recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Axel Christian Smith** (født 8. mai 1744 i Stavanger, død 20. juni 1823 i Nedenes) var en norsk prest og forfatter.

Han var sønn av kjøpmann Anders Smith og Sophie Amalie (født Prahl), ble student 1761 og teologisk kandidat 1768. Etter 5 år som huslærer ble han 1773 kapellan i Elverum og Trysil. Da prestegjeldet deltes, ble han 1780 sogneprest i Trysil. 1787 ble han befordret til Elverum, og samme år ble han prost over Østerdalen. 1794 fikk han Øyestad prestekall og ble prost i Nedenes. Han var gift første gang med Mette Dop (d. 1791) og annen gang med Hilleborg Dop, søster av hans første kone.

Smith skrev en topografisk beskrivelse over Trysil som ble trykt i «Topographisk Journal for Norge». Han skrev også en avhandling om vaksinasjonens utbredelse blant den norske almuen, utgitt 1773 av Landhusholdningsselskapet. Hans virksomhet for vaksinasjonssaken skaffet ham selskapets gullmedalje.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Axel\_Smith, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
*For den kyrilliske bokstaven som ser helt lik ut, se* Ё.
**Ë** og **ë** (*E* med tødler) er den 8. bokstaven i det albanske alfabetet (mellom e og f) og den 9. bokstaven i det kasjubiske alfabetet (mellom é og f), i begge tilfeller representerer den lyden /ə/. På luxembourgsk og i skriftspråk for mayiske språk, representerer den den samme lyden, men anses ikke for å være en egen bokstav.

Andre språk som bruker ë, bruker den som e med trema, der trema indikerer at e-en ikke skal uttales som en diftong sammen med den forestående vokalen. (Den brukes også slik på luxembourgsk, i tillegg til å representere lyden /ə/.) For eksempel i det franske ordet «Noël», indikerer den at e-en skal uttales separat fra o-en, og ikke som en diftong – /ø/, eller afrikaans: *voël* mot *voel* (henholdsvis [foel] og [ful]. Den første betyr fugl, mens den andre betyr føle. På engelsk brukes den noen ganger på en *e* helt i slutten av et ord, for å vise *e*-en skal uttales, mens den vanligvis er stum, f.eks. Brontë. (Tolkien bruker *ë* på samme måte for noen av språkene i Midgard.)

I Unicode kodes ë som U+00CB (Ë) og U+00EB (ë).

| * v
* d
* r
Det latinske alfabetet |
| --- |
| Grunnbokstaver | 
* Aa
* Bb
* Cc
* Dd
* Ee
* Ff
* Gg
* Hh
* Ii
* Jj
* Kk
* Ll
* Mm
* Nn
* Oo
* Pp
* Qq
* Rr
* Ss
* Tt
* Uu
* Vv
* Ww
* Xx
* Yy
* Zz

 |
| Modifiserte bokstaver | 
* Áá
* Ââ
* Àà
* Ăă
* Ää
* Ǟǟ
* Ãã
* Ąą
* Ą̊ą̊
* Ⱥⱥ
* Ɓɓ
* Ḇḇ
* Ƀƀ
* Ƈƈ
* Ćć
* Ĉĉ
* Čč
* Çç
* Ċċ
* Ȼȼ
* Ɗɗ
* Ḓḓ
* Ďď
* Ḑḑ
* Đđ
* Ðð
* Ɖɖ
* Ḏḏ
* Éé
* Èè
* Êê
* Ěě
* Ëë
* ‌Ẽẽ
* Ęę
* Ėė
* Ẹẹ
* Ɇɇ
* Ƒƒ
* Ɠɠ
* Ḡḡ
* Ǵǵ
* Ĝĝ
* Ǧǧ
* Ğğ
* Ģģ
* Ǥǥ
* Ġġ
* Ĥĥ
* Ȟȟ
* Ḧḧ
* Ħħ
* ‌Ḥḥ
* İi/Iı
* Íí
* Ìì
* Îî
* Ïï
* Ĩĩ
* Įį
* Ịị
* Ɨɨ
* Ĵĵ
* J̌ǰ
* Ɉɉ
* Ƙƙ
* Ḱḱ
* Ǩǩ
* Ķķ
* Ĺĺ
* Ḽḽ
* Ľľ
* Ļļ
* Ḷḷ
* Łł
* Ƚƚ
* Ɫɫ
* Ⱡⱡ
* Ṃṃ
* Ŋŋ
* Ńń
* Ṋṋ
* Ňň
* Ṅṅ
* N̈n̈
* Ññ
* Ɲɲ
* Ņņ
* Ōō
* Ơơ
* Őő
* Óó
* Òò
* Ôô
* Ŏŏ
* Ȯȯ
* Ȱȱ
* Öö
* Õõ
* Ȭȭ
* Øø
* Ǫǫ
* Ọọ
* Ƥƥ
* Ᵽᵽ
* Ɽɽ
* Ŕŕ
* Řř
* Ŗŗ
* Ɍɍ
* Śś
* Ŝŝ
* Šš
* Şş
* Șș
* Ṣṣ
* Ťť
* Ṱṱ
* T̈ẗ
* Ţţ
* Țț
* Ŧŧ
* Ⱦⱦ
* Ūū
* Úú
* Ùù
* Ûû
* Ŭŭ
* Ưư
* Űű
* Üü
* Ųų
* Ůů
* Ũũ
* Ụụ
* Ʉʉ
* Ʋʋ
* Ṽṽ
* Ŵŵ
* Ƴƴ
* Ýý
* Ŷŷ
* Ÿÿ
* Ỹỹ
* Y̨y̨
* Ɏɏ
* Źź
* Ẑẑ
* Žž
* Żż
* Ƶƶ

 |
| Ligaturer | 
* Åå
* Ææ
* @
* ȸ
* &
* Ƕƕ
* Œœ
* Ȣȣ
* ȹ
* ß
* ᵺ

 |
| Uvanlige bokstaver | 
* Ɐɐ
* Ƃƃ
* Ƅƅ
* Ↄↄ
* Ƌƌ
* Ǝǝ
* Əə
* Ⅎⅎ
* Ƣƣ
* Ɣɣ
* Ⱶⱶ
* Ɩɩ
* ĸ
* Ɯɯ
* Ƞƞ
* ŉ
* Ɔɔ
* Ɵɵ
* Ƿƿ
* Ɋɋ
* ſ
* Ʃʃ
* Ʊʊ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ʌʌ
* Ȝȝ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Þþ
* ʘ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ

 |
| Digrafer | 
* CHch
* C'Hc'h
* DZdz
* DŽdž
* GBgb
* GĦgħ
* Ĳĳ
* LJlj
* LLll
* ḶḶḷḷ
* L·ll·l
* LYly
* NJnj

 |
| Spesielle tegn | 
* ¶
* °
* !
* ?
* ;
* %
* \*
* "
* '
* ©
* ®
* ɔ:
* ฿
* ¢
* €
* ₭
* £
* ₦
* $
* ₩
* ¥

 |
| Diakritiske tegn | 
* ´
* ˝
* `
* ^
* ˇ
* ˘
* ¨
* ¨
* ¸
* ~
* ˛

 |
**Arsenal undergrunnsstasjon** ligger i Highbury i det nordlige London, rett rundt hjørnet fra Highbury, Arsenal FCs tidligere hjemmebane. Stasjonen ligger i Londons kollektivsone 2.

Stasjonen het først *Gillespie Road*, etter veien som går utenfor. I 1930-årene drev fotballklubben en kampanje for å få navnet endret, og lyktes med dette. Nede på plattformene er de originale flisene, med *Gillespie Road* i store bokstaver, fortsatt bevart. 

Den er en av de minst brukte stasjonene i undergrunnsnettet, unntatt på dager hvor Arsenal spiller hjemmekamp og denne stasjonen blir anbefalt brukt. Mange kommer også da via Finsbury Park, hvor det er forbindelse til Victoria-linjen, buss og tog. Finsbury Park er også populær blant Arsenaltilhengere fordi klubben har en stor butikk rett utenfor. 


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Finsbury ParkCockfosters |  | Piccadilly-linjen Piccadilly-linjen |  | Holloway RoadHeathrow Terminal 5/Uxbridge |

Referanser
----------

1. ↑  «London Underground: Entries and exits». Transport for London. Arkivert fra originalen 25. september 2012.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 25. september 2012. Besøkt 17. november 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

Arsenal Underground Station Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Den logistiske ligningen er utviklet av den belgiske matematikeren Pierre François Verhulst i 1838 og er gitt av følgende ligning:

Logistisk funksjon for {\displaystyle N\_{0}} =10, K=100, r=0.2. Merk hvordan antall individer nærmer seg miljøbærekapasiteten når tiden går mot uendelig.
.{\displaystyle {\frac {dN}{dt}}=rN-aN^{2}=rN\left(1-{\frac {N}{K}}\right)}

Her representerer {\displaystyle N} antall individer på tidspunktet t, r den iboende vekstraten, a den intraspesifikke konkurransen mellom individene, og {\displaystyle K={\frac {r}{a}}} bæreevnen til arten N, som representerer maksimalt antall individer som miljøet kan støtte.

Ved å løse ligningen med startbetingelsen {\displaystyle N(0)=N\_{0}} får man

{\displaystyle N(t)={\frac {K}{1+\left({\frac {K}{N\_{0}}}-1\right)\exp(-rt)}}.}

Grenseverdien når tiden går mot uendelig er gitt ved :

{\displaystyle \lim \_{t\to \infty }N=\quad \lim \_{t\to \infty }{\frac {K}{1+\left({\frac {K}{N\_{0}}}-1\right)\exp(-rt)}}={\frac {K}{1}}=K,}

Så antall individer går mot miljøbærekapasitet K i det lange løp (når tiden går mot uendelig).

Referanser
----------



1. ↑  E. Boyce, William (2017). *Boyce's Elementary Differential Equations and Boundary Value Problems, 11th Edition*. Wiley. ISBN 978-1-119-38287-4.
2. ↑  Verhulst, P.-F. "Recherches mathématiques sur la loi d'accroissement de la population." *Nouv. mém. de l'Academie Royale des Sci. et Belles-Lettres de Bruxelles* **18**, 1-41, 1845.
3. ↑  Verhulst, P.-F. "Deuxième mémoire sur la loi d'accroissement de la population." *Mém. de l'Academie Royale des Sci. des Lettres et des Beaux-Arts de Belgique* **20**, 1-32, 1847.
4. ↑  MURRAY, James D. *Mathematical biology: I. An introduction*. Springer Science & Business Media, 2007.
5. ↑  «logistisk vekst». Besøkt 10. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** NKC
 |
Anders Sørensen Vedel. Relieff i Ribe domkirke.
***Hundreviseboka*** er den folkelige tittelen på en visesamling utgitt av den danske historikeren Anders Sørensen Vedel i 1591. Den fulle tittelen i barokkstil er: 

*It Hundrede udvaalde Viser om allehaande Merckelige Krigs Bedrifft oc anden seldsom Eventyr som sig her udi Riget ved Gamle Kemper Naffnkundige Konger oc ellers forneme Personer begiffuet haffuer aff arilds tid indtil denne nerværendis Dag*.
Boka inneholdt gamle viser som Vedel hadde samlet fra visehåndskrifter og muntlig tradisjon, mesteparten er den type viser vi kaller ballader. Da han i 1586 besøkte Hven, ba dronning Sophie ham om et utvalg renskrevne viser, og han sørget deretter for en trykt utgave til glede for allmuen. Utgivelsen var uten sidestykke i noe annet land, og samlingen vant i løpet av 1600-tallet enorm utbredelse i befolkningen gjennom tallrike gjenopptrykk.

I 1695 gav Peder Syv ut boka på nytt og la til hundre viser til. Denne boka ble kalt *Tohundreviseboka* eller *Kjempeviseboka* og kom i stadig nye opplag utover 1700-tallet. Boka ble svært populær også i Norge og på Færøyene, og norsk balladetradisjon er sterkt påvirket av *Kjempeviseboka*.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Jostein Fet: *Stemmar frå ei fjern tid* (s. 98), Samlaget, Oslo 2014, ISBN 978-82-521-8426-6
3. ↑  Harald Ilsøe: Anders Sørensen Vedel i Dansk Biografisk Leksikon, 3. udg. Gyldendal 1979-84. Hentet 21. november 2019 fra
Klodens åtte økosoner:
██ - den nearktiske sone

██ - den palearktiske sone

██ - den afrotropiske sone

██ - den indomalayiske sone

██ - den oseaniske sone (vises ikke)

██ - den australasiske sone

██ - den antarktiske sone (vises ikke)

██ - den neotropiske sone

**Nearktis** eller den **nearktiske faunaregion** er en økosone som omfatter det meste av Nord-Amerika inkludert Grønland. Sammen med den palearktiske sone danner den området Holarktis. Regionen grenser mot den palearktiske sone i vest og mot Neotropis (Sør- og Mellom-Amerika) i sør. Regionen omfatter de nordlige, tørre områdene av Mexico, mens de sørligere, fuktigere områdene tilhører Neotropis. Unike grupper for Nearktis er blant andre prærieantiloper (Antilocapridae) og klapperslanger (slekten *Crotalus*).
Gruppen deler mange dyregrupper med Palearktis, men har også mange felles med Neotropis, for eksempel fuglefamiliene kolibrier (Trochilidae), gjerdesmetter (der én art har spredt seg til palearktis), skogsangere (Parulidae) og trupialer (Icteridae), skunker (*Mephistis* og andre slekter) og arten puma (*Felis concolor*). I sør finnes det en del neotropiske elementer, for eksempel beltedyr (Dasypodidae), pungrotter (Didelphidae) og hårmygg-slekten *Plecia.*

Prærieantilope eller gaffelbukk (*Antilocapra americana*) er en karakteristisk art for Nearktis
Mange nordlige arter er felles for Palearktis og Nearktis, dette gjelder blant andre elg, rein, hjort, brunbjørn, jerv, ravn, lappugle, myrhauk, lappspurv og snøspurv. Andre grupper har ulike, men nært beslektede, arter i Palearktis og nearktis, for eksempel gaupe, mår, mink, oter og bison (i det sistnevnte tilfellet tyder nyere forskning på at den europeiske visenten og den amerikanske bisonen er samme art).

Referanser
----------

1. ↑  Udvardy, Miklos DF, and M. D. F. Udvardy. A classification of the biogeographical provinces of the world[*død lenke*]. Vol. 8. Morges, Switzerland: International Union for Conservation of Nature and Natural Resources, 1975.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
Beethoven benyttet hundreogtjueåttedelsnoter i 1. sats av *Pathetique-sonaten*. Dette er ett av svært få steder hvor slike noter forekommer innen tradisjonell klassisk musikk.
En hundreogtjueåttedelsnote med halsen opp, en med halsen ned og en hundreogtjueåttedelspause til slutt.
Fire hundreogtjueåttedelsnoter bundet sammen ved hjelp av notebjelker.
En **hundreogtjueåttedelsnote** er i musikknotasjon en note som tilsvarer 1/128 (én hundreogtjueåttedel) av verdien til en helnote. Med andre ord går det 128 hundreogtjueåttedelsnoter på den tiden det tar å spille én helnote. En enkel hundreogtjueåttedelsnote er avbildet med hode, hals og fem faner festet til halsen. Det er imidlertid svært uvanlig å spille verk med enslige hundreogtjueåttedelsnoter i vanlig klassisk musikk. Som regel opptrer de i grupper, der alle notene festes sammen ved hjelp av fem notebjelker. På den måten blir det også mye lettere for musikere å lese partiturer hvor notene forekommer.

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |
**Trond Henning Finsrud Kasbo** (født 5. juli 1951 i Hærland) er en norsk luthersk prest.

Han har teologisk embedseksamen fra Det teologiske menighetsfakultet fra 1976 og lisensiatgraden i teologi fra Universitetet i Oslo. Han var sogneprest på Frosta i Trøndelag fra 1978 til 1986, kallskapellan i Sande i Vestfold fra 1986 til 2003 og sogneprest i Sarpsborg fra 2003 til han gikk av med pensjon i 2016.

Kasbo har vært engasjert i Frimurerlosjen, Rotary og lokalhistorisk arbeid. Han har også vært kommunepolitiker for Høyre i Sande og senere i Sarpsborg. Kasbo var felles ordførerkandidat for Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Pensjonistpartiet ved kommunevalget i Sarpsborg i 2007.

Referanser
----------

1. ↑   www.sa.no, besøkt 25. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Jublianter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 10. 5. juli 2011.
3. ↑  «Avskjed med Trond Kasbo». *Kirkenytt: Menighetsblad for Greåker, Holleby, Sarpsborg, Soli og Tune* (3): 16. 2016.
4. ↑  Noreng, Lars (20. juni 2007). «Trond Kasbo (H) ordførerkandidat for de borgerlige». *Sarpsborg Arbeiderblad*. Besøkt 29. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Arsenale di Venezia** er Venezias skipsverft og depot, og var viktig under Venezias tid som maritim stormakt. Arsenalet var stedet hvor masseproduksjon først fant sted.

Selv om det ikke finnes sikre kilder er det antatt at det nåværende anlegget stammer fra 1104. Området kan ha vært i bruk allerede i det 8. århundre. Med sikkerhet vet man at det eksisterte i det 13. århundre, og Dante omtaler det i *inferno* i *la divina comedia*. Navnet er sannsynligvis arabisk *Dar al Sina’a* (dokk). At Dante ble inspirert av Arsenalet, forklarer kanskje navnet på tre broer ved inngangen. Den store broen over kanalen heter Ponte del Paradiso (Paradisbroen), og to mindre broer fra plassen heter Ponte al Inferno (Helvetesbroen) og Ponte dei Purgatorio (Skjærsildbroen)

De statlige dokkene ble til å begynne med bare brukt til reparasjoner av skipene som private hadde bygget, men i 1320 byget man *Arsenal Nuovo* (det nye arsenalet). Det var langt større enn det opprinnelige arsenalet. Det gjorde det mulig å bygge både de militære skipene og de større handelsskipene i tillegg til vedlikeholdsarbeidet. 

Innen arsenalet ble det også produsert tauverk, og i området rundt vokste det opp boligområder for arbeiderne.

Nyvinninger
-----------

Romerne hadde bygget skip med ytterhuden først, men venetianerne utviklet et system hvor de bygget rammeverket først. Dette var en nyvinning som bidro til masseproduksjon av skip ettersom det krevde mindre arbeidsinnsats og treverk. Da verftet var på sitt mest produktive tidlig på 1400-tallet hadde det mellom 6.000 og 16.000 arbeidere (man er ikke helt sikker på antallet), og kunne produsere 30 galeier på 10 dager. Da franskekongen besøkte arsenalet i 1574, ble en galei bygget og utrustet i løpet av de to timene måltidet tok(!) Det kunne videre utruste skip med masseprodusert utstyr på en måte som først ble gjentatt under den industrielle revolusjon. I sin "Divina Commedia" hentet Dante Alighieri inspirasjonen til helvete fra arsenalet.

Også innen våpenutvikling var arsenalet ledende.

Porta Magna
-----------

Arsenalet har en inngangsport dekorert med løver
Arsenalets hovedinngang var *Porta Magna*. Den ble bygget omkring 1460. Det var det første nyklassisistiske bygg i Venezia. Det er sannsynligvis bygget av Antonio Gambello etter design av Jacopo Bellini. To greske løver ble plassert ved portens sider i 1687. Den ene av disse er Pireusløven, som har runeinnskrifter på sidene.

Napoleon
--------

Betydelige deler av arsenalet ble ødelagt under Napoleons styre. De er senere gjenoppbygget for å gjøre arsenalet istand til å fungere som en marinebase. I våre dager er det i tillegg til å være marinebase også et forskningssenter, utstillingsområde under Venezia Biennalen samt er et sted hvor historiske skip bevares.

Eksterne lenker
---------------

* Arsenale di Venezia - Official webpage by the Municipality of Venice
* thetis - What is the Arsenale
* High-resolution 360° Panoramas of Arsenale | Art Atlas

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Nabu, tegning av statue på British Museum.
**Nebo** eller **Nabu** var en gud i Mesopotamia som omtales som visdommens og skrivekunstens gud. Trolig var han en vestsemittisk gud som folk i Mesopotamia etterhvert tok opp. Han ses gjerne på som sønn av Marduk og Sarpanitu, men man hadde kanskje også andre forestillinger om hans slektskap. Han sies å ha vært gift med gudinnen Tashmetu.

I babylonsk overlevering ble han også betegnet som «underverdenens nattlige sol» og i Borsippa som «kronens bærer». Som maktens gud gav han kongene deres septer.

Utenfor Mesopotamia
-------------------

Nabu er nevnt i Nevi'im i Tanakh som **Nebo** (bibelsk hebraisk: נבו) i Jesaja 46,1.

*«Bel kneler, og Nebo faller, bildene dere bar på, løftes opp og lastes på trette dyr og fe.»*
Som visdommens og skrivekunstens gud ble han blant grekerne likestilt med enten Apollo eller Hermes, sistnevnte senere av romerne med deres egen guddom Merkur.

Etymologi
---------

Det akkadiske "nabû" tolkes i retning av "å annonsere, profetere, utsi", knyttet til den semittiske roten *N-B;* som samstemmer med gammelsyrisk ܢܒܝܐ(*nvīyā*), arabisk نبي (*nabiyy*), og hebraisk נביא (*naví*), som alle innebærer betydningen "Profet".

Litteratur
----------

* Helmut Freydank o.a.: *Lexikon Alter Orient. Ägypten \* Indien \* China \* Vorderasien*. VMA-Verlag, Wiesbaden 1997, ISBN 3-928127-40-3
* Brigitte Groneberg: *Die Götter des Zweistromlandes. Kulte, Mythen, Epen*. Artemis & Winkler, Stuttgart 2004, ISBN 3-7608-2306-8
* Johannes Pinckert: *Hymnen und Gebete an Nebo* (= Leipziger Semitistische Studien. bind 3, hefte 4). Hinrichs, Leipzig 1920. (Dissertasjon, Universität Leipzig, 1907); Unveränderter Nachdruck der Ausgabe, Zentralantiquariat der DDR, Leipzig 1968.
* F. A. M. Wiggermann: «Nin-gišzida». I: Dietz-Otto Edzard o.a. (utg.): *Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie*. Band 9: *Nab – Nuzi*. de Gruyter, Berlin 1998–2001, ISBN 3-11-017296-8, s. 368–373.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Trond Johan Skog** (født 1957) er en norsk keramiker. Han bor og arbeider på Spangereid i Lindesnes kommune, hvor han i hovedsak arbeider med blåleire og i rakuteknikk.

Skog er utdannet ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design (tidligere Bergens kunsthåndverksskole), med diplomeksamen i 1981. Han har mottatt Vest-Agder fylkes kunstnerstipend og er innkjøpt to ganger av Norsk kulturråd. Hans arbeider ble også innkjøpt av Vestlandske kunstindustrimuseum i 1981. I 1992 bidro han med utsmykking av Flekkefjord sykehus i Vest-Agder og senere Universitetet i Agder i Kristiansand (1994). Han har flere utstillinger bak seg; bl.a. utstillingen «Five from Norway» i Bratislava i Slovakia (1994), «Adobe 92» på Bragdøya (1992), Orvelte i Nederland (1993) og en rekke ganger ved den årlige påskeutstillingen på Lindesnes fyr.

Trond Johan Skog har sittet i styret for Sørlandets Kunstnersenter (nå Agder Kunstsenter), og hatt flere kunstfaglige undervisningsoppdrag. Han er medlem av Norske kunsthåndverkere Agder.

Trond Johan Skog har laget det meste av serviset til undervannsrestauranten Under, som startet opp på Spangereid i Lindesnes våren 2019.

Referanser
----------

1. ↑  Solberg, Harald: *Norske kunsthåndverkere Agder* (1996), s. 29 og 56
2. ↑  Roar Greipsland: «Stiller ut for 18. gang på Lindesnes fyr» i *Fædrelandsvennen*, s. 8, 29. mars 2010
3. ↑  «Keramiker og underleverandør: Bor og jobber i en 100 år gammel kraftstasjon». *www.fvn.no*. 28. mai 2019. Besøkt 18. april 2020. «Keramiker Trond Skog bor og jobber i en nedlagt kraftstasjon i Lindesnes. Nå har han blitt underleverandør til den undersjøiske restauranten på Spangereid.»
Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikks flagg, 1949-1991
Flagget til Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk hadde en rød stripe over en lys blå stripe, og i øverste venstre hjørne en gul hammer og sigd med en stjerne over. Den blå stripen utgjorde en tredel av flaggets bredde. Det var i størrelsesforholdet 1:2. Flagget ble innført 21. november 1949.

Flagget var basert på Sovjetunionens flagg og fulgte samme modell som flaggene for øvrige sovjetrepublikker. Den enkelte republikk hadde et felt med en særegen farge eller mønster, enten i nedre del av flagget eller ved stangsiden av den ellers røde flaggduken med hammer, sigd og stjerne i gult. Allerede fra 1921 av førte den Ukrainske Sovjetiske Republikken rødt flagg, men først med republikkens initialer i gult i øvre felt ved stangen.

Ved Sovjetunionens sammenbrudd gikk flagget gradvis ut av bruk. Etter at Ukraina hadde erklært seg selvstendig, ble det blå og gule flagget nasjonalflagget for første gang heist 4. september 1991, da sammen med flagget til den Ukrainske SSR. Fjorten dager senere ble flagget i blått over gult erklært som Ukrainas eneste flagg.

Litteratur
----------

* V. A. Sokolov: *Flagi Rossijskoj Imperii i SSSR v dokumentakh*, Moskva: MGIU, 2001.
**Øvre Buskerud krets** av Norges speiderforbund er en krets innen speiderbevegelsen.

Den er lokalisert som navnet tilsier, i øvre del av Buskerud og omfatter følgende speidergrupper:

* 1. Hole speidergruppe
* Hønefoss speidergruppe
* 1. Jevnaker speidergruppe
* 1. Nes Ådal speidergruppe
* Sokna speidergruppe
* 1. Tyristrand speidergruppe

Kretsen har mye nær kontakt innad, og det arrangeres ofte aktiviteter på tvers av gruppene, deriblant kretsbannerkonkurranse som blir avholdt hvert år, og der første-, andre- og tredjeplass kvalifiserer til NM i speiding. Jota/Joti, Nattmanøver, og tenkedagsmarkering er andre arrangementer. Oppdatert arrangementplan kan du finne ved å besøke kretsens nettsider.

Historie
--------

Kretsens spede barndom startet da 1. Hønefoss speidertropp ble opprettet 27. april 1915. To år senere, i 1917 blir Buskerud krets av Norsk Speidergutt-Forbund (NSF) stiftet. I de påfølgende årene har 1. Hønefoss stor aktivitet, og det blir arrangert flere leirer og turer. Samt at tanken på eget husvære vokser. I 1922 blir «Slottet», den tidligere «Olsestua» i Hønefoss innviet i nærvær av NSFs hovedstyre. Dette er Norges første speiderhus. I 1926 arrangeres den første kretsbannerkonkurransen i kretsen, der 1. Hønefoss blir seierherre.

I 1953 utvides Buskerud krets, til å omfatte hele Ringerike og Jevnaker. Den blir derfor hetende Øvre Buskerud krets.

Eksterne lenker
---------------

* Øvre Buskerud krets
* Hole speidergruppe
* 1. Tyristrand speidergruppe
* Hønefoss speidergruppe

  


| * v
* d
* r
Norges speiderforbunds kretser |
| --- |
| 
* Asker og Bærum
* Aust-Agder
* Finnmark
* Follo
* Fredrikstad
* Glåmdal
* Grenland
* Gudbrandsdal
* Hedmark
* Helgeland
* Hordaland
* Hålogaland
* Nedre Buskerud
* Nord-Troms
* Nord-Trøndelag
* Oslo
* Romerike
* Romsdal og Nordmøre
* Ryvarden
* Salten
* Sogn og Fjordane
* Sunnmøre
* Sørlandet
* Sør-Trøndelag
* Tele-Busk
* Vesterlen
* Vestfold
* Vestoppland
* Østre Østfold
* Øvre Buskerud

 |
**Ales stener** er en skipsformet steinsetting i Kåseberga på Österlen i Sverige. Monumentet består av 59 steiner i kvartssandstein, som veier omtrent 4-5 tonn hver. Steinsettingen er ca. 67 m lang og 19 m bred, og er Sveriges største bevarte skipssetting. Den ligger på brinken ut mot Østersjøen, 42 m over havet, med flott utsikt over kysten og over mot Bornholm. Monumentet ble oppført ca. 600 e.Kr. altså i merovingertiden. Dateringen er gjort på basis av karbondateringer fra undersøkelser i og rundt skipssettingen, også innunder noen av steinene. Det er også påvist at området der steinene ligger har vært bebodd svært lenge. Et steinsatt ildsted som ble funnet ved den nordvestre stavnsteinen viste seg å være fra eldre steinalder, 5300 – 5600 år før nåtid.

Det er uklart hva steinsettingen symboliserer. Den mest utbredte teorien er at dette har vært sted for ritualer ved begravelser og ved overganger mellom årtider. Det er ikke uvanlig å finne enkle branngraver under flat mark inne i eller ved slike steinsettinger. Dessverre er Ales stener ikke totalundersøkt, og den er skadd ved hardhendt «restaurering» med bulldozer på 1950-tallet. Det er derfor mulig at man ikke kommer helt til bunns i hva funksjonen egentlig har vært.

Arkeologen Nils G. Bruzelius besøkte stedet ca. 1870, da han kartla og beskrev steinene. Han beskriver da ytterligere to mindre skipssettinger, en på hver side av den store. Spor av den ene ble funnet ved søk med georadar i 2006. Da ble det også funnet spor etter en større gravhaug et stykke fra skipet. Flere utgravninger er planlagt i løpet av 2011.

En berømt skjønnlitterær hyllest er Anders Österlings (1884–1981) dikt «Ales stenar» i samlingen *Toner fra havet* (1933).

Ales stenar
En mer kontroversiell teori er at monumentet har astronomisk betydning. Enkelte mener at steinene har blitt plassert på denne måten etter solårets 365 dager og døgnets 24 timer og at hele anlegget utgjør en slags kalender fra yngre steinalder. Denne tolkningen motsies av karbondateringene, og dessuten tar den ikke høyde for at enkelte steiner er blitt forskjøvet under restaureringsarbeidene på 1950-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ales stenar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ales stenar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Riksantikvarieämbetet informerer
* Det store guidebråket på Ales stener
* Ales stener – fra et arkeoastronomisk perspektiv
* Mobil Story

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Bai Yang** (kinesisk: 白杨, pinyin: *Bái Yáng*; egentlig 杨成芳, *Yáng Chéngfāng*, født 22. april 1920 i Beijing; død 18. september 1996 i Shanghai) var en kinesisk skuespillerinne.

Bai vokste opp i fattigslige kår og hadde sin filmdebut allerede som tolvåring hos filmselskapet Lianhua i *Gugong Xinyuan* (1932). I 1936 ble hun ansatt av filmselskapet Mingxing og hadde sin første hovedrolle sammen med Zhao Dan i Shen Xilings komedie *Shizi jietou* (1937). Mot slutten av 1930-årene ble hun involvert i motstanden mot japanerne og var deretter med i filmer for filmselskapet Zhongyang i Zhongqing. 

I 1947 spilte Bai Yang hovedrollen i melodramaet *Vårstormens vann flyter mot øst* (*Yi jiang chun shui xiang dong liu*) av Cai Chusheng og Zheng Junli, en film som satte besøkerrekorder i Kina. Bai spilte en arbeiderske undeer årene 1931 til 1945, som måtte kjempe om å overleve sammen med sin sønn og sin svigermot, mens hennes ektemann levde et luksusliv annetsteds.

Med litteraturfimatiseringen *Nyttårsofferet* (*Zhufu*, 1956) av Sang Hu fikk hun internasjonal oppmerksomhet. Filmen bygger på en fortelling av Lu Xun og handler om en kvinne under den kinesiske føydaltiden.

Hennes karriere tok slutt ved kulturrevolusjonen. Men hun fikk et lite «comeback» i 1989 som Song Qingling i fjernsynsfilmen *Xiang renjian du shi ai*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Yang Bai, BNF-ID 16750175d[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0047014, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bai Yang på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Bai Yang på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Bai Yang hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
Øverlandselva
**Øverlandselva** er ei elv i Bærum kommune i Akershus. Den starter i Østernvann ved Fossum, og renner ut i Engervannet ved Sandvika. Elva er 16,8 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 31,01 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,55 m³/s. Elva var tidligere sterkt forurenset og tjente som en åpen kloakk med utløp i Engervannet.

Ved Østernvann starter elva som Østernbekken, og tar opp i seg Ilabekken og Sæterbekken før den skifter navn til Øverlandselva. Alle de tre bekkene krysses av Ankerveien og Østernbekken krysses i tillegg et par steder av Griniveien. På sin videre ferd mot Engervannet går elva under Øverlandsbrua på Gamle Ringeriksvei, Åsterudveien, Nesveien, Kolsåsbanen og Bærumsveien. Den går under Presteveien, hvor restene etter den gamle steinhvelvsbrua Pottermakerbrua kan skimtes, og Halvorsens vei før den renner ut i Engervannet. Nedenfor Presteveien tar elva opp i seg den nedgravde Nadderudbekken. Nederste del av elva kalles også Løkebergelva.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  Pottemakerbroen fra Bærumhistorie.no, besøkt 4. mai 2023.
3. ↑  Gjærum, J. (1954). *Akershus fylkes veghistorie*. P. Soelberg trykk. s. 128.
**Trond Knaplund** (født 12. mai 1960 i Oslo, død 10. januar 2023) var en norsk friidrettstrener og -utøver. Hans var allsidig og drev mangekamp, men har flest meritter som hekkeløper. 

Knaplund var selv selv aktiv hekkeløper med 110 meter hekk som sin mest meritterte øvelse. Han har 4 bronsemedaljer fra NM i den øvelsen. I 1985 vant han NM-sølv i høydehopp. Han har også en rekke NM-medaljer fra stafettløp. Knaplund konkurrerte for Grorud før han ble medlem i Oslo IL og byttet til IK Tjalve i 1986. Hans bror, Geir Knaplund, var også aktiv innen friidrett. 

Tidlig i 1980-årene gikk han på University of Idaho. Som tikjemper ble hans personbeste 7609 poeng. I 1994 ble han nummer 5 amerikanske universitetsmesterskapet. Hans persolige rekort i høyde var 2,15. I 2008 tatt han opp i University of Idahos *Hall of Fame*. I skolens omtale om Knaplund fremhever de hans allsidighet og at han var skolens første utøver over 7500 poeng.

Han hadde en periode som aktiv utøver innen vintersporten bobsled og var konsulent og produsent for bob og aking under Vinter-OL 1994 på Lillehammer. Etter det, fra 1999 til 2002 var han trener for det Jamaicanske bobsledlaget. Han jobbet også av og på som ekspertkommentator for Sportskanalen, TV3, Eurosport og NRK mellom 1994 og 2010.

Knaplund var stefar og trener for hekkeløperen Isabelle Pedersen fra 2009 frem til hun flyttet til USA i 2015. Han var også trener for sprinterne Jaysuma Saidy Ndure, Ezinne Okparaebo og Folake Akinyemi. Han var ansatt som juniorlandslagsansvarlig i Norges Friidrettsforbund fra 2003 til 2009.

Meritter fra Norgesmesterskap
-----------------------------

* NM i friidrett 1979: Bronse på 110 m hekk
* NM i friidrett 1980: Bronse på 110 m hekk
* NM i friidrett 1981: Bronse på 110 m hekk
* NM i friidrett 1983: Sølv på 1000 meter stafett
* NM i friidrett 1985: Sølv i høydehopp
* NM i friidrett 1986: Bronse på 110 m hekk, sølv på 1000 meter stafett
* NM i friidrett 1987: Bronse på 1000 meter stafett

Referanser
----------

1. ↑   govandals.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Hall of Fame for Idahoe Vandals». *govandals.com* **(engelsk)**. 2008. Besøkt 13. januar 2023.
3. ↑  «Hadde mistet motivasjonen – ble reddet av hemmelig trenerbytte». *NRK*. 12. juni 2015. Besøkt 13. januar 2023.
4. ↑  «Isabelle Pedersen etter rekordløp: - Jeg var feig!». *NRK*. 14. februar 2015. Besøkt 14. januar 2023.
5. 1 2 3 4  friidrett.no: NM 110 hk menn
6. 1 2 3  friidrett.no: NM 1000 m stafett menn
7. ↑  friidrett.no: NM høyde menn

Eksterne lenker
---------------

* Minnesider
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**Baidu Baike** (kinesisk: 百度百科, pinyin: *Bǎidù bǎikē*) er en kinesisk internettencyklopedi på standard mandarin i Folkerepublikken Kina som drives av søkemaskinselskapet Baidu. Baidu Baike har hatt en kolossal vekst i antall artikler, noe som blant annet tilskrives at Wikipedia gjennomgående sperres i Fastlands-Kina. Baidu Baike fungerer som et WikiMedia-lignende leksikon, men innholdet er underlagt den vanlige kinesiske nasjonale sensur.

Baidu Baike ble lansert i april 2006, først med en testversjon, og erobret raskt det kinesiske marked. Allerede etter tre uker hadde den over 90 000 artikler, og i november samme år hadde den flere artikler enn noen språkversjon av Wikipedia, med unntak av den engelske.

Per februar 2012 hadde Baidu Baike mer enn 4,3 millioner artikler, noe som er flere enn engelskspråklig wikipedia.

Arbeidsmåte
-----------

Baidu Baike er underlagt Folkerepublikken Kinas bestemmelser for internettkontroll. Det innebærer at det ikke legges inn artikler som anses som ondsinnede angrep på statlige innretninger, bidrag som kan skade den samfunnsmessige og offentlige orden, pornografi, eller materiale som kan provosere konflikter i sammenheng med minoriteter, rasisme, religion eller regioner. Baidu er blitt anklaget for å overta store deler av innholdet av kinesisk wikipedia, uten antydning av kilde eller uten hensyn til dens lisensbetingelser. Lignende brudd mot GFDL er skjedd ved overtakelsen av fritt innhold fra portaler som Hoodong.com, og det er fremkommet en del kritikk om plagiering i mange områder.

Referanser
----------

1. ↑  «百科原则». Baidu Baike. Besøkt 24. desember 2006.
2. ↑  Andrew Lih: Baidu’s Chinese Wikipedia Competitor Arkivert 23. mai 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  Dan Nystedt (26. august 2008). «Baidu May Be Worst Wikipedia Copyright Violator». PC World. Arkivert fra originalen 30. september 2007. Besøkt 29. mars 2008.
4. ↑  Eva Woo (13. november 2007). «Baidu's Censored Answer to Wikipedia». Business Week. Besøkt 29. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Baidu Baike – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Site launches 'Chinese Wikipedia'* (BBC News)
* Slashdot comments on Baidu Baike
**Trond Korsgård** (født 10. mars 1966 på Hamar, død 25. desember 2017) var en norsk dirigent bosatt i Horten. I løpet av sin karriere dirigerte han alle norske profesjonelle orkestre og han var til sist førsteamanuensis i dirigering ved Fakultet for utøvende kunstfag ved Universitetet i Stavanger. Han hadde tidligere blant annet vært ansatt i Forsvarets Musikkorps Vestlandet i Bergen.

Utdanning
---------

Trond Korsgård studerte klarinett ved Østlandets Musikkonservatorium, og tok siden diplomeksamen ved Rotterdams Conservatorium i Nederland. Han var ansatt som klarinettist ved Kongelige Norske Marines Musikkorps i Horten 1993-1998 og debuterte i 1994 i Oslo med støtte fra Rikskonsertene.
Parallelt studerte Korsgård orkesterdireksjon ved Norges musikkhøgskole 1998-2000 med blant andre Simon Streatfield og Ole Kristian Ruud. Han har deltatt i mesterklasser med George Hurst i England og Kurt Sanderling i Danmark. Han har også tatt timer med Karsten Andersen og Jorma Panula. Han var dirigentstipendiat hos Stavanger Symfoniorkester og Høgskolen i Stavanger 2001-03.

Oppdrag
-------

Han debuterte som dirigent i 2000. Han jobbet innen de fleste sjangere, fra opera og ballett via orkester til korps og mindre ensembler med spesiell vekt på samtidsmusikk og musikk fra det 20. århundre.

Korsgård stod for urfremføringen av Glenn Erik Hauglands opera *Rebekka* ved Den norske opera under Ultima-festivalen. Ved Festspillene i Bergen og under Ultima 2007 ledet Korsgård BIT20 Ensemble i Carte Blanches forestilling *This Night of No Moon* til musikk av Bent Sørensen. Våren 2008 var han tilbake ved Den norske opera og ballett og dirigerte musikk av Henrik Hellstenius og Rolf Wallin i balletten *Et moderne sted*, den første urpremieren i Bjørvika.

Priser
------

* I 2008 ble Korsgård sammen med Forsvarets Musikkorps Vestlandet kåret til «årets utøver» av Norsk Komponistforening.
* I 2003 vant Korsgård dirigentkonkurransen «Årets dirigent» med Oslo Filharmoniske Orkester.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 3. januar 2018, arkiv-URL web.archive.org, www.uis.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   besøkt 13. januar 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «DIRIGENTEN TROND KORSGÅRD ER DØD - Klassiskmusikk.com». *Klassiskmusikk.com*. 28. desember 2017. Arkivert fra originalen 14. januar 2018. Besøkt 13. januar 2018.
4. 1 2  «Trond Korsgård er død». Universitetet i Stavanger. 27. desember 2017. Arkivert fra originalen 3. januar 2018. Besøkt 3. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Trond Korsgårds hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
***Huju*** (tradisjonell kinesisk: 滬劇, forenklet kinesisk: 沪剧, pinyin: *Hùjù*) eller **Shanghaiopera** er en variant av kinesisk opera som stammer fra områdene rundt Shanghai. Den synges som regel på shanghainesisk.

Den er særlig populær i Baihe, som er den eldste byen i distriktet Qingpu. Det finnes (2010) åtte-ti *huju*trupper i den byen.

*Huju* ledsages at et ensemble med tradisjonelle kinesiske musikkinstrumenter som *dizi* (tverrfløyte av bambus), *erhu* (tostrenget fele), *pipa* (pæreformet lutt), *yangqin* (hamret dulcimer) og slagverk. Instrumentalisering og stil er nært beslektet med instrumentalgsjangeren *Jiangnan sizhu*.

Den kjente kinesiske komposisjon «Rosa bambusmelodi» (Purple Bamboo Melody, 紫竹调) er adaptert fra *huju*.

Litteratur
----------

* Stock, Jonathan P. J. (2003). *Huju: Traditional Opera in Modern Shanghai*. OUP/British Academy. ISBN 0197262732. ISBN 9780197262733.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om *huju*
* Artikkel om *huju*
* Artikkel om en amerikaner som synger *huju*
* Artkkel om *huju*stilens renessanse
**Talk Fusion** er et amerikansk nettverksselskap etablert i 2007 av Bob Reina.

Selskapet selger elektroniske produkter og tjenester innen videokommunikasjon og benytter seg av distribusjonsformen multi-level marketing (MLM). Talk Fusion er medlem av amerikanske Direct Selling Association (DSA), men er ikke medlem av Direktesalgsforbundet som er den norske søsterorganisasjonen.

Talk Fusion er sponsor for den østerrikske skihopperen David Zauner.

I Norge har Talk Fusion først og fremst blitt promotert av Jarle Thorsen, Tor Anders Petterøe, Frode Jørgensen, Tor Einar Olaisen, Harald Ekker, Mads Østvang og Johan Kloster. Alle disse har en fortid som toppnettverkere i kjente pyramidespill, deriblant PlexPay, T5PC, World Games Inc. og Wealth Masters International.

Se også
-------

* Synergy WorldWide
* Enigro
* Innerlight
* My Shopping Genie
* Juugo

Referanser
----------

1. ↑  Our story Arkivert 8. februar 2012 hos Wayback Machine. Talk Fusion
2. ↑  Talk Fusion Direct Selling Association
3. ↑  Sponsoren / Ausrüster Arkivert 10. februar 2012 hos Wayback Machine. David Zauners offisielle nettsted
4. ↑  Nordmann bak gigantpyramide Dagens Næringsliv
5. ↑  - Alt tapt for World Games medlemmer VG
6. ↑  Siktet for gigant-bedrageri Arkivert 2. mars 2012 hos Wayback Machine. Adresseavisen
7. ↑  Sløste bort 5,7 mill. på et år Dagbladet
8. ↑  WGI-Mads lover bedre tider Østlendingen
9. ↑  Pyramide topp flyttet til nytt pyramidelignende konsept E24
**Han Mass og han Lasse** er ei folkevise av den typen vi kaller en skjemteballade. I TSB katalogen har den typenummer TSB F 54.

Visa handler om Mass og Lasse som først skyter en bjørn. De drar bjørnen hjem og feirer jakta med en fest som ender i slagsmål der Lasse dreper Mass, men alt er humoristisk framstilt.

Visa har vært populær rundt i landet og mange varianter og melodier er dokumentert. M. B. Landstad har den med i sin Norske Folkeviser fra 1854. Den har også vært populær i Sverige og Danmark.

Refrenget til den mest kjente melodien ble brukt som fanfare i vinterolympiaden i Oslo 1952.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Egil Nordsjø, bass Robert Levin, pianoakk. Arr.: Robert Levin. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3197.
* Skuespiller Alfred Maurstad og medlemmer av Den Norske Studentersangforening Dirigent: Sigurd Thorkildsen. Arr.: Hampus Huldt Nyström. Utgitt på 78-plate for Musica i anledning vinter-OL 1952.
* Den norske studentersangforening Dir.: Sigurd Thorkildsen. Bearb.: Hampus Huldt Nystrøm. Utgitt på 78-platen Musica A 5201.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Se plateetiketten
**«U 47»** var en tysk type VII undervannsbåt under andre verdenskrig.

Historie
--------

Arbeidet med byggingen ble påbegynt 25. februar 1937 ved Krupp Germaniawerft i Kiel og båten gikk inn i aktiv tjeneste 17. desember 1938. «U 47» tilbrakte totalt 238 dager til sjøs og senket over 30 handelsskip med en sammenlagt vekt på 165 953 tonn, og skadet 8 andre handelsskip. Kommandantløytnant på ubåten var Günther Prien.

Senkingen av HMS «Royal Oak»
----------------------------

Ubåten er mest kjent for bragden i innledningen til andre verdenskrig, da hun 14. oktober 1939 snek seg inn i Storbritannias viktigste flåtebase Scapa Flow og senket slagskipet HMS «Royal Oak» som lå fortøyd der. I den vågale operasjonen avfyrte «U 47» tre torpedoer. HMS Royal Oak kantret og sank i løpet av 15 minutter. 833 britiske sjømenn ble drept i angrepet. Britene trodde først at eksplosjonene var forårsaket av sabotasje. Da man senere innså at det var et ubåtangrep og sperret havnen var det for sent. «U 47» var allerede på vei hjem mot Tyskland.

U 47 blir senket
----------------

Den 7. mars 1941 skulle U 47 angripe konvoien OB-293, men ble senket. Man er fortsatt usikker på hvem eller hva som senket U-47. Det er mulig at ubåten ble senket av destroyeren HMS «Wolverine» utenfor kysten av Irland. Det finnes mange teorier om hva som senket U 47, blant annet miner, en teknisk feil, at ubåtens torpedoer eksploderte eller at den ble senket av HMS «Camellia» og HMS «Arbutus» under et senere angrep. Ingen av teoriene er bekreftet.

Referanser
----------

1. ↑  «Deutsche U-Boote 1935 - 1945». *www.u-boot-archiv.de* **(tysk)**. Besøkt 25. mai 2022. «Zur Zeit gibt es keinerlei genaue Informationen, wie U 47 verloren gegangen ist. Vor einigen Jahren wurde angenommen, dass der brt. Zerstörer "HMS Wolverine" U 47 am 08.03.1941 mit Wasserbomben versenkt hat. In Wirklichkeit attakierte die "HMS Wolverine" am 08.03.1941 U A unter FK Hans Eckermann. Mögliche Gründe, wie U 47 verloren gegangen ist reichen von Minen, über den eigenen Torpedo bis hin zu Wasserbomben der brt. Kovetten "HMS Camellia" und "HMS Arbutus".»

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-47 (submarine, 1938) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Hulda Szaciński** (født Hulda Hansen 16. september 1845 i Christiania, død 4. februar 1922) var en norsk fotograf. I folketellingen 1865 er hun oppført som ugift «fotografistinde».

Hun giftet seg med fotograf Ludwik Szaciński 9. september 1871. Etter hans død i 1894 overtok hun det firmaet han hadde startet i Christiania i slutten av 1860-årene, flyttet til Karl Johans gade 20 og drev det til hun solgte til Selmer Norland i 1916.

Hulda Szaciński øket firmaets samling av medaljer og utmerkelser. Da hun deltok på Bergensutstillingen i 1898 averterte hun: «Grundlagt 1867. Medaljer i Wien 1873, Drammen 1873, Paris 1874, Filadelfia 1876, Kristiania 1883, Stockholm 1898». Hun fikk også medaljer i Bergen i 1898, i Paris i 1900 og i Christiania i 1905.

Ludwik og Hulda Szacińskis pleiebarn Stanislaw Szaciński var også fotograf.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  (no) Hulda Szaciński i Fotografregisteret.
3. ↑  «Hulda Szacinski, f. Hansen». Historisk befolkningsregister. Besøkt 7. juli 2016.
4. ↑  «Stanislaw Szacinski». Arkivverket. Besøkt 7. juli 2016.
5. ↑  (no) Stanislaw (Stani) Szacinski i Fotografregisteret.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
**André the Longjumeau** (død 1253 eller senere) var en misjonær og oppdagelsesreisende tilhørende dominikanerordenen. 

Kong Ludvig IX av Frankrike sendte ham i 1238 til Konstantinopel for å hente Jesu tornekrone, som kongen hadde kjøpt av den latinske konge av Konstantinopel, kong Balduin II av Courtenay. 

Han ledet senere to sendeferder til mongolenes rike. Første gang, 1245-1247, hadde han med seg brev fra pave Innocent IV. Den andre gangen, 1249-1251, bragte han med seg gaver og brev fra kong Ludvig IX av Frankrike til Güyük Khan (som imidlertid i mellomtiden var avgått med døden). 

Da han i 1251 kom tilbake fra sin annen reise til mongolene, bragte han med seg informasjon om nestorianske kristne både i storkhanens hoff og i hans nære familie. Dette førte til at den franske konge sendte en misjonær, Willem van Rubroek, til mongolene. 

Selv døde pater André i 1253 eller noe senere som misjonær i Det hellige land.

Litteratur
----------

* Bertold Altaner: *Die dominikanermissionen des 13. jahrhunderts. Forschungen zur geschichte der kirchlichen unionen und der mohammedaner- und heidenmission des mittelalters* (= Joseph Wittig, F.X. Seppelt [Hrsg]: *Breslauer studien zur historischen theologie.* Bd. 2). Frankes Buchhandlung, Habelschwerdt (Schles.) 1924.
* Jacques Le Goff: *Ludwig der Heilige*. Klett-Cotta, Stuttgart 2000, ISBN 3-608-91834-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
**Kong Ramesuan** (født 1339, død 1395), sønn av kong Ramathibodi I, regjerte som den andre og femte kongen av kongedømmet Ayutthaya. Da kong Ramathibodi besteg Ayutthayas trone, sendte han kong Ramesuan til å regejere i Lopburi. Etter kong Ramathibodis død i 1369, reiste kong Ramesuan til Ayutthaya for å sikre seg tronen, men hadde den i mindre enn et år før han ble avsatt av sin onkel, kong Borommaracha I, Suphanburis regent. Det finnes ikke klare kilder som forklarer grunnlaget for konflikten; offisielle kronikker fastslår at den eldre Boromaracha regjerte etter nevøens vilje, mens Jeremias van Vliets *Short History of Thailand* indikerer at Boromaracha overtakelse kom etter en blodig konflikt som grenset til borgerkrig.

Uansett hvordan, hadde kong Ramesuan i 1388 samlet tilstrekkelig støtte fra sin base i Lopburi til å returnere til Ayutthaya og utfordre Boromarachis sønn Thong Chan for å få tronen. Kong Ramesuans væpnede styrker inntok palasset og henrettet den 17 år gamle ThongChan. Kong Ramesuan var konge frem til 1395, da tronen ble overtatt av hans sønn Rama (også kjent som Ramaracha).

I løpet av kong Ramesuans andre regime, ser det ut til at kongen kom til en overenskomst med kongedømmet Sukhothai, som Boromarachi hadde kriget med i løpet av sitt regime. I stedet forteller noen kilder konflikter mellom kongedømmet Lan Na (i nordlige Thailand), og Angkor-imperiet.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som ラーメースワン, mairi.me[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* David K.Wyatt, Chris Baker, Dhiravat na Pombejra, Alfon van der Kraan: *Van Vliet's Siam*. Silkworm Books, Chiang Mai 2005, ISBN 974-9575-81-4
* David K. Wyatt: *Thailand A Short History*. Silkworm Books, Chiang Mai 1984, ISBN 974-7047-44-6
* Richard D. Cushman (David K. Wyatt Ed.): *The Royal Chronicles Of Ayutthaya*. The Siam Society, Bangkok 2000, ISBN 974-8298-48-5


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ramathibodi I** | **Konge av Ayutthaya**(1369–1370) | Etterfølger:**Boromma Ratchathirat I** |
| Forgjenger:**Thong Lun** | **Konge av Ayutthaya**(1388–1395) | Etterfølger:**Rama Ratchathirat** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |