recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Løpene til den varme Agulhas-strømmen (rød) langs østkysten av Sør-Afrika, og den kalde Benguelastrømmen (blå) langs vestkysten. Merk at Benguelastrømmen ikke har sin opprinnelse fra de antarktisk vannene i sørlige Indiahavet, men fra vann som kommer fra de kalde dypene av Atlanterhavet mot vestkysten av kontinentet. De to havstrømmene «møtes» ikke noen steder langs sørkysten av Afrika.
**Benguelastrømmen** er en kald havstrøm som løper langs vestkysten av det sørlige Afrika. Den bringer kjøligere vann fra Sør-Atlanteren inn i Den sørlige ekvatorialstrømmen, og inngår således i en storstilt sirkulasjon av overflatevann i det sørlige Atlanterhavet.

Strømmens lave overflatetemperatur i forhold til lufttemperaturen på tilsvarende breddegrad beror i høy grad på den oppstrømninga av dypvann som skjer langs vestkysten av Afrika. Overflatevannet drives vekk fra kysten av østlige og sørlige vinder, og erstattes av kaldt dypvann. Overflatetemperaturen kan for eksempel være 12 °C ved kysten og 20 °C 250 km fra land.

Oppstrømningen bringer næringsrikt vann opp i lyssonen, og sørger for en stor biologisk primærproduksjon, som igjen gir opphav til et rikt fiske, i særdeleshet utafor kysten av Namibia og Angola.

Referanser
----------

1. ↑  Gyory, Joanna; Mariano, Arthur J.; Ryan, Edward H.: «The Benguela Current» Arkivert 7. mai 2016 hos Wayback Machine. *Ocean Surface Currents*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Apudthama nasjonalpark** (tidligere kalt **Jardine River nasjonalpark**) er en nasjonalpark i Queensland, Australia. Den ligger 2 137 km nordvest for delstatshovedstaden Brisbane og rundt 900 km nordvest for Cairns, på spissen av Kapp York-halvøya.

Parken og de nærliggende reservatene omfatter det tradisjonelle landet til flere aboriginske grupper, inkludert folk fra gruppene Atambaya, Angkamuthi, Yadhaykenu, Gudang og Wuthathi. Området er et levende kulturlandskap, med steder og landemerker som har aboriginske navn. I dag beholder de tradisjonelle eierne en sterk og vedvarende innflytelse, gjennom sine tradisjonelle rettigheter til og ansvar for vern og forvaltning av området.

I 2022 ble land som tidligere omfattet Jardine River nasjonalpark, Heathlands Resources Reserve og Jardine Resources Reserve omdøpt til Apudthama nasjonalpark og området ble overført til tradisjonelle eiere.

Landemerker på kysten
---------------------

Landemerker langs kysten inkluderer: 

* Den sørlige halvdelen av Orford Bay
* Orford Ness
* False Orford Ness
* Hunter Point

Vegetasjon
----------

Apudthama nasjonalpark har et stort utvalg av vegetasjonstyper, hvor mange av de ikke eksisterer andre steder.

Fosser
------

Parken inneholder flere fossefall og steinbassenger. Noen eksempler er Twin Falls, hvor Elliot River og Canal Creek møter hverandre, Fruit Bat Falls, Savo Falls og Elliot (Indian Head) Falls.

* Apudthama National ParkApudthama nasjonalpark
* Fruit Bat FallsFruit Bat Falls

Referanser
----------

1. ↑  *Australia Road and 4WD Atlas* (kart). Hema Maps. s. 104. ISBN 978-1-86500-456-3.  Parameteren `|publisher=` støttes ikke av malen. Mente du `|publisher=`?) (hjelp); Parameteren `|last=` støttes ikke av malen. (hjelp); Parameteren `|location=` støttes ikke av malen. (hjelp); Parameteren `|first=` støttes ikke av malen. (hjelp); Parameteren `|year=` støttes ikke av malen. (hjelp)
2. ↑  Qld. Govt. Department of National Parks - Jardine River
3. ↑  Hinchliffe, Joe (7. september 2022). «'New era': more than 360,000 hectares of Queensland's Cape York returned to traditional owners». *the Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 4. oktober 2022.
4. ↑  Queensland Government. «Park alert: Apudthama National Park (CYPAL)».
5. ↑  «Wuthathi Tumra Region - Schedule 2» (PDF). Besøkt 5. februar 2022.
6. ↑  Lavarack, P. S. (Peter S.), *Vegetation of the Jardine River catchment and adjacent coastal areas*, the Royal Society of Queensland, ss. 39–48

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Rypobius*** er en slekt av bittesmå punktbiller som lever av soppsporer. De kan finnes i komposter og andre steder der plantedeler brytes ned av sopp. Én art er kjent fra Norden.

Utseende
--------

Knøttsmå til små (0,5 – 2 mm), ovale biller, flate til sterkt hvelvede. Noen er glatte og blanke, andre fint hårete og matte, på farge vanligvis brunlige eller svarte. **Hodet** er ganske lite, hos de fleste slektene (men ikke *Orthoperus*) ligger det under brystskjoldet og er ikke synlig ovenfra. Antennene er 8-10 leddete, med en tre- eller femleddet, løs kølle, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen. **Brystskjoldet** (pronotum) er mye bredere enn langt, vanligvis omtrent halvsirkelformet sett ovenfra. Bakhjørnene er ofte trukket bakover til spisser. Bakerst er brystskjoldet vanligvis litt bredere enn dekkvingene. Disse er rundet ovale, ofte tvert avbrutt bakerst slik at de ikke dekker de bakerste bakkroppsleddene. De mangler punktrekker. **Beina** er ganske korte, lårene flate, føttene fire-leddete. Punktbillene kan ligne mye på fjærvinger (Ptiliidae), men kan skilles fra disse på at hodet er mindre, flygevingene "normalt" utviklede, ikke fjærformede, og kroppsformen vanligvis mer hvelvet.

Levevis
-------

Punktbillene finnes mellom råtnende plantedeler, for eksempel i løvstrø og komposter. Både larver og voksne spiser sannsynligvis soppsporer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Europa og Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **punktbiller**, Corylophidae LeConte, 1852
					- Underfamilien punktbiller, Corylophinae LeConte, 1852
						* stammen **Rypobiini** Paulian, 1950
							+ slekten ***Rypobius*** LeConte, 1852 - 6 arter
								- *Rypobius brevicornis* Matthews, 1899
								- *Rypobius fiorianus* (Matthews, 1886)
								- *Rypobius marinus* LeConte, 1852
								- *Rypobius minutus* Casey, 1900
								- *Rypobius praetermissus* Bowestead, 1999
								- *Rypobius ruficollis* (Jacquelin du Val, 1854) – finnes i Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Pia Rivelsrud Christiansen** (født 1980) er en norsk tidligere alpinist, nå journalist og programleder. Hun var på europacuplaget i alpint. Fra 2013 var hun programleder for NRK-programmet Forbrukerinspektørene.

Bakgrunn
--------

Rivelsrud ble født den 13. september 1980 på Geilo. Hun er halvsøster til skiskytteren Vetle Sjåstad Christiansen og freestyleutøveren Tiril Sjåstad Christiansen. Hun er samboer med tidligere toppalpinist Hans Petter Buraas, som hun trente sammen med i ungdomsårene. Rivelsrud var selv et talent innen alpint, men valgte bort toppsatsing for utdanning.

Rivelsrud er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda og jobbet for TV-Sunnmøre i Ålesund i fire år, fram til 2010. I 2013 ble hun programleder for *Forbrukerinspektørene (FBI)* på NRK og erstattet Martin Giæver. I 2020 var hun, sammen med Emil Gukild, programleder i TV-programmet *Sommerbilen minutt for minutt.*

Referanser
----------

1. ↑   Klikk.no, www.klikk.no, besøkt 18. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Øystein K. Darbo (11. juli 2013). «OL-vinner med på Skagerak Across». Tvedestrandsposten. Besøkt 16. mai 2016.
3. 1 2 3  «Merittert skifamilie». *dn.no*. Dagens Næringsliv. Besøkt 16. mai 2016.
4. 1 2  «- Dette er min sjanse til å bli best». *vg.no*. VG. Besøkt 24. oktober 2018.
5. ↑  Europamester med røtter i Tvedestrand

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pia Rivelsrud – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* nyttiuka.no: *I BILDET: Den nye FBI-programlederen* Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.
**Buddhistisk hybridsanskrit** er en moderne benevnelse som benyttes innenfor lingvistikken om et middelindoarisk språk som er benyttet innenfor en klasse av indiske buddhistiske tekster. Språket er også noen ganger blitt kalt «buddhistisk sanskrit» eller «blandet sanskrit».

Benevnelsen ble første gangen brukt i 1936 av filologen og orientalisten Franklin Edgerton (1885–1963), som refererte til en «sanskritifisert» form for prākrit, og som han mente å ha identifisert i en rekke buddhistiske sanskrit-tekster. I sanskrit-originalen av Lotussutraen, *saddharmapuṇḍarīkasūtram*, som lå til grunn for Kerns oversettelse i 1884, påpekte han for eksempel at det tekniske begrepet *ātmabhāva*, som også opptrer i śvetāśvatara upanishad 1.2, var fonetisk ekvivalent med pāli *attabhāva*. Han fortsatte med å påvise ord og begreper i Lalitavistarasutraen, såvel som i den omfattende prajñāpāramitā-litteraturen, som var unaturlige i henhold til sanskritgrammatikken til Pāṇini, men som ga mening i en pali-kontekst.

Buddhistisk hybridsanskrit er ikke fullstendig grammatisk ukorrekt, og leseren vil sjelden møte på uttrykksformer som er mindre grammatiske enn eksempelvis eposene Mahabharata og Ramayana, som også tidvis bryter de strenge reglene til Pāṇini. Likevel inneholder de buddhistiske sanskrit-tekstene en egen sjargong og egne uttrykksformer, som aldri forekom hos skribenter som ikke var buddhister. I de fleste tilfellene dreier det seg om ord som nesten er identisk med pāli. I stedet for å omarbeide og oversette ordene fra pāli og andre språk til sanskrit, har forfatterne – og det spesielt i tekster fra den tidlige skolen mahāsāṃghika, benyttet seg av «blandet sanskrit» der de fonetiske formene er forandret til sanskrit-former, men hvor den underliggende prākrit-grammatikken er bevart. Et eksempel er prākrit *bhikkhussa*, som er possessiv entall for *bhikkhu*, og et kognat med sanskrit *bhikṣu*, «buddhistisk munk». I stedet for å konvertere dette til den grammatisk korrekte sanskrit-formen *bhikṣoḥ*, har forfatterne konsekvent endret dette til *bhikṣusya*.

Referanser
----------

1. ↑  Edgerton (1936)
2. ↑  Kern (1884)
3. ↑  Kern (1884), s. 76, linje 10
4. ↑  Edgerton (1936), s. 501
5. ↑  Edgerton (1936), s. 501-502
6. ↑  Edgerton (1936), s. 503
7. ↑  Edgerton (1936), s. 502
8. ↑  Burrow (1965), s. 61

Litteratur
----------

* Burrow, T (1955): *The Sanskrit language*, 1. utgave, 2. opplag: Faber and Faber, London, 1965, ISBN 978-8120817678
* Edgerton, Franklin (1936): «The Prakrit Underlying Buddhistic Hybrid Sanskrit» i: *Bulletin of the School of Oriental Studies*, **8** (2/3), University of London, Indian and Iranian Studies: Presented to George Abraham Grierson on His Eighty-Fifth Birthday, 7th January, 1936, s. 501-516, online tekst hos JSTORE
* Edgerton, Franklin (2004): *Buddhist Hybrid Sanskrit Grammar and Dictionary*, William Dwight Whitney linguistic series, Munshiram Manoharlal Publishers Pvt Ltd, 2 bind, ISBN 81-215-1110-0, ISBN 978-8121511100
* Kern, H. (1884): *Saddharma-Pundarîka or, The Lotus of the True Law*, Sacred Books of the East, Vol XXI

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nonnebakken** er navnet på et høydedrag i Odense, Danmark. På denne har ligget en av de fire danske ringborgene fra vikingtiden. Anlegget er meget strategisk plassert for å kontrollere trafikken på Odense å.

Navnet refererer til et kloster for benediktinernonner som lå her. Dette eksisterte fram til slutten av 1100-tallet, da nonnene flyttet til Dalum, som den gang lå sørvest for Odense by.
Ringvollen er synlig på et kopperstikk som viser et panorama av Odense, i verket *Civitates Orbis Terrarum* som ble utgitt i Köln i 1612-18. Restene av anlegget ble antakelig for det meste ødelagt ved byggearbeider på slutten av 1800 tallet.

Utgravninger
------------

Det er rapportert inn funn fra området siden slutten på 1700-tallet, men området ble først ordentlig kartlagt i 1953. Ved graving for kabelgrøfter i 1988 kom man på vollgraven, som hadde vært ca. fire meter bred og to meter dyp. Hele anlegget har vært ca. 120 meter i diameter, og dateres til 980 – 1000, altså samtidig med de andre anleggene. Det er hittil ikke funnet spor av bygninger i anlegget.

Litteratur
----------

* Henrik Thrane: *Nonnebakken. Odenses forsvundne vikingeborg*. Fyens Stiftsmuseum, Odense 1987 (28 s).

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Danmark (liste) |
| --- |
|  | 
* Jellingmonumentene: Gravhauger
* runesteiner og kirke (1994)
* Kronborg slott (1995)
* Ilulissatfjorden (Grønland) (2004)
* Roskilde domkirke (2005)
* Stevns Klint (2014)
* Den danske delen av Vadehavet (2014)
* Parforsejaktlandskapet på Nord-Sjælland (2015)
* Christiansfeld (2015)
* Trelleborgene:
	+ Aggersborg
	+ Borgring
	+ Fyrkat
	+ Nonnebakken
	+ Trelleborg (2023
* Kujataa (Grønland) (2017)
* Aasivissuit–Nipisat (Grønland) (2018)

 | Danmarks flagg |
| Årstallene angir når stedet ble tatt opp på verdensarvlisten |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Kortfilm** er film som er kortere enn den vanlige spillefilmen. Dette mediet er ofte brukt av nye filmskapere som vil utvikle sine kunnskaper. Derfor er kortfilm det foretrukne formatet for dem som driver med amatørfilm. Det fins en rekke festivaler for kortfilm, både for profesjonelle og amatører. Den mest kjente av disse festivalene i Norge er Kortfilmfestivalen i Grimstad.

### Lengde

Spilletiden kan vare fra noen få minutter og lengere. Det finnes ingen formell regel på hvor lang eller kort en kortfilm kan være, men har ofte spilletid kortere enn 30 minutter. Kortfilmfestivalen i Grimstad opererer med maks 35 minutter på påmeldte kortfilmer. Strømmetjenesten Filmarkivet har kortilmer opptil 41 minutter.

Typer kortfilm
--------------

* Novellefilm (dvs. kort spillefilm)
* Dokumentarfilm
* Eksperimentfilm
* Animasjonsfilm
* Musikkvideoer
* Reklamefilmer
* Instruksjonsfilm
* opplysningsfilm (for f.eks. næringslivet)

Referanser
----------

1. ↑  «Filmpåmelding». *Kortfilmfestivalen*. Besøkt 9. mars 2024.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Short Film Granary - profesjonelle og amatører kortfilmer fra hele verden
* – Nordfilm, europeisk nettsted med kortfilmer av amatører fra en rekke land.
* – Nettside med kortfilmer av norske amatører.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Ravneloftet
===========

Ravneloftet var et spøkelseshus som lå på toppen av Meierigården i Porsgrunn sentrum. Det ble åpnet 31. oktober 2020 av Helge Halloweenmannen Tverdal, som hadde arrangert halloweenfester hjemme hos seg selv siden 2009. Ravneloftet var kanskje Norges skumleste spøkelseshus, med over 260 kvadratmeter fylt med grøssende masker, kostymer, effekter og skuespillere. Det var et populært sted for barn, unge og voksne, spesielt under halloweenhelgen. I 2022 hadde Ravneloftet over 2500 besøkende.

Helge Halloweenmannen Tverdal
-----------------------------

Helge Halloweenmannen Tverdal, som han faktisk heter, er skaperen og lederen av Ravneloftet. Han er en tidligere soldat i Heimevernet, og har en stor lidenskap for halloween og skrekk. Han startet med å dekorere trappa og hagen sin med halloweenfigurer, og inviterte naboer og venner til å komme inn og bli skremt. Etter hvert ble arrangementet så stort at han måtte flytte det til Meierigården, der han fikk leie loftet gratis av kommunen. Han brukte arvegods, militærutstyr, og ting som andre kanskje ville kalle søppel, til å bygge opp et spøkelseshus med ulike temaer og rom. Han fikk også med seg rundt 70 frivillige skuespillere, som han kalte scarecrew, til å hjelpe til med å skape stemning og skrekk. Han hadde også et godt samarbeid med Bakgården Ungdomshus, som lå i samme bygning, og tilbød gratis mat, drikke, godteri og slush til de besøkende.

Theo Melaas
-----------

Theo Melaas er en av de frivillige ungdommene som var med i scarecrew på Ravneloftet. Han har vært interessert i halloween og skrekk siden han var liten, og ble inspirert av Helge Halloweenmannen Tverdal til å bli med på prosjektet. Han har hatt ulike roller på Ravneloftet, som zombier, klovner, spøkelser og mordere. Han sier at det er gøy å skremme folk, men også å se at de har det gøy og ler etterpå. Han har også lært mye om skuespill, sminke, lys og lyd gjennom å være med på Ravneloftet. Etter at Ravneloftet brant ned, tok han initiativ til å starte en spleis sammen med to andre ungdommer, Sebastian Wroldsen og Lucas Hermansen, for å samle inn penger til Helge Halloweenmannen Tverdal, slik at han kanskje kunne få til et mindre spøkelseshus et annet sted.

Brannen
-------

Den 17. mars 2023 brøt det ut en stor brann i Meierigården, som spredte seg raskt og ødela hele bygningen. Brannårsaken er fortsatt ukjent, men politiet mistenker at det kan ha vært påsatt. Ingen personer ble skadet i brannen, men mange mistet sine hjem og arbeidsplasser. Ravneloftet ble også totalt ødelagt av flammene, og alt som Helge Halloweenmannen Tverdal hadde samlet og bygd opp gjennom mange år, gikk tapt. Det eneste som ble reddet, var den røde flosshatten som han brukte som sitt kjennetegn. Den lå inne på kontoret hans på Bakgården Ungdomshus, som ble spart av brannen. Helge Halloweenmannen Tverdal sier at han mistet sitt livsverk i brannen, og at eventyret med Ravneloftet er nok over. Han sier at han er rørt over støtten og engasjementet som folk har vist ham, og at han fortsatt har lyst til å gjøre noe for ungdommene.
**Johannes Stefansson** (født 1973 på Island) er kjent som varsler i forbindelse med de såkalte Samherjadokumentene. Dokumentene er e-poster som viser at selskapet Samherji hadde betalt hundrevis av millioner ISK til høytstående politikere og tjenestemenn i Namibia, i den hensikt å skaffe seg landets ettertraktede fiskekvote.Stefansson innrømmer at var selv med på svindelen, men mener at han handlet på vegne av Samherjis sjef, Þorsteinn Már Baldvinsson. For å sannsynliggjøre dette har han lekket flere tusen e-poster til Wikileaks.
Det bygger opp til rettssak og advokat og korrupsjonsjeger Eva Joly skal forsvare Johannes Stefansson. 

Skandalen har også nådd Norge, da det ble avslørt at Norges største bank, Den Norske Bank, var involvert i overføring av penger brukt i de påståtte bestikkelser.

Referanser
----------

1. ↑  Helgi Seljan; Aðalsteinn Kjartansson; Stefán Aðalsteinn Drengsson. «What Samherji wanted hidden». *RÚV* **(Icelandic)**. Besøkt 13. november 2019.
2. ↑
3. ↑  «Mistenkte bestikkelser betalt fra DNB-konto - sluset via Dubai til Namibia». *Dagens Næringsliv* **(norsk)**. 14. november 2019. Besøkt 14. november 2019.
4. ↑  Terje Solsvik; Gwladys Fouche; Stine Jacobsen (13. november 2019). «Norway's DNB to investigate allegedly improper Icelandic payments to Namibia». *Reuters*. Besøkt 14. november 2019.
**Bergkunsten i Zarautsoy** (usbekisk: Zarautsoy rasmlari) er et område med bergkunst, de eldste helleristningene i Sentral-Asia. Bildene beskriver menneskers hverdag i en fjern fortid med jakt på ville dyr.[1] Området ligger i Surxondaryo-regionen i Usbekistan.

Oppdagelsen av bergkunsten i Zarautsoy
--------------------------------------

Helleristningene ved Zarautsoy i Surkhandarya-regionen er kjent som en betydelig kunstnerisk og historisk arv. Bildene på fjellet her er et av de eldste spor etter mennesker i dette området. Forskere og arkeologer fra det gamle Ittifoq (alliansen) har utforsket og dokumentert disse bildene som verdifulle rester av den paleolittiske epoken, og de er sammenlignet med kulturspor fra paleolittiske lokaliteter i Frankrike og Spania.

Forskere og arkeologer i Ittifoq har drevet aktivt med forskning på dette området i lang tid. Det var først i 1959 at de paleolittiske maleriene ble oppdaget ved Zarautsoy, og kom inn i den vitenskapelige verden i 1939 etter fremveksten av Fan-kunsten, og ble funnet i Kapova-hulen i Uralfjellene.

I 1940 ble det organisert en ekspedisjon ledet av G. V. Parfyonov for å undersøke bergkunsten i Zarautsoy. Dette skjedde i samarbeid med kunstmuseet i Usbekistan Art History Museum og myndighetene i tilstøtende deler av Tadsjikistan.

Denne ekspedisjonen dokumenterte bildene og fant flere enn de som til da var kjent. Man fant også arkeologiske spor etter mennesker. Disse funnene inkluderte steinverktøy, og de bekrefter den paleolittiske epokens innledende stadier. Alle disse funnene ble til slutt overført til Usbekistan kunstmuseum.

World Heritage Status
---------------------

This site was added to the UNESCO World Heritage Tentative List on 18 January 2008, in the Cultural category.

Referanser
----------

1. ↑  «Zarautsoy Rock Paintings». *www.worldheritagesite.org*. Besøkt 6. november 2023.
2. ↑  «Kapova g’ori, Kapovaya g’ori, Shulgantosh». *milliycha.uz*. Besøkt 6. november 2023.
3. ↑  «Zarautsoy rasmlari». *qomus.info*. Besøkt 6. november 2023.
4. ↑  Poslavskaya (1969). *Janubiy O'zbekiston tog'larida* **(Uzbek)**. Tashkent.
5. ↑  UNESCO World Heritage Centre (18 January 2008). «Zarautsoy Rock Paintings». Whc.unesco.org. Besøkt 13 February 2014.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=, |dato=` (hjelp)
**Halti kvenkultursenter** eller **Haltiin kväänisentteri** er et interkommunalt selskap og et senter for kvensk språk og kultur i Troms. Senteret er lokalisert på Halti i Nordreisa kommune i Nord-Troms. Halti er en integrasjonsmodell der blant andre Halti kvenkultursenter IKS, Halti nasjonalparksenter AS, Halti næringshage AS, Nord-Troms Museum og Nordreisa kommune (kultur) er samlokalisert. 

I 2009 ble kvenkultursenteret stiftet som et selskap under stiftelse (SUS), og rett over nyttår i 2010 ble selskapet registrert som interkommunalt selskap. Selskapet eies av Troms fylkeskommune sammen med kommunene Lyngen, Storfjord, Kåfjord, Skjervøy, Nordreisa og Kvænangen. 

Kvenkultursenteret arbeider med revitalisering av kvensk språk og formidling av kvensk kultur og historie. Et av senterets største tiltak er den årlige festivalen Paaskiviikko (kvenske kulturdager i Nord-Troms).

Fra og med 2013 har kvenkultursenteret vært ute i sine eierkommuner med to skoleturneer per år. Den første pågår i januar, er rettet mot elever på 1. trinn, og er en trespråklig turné i samarbeid med Kåfjord språksenter. Den andre pågår i mai, er rettet mot 5. trinn, og er en ren kvensk språk- og kulturturné. Sistnevnte har fått tittelen *Paaskiturné*, da den arrangeres som en del av årshjulet til Paaskiviikko. På den måten ønsker senteret å sikre et godt tilbud til barn og unge. Begge turneene er et samarbeid med Biblioteksamarbeidet i Nord-Troms.

Kvenkultursenteret er sekretariat for Kvensk råd, en samarbeidsplattform for kvenske lokallag og foreninger i Troms, og administrerer i tillegg det kvenske sangkoret KvääniÄänii (kvenske stemmer).

Referanser
----------

1. ↑  «Halti». *Halti*. Arkivert fra originalen 28. mai 2018. Besøkt 6. juli 2017.
2. ↑  «Selskapsavtale - Halti kvenkultursenter IKS». *www.kvenkultursenter.no* **(norsk nynorsk)**. Arkivert fra originalen 28. mai 2018. Besøkt 6. juli 2017.
3. ↑  «Immateriell kulturarv Paaskiviikko». *www.immateriellkulturarv.no*. Besøkt 6. juli 2017.
4. ↑  «Trespråklig eventyrturné 2017». *Kåfjord kommune*. [*død lenke*]
5. ↑  «Baskiturne med bibliotek- og kulturbussen 2017». *Kåfjord kommune*. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kvener og kvensk språk |
| --- |
| Organisasjoner | 
* Norske kveners forbund
* Kvensk Finsk Riksforbund
* Kvensk institutt
* Halti kvenkultursenter
* Vadsø museum – Ruija kvenmuseum med Bietilægården og Tuomainengården
* Nord-Troms Museum med Tørfoss kvengård
* Sannhets- og forsoningskommisjonen

 |
| Kultur | 
* Kvenflagget
* Kvenfolkets dag
* avisen Ruijan Kaiku
* Käsityö (kunsthåndverk)
* festivalen Paaskiviikko
* Kipparifestivalen
* «Tre stammers møte»

 |
| Språk | 
* Kvensk språkråd
* Kvensk språkting
* Kvensk språkdag
* Storfjord språksenter
* Porsanger kvenske språksenter
* Kvænangen språksenter
* Alf Nilsen-Børsskog

 |
**Kaupthing Bank** var en europeisk bank med utspring og hovedkontor i Reykjavík på Island. Den var resultat av en sammenslåing mellom de tidligere bankene *Kaupthing* (etablert i 1982) og *Bunadarbanki* (*Búnaðarbanki Íslands*) i 2003. Den 9. oktober 2008 stoppet Kaupthing alle utbetalinger til norske bankkunder som en følge av finanskrisen.

Banken var Islands største, og hadde filialer i 16 land. Den hadde over 2 400 ansatte totalt, og 36 filialer på Island. Ved utgangen av 2005 hadde banken totale eiendeler på € 34 mrd.  
 Under den internasjonale finanskrisen i 2008 fikk Kaupthing betydelige finansieringsproblemer på grunn av sin involvering i det amerikanske finansmarkedet.

Banken het *Kaupthing Bank* utenfor Island. På Island var det offisielle navnet *Kaupþing banki hf.*, men den brukte navnet *KB banki* i markesføringen. Tidligere var det offisielle navnet *Kaupþing Búnaðarbanki hf.*, men dette navnet ble litt for langt, og forkortet til bare *Kaupthing* eller *KB banki*.

Historie
--------

Búnaðarbanki Íslands ble etablert i 1930. Denne var fra starten offentlig eid, men ble privatisert i perioden 1998 til 2003. Kaupþing Bank ble grunnlagt i 1982. Fire år senere var denne en av de bankene som var med og grunnla Islands sentralbank. Halvparten av banken ble solgt til islandske sparebanker i 1986. Den andre halvdelen ble solgt til Búnaðarbanki Íslands i 1990, som solgte aksjene videre til sparebankene i 1996. Sparebankene begynte å selge aksjene til private aksjonærer på børsen i 2000.

I juli 2009 hadde Kaupthing eksieterende og solgte/nedlagte datterselskaper og filialer i følgende land:

* FIH, København
* Kaupthing Bank Norway, Oslo
* Kaupthing Bank Finland, Helsingfors – nedlagt i januar 2009
* Kaupthing Bank Sweden, Stockholm – solgt i mars 2009
* KFS, London
* Kaupthing Singer & friedlander, Isle of Man – under konkursbeskyttelse
* Kaupthing Bank Luxembourg, Luxembourg – solgt i 2008
* Kaupthings Luxembourg & Switzerland, Luxembourg
* Kaupthing Bank, Færøyene
* Kaupthing Bank, Qatar
* Kaupthing Bank, Dubai
* Kaupthing Bank, Frankfurt am Main
* Kaupthing Bank, Wien
* Kaupthing Bank, Hongkong
* Kaupthing Bank, Tokyo
* Kaupthing Bank US, New York

Se også
-------

* Glitnir
* Landsbanki
* Islands sentralbank
* Sparisjóðabanki Íslands

Referanser
----------

1. ↑  *Frættabladid, 25. juli 2009, side 10.*

Kilder
------

* Offisiell hjemmeside – islandsk
* Offisiell hjemmeside – engelsk
* Offisiell hjemmeside – Norge
* Offisiell hjemmeside – Kaupthing Edge – Norge
* Selskapsprofil august 2006
* Kvartalsresultater – Q1 2006
* Halvårsresultater – H1 2006

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Nenset kirke
**Nenset prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Skien prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Skien kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Nenset kirke.

Nenset prestegjeld og dets sogn er nå en del av Skien kirkelige fellesråd, som er underlagt Skien prosti.

Historikk
---------

Kirkelyden i Nenset sognet fra gammelt av til Solum sogn og prestegjeld. Den 17. desember 1961 ble Nenset kapell vigslet ved prost Jacob Skaadel. Ved kgl.res. av 21. august 1970 ble Solum delt, ved at Nenset sogn ble utskilt som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1971. Fra 1. januar 1995 inngikk Gimsøy prestegjeld i Nenset, men ble opprettholdt som eget Gimsøy sogn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Nenset
* Gimsøy

Referanser
----------

1. ↑  *Nenset kirke 50 år*. no#: [Gimsøy og Nenset menighetskontor]. 2011. ISBN 9788230318799.
2. ↑  «Varden 1994.11.10». Norge;Vestfold og Telemark;;Skien;;;;. 10. november 1994. s. 5.
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Nederlandse Omroep Stichting** (ofte forkortet **NOS**, norsk oversettelse: *nederlandsk kringkastingsstiftelse*) ble stiftet 29. mai 1969 og er en av de nederlandske kringkasterne i det nederlandske kringkastingssystemet Nederlandse Publieke Omroep. NOS erstattet landets tv-kringkaster Nederlandse Televisie Stichting og radiokringkasteren Nederlandse Radio Unie i 1969.

NOS er ikke en medlemsorganisasjon, slik en del av de andre organisasjonene er, og har som lovfestet hovedoppgave å kringkaste sport og nyheter. Videre faller rapportasjer med hensyn til politikk og kongehuset under NOS. 

Nederlandse Omroep Stichting sysselsetter rundt 700 journalister og andre medarbeidere i produksjonsarbeidene relatert til fjernsyn, radio, tekst-tv og diverse nettsteder.

Ved siden av produksjon av programmer, har NOS også ansvaret for å koordinere sendinger og prosjekter mellom de ulike kringkasterne i systemet. Dette kan for eksempel skje ved katastrofer, store ulykker og store begivenheter. Andre eksempler er temasendinger og ligende i forbindelse med valg, Olympiske leker, Tour de France, Eurovision Song Contest og sendinger fra begivenheter som kongelige bryllup og begravelser.

Referanser
----------

1. ↑   Dutch Business Register, KvK company ID 32142157, besøkt 11. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nederlandse Omroep Stichting – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Puruṣasuktam** (sanskrit; devanagari: पुरुषसूक्तम्), er en hymne i Rigveda som er dedikert til purusha, det «kosmiske vesen». Den befinner seg i det 10. kapittel (maṇḍala 10) som hymne 90 (10.90). Den er en relativt sen tilføyelse til skriften — sannsynligvis å gi teologisk sanksjon til en stadig mer ulik politikk fra kongedømmet Kuru — og er den eneste hymnen som eksplisitt nevner de fire *varnas*, med henvisning til en hierarkisk inndeling av samfunnet. Hymnen finnes også i de tre andre Vedaer, men i litt anderledes former.

Referanser
----------

1. 1 2  *The Rigveda: The Earliest Religious Poetry of India* (Three Volume Set utg.). Oxford University Press. 2014. s. 5, 57-58, 1537-1540. ISBN 9780199370184.
2. 1 2  Witzel, Michael (28. juni 2023). «The Realm of the Kuru: Origins and Development of the First State in India». *Electronic Journal of Vedic Studies*. 28 (1): 47, 97, 123-126. doi:10.11588/ejvs.2023.1.22065.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Olsvik kirke
**Olsvik prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Laksevåg prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Olsvik kirke.

Olsviks kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Loddefjord og Olsvik sognet fra gammelt av til Laksevåg kirke og sognekall. Loddefjord kirke ble innviet 17. desember 1926. Ved kgl.res. av 1. november 1968 ble Laksevåg prestegjeld delt i to ved at Loddefjord sogn ble skilt ut som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1969. I 1982 ble Loddefjord delt, ved at Olsvik menighet ble utskilt som eget sognekall. Olsvik kirke ble innviet innviet av biskop Per Lønning 11. november 1990.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Olsvik

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
2. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 75. ISBN 8205206716.
3. ↑  «Bergens tidende 1969.03.14». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 14. mars 1969. s. 2.
4. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 80. ISBN 8205206716.
5. ↑  «Bergens Arbeiderblad 1990.11.05». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 5. november 1990. s. 25.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Marie-Charlotte Gastaud** (født 30. november 1999) er en monegaskisk friidrettsutøver som konkurrerer innen sprintløp og hekkeløp.

Idrettskarriere
---------------

### 2015

European Youth Summer Olympic Festival 2015 ble arrangert i Tblisi, og Gastaud deltok der på 100 meter. Hun satte personlig rekord i forsøksheatet, med 13,67 sekunder, men gikk ikke videre til semifinalen.

### 2016

Hun deltok i Ungdoms-EM i friidrett 2016, på 100 meter. Hun kom sist i sitt forsøksheat, med ny personlig rekord på 13,64 sekunder, og nådde ikke finalen.

### 2017

Gastaud deltok i U20-VM i friidrett 2017, og løp på 13,31 i forsøksheatet på 100 meter. Dette var 37. beste tid, og hun gikk ikke videre til semifinalen. Hun deltok også på 100 meter under VM i friidrett 2017, der hun fikk 46. beste tid i forsøksheatet, og nådde heller ikke her semifinalen.

### 2018

Hun representerer Monaco under EM i friidrett 2018, som landets eneste deltaker.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 321704[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tilastopaja Oy - *Results: European Youth Olympic Festival Tbilisi GEO 27 July - 1 August 2015*». Arkivert fra originalen 4. april 2016. Besøkt 4. april 2016.
3. ↑  European Athletics - *European Athletics Under 18 Championships - Tbilisi 2016* Arkivert 21. februar 2018 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marie-Charlotte Gastaud – World Athletics Rediger på Wikidata
**Sosialt entreprenørskap** er en form for ledelse som bygger på sosiale fremfor utelukkende tradisjonelle bedrifts- eller samfunnsøkonomiske prinsipper. Dette kan innebære ulønnet aktivitet som bygger på idealistiske i stedet for profittdrevne motiver. Ulike forskere har ulike definisjoner eller vektlegger ulike aspekter ved sosialt entreprenørskap. Noen vektlegger at det ikke er profittsøkende tilnærminger til å skape verdi for samfunnet eller berørte grupper. Andre legger vekt på «sosial ansvarlig» drift av kommersiell virksomhet. En tredje gruppe forskere betrakter sosialt entreprenørskap som tiltak for å avhjelpe sosiale problemer og skape endring i samfunnet. Sosialt entreprenørskap innebærer typisk nye eller innovative måter å drive virksomheter på. Felles for definisjonene er at sosialt entreprenørskap handler om å skape sosial eller samfunnsmessig verdi fremfor utelukkende å skape verdi for aksjeeiere. En smal definisjon legger vekt på at sosialt entreprenørskap handler om å bruke kunnskap om markeder og forretningsdrift innenfor den ikke-profittsøkende sektoren særlig når ikke-profittsøkende virksomheter søker etter nye måter å skaffe seg inntekter.

Sosiale entreprenører finnes både i privat, offentlig og frivillig sektor. De kan jobbe innenfor etablerte bedrifter og organisasjoner eller delta i prosessen med å etablere egen virksomhet. Grameen Bank og Ashoka nevnes som eksempler på sosialt entreprenørskap.

Det finnes en høyere yrkesfaglig utdanning i sosialt entreprenørskap ved KBT Fagskole i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  John Kane and Haig Patapan (2014). «Good Democratic Leadership: On Prudence and Judgment in modern Democracies.». Besøkt 11. mai 2017.
2. ↑  Choi, N. & Majumdar, S. (2014). Social entrepreneurship as an essentially contested concept: Opening a new avenue for systematic future research. *Journal of Business Venturing*, 29(3), 363-376.
3. 1 2  Peredo, A. M. & McLean, M. (2006). Social entrepreneurship: A critical review of the concept. *Journal of world business,* 41(1), 56-65.
4. 1 2  Mair, J. & Marti, I. (2006). Social entrepreneurship research: A source of explanation, prediction, and delight. *Journal of World Business*, 41(1), 36-44.
5. ↑  Austin, J. Stevenson, H. & Wei‐Skillern, J. (2006). Social and commercial entrepreneurship: same, different, or both?. *Entrepreneurship theory and practice,* 30(1), 1-22.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Laukhella** (nordsamisk: *Lávkheallu*) er en bygd i Senja kommune i Troms. Bygden ligger langs Laksfjordens nordside, vest for tettstedet Silsand på Senja. På stedet finnes en ferdighusfabrikk. Her ligger også Islandsbotn stadion, som er hjemmebanen til FK Senja. Området Laukhella-Tortenlia-Islandsbotn har til sammen cirka 200 innbyggere.

Laukhella ligger langs fylkesvei 86, som gjennom bygden har gatenavnet Laukhellaveien (sic).

Laukhella kapell er fra 1949.

Grunnkrets
----------

**Laukhella grunnkrets** omfatter, foruten Laukhella, Tortenlia og Islandsbotn også deler av tettstedet Silsand, nærmere bestemt boligfeltene Silsand mellom og Silsand sør. Grunnkretsen har mer enn 900 innbyggere, og er dermed nr. 2 i kommunen i folketall, etter Finnsnes. Areal: 7,38 km².

Innbyggertall:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2014 |
| --- | --- | --- | --- |
| 898 | 861 | 942 | 1022 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
I forbindelse med skolens 100-årsjubileum ble det satt opp en stor scene i skolegården hvor elevene underholdt. Bildet er fra åpen dag 2. november 2013  Foto: Jan-Erik Løken 
Fhv rektor Geir Nyborg ved St. Franciskus skole.  Foto: Jan-Erik Løken 
St. Franciskus skole. Dette er barneskolen som består av det tidligere søsterhjemmet (St. Franciskus Xaveriussøstrene) og nybygg tegnet av arkitekt Kjell Jensen. Nybygget er fra 2013.  Foto: Jan-Erik Løken 
Biskop Bernt I. Eidsvig og arkitekt Kjell Jensen i forbindelse med velsignelse av St.Franciskus skoles nybygg i 2013. Foto: Jan-Erik Løken 
**St. Franciskus skole** er en privat katolsk grunnskole i Arendal, grunnlagt i 1913.

St. Franciskus skole er en av fire katolske skoler i landet. Den har beliggenhet på toppen av Tyholmen, midt i sentrum av Arendal, med utsikt utover Galtesund. Skolen har 247 elever på første til tiende klassetrinn i år 2017. Ungdomsskolen var tidligere St. Franciskus hospital, drevet av St. Franciskus Xaveriussøstrene. Like ved siden av barne- og ungdomsskolen, som er i separate bygg, ligger St. Franciskus Xaverius kirke, og den katolske sogneprestgården som tilhører menigheten.

I tilknytning til skolen drives også skolefritidsordningen St.Franciskus SFO. St. Franciskus Xaverius menighet eier i tillegg St. Franciskus barnehage, som har lokaler i etasjen under St.Franciskus SFO. St. Franciskus barnehage er arvtager til St. Franciskus førskole som ble drevet mellom 1962 og våren 1997. Høsten 1997 ble førskolen startet opp som St. Franciskus barnehage som en direkte konsekvens av reform 97. I motsetning til barnehagen, som eies av S. Franciksus Xaverius menighet, er det Oslo katolske bispedømme som eier St. Franciskus skole og SFO.
Reidun Pihlmann sluttet i stillingen som Rektor i 2010, og ble erstattet med tidligere avdelingsleder for ungdomsskolen, Geir Nyborg. Nyborg avsluttet sin stilling som rektor i juli 2021. Fra 1. august 2021 har Lars Pedersen vært skolens rektor.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   kff.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) St. Franciskus skole på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene **·** Brønnøysundregistrene
 |

| * v
* d
* r
Katolske skoler i Norge |
| --- |
| 
* St. Eystein (Bodø)
* St. Franciskus (Arendal)
* St. Paul (Bergen)
* St. Sunniva (Oslo)

 |
For andre personer som heter Erik Solbakken, se Erik Solbakken (andre betydninger).
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Erik Solbakken** (født 17. november 1984 i Hemsedal) er en norsk programleder i TV 2. Han arbeidet i NRK fra 2004 til 2017. 

Fra desember 2007 var han sentral i den nye barnekanalen til NRK, NRK Super, og medvirket i barneprogrammene Barne-TV, Julemorgen, Liga og Superkviss. Høsten 2009 ble han programleder for programmet *Utfordringen* og *Krem Nasjonal* på NRK Super. 

I 2010 ledet han den internasjonale sangkonkurransen Eurovision Song Contest 2010 i Telenor Arena sammen med Nadia Hasnaoui og Haddy Njie. I 2011 ledet han Idrettsgallaen, igjen sammen med N'jie. Solbakken ble våren 2011 knyttet til underholdningsavdelingen i NRK og ble en del av gullrekka med programmet Popstokk. Fra 2012 til 2015 var han sammen med Hasse Hope programleder for NRKs humortalkshow *Karl Johan*. For programmet vant han Gullruten 2014 i klassen beste mannlige programleder. I 2013 var han programleder i Melodi Grand Prix i Oslo spektrum. Samme år forlot Solbakken NRK og startet produksjonsselskapet Norsk fjernsyn AS, som senere ble kjøpt opp av danske Monday Media. Han fortsatte som programleder på NRK gjennom selskapet. I mai 2017 gikk han over til TV 2.

TV-programmer
-------------

TV-programmer Solbakken har vært programleder for:

* 2007: *BarneTV, Julemorgen, Liga og Superkviss* (NRK Super)
* 2009-2010: *Krem Nasjonal* (NRK)
* 2010: *Eurovision Song Contest* (NRK)
* 2011: *Idrettsgallaen* (NRK)
* 2011: *Popstokk* (NRK)
* 2012-2015: *Karl Johan* (NRK)
* 2013-2014: *Melodi Grand Prix* (NRK)
* 2020: *Lystløgner* (TV 2)
* 2021: *Norges nye megahit* (TV 2)
* 2021:  *Lego Masters* (TV 2)

Annet
-----

Solbakken var også stemmen til Tintin i den norske utgaven av Steven Spielbergs filmversjon, og er medvirkende i boken *Sånn ca. alt om sex og kjærlighet*. Han har også hatt en podcast med Mads Hansen, som heter «Topp 3».

Referanser
----------

1. ↑   gullruten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «‎Topp 3 med Mads og Erik on Apple Podcasts». *Apple Podcasts* **(engelsk)**. Besøkt 15. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Solbakken på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Omtale av Erik Solbakken hos Plan B (management)
* Karl Johan på NRK

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Russlands flagg Russland  Alsou og Ivan Urgant (finalen)  Natalja Vodjanova og Andrej Malakhov (semifinalene)** | **Programleder for Eurovision Song Contest**(2010 sammen med Nadia Hasnaoui og Haddy Njie) | Etterfølger:**Tysklands flagg Tyskland  Anke Engelke, Judith Rakers og Stefan Raab** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kathrine Astrup Fredriksen** (født 1983) er en norsk forretningskvinne, bosatt i London. Hun er ansatt i Seatankers Services. I 2009 ble hun og hennes tvillingsøster Cecilie Fredriksen kåret til blant verdens 25 mest innflytelsesrike kvinnelige arvinger.

Hun var på listen over Norges 100 mektigste kvinner i 2020, 2021 og 2022.

Familie
-------

Fredriksen er datter av Inger Astrup Fredriksen og John Fredriksen.

Kunstsamarbeid
--------------

Fredriksen startet i 2019 et kunstsamarbeid med Nasjonalmuseet i Oslo. *The Fredriksen Family Collection* er dedisert til Inger Katharina Astrup Fredriksen (1950–2006). Det første verket ble kjøpt inn i 2018.

Verv
----

Fredriksen er styremedlem i Mowi ASA og Norwegian Property ASA.

Referanser
----------

1. ↑  Luxist.com: The World's Hottest Billion-Heiresses Arkivert 14. mai 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Kapital - Norges 100 mektigste kvinner». Besøkt 7. mars 2024.
3. ↑  «Søylerommet». Nasjonalmuseet. Besøkt 7. mars 2024.
4. ↑  «Fredriksen-samarbeidet». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 7. mars 2024.
5. ↑  «Kathrine Astrup Fredriksen – Alle roller». *proff.no* **(norsk)**. Besøkt 7. mars 2024.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Crash Bandicoot er et videospill som kom ut i 1996 til Playstation 1

Spillet var det første spillet i Crash Bandicoot serien

Spillet handler om Crash Bandicoot som skal redde kjæresten sin Tawna fra Doctor Neo Cortex

Handling
--------

På 3 øyer 480 km west for Tasmania muterer Docotor Neo Cortex og Dr. Nitrus Brio dyr ved bruk av dems "Evolvo Ray" (Evolusjonsstråle) for å bruke dem som medhjelpere til å ta over verden, blant en av disse dyrene er en av dem en punggrevlinig (Bandicoot) kalt Crash, som ønsker vil ha som generalen av armeen sin. Dagen før Crash skal inn i "Cortex Vortex" en maskin som skal hjernevaske han, blir han forelsket i en dame punggrevling kalt Tawna. Cortex Vortex maskin får tekniske problemer når den skal hjernevaske Crash, og Crash rømmer fra Cortex's slottet ved å hoppe ut av vinduet og lander på stranda. 

Siden Crash rømte har Cortex tenkt å bruke Tawna istedet. Crash våkner opp på stranda og bestemmer seg for å redde Tawna og stoppe Cortex.

På veien til Cortex konfronterer Crash mange bosser som også er muterte dyr

Gameplay
--------

Spillet er et 3d spill der kamera er fast i en posisjon

Remake
------

30. juni 2017 fikk spillet en remake kalt *Crash Bandicoot N. Sane Trilogy* som kom ut til Playstation 4, og 29. juni 2018 til Nintendo Switch, Xbox One og PC.
Kart over Sahel-regionen.
**Den store grønne muren** (engelsk: *The Great Green Wall*) er et planlagt prosjekt for å stanse ørkenspredningen i Sahel-regionen sør for Sahara i Afrika. Et om lag 15 km bredt bånd av skog skal plantes tvers over hele kontinentet, fra Djibouti i øst til Senegal i vest, en strekning på omkring 7 775 km. Prosjektet er et samarbeid mellom elleve land i regionen: Burkina Faso, Djibouti, Eritrea, Etiopia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Sudan og Tsjad.

Allerede på 1980-tallet foreslo Burkina Fasos daværende marxistiske diktator Thomas Sankara et lignende prosjekt. Nigerias president Olusegun Obasanjo gjenopplivet forslaget i 2005, og det ble godkjent av Organisasjonen for afrikansk enhet (OAU) i desember 2006. I juni 2010 signerte de elleve berørte landene en konvensjon for å drive gjennom forslaget. Det globale miljøfondet Global Environment Facility har gitt 115 millioner dollar for å finansiere prosjektet.

Tørke med påfølgende feilslåtte avlinger er et alvorlig problem i Sahel, og man håper at prosjektet skal kunne motvirke tørken og hemme ørkenspredningen. I 2010 ble det beregnet at om lag 10 millioner mennesker i verden var rammet av matmangel som følge av tørke. Kritikerne advarer imidlertid mot at den grønne veggen skal kunne forårsake store klimaproblemer og mener at man også må ta hensyn til urbefolkningen i området. Ved tidligere skogplantingsforsøk i Sahel og Sahara har invaderende arter blitt innført i området, noe som har ført til monokultur og fortsatt utarming.

Kilder
------

* «AFRICA: Opposition building to Great Green Wall». *IRIN*. 8. april 2011. Besøkt 26. april 2011.
* «Eleven African countries endorse collaborative action to save Lake Chad and the Sahel». *Global Environment Facility*. 20. februar 2011. Arkivert fra originalen 17. april 2011. Besøkt 26. april 2011.
* «Grön mur ska stoppa Sahara». *Dagens Nyheter*. 17. juni 2010. Besøkt 26. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |