakt parkering av flyet, noe som forenkles av malte markeringer på bakken. De største flyene kan tilkobles med flere broer for å minske tiden for av- og ombordstigning.

I Norge finnes ombordstigningsbroer på Oslo-Gardermoen, Bergen, Stavanger, Trondheim, Bodø og Tromsø flyplasser.

|  |
| --- |
| Oslo lufthavn sett innenfra en ombordstigningsbro som fører til flyplassterminalen. Passasjerfly fra Norwegian Air Shuttle og Scandinavian Airlines er oppstilt på parkeringsplassene på flyplassens *airport apron*. Foto: Fortegnet panoramabilde, september 2015  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jet bridges – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Fords samlebånd i 1913
**Samlebånd** er et hjelpemiddel ved forskjellige typer av masseproduksjon. Samlebåndsfabrikasjon innebærer i prinsippet at arbeidere eller maskiner står fast stasjonert ved en bestemt arbeidsplass, mens et bånd transporterer produktet fra arbeidsplass til arbeidsplass. På hver arbeidsplass utføres én eller flere enkle arbeidsprosesser, som f.eks. å montere én eller flere delkomponenter på produktet. Medarbeiderne blir på denne måten spesialisert på noen få operasjoner, som kan utføres hurtig og effektivt. Slik kan man oppnå en økning av produksjonen.

«Oppfinnelsen» av samlebåndet
-----------------------------

Både Henry Ford og Ransom E. Olds krediteres ofte for «oppfinnelsen» av samlebåndet. Som det er tilfelle med de fleste oppfinnelser, har mange mennesker bidratt til utviklingen av samlebåndet. En forutsetning for samlebåndet er produksjon av ensartede produkter med standardiserte deler. Dette er en tanke som går helt tilbake til det 18. århundre, og som det derfor vil være vanskelig å tilskrive en enkeltperson. 

Fords første samlebånd begynte å benytte masseproduksjon på eller rundt den 1. april 1913 etter 5 års utviklingsarbeid. Produksjonen ble delt opp i en lang rekke enkle arbeidsprosesser, så arbeidskraften ikke behøvde en lang faglig opplæring. Idéen ble først forsøkt med delkomponenter og kort tid etter på hele chassis. Selv om det er vanskelig å si at Henry Ford har «oppfunnet» samlebåndet, er det imidlertid riktig at han spilte en vesentlig rolle i utbredelsen av samlebåndet i det 20. århundre. Uttrykket «fordisme» brukes i vid utstrekning i industrialiseringsperioden, og henspiller på en økt tro på, og overgang til samlebåndsproduksjon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
En haug med *Pokémon TCG*-kort, med noen får *Yu-Gi-Oh! TCG*-kort, to av de største samlekortspillene.
**Samlekortspill** (engelsk: *collectible card games* (*CCG*), *trading card games* (*TCG*), *customizable card games* og flere navn) er kortspill som spilles med samlekort. Det spilles av to eller flere spillere. Kjente samlekortspill er blant andre *Magic: The Gathering*, *Pokémon*, *Harry Potter* og *Dragon Ball Z*.

Samlekortspill er ofte spilt med samlekort som kjøpes i «booster packs», pakker som inneholder fem til tyve kort hver, som settes sammen til å skape «decks» (engelsk, omtrentlig «kortstokk», her med spesifikke konfigurasjoner basert på hvilket spill som spilles) som settes mot hverandre. Det finnes også brett- og videospill som etterligner å bygge en egen «deck», slik som *Ascension: Deckbuilding Game* og *Dominion*.

Flere populære samlekortspill har også annen media som spillet enten tilhører, eller som tilhører spillet. Dette kan, for eksempel, være animerte TV-serier og videospill.

Eksempler på samlekortspill
---------------------------

Flere samlekortspill finnes både som analoge spill og videospill.

* *Hearthstone: Heroes of Warcraft*, videospill basert på *Warcraft*-universet.
* *Magic: The Gathering*, analogt spill som også har en digital versjon.
* *Pokémon TCG, analogt spill som også har en digital versjon.*
* *World of Warcraft TCG*, avviklet analogt samlekortspill tilhørende videospillet *World of Warcraft*.

Portal: Videospill
**Republikken Kongos kvinnelandslag i fotball** representerer Republikken Kongo (*fra nå av omtralt som Kongo, Den demokratiske republikken Kongo blir omtalt som Kongo (Dem. Rep.)*) i internasjonal fotball. 

Kongo meldte seg på til det første Afrikamesterskapet i 1991, men meldte seg av før turneringen begynte. Deretter var Kongo borte fra mesterskap fram til 2004-turneringen, der de slo ut Ekvatorial-Guinea, men tapte for Kamerun i kvalifiseringen. I kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2006 knuste de Togo over to kamper, men møtte ikke opp i andre kvalifiseringsrunde mot Ghana.

Først i mesterskapet i 2008 kvalifiserte Kongo seg gjennom å slå Kongo (Dem. Rep.) i siste kvalifiseringsrunde. Kongo havnet deretter i gruppe med Ekvatorial-Guinea, Kamerun og Mali. En i utgangspunktet overkommelig oppgave viste seg å være verre etter at Ekvatorial-Guinea var langt bedre enn forventet. Kongo tapte mot dem og også knepent mot Kamerun. De slo imidlertid Mali, og kom pent fra det med tre poeng, som matematisk holdt til en sjetteplass. 

Tross den gode prestasjonen i 2008 har forbundet valgt å ikke melde på lag til Afrikamesterskapet 2010. Dermed kan laget heller ikke kvalifisere seg for VM i Tyskland 2011.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
Republikken Maris flagg
Republikken Maris flagg 1992–2006
**Mari Els flagg** er delt i blått over hvitt over rødt i forholdet 3:4:3 og har i midten et mørkerødt solsymbol. Fargene er som i Russlands flagg, men i en annen rekkefølge. Flagget er i forholdet 2:3. Det ble innført 30. november 2006.

Flagget avløste et lignende flagg som ble innført 3. september 1992. Dette hadde de samme fargene, men var i forholdet 1:2 og hadde tynnere striper i blått og rødt. Dette flagget hadde også påskrift med republikken Mari Els navn under solsymbolet. Begge disse elementene var satt inn i den hvite stripen, ved stangsiden av duken. 

Endringen av Mari Els flagg ble gjort for å imøtekomme kravene som settes i det offisielle russiske flaggvesen og heraldikk. Etter disse skal tekst ikke forekomme i flagg (og heller ikke på våpenskjold, hvilket forklarer den samtidige endring i Mari Els våpen). Endringen av størrelsesforholdet fra 1:2 til 2:3 representerer en trend i russisk vexillografi. Forholdet 1:2 var vanlig under Sovjetunionen og mange russiske flagg beholdt disse målene i tiden umiddelbart etter Sovjetunionens sammenbrudd, noen en nå altså gradvis går bort fra flere steder.

Litteratur
----------

* *Vetry Peremen – Flagi i Gerby Respublik Rossii, Winds of Change – Flags and Coats of Arms of the Russian Republics*, 1996
* I. S. Smetannikov: *Gerby i Flagi subektov Rossijskoj Federatsii – The Arms and Flags of the Subjects of the Russian Federation*, 2003

Eksterne lenker
---------------

* Loven om Mari Els våpen og flagg, 2006
**Tromsø Storband** er et norsk band som består av musikere med tilhold i Tromsø med Fred Glesnes som komponist og musikalsk leder.

I 2011 ga Tromsø Storband ut sitt første album, «In Traffic», skrevet av Fred Glesnes, Anders Eriksson og Asbjørn Ruud, alle med tilhold i Nord-Norge.

I 2017 ga Tromsø Storband i samarbeid med Lisa Simone ut albumet «Lisa Simone with Tromsø Big Band. Live at The Edge».

Siden oppstarten i 2004 har Tromsø Storband samarbeidet med internasjonale artister som Randy Brecker, Jon Faddis, Bob Mintzer, Nils Landgren, Lisa Simone, Larry Carlton og Michael Davis i tillegg til norske musikere som Karin Krog, Kåre Kolve, Petter Wettre og Geir Lysne. Tromsø Storband karakteriseres som et moderne storband.

Besetning
---------

Tromsø Storband anno 2017 består av følgende musikere:

Trompeter: Christian Hyld, Vidar Alvestad, Morten Bøhmer Strøm, Bengt Arve Haugseth

Saksofoner: Rolf Figenschau, Øyvind J. Karstad, Frode Nilsen, Kjellaug Karen Korsberg Kornstad

Tromboner: Torbjørn Ingvaldsen, Rolf-Gunnar Monsen, Nina Therese Bakke, Tor Kristian Innbjør

Rytmeseksjon: Einar Berg-Olsen og Adrian Danielsen: Piano og keyboards, Thomas Larsen: Gitar, Jørgen Ytreberg: Bass, Ole Morten Indigo Lekang: Slagverk, Martin Lien: Perkusjon

Referanser
----------

1. ↑  «Oser av kvalitet». *itromso.no*. 16. mars 2011. Arkivert fra originalen 16. september 2017. Besøkt 16. september 2017.
2. ↑  «Nordlys - Lisa Simone og Tromsø Storband slipper album: - Et magisk samarbeid». *www.nordlys.no* **(norsk)**. Besøkt 16. september 2017.
3. ↑  «Lisa Simone skapte musikkhistorie i Tromsø». *itromso.no*. 23. januar 2015. Besøkt 16. september 2017.
Volda Elektriske Mylne, vanligvis kalt *Mylnå*
**Volda Elektriske Mylne** er en mølle som maler med kvernsteiner. Virksomheten ligger i Volda på Sunnmøre.

Historie
--------

Møllen i Volda startet opp i 1868. Da ble den drevet med vannhjul. Aarflot-folket som stod bak, mente at det ville være god forretning å male for andre korndyrkende bønder. De fortsatte imidlertid stort sett med å male på sine egne gårdskverner, og det ble vanskelig å få tak i korn. Det ble derfor satset på guano. Eierne kjøpte fiskeavfall som de fraktet hjem, tørket og malte. Etterspørselen etter gjødsel var stor, og det gikk godt en stund. Etter hvert ble det startet guanomøller nærmere ilandføringsstedene for fisken, og møllen i Volda ble utkonkurrert. 

I 1930 ble møllen flyttet og elektrifisert og fikk navnet Volda Elektriske Mylne. Etter en brann i 1936 ble den plassert der den nå ligger. Etter hvert sluttet bøndene å male selv, og møllen fikk mer å gjøre.

Det ble vanlig at møller i Norge byttet ut kvernsteinene med hammerkverner. Dette var en dyr investering som de fleste bygdemøller ikke hadde råd til. De fleste ble avviklet, og møllen i Volda ble enerådende på Sunnmøre. Virksomheten fortsatte med å male på kvernsteiner. I 1973 ble Volda Elektriske Mylne overtatt av Felleskjøpet. Produksjonen fortsatte, om enn i tildels svært liten målestokk. I 1999 ble møllen nedlagt etter mye debatt og protest.

Møllen i dag
------------

Volda Elektriske Mylne startet opp igjen i 2001. Den siste disponenten fra felleskjøpstiden, Elias Moe, overtok anlegget. 

Det blir nå satset på maling av spelt. På kverner med kvernsteiner kan man, i motsetning til på hammerkverner, male korn med skallet på. Når det skallrike speltkornet blir malt på steinkverner, blir melet mer fiberrikt enn på hammerkverner, der man må fjerne skallet før maling.

Produksjonen og vareutvalget har blitt større i de senere år. 

*Mylnå*, som er den dagligdagse betegnelsen på virksomheten, har startet med eget utsalg der det blant annet selges mel og brød. På lørdager er det ofte mulig å få kjøpt speltgrøt.

I juni 2008 tildelte Norsk Kulturarv Olavsrosa til Volda Elektriske Mylne.

Litteratur
----------

* Oddgeir Bruaset: *Arven*. Ålesund 2007. ISBN 978-82-91385-44-0

Eksterne lenker
---------------

* Eget nettsted
* Volda Elektriske Mylne AS hos Norsk Kulturarv