recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Archaeological Institute of America (AIA)** er en  nordamerikansk ideell organisasjon viet til å fremme allmenn interesse for arkeologi, og bevaring av arkeologiske funnsteder. Det har sitt hovedkvarter ved Boston University.

Instituttet ble grunnlagt i 1879, med Charles Eliot Norton som dens først president som satt til 1890. Det ble autortisert i 1906 av Kongressen i USA. Instituttet har nå mer enn 200 000 medlemmer og mer enn 100 lokale lag.

*American Journal of Archaeology* som instituttet publiserer er fritt tilgjengelig på nettet. Instituttet har også publisert magasinet *Archaeology* siden 1948. 

Harrison Ford, som portretterte den fiktive arkeologen Indiana Jones i fire filmer, er styremedlem i styret for AIA.

Den nåværende presidenten er professor Brian Rose ved University of Pennsylvania; Teresa Keller er daglig leder.

AIA, som del av dets innsats for bevaring av funnsted, har sammen med Cotsen Institute of Archaeology startet Sustainable Preservation Initiative (Det holdbare bevaringstiltaket), ledet av Inka arkeologen Larry Coben. Tiltaket fokuserer på bevaringer i Hellas, Mexico, Tyrkia, og land utenfor OECD. Instituttet benytter nye bevaringsparadigmer som innbefatter å gi lokal forankring og holdbar økonomisk utvikling.

Instituttet har siden 1965 årlig delt ut: *Gullmedalje for fremragende innsats innen arkeologi* (Amerikansk navn: *Gold Medal for Distinguished Archaeological Achievement*).

Referanser
----------

1. ↑  «Governing Board». Arkivert fra originalen 4. mai 2009. Besøkt 11. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* American Journal of Archaeology
* Sustainable Preservation Initiative Arkivert 18. juni 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Hestad** er navnet på gårdsnummer 50 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordsiden av Viksdalsvatnet og Hestadfjorden, riksvei 610 passer over gården.

Gården er delt i følgende bruk:

* Bruk 1, *Innigarden*
* Bruk 2, *Svoa*
* Bruk 3, *Utigarden der inna*
* Bruk 4, *Melshaugen*, tidligere husmannsplass, delt fra bruk 3 i 1857
* Bruk 5, *Utigarden der utta*
* Bruk 6, *plassen Øyna*, delt fra bruk 2 i 1910
* Bruk 7, delt fra bruk 2 i 1935
* Bruk 8, tidligere *plassen Gjertshaugen – Solhaug*, delt fra bruk 5 i 1948
* Bruk 14, delt fra bruk 7 i 1974
* Bruk 19, delt fra bruk 3 i 1986

Det er også registrert følgende husmannsplasser; *Øyna* under bruk 1 og *Okla* under bruk 5

Historisk
---------

Hestad er regnet blant de eldste gårdene i Gaular, det er gjort flere funn som er tegn på dette. Plasseringen av stavkirke på gården i første halvdel av 1300-tallet er også et tegn på at gården var en av de bedre. Kirken lå på samme sted som Hestad kapell gjør idag.

Gården er dokumentert i Bergens Kalvskinn der det står at Hestadpresten er eier av 17 lauper smør i gården.

Hestad er en av fire gårder i Viksdalen som ikke ble lagt øde etter svartedauden.

Annet
-----

I 1971 ble det vedtatt landskapsvernområde ved Hestad kapell. Arealet er 35 dekar, og formålet er å verne det spesielle landskapet som ramme rundt et kulturminne. Kapellet ligger på tangen som deler Viksdalsvatnet og Hestadfjorden. Området ble senere oppkjøpt av den norske stat.

Litteratur
----------

* Timberlid, Jan Anders, *Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.666-689)*, Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Det forente sørvestuniversitet** (kinesisk: **Guoli Xinan Lianhe Daxue**, 国立西南联合大学; også *Xinan Lianhe Daxue*, 西南联合大学; kortform: *Xinan Lianda*, 西南联大; engelsk: *National Southwestern Associated University*) var en krigstidssammenslutning av Pekinguniversitetet, Tsinghuauniversitetet og Nankaiuniversitetet under den annen kinesisk-japanske krig. Det ble først (under et annet navn) etablert i Changsha, og måtte senere rømmes til Kunming i Yunnan. 

Etter krigen kunne de forskjellige universitetene gjenoppta sin virksomhet på sine opprinnelige campuser. 

Nobelprisvinnerne Chen Ning Yang og Tsung-Dao Lee har studert ved Det forente sørvestuniversitet.

Kulturminne
-----------

Kunming-campusen til universitetet ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Den ligger på området til det nåværende Yunnan pedagogiske universitet i Kunming (*Yunnan shifan daxue*).

Litteratur
----------

* John Israel: *Lianda: A Chinese University in War and Revolution*. 1998 (Online)

Referanser
----------

1. ↑  chinatoday.com.cn: Städte bergen stille Erinnerungen in sich - besøkt 16. august 2010

Eksterne lenker
---------------

* Xinan Lianhe Daxue
* Zutu: Ershi shiji Zhongguo yingxiang zuida de shi suo xuefu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Talos**, også skrevet **Talus** (gresk Τάλως, *Talōs*) og **Talon** (Τάλων, *Talōn*), var i gresk mytologi en mekanisk, usårbar kjempe av bronse som i sin tid vokta over Kreta.

Bronsekjempen på Kreta
----------------------

*ΤΑΛΩΝ*, kobberkjempen Talon eller Talos i gresk mytologi, framstilt med vinger og bevæpna med en stein. Relieffet pryder en gresk drakme i sølv fra omkring 300 fvt. funnet på Faistos på Kreta og oppbevart i Cabinet des Médailles i Paris.
Zevs, gudenes konge, lot smeden Heifaistos forme metallkjempen Talos for at den skulle beskytte Europa, dattera til kong Agenor i Fønikia og elskerinna til Zevs, fra sjørøvere og inntrengere som kom til øya dit gudekongen hadde bortført henne og der hun var blitt forlatt. Talos ble utstyrt med ei åre som gikk fra nakken til ankelen. Den var fylt med blod fra gudene og lukka med en spiker eller plugg av bronse.

Bronsemannen holdt oppsyn over den store øya sør i Egeerhavet ved å vandre eller kretse rundt kysten tre ganger hver dag. Han kasta steiner på skip som nærma seg, og fremmede som steig i land, ble brent av flammer og knust av gloheite favntak.

Ifølge Apollonios fra Rhodos, som skreiv det episke diktet *Argonautika* om Jason og argonautene på jakt etter det gylne skinnet, ble Talos forheksa og drept av trollkvinna Medeia da hun, ektemannen Jason og argonautene på sin ferd kom til øya der bronsekjempen holdt vakt.

Talos døde enten da Medeia gjorde ham gal ved hjelp av urter, da hun narra ham og påsto at hun kunne gjøre ham udødelig ved å fjerne bronsepluggen i blodåra, eller da argonauten Poias (Poea) traff kjempen med ei pil.

Ifølge Jason-sagnet i *Argonautika* hypnotiserte Medeia bronseroboten sånn at den sjøl trakk ut pluggen i ankelen, sitt eneste svake punkt. Dermed rant det magiske blodet  ut, og «automatonen» blødde i hjel.

Blodåra i Talos kan minne om det hulrommet metallstatuer fikk når grekerne skulle støpe dem etter «den tapte voksmetoden».[]

Håndverkeren Perdix
-------------------

Talos er også et annet navn på Perdix, en ung håndverker i greske sagn. Han var nevøen til den berømte kunstneren og håndverkeren Daidalos og skal ha lagd det første pottemakerhjulet og ei vedsag inspirert av ryggraden til en fisk. Perdix ble drept av Daidalos som ble sjalu på den evnerike rivalen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Pinsent, John (1922-) (1971). *Greske myter og sagn*. Oslo: Schibsted. s. 36. ISBN 8251601657.
2. ↑  Pinsent, John (1922-) (1985). *Gresk mytologi*. [Stabekk]: Ekstrabokklubben. s. 106. ISBN 8252511015.
3. ↑  *Mytologi: myter fra hele verden*. [Oslo]: Aschehoug. 1996. s. 155. ISBN 8252529909.
4. ↑  Pinsent, John (1922-) (1971). *Greske myter og sagn*. Oslo: Schibsted. s. 83. ISBN 8251601657.
5. 1 2 3  Gibson, Michael (1978). *Gresk mytologi*. Kongsberg: IPC. s. 106. ISBN 8255900918.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Talos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Det forsømte forår*** (dansk: *Det forsømte forår*) er en roman av den danske billedkunstneren og forfatteren Hans Scherfig. Romanen tilhører den skolekritiske tradisjonen innenfor litteraturen og er blant annet kjent for en episode der en elev dreper sin lærer gjennom å forgifte hans brystkarameller.

Handling
--------

Lektor Blomme, spesialist på latin og brystkaramell-elsker, blir funnet døende på Østrebro i København. Senere dør han, og man finner spor av gift i kroppen hans. Dette setter i gang en jakt etter morderen, motivet og hvordan lektoren fikk giften i seg. Morderen ble aldri funnet og saken ble satt en strek over og fort glemt. 25 år senere samler en gruppe menn som var lektorens elever seg for å minnes sine skoledager 25 år tidligere. De er nå voksne og mange har fått fremtredende stillinger i samfunnet, som leger, dommere og politimestre. Blant dem finnes det en morder.

Gjennom romanen følger man elevene fra den første skolendagen og gjennom deres skolegang samt utviklingen av en morder.

I Norge
-------

I Norge ble romanen første gang utgitt i 1972 av Gyldendal Norsk Forlag på originalspråket. Første gang den ble oversatt til norsk var i 1976 på Pax forlag i Nils Werenskiolds oversettelse. Romanen ble sist gitt ut i 1989.

Beslektede verker som kritiserer skolen
---------------------------------------

* Alexander Kielland: *Gift* (1883).
* Jens Bjørneboe: *Jonas* (1955).
* Siegfried Lenz: *Tysktime* (1969)

I andre media
-------------

* Peter Schrøder: *Det forsømte forår* Filmatisering fra 1993 med Frits Helmuth som lektor Blomme.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portaler: Litteratur | Danmark
**Johann Boppenhausen** (født ca. 1666, død 12. mai 1740) var en tysk bokbinder som virket i Danmark. 

Han ble født i Hessen-Kassel som sønn av Christoph Boppenhausen (ca. 1629–1674) og hustru Maria Uloth (ca. 1640–1673). Fra Lübeck kom han til Danmark i 1699 hvor han i en periode var lærling hos bokbinder ved Det Kongelige Bibliotek, Wolffgang Lamprecht. Boppenhausen ble en velansett bokbinder, en av de første som i Danmark-Norge utførte speilbind etter engelsk mønster, samt den første som anvendte marmorert papir til innbindingen. Han utførte arbeide for tidens velstående boksamlere deriblant Christian Gyldenløve (1674–1703), Christian Danneskiold-Samsøe (1702–28), Niels Foss (1670–1751), Frederik Walter (1649-1718) m.fl. Boppenhausen døde i 1740, og ble begravet i Vor Frue i København. Værkstedet ble ført videre av sønnen Jacob Wilhelm Boppenhausen (d. 1761).

Familie
-------

Gift 1. gang 1704 med Dorothea Kruse (ca. 1686-), datter av bogbindermester Johan Kruse. Barn av dette ekteskap:

1. Johann Christopher Boppenhausen (ca. 1708–1751), bokbinder
2. Jacob Wilhelm Boppenhausen (ca. 1710–1761), bokbinder
3. Engelke Maria Boppenhausen (ca. 1717–1778)

Gift 2. gang med Anne Jørgensdatter (død før 1728), foreldre ukjente. Barn av dette ekteskap: 

1. Johann Bopenhausen (1725-1789), bokhandler og forlegger

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Johann\_Boppenhausen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Edw. C. J. Wolf: (1979–84). «Johann Boppenhausen». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Gyldendal. Besøkt 23. april 2018.
3. ↑  Richard J. Wolfe (1990). *Marbled Paper: Its History, Techniques, and Patterns : with Special Reference to the Relationship of Marbling to Bookbinding in Europe and the Western World*. University of Pennsylvania Press. s. s. 59.
4. ↑  «Boppenhausen, Johann». *Det Kgl. Bibliotek*. wayback-01.kb.dk. Besøkt 23. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
Kavler i Henningsvær.  
Foto: Jon Olav Eikenes (2009)
En **kavl**, eller en **fløt**, blir brukt til å holde fiskeredskaper som garn, line og not flytende. Kavler kan være av tre, bjørkenever, bark, glass, kork eller plast.

Fram til rundt 1860 var trekavl det vanlige. Fordi treverk trakk vann, måtte man ta av kavlene hver gang man trakk garnet og tørke dem før de kunne brukes på nytt. Senere ble trekavlene avløst av kavler i glass. Før de runde glasskavlene kom i bruk, hadde kavlene flaskeform. Kuleformen gjør dem sterkere, men det er ikke lett å feste noe til ei kule. Derfor måtte man knytte et nett rundt dem, kalt *kavelhue* eller *kavelhud*. Gamle glasskavler har hue av naturtråd som sisal eller hamp, mens de nyere utgavene er laget av nylon. 

Ideen om å bruke kavler av glass ble først påtenkt av Christopher Faye, en handelsmann bosatt i Bergen. I juni 1843 sendte han brev til Christopher Berg ved Christiania Glasmagasin og foreslo produksjon av en spesiell flasketype som skulle brukes til å holde fiskegarn flytende. De første kavlene ble produsert på Hadeland Glassverk våren 1844. Berg og Faye utviklet produktet videre, og i mars 1845 ønsket Faye å endre på formen på kavlene til «æggformige». Fra 1845–1846 begynte også Aasnæs glassverk å produsere sine egne kavler med en særegen form. Utviklingen foregikk parallelt og glasskavlene fikk mot slutten av 1840-årene den etter hvert den kjente runde formen.

Lignende kavler har vært produsert i mange europeiske land, som Portugal, Frankrike, Storbritannia, Tyskland og Sverige. Etter hvert ble kavlene erstattet av blåser i plast. De siste glasskavlene ble produsert av Flesland Glassverk i 1956. I 1950-årene lå årsproduksjonen på cirka 750 000 kavler.

Garnknytting/-seising, eller kavlbinding, er et av prosjektene i Norges Husflidslags landsomfattende dugnad «Rødlista».

Referanser
----------

1. ↑  Riksarkivet Privatarkiv 580 Christiania Glasmagasin - Brevkopibok 1841-1843 ASTA-link *RA/PA-0580/B/L0010*
2. ↑  Statsarkivet i Trondheim - Privatarkiv Herman Hoë & Co
3. ↑  «Omtale av rødlisteprosjektet på husflid.no». Arkivert fra originalen 12. juli 2016. Besøkt 27. juni 2016.

Kilder
------

* Tidsskriftet Ottar (hvilket nummer?)

Eksterne lenker
---------------

* Kystmuseenes skoleprosjekt «Kavelbetting»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Johann Christoph Vogel** (1756–1788) var en tysk komponist.

Liv og virke
------------

Johann Christoph Vogel var sønn av fiolinmakeren Michael Vogel.

I 17-årsalderen ble Vogel medlem av Thurn und Taxis' hoffkapell og elev av Joseph Riepel. Tre år senere slo han seg ned i Paris der han arbeidet som musiker i ulike hoff. Komposisjonene fra denne tida var sterkt influert av Christoph Willibald Gluck.

I samarbeid med hornisten Johann Wenzel Stich og klarinettisten Michel Yost skrev Vogel flere kvartetter for treblåsere og strykere, én klarinettkonsert og én fagottkonsert. Vogel komponerte i tillegg flere symfonier, konsertante symfonier, og fiolin- og fløytekonserter.

Med tragédie lyrique-operaen *La toison d´or* («det gyldne skinn»), uroppført i Paris 5. september 1786, frigjorde Vogel seg fra sitt store forbilde Gluck. Enda større suksess gjorde operaen *Démophon*, også den i tragédie lyrique-sjangeren, men Vogel var allerede død da den ble uroppført i Paris 22. september 1789.

Antonio Salieri og Gluck snakket varmt om Voglers dramatiske talent.

Referanser
----------

1. ↑   imslp.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johann Christoph Vogel på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Johann Christoph Vogel på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Johann Christoph Vogel på AllMusic Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Johann Christoph Vogel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Johann Christoph Vogel i International Music Score Library Project
* (de) Liste over sceneverk av Johann Christoph Vogel på grunnlag av *MGG* på *Operone*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Det forente nasjonale lederskapet av opprøret** (arabisk: القيادة الوطنية الموحدة – *al-Qiyāda al-Waṭaniyya al-Muwḥada* ("Den forente nasjonale ledelsen"); engelsk: *Unified National Leadership of the Uprising*, *UNLU*) var en koalisjon av lokale palestinske lederskap under Første intifada. UNLU bestod hovedsakelig av PLO, DFLP, PFLP og kommunistene. Koalisjonen spilte under sin eksistens en viktig[] rolle i å mobilisere palestinerne til aksjon, og fungerte som en slags kommando over opprøret.[]

Historie
--------

Intifadastarten i 1987 hadde overrasket PLO og Yasir Arafat, som på den tiden var i eksil i Tunisia. Siden lederskapet var i eksil så langt borte, noe den var som følge av Libanon-krigen 1982, kunne ikke organisasjonen delta direkte i sammenstøtene. Imidlertid kunne den ha en indirekte innflytelse over det som utspant seg. PLO opprettet et samarbeid med andre palestinske fraksjoner gjennom UNLU. Etter at Kong Hussein av Jordan offisielt avstod kravet på Vestbredden i 1988, fikk UNLU anledning til å fylle ut det politiske vakuumet som oppstod.[]

Rundt 1991 hadde de fleste av organisasjonens ledere blitt arrestert, og som følge av dette begynte den pågående intifadaen å stilne.

Se også
-------

* Første intifada
«***Den troløse Amerikafarer***» er et skillingstrykk fra 1800-tallet. Den skiller seg ut fra en del av de tradisjonelle emigrantvisene som Farvel du moder Norge og Kan du glemme gamle Norge, med at denne er skrevet i en munter stil. Melodien til denne visa er En fattig liten dreng, eller «Stavangervise» som den og kalles.

Teksten
-------

**1.**Amerika er talen nu den tynger stærkt på hvermanns hu,  

dit hen man reise må en gang, bort - bort fra det forskudte land.  

  

**2.**En gårdmann drog forleden vår fra Kvikne hvor han eide gård,  

til vestens land at penge få stod all hans hu og hans attrå.  

  

**3.**En vakker dag hans kone får et brev fra ham hvori det står:  

Nu kan du selge løst og fast og komme over til mig straks.  

  

**4.**Og gården straks til auksjon gik stor lyst til vestens hjem hun fik,  

vårt skib gik over havet snart, og kona var der i en fart.  

  

**5.**Og manden måtte straks ombord og gleden hos ham den blev stor,  

da han om salget høre fik, en elskovsdrøm han gjennemgik.  

  

**6.**Og straks begav de sig i land, til konen sier nu vår mand:  

De tusen daler må jeg ha, hvis du dem har, det går ei bra.  

  

**7.**Jeg ut i byen må en sving og ordne alle våre ting,  

imidlertid du vente må jeg snart igjen hos deg skal stå.  

  

**8.**Og konen lenge vente får, til sist hun til en lensmann går,  

forteller ham historien og spørger ham til råds i den.  

  

**9.**Og straks til et losji de gik, for natten der hun være fik,  

så underlig tildels det går, tenk manden der hun skue får!  

  

**10.**Borti en seng der lå et par, som inderlig i tale var,  

om tusen daler talen gik, og manden røbet sin taktik.  

  

**11.**Og manden smiskede og lo, så lykkelig er vi to,  

tolv hundre daler nu vi har, vi er jo et anstendig par.  

  

**12.**Og mynten har jeg gjemt rett godt i bukselommens mørke kott,  

så snild jeg narret kjerringen, nu skal du bli' forgylt min venn.  

  

**13.**Mens paret sovnet inn så mildt, utruget konen planen snildt,  

hun buksen grep med villig hånd, og vandret lydløst som en ånd.  

  

**14.**Med første skib hun derfra drog, med manden ei hun avskjed tog.  

Om aftenen han rikest var, om morgenen en buks-løs kar!

Kilder
------

* ''De gamle visene 2'' med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1973
* Svein Schrøder Amundsen og Reimund Kvideland *Emigrantviser*. Oslo 1975, Norsk folkeminnelag nr. 115, s. 44
**KaviarFactory** er et norsk visningssted for samtidskunst, initiert og drevet av Venke Hoff, som befinner seg i Henningsvær i Lofoten. En rekke internasjonale kunstnere har allerede besøkt stedet slik som Per Barclay som har satt opp installasjonsfotografier, Bjarne Melgaard har designet og laget flere av dørhåndtakene og den tyske samtidskunstneren Michael Sailstorfer har designet KaviarFactory sin logo. 

Kaviarfabrikken skal bestå av tre deler:

* Fast utstilling av den kjente nord-norske fotografen og kunstneren Rune Johansen.
* Skiftende utstillinger av kjente nasjonale og internasjonale kunstnere.
* Atelier med bomulighet for kunstnere i kortere perioder.

Kaviarfabrikken skal også kunne brukes som arena for andre kulturarrangement, kurs, konserter, teater, boklanseringer, seminarer, events mm. Kaviarfabrikken er oppført som objekt nr. 136 i Kulturminneplan for Lofoten. 

Da de berømte «street art»-kunstnerne Dolk og Pøbel hadde utstilling på Kaviarfabrikken sommeren 2010 , var bygningen uten både vann og strøm. Det forhindret ikke utstillingen fra å bli godt mottatt - av blant annet internasjonal, nasjonal og lokal presse.
Kaviarfabrikken startet opp i 1920 og var i virksomhet frem til midten av 90-tallet. Den har dyp forankring i Henningsvær og de fleste familiene her har hatt en tilknytning til arbeidet på fabrikken.

Referanser
----------

1. ↑  *Lofotposten: Hun har forvandlet en grå andunge til en hvit svane ... og hun vant Vågans kulturpris*  Publisert: 09.01.2015.
2. ↑  *Nfk.no: RESTAURERING OG NY BRUK AV KAVIARFABRIKKEN* Publisert: 23.06.2010. Arkivert 14. mai 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Aftenposten.no: Fra kaviar til kunst i Lofoten* Publisert: 04.06.2012.
4. ↑  *Theartnewspaper.com: Art space to open in Norwegian caviar factory* Publisert: 12.05.2010.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Birmingham Museum and Art Gallery, klokketårnet er kjent som «Big Brum», Birminghams svar på «Big Ben» i London.
**Birmingham Museum & Art Gallery (BM&AG)** er et offentlig kunstgalleri i Birmingham, England, som har eksistert siden 1885. Galleriet har en samling av internasjonal kunst av betydelig kunstnerisk verdi: maleri, keramikk, metallarbeider, smykker, arkeologiske gjenstander, etnografiske gjenstander, samt inneholder lokalhistorie og industrihistorie. Galleriet har en betydelig samling av pre-rafaelittisk kunst og den største samlingen i verden av verkene til Edward Burne-Jones.

Museet og kunstgalleriet har den største delen av kommunebygning som ble bygget kun et tiår etter det opprinnelige kommunebygningen, subsidiert av departementet for gass og energi for å omgå lovbestemmelsene for offentlige bibliotek og museer som begrenset bruken av offentlig midler til kunsten. Galleriet, som ligger sentralt i Birmingham, blir administrert av Birminghams byråd. Hovedinngangen er lokalisert i Chamberlain Square nedenfor klokketårnet. Inngang til museet og galleriet er gratis, men noen større utstillinger i Gas Hall kan kreve en billettpris.

Assosiert museer som tilknyttet
-------------------------------

Birmingham Museum & Art Gallery har flere undermuseer, noen stengt i løpet av vintersesongen, i historiske bygninger.

* Aston Hall, i Aston, bygget 1618–1635
* Blakesley Hall, i Yardley, hus bygd i Tudorstil
* Museum of the Jewellery Quarter, et museum for smykkekunst, Hockley (åpent hele året)
* Sarehole Mill, i Hall Green, en vannmølle eller kvern
* Soho House, i Handsworth, hjemmet til Matthew Boulton med utstillinger om månesamfunnet (Lunar Society)
* Weoley Castle (ruiner), i Weoley Castle

Vitenskapsmuseet i Newhall Street fra 1951–1997 er nå stengt, men mange av utstillingene er flyttet over til et uavhengig vitenskapsmuseum som krever en billettpris.

Litteratur
----------

* *All About Victoria Square*, Joe Holyoak, The Victorian Society Birmingham Group, ISBN 0-901657-14-X
* *By the Gains of Industry – Birmingham Museums and Art Gallery 1885-1985*, Stuart Davies, ISBN 0-7093-0131-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Birmingham Museum and Art Gallery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BM&AGs samlinger på nettet
* Selection of BM&AG's Pinto Collection of Treen
* Art & Islam – BM&AG exhibition website
* Birmingham City Council – BM&AG nettsted Arkivert 10. oktober 2008 hos Wayback Machine.
* Revolutionary Players – BM&AG administrated website

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Den tsjetsjenske republikken Itsjkeria** var en delvis anerkjent utbryterstat fra den den tsjetsjensk-ingusjetiske republikken. Den 31. november 1991 ble det i Ingusjetia avholdt en folkavstemning der resultatet ble separasjon fra den tsjetsjensk-ingusjetiske republikken og tilslutning til russiske føderasjonen som en konstituert republikk.

Den første Tsjetsjenia-krigen 1994–96 resulterte i seier for separatistenes styrker. Etter å ha oppnådd en *de facto* uavhengighet fra Russland i 1996 mislyktes den tsjetsjenske regjeringen med å kontrollere kriminaliteten, og Groznyj ble som en magnet for kriminalitet. I november 1997 utroptes Tsjetsjenia til en islamsk republikk. Til tross for at valget ble ansett som korrekt, ble landets selvstendighet bare anerkjent av det da talibanstyrte Afghanistan.
Den andre Tsjetsjenia-krigen begynte i august 1999 etter at tsjetsjenske islamister hadde tatt seg over grensen til Dagestan og der erklært hellig krig, jihad. Dette, sammen med en rekke terrorattentat, medførte en intervensjon fra Russland som førte til at den islamistiske regjeringen ble styrtet, og dette gjorde slutt på utbryterstaten. Det foregikk en geriljakrig i området i flere år etter dette.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑  Staff, Guardian (8. september 1994). «Defiance of the wolf baying at Yeltsin's door». *the Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2022.
3. ↑  Reynolds, Maura (28. september 2001). «Envoys of Russia, Chechnya Discuss Options for Peace». *Los Angeles Times* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2022.
4. ↑  Womack, Helen (10. august 1999). «Dagestan moves to state of holy war». *The Independent* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2022.
**Birmingham St George's Football Club** var en engelsk fotballklubb som eksisterte fram til 1892. Klubben var fra Birmingham som ligger i den engelske regionen Vest-Midlands.

Historie
--------

Klubben deltok i FA-cupen for første gang i 1884/85 sesongen der de tapte 3-2 for Walsall Swifts den 10. januar 1885 i turneringens 3. runde. Deres beste prestasjon i denne turneringen kom i 1888/89 sesongen da de tapte i kvartfinalen mot Preston North End som vant FA-cupen den sesongen. Totalt deltok klubben åtte ganger i FA-cupen.

Da Football Alliance startet opp i 1889/1890 sesongen var Birmingham St George's en av de opprinnelige medlemmene. Av de tolv lagene som deltok i serien i 1888/89 endte de på en 7.-plass med ni seire, tre uavgjorte og ti tap. Året etter ble de nummer 4, mens de i 1891/92 endte som nummer tolv og sist på tabellen.

I 1892 ble klubben oppløst på grunn av finansielle problemer.

FA-cup historie
---------------

* 1884/85: Slått ut i 3. runde av Walsall Swifts.
* 1885/86: Slått ut i 1. runde av Derby County.
* 1886/87: Slått ut i 4. runde av West Bromwich Albion.
* 1887/88: Slått ut i 2. runde av West Bromwich Albion.
* 1888/89: Slått ut i kvartfinalen av Preston North End.
* 1889/90: Slått ut i 1. runde av Notts County.
* 1890/91: Slått ut i 2. runde av West Bromwich Albion.
* 1891/92: Slått ut i 1. runde av Sunderland.

Kilder
------

* Rollin, Jack (1998): *ROTHMANS BOOK OF FOOTBALL RECORDS*.   
 Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) FA-cupen 1888/89 (RSSSF)
*«Tongansk» kan også referere til Tonga.*

**Tongansk** er et austronesisk språk som snakkes på Tonga, hvor det er et offisielt språk sammen med engelsk. Foruten befolkningen på Tonga på rundt 100 000 mennesker, har språket også brukere i Amerikansk Samoa, Australia, Canada, Fiji, New Zealand, Niue, USA og Vanuatu, og snakkes til sammen av rundt 125 000 mennesker.

Tongansk er i den polynesiske gruppa av språk i den austronesiske språkfamilien, i samme gruppe som blant annet hawaiisk, maorisk, samoansk og tahitisk. Det danner sammen med niuisk den tonganske språkgruppa.

Tongansk skriftspråk ble utviklet av misjonærer tidlig på 1800-tallet. Flere ulike systemer basert på det latinske alfabetet ble brukt. Dagens standard ble innført av Tongas geheimråd (*privy council*) i 1943.

Referanser
----------

1. 1 2  Ethnologues tall fra 2009
2. ↑  Tongan (Faka-Tonga) i Simon Agers *Omniglot : the online encyclopedia of writing systems and languages*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
NRK Nyheter sin logo
**Nyhetsdivisjonen** er en divisjon i NRK med ansvar for nyhetsproduksjon i NRK. De fleste av divisjonens medarbeidere hører til NRKs hovedkontor på Marienlyst i Oslo, men Nyhetsdivisjonen har også korrespondenter rundt om i verden. I tillegg samarbeider Nyhetsdivisjonen tett med Distriktsdivisjonen og NRK Sápmi.

  

Helje Solberg er direktør i Nyhetsdivisjonen.

Produksjon
----------

Nyhetsdivisjonen produserer for både TV, radio og nett. Dagsrevyen er Norges største nyhetsprogram på TV og har per 2022 ca. 500 000 daglige seere. Dagsnytt 18 er NRKs fremste nyhetsprogram for radio, og nettsiden nrk.no er Norges nest største nyhetsnettsted.

Korrespondenter
---------------

NRK Nyhetsdivisjonen har ti utenriksstillinger verden rundt. Disse kalles korrespondenter, som fra fransk betyr "e*n journalist med fast base i et annet land som sender rapporter hjem."*

#### NRKs korrespondenter høsten 2022

* Washington DC: Lars Os og Tove Bjørgaas
* Nairobi: Vegard Tjørhom
* Beijing: Philip Lote
* London: Gry Blekastad Almås
* Moskva: Jan Espen Kruse
* Brussel: Simen Ekren
* Berlin: Roger Sevrin Bruland
* Istanbul: Åse Marit Befring
* Midtøsten (Beirut): Yama Wolasmal
* Norden (Stockholm): Joakim Reigstad

Referanser
----------

1. ↑  «Slik er NRK organisert». Besøkt 6. oktober 2022.
2. ↑  «NRKs korrespondenter». Besøkt 6. oktober 2022.
**Den tropiske stormen Laura**| 

|  |
| --- |
| *Satellitbilde av Laura* |

 |
| **Varighet:** | 29. september - 1. oktober |
| **Høyeste vindhastigheter:** | 95 km/h |
| **Totale skader (i USD):** | 0 |
| **Antall døde:** | 0 |
| **Berørte områder:** | Storbritannia, Norge, Nederland |

Lauras bane.
**Den tropiske stormen Laura** er den tolvte stormen og den første subtropiske syklonen i den atlantiske orkansesongen 2008. Laura ble dannet 29. september 2008 av et stort ikke-tropisk lavtrykksområde rundt 1635 km vest for Asorene.

Stormhistorie
-------------

Et stort ikke-tropisk system over de nordlige og midtre delene av Atlanterhavet beveget seg i siste uke av september vestover fra Asorene. Idet systemet kom inn over varmere vann antok det sakte tropiske trekk og ble navngitt den subtropiske stormen Laura 29. september. 30. september ble Laura omklassifisert fra subtropisk til tropisk storm. Laura gikk 1. oktober i oppløsning.

Konsekvenser
------------

Rester av Laura førte til mindre materielle skader og forsinkler i flytrafikken på De britiske øyer og i Skandinavia. I det sørlige Norge mistet 10 000 strømmen for en kortere eller lengre tidsperiode, mens det noen steder i Nederland ble meldt om flom som følge av kraftig nedbør.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tropical Storm Laura (2008) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* National Hurricane Centers arkiv på den subtropiske stormen Laura

| Tropiske sykloner i den atlantiske orkansesongen 2008 |
| --- |
| Arthur • Bertha • Cristobal • Dolly • Edouard • Fay • Gustav • Hanna • Ike • Josephine • Kyle • Laura • Marco • Nana • Omar • TD 16 • Paloma |
| 

|  |
| --- |
| Saffir-Simpson orkanskala |
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |

 |
**Zhang Wentian** (kinesisk: 张闻天, pinyin: *Zhāng Wéntiān*, født 30. juni 1900 i Nanhui i Kina, død 1. juli 1976 i Wuxi) var en ledende kinesisk kommunistisk politiker.

Zhang ble medlem av Det kinesiske kommunistparti i 1925 og ble sendt for studier til Sun Yatsenuniversitetet i Moskva. Der kom han inn i kretsen rundt Wang Ming og begynte etter hjemkomsten til Kina å spille en viktig rolle i kretsen som fikk tilnavnet de 28 bolsjeviker. 

Han var generalsekretær for det kinesiske kommunistparti fra 1935 til 1943, da denne stillingen ble avskaffet. Han deltok på «den lange marsjen», var kinesisk ambassadør til Sovjetunionen fra april 1951 til januar 1955, og viseutenriksminister for Folkerepublikken Kina fra desember 1954 til november 1960. I 1959 spilte han en viktig rolle i Peng Dehuai-affæren under Lushankonferansen.

Referanser
----------

1. ↑  Zhang Wentian (Det kinesiske utenriksdepartements hjemmesider)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhang Wentian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Zhang Wentian hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**Zhang Side** (forenklet kinesisk: 张思德, tradisjonell kinesisk: 張思德, pinyin: *Zhāng Sīdé*; født 19. april 1915 i fylket Yilong i provinsen Sichuan i Kina, død 5. september 1944 i Ansai nær Yan'an i provinsen Shaanxi) var en soldat i Folkets frigjøringshær, den kommunistiske revolusjonshæren i Kina. Fra 1934 var han en av soldatene Mao Zedongs livgarde. Han ble medlem av Det kinesiske kommunistparti i 1937. 

Han omkom i 1944 mens han forsøkte å berge medsoldater da en ovn brøt sammen. 

Ved en berømt tale tre dager etter, med tittelen «Tjen folket», ble han minnet av Mao og fremhevet som et sinnbilde for selvoppofrelse og edelmot. 

I talen siterte Mao den berømte historiker Sima Qian fra Han-dynastiets tid: *«Om enn døden rammer alle mann likt, kan den være vektigere enn Taifjellet eller lettere enn en fjær»* (人固有一死，或重于泰山，或轻于鸿毛。). Mao fortsatte: 

*«Å dø for folket er vektigere enn Taifjellet, men å arbeide for fascistene og dø for undertrykkerne er lettere enn en fjær. Kamerat Zhang Side døde for folket, og hans død var i sannhet vektigere enn Taifjellet»*.
Devisen *Tjen folket* ble sammen med andre som særlig *«Aldri for å gagne seg selv, alltid for å gagne andre»* og *«Utrettelig kamp»* kjerneprinsipper innen Det kinesiske kommunistparti. 

Det var i 1963 at Zhang Side ble løftet frem for alvor som et forbilde; det året opphøyet den kommunistiske partipropaganda også andre som eksempler til etterfølgelse primært for soldater, men også for folket generelt: An Yemin, Dong Cunrui, Lei Feng, Huang Jiguang og Norman Bethune. Fremhevelsen av Zhang Side skjøt fart under kulturrevolusjonen fra 1966 og fremover.

Eksterne lenker
---------------

* Posters med Zhang Side
* Talen *Tjen Folket* til minne om Zhang Side

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
«Strandlandskap»
**Ellen Favorin** (født 31. desember 1853 i Enare, død 27. mars 1919 i Lojo) var en finlandssvensk billedkunstner.

Favorin var datter av presten Anders Abraham Favorin og Lovisa Favorin f. Ingman. Flere av Favorins søsken var også malere. Favorin gikk på kunstskole i Finland 1870–1872 og i Stockholm i 1873–1874 samt studerte senere hos Eilit Petersen i München 1875–1876 och 1884–1885 og hos A. Normann i Düsseldorf 1878–1879. Hun var også innskrevet ved Académie Julian i Paris 1880–1882.

Favorin debuterte i 1877 og deltok i utstillingen «Finlands konstnärer» i 1892, 1896, 1897 och 1899. Hun var kjent for sine finske landskapsmalerier i liten skala. Hun bodde i Lojo i 1909–1919 og malte ofte landskapet rundt byen. Hun besøkte også Åland og Önningebykolonien, en kunstnerkoloni som holdt til der mellom 1886 og 1914. 

Favorin og hennes søster omkom i en brann i sitt felles atelje i Lojo. Deler av hennes produksjon ble ødelagt under brannen.

Referanser
----------

1. 1 2   Register of the Artists' Association of Finland[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Finnish National Gallery artist ID EF1A2070-4C6A-4C50-A4E7-0B6AD7B5AE5B, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Register of the Artists' Association of Finland, kuvataiteilijamatrikkeli.fi[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Wikipedia på finsk, BiographySampo[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Suomen kuvataiteilijat-matrikkeli - Finlands konstnärsmatrikel[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Om Ellen Favorin i det biografiska uppslagsverket Kansallisbiografia, på finska.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Geni
 |
**Forza Ranheim** (stiftet 17. juni 2004) er Ranheim Fotballs supporterklubb.

Historie
--------

Supporterklubben har sitt utspring fra uorganisert heiing av en gjeng av noen få gutter som fulgte Ranheim på kamp fra midten av 1990-tallet. På slutten av tiåret, nærmere bestemt i starten av juni 1999, ble det mer engasjement blant publikum. Da møtte nemlig Ranheim Rosenborg i cupen på Lerkendal. En gruppe samlet seg og kjøpte inn diverse effekter for å skape en god tifo.

Etter dette tok det en stund før supporterne organiserte seg igjen, men i 2003-sesongen begynte oppblomstringen på ny. Ranheim kjempet om kvalifiseringsplass for opprykk mens supporterne kjempet med. Dette ga mersmak, og i juni 2004 ble altså supporterklubben offisielt stiftet.

Supportersanger
---------------

I anledning Ranheims opprykk til Adeccoligaen etter 2009-sesongen, laget speaker og komponist Terje Walther en egen opprykkssang, *«Adecco-KOKOKO!»*, basert på melodien til *«Jeg gikk en tur på stien»*. Den har fått dårlig kritikk i media, og omtales av komponisten selv som verdens nest dårligste supportersang. Den dårligste mener både han selv og Aleksander Schau i FK Fotball på NRK P3 er den forrige supportersangen til Ranheim – *«Ra-Ra-Ra-Ranheim»*.

Se også
-------

* Trondheim
* Ranheim
* Ranheim Idrettslag
* Ranheim Fotball
* DnB NOR Arena

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss». Forza Ranheim. Arkivert fra originalen 1. september 2013. Besøkt 1. desember 2009.
2. ↑  «– Verdens nest dårligste supportersang». Adressa.no. 21. oktober 2009. Besøkt 1. desember 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Forza Ranheim på Facebook
* Ranheim Fotball på Facebook
* Fotballklubbens nettside
**Ulrich V** kalt *«der Vielgeliebte»* (den elskede) (født 1413, død 1. september 1480 i Leonberg) var greve av Württemberg fra 1419 til 1480.

Liv
---

Etter farens tidlige død tok moren og de Württembergske rådene over formynderskapet for Ulrich og hans eldre bror, Ludvig I.
Ludvig ble myndig i 1426 og tok over styret av landet, inntil Ulrich i 1433 begynte å regjere sammen med broren. Etter at de to brødrene hadde regjert sammen i noen år, giftet Ulrich seg med Margaret av Cleves i 1426 og fikk gjennomslag for deling av landet. Dette ble stadfestet 23. april 1441. Ulrich ble tildelt de austlige og nordlige delene med Stuttgart som hovedstad. Ludvig ble tildelt de vestlige og sørlige delene med Urach som hovedstad; områder i Alsace ble også innlemmet i hans land. Delingen var ment til å bare vare i fire år men ble gjort permanent den 25. januar 1442 i Nürtingerkontrakten.

I 1444 gav Ulrich sin støtte til huset Habsburg med kong Friedrich III som overhode under den gamle Zürichkrigen i kamp mot det sveitsiske edsforbund. Sammen med hans allierte: markgreve Albrecht Achilles av Brandenburg, erkebiskopen av Mainz Dietrich Schenk av Erbach og Jakob I av Baden formet han kjernen Mergentheimeralliansen. Denne alliansen dannet en protest mot de frie riksstadene. Spenningene mellom alliansen og riksstedene nådde sitt høydepunkt da markgreve Albrecht og rikstaden Nürnberg i 1449 var i strid. 

I 1450 fikk Ulrich etter brorens død ansvaret for sine nevøer, de framtidige grevene av Württemberg-Urach Ludvig II og Eberhard V. Situasjonen førte til en krangel med Fredrik I, palatinat, som også framla et krav om å få ansvaret for de to barna. Ludvig II døde allerede i 1457. Eiendommene som tilhørte Urach-delen av Württembergslekten gikk videre til Eberhard V i 1459.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 121765482, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, oppført som Wilhelm III Herzog von Bayern, The Peerage person ID p4303.htm#i43022, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Count of Württemberg Ulrich V, FAST-ID 446627, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   The Peerage person ID p4303.htm#i43022, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.regesta-imperii.de[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   www.regesta-imperii.de[Hentet fra Wikidata]
8. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

  


|  |
| --- |
| Ulrich V av Württemberg **Huset Württemberg****Født:** ukjent dato i 1413  **Død:** 14. september 1480 |
| Titler som regent |
| Forgjenger :**Eberhard IV** | **Greve av Württemberg**1419-1480 | Etterfølger :**Eberhard VI** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ulrich Pschera** (født 2. juli 1961) er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Øst-Tyskland. Han tok sølvmedalje i junior-VM i Mont-Sainte-Anne i 1979. I 1980/81 deltok han i den tysk-østerrikske hoppuka, der han ble nummer 18 sammenlagt med 13.-plass i Oberstdorf 30. desember 1980 og i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1981 som beste plassering i enkeltrenn. I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1981 ble han nummer 20. Han ble nummer 66 sammenlagt i verdenscupen sesongen 1980/81.

Pschera ble DDR-mester i stor bakke i 1981. Han ble nummer 2 i storbakkerennet i Svenska Skidspelen i Falun i 1982, et renn som dog ikke var en del av verdenscupen.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Skispringen DDR – Meisterschaften (besøkt 26. februar 2011)
* Svenska Skidspelen: Pristagare i Svenska Skidspelen Arkivert 18. august 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ulrich Pschera – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Ellen Fjestad** (født 3. juli 1979) er en norsk forfatter.

Fjestad kommer fra en gård på Hedmarken. Hun er utdannet sykepleier og gartner, har befalsutdanning fra Hæren, har jobbet i Ungdomstjenesten i Oslo og på sprøyterom i Amsterdam. Hun arbeider per 2013 som terapeut i et tegnspråklig miljø. 

Fjestad gikk på NBIs forfatterutdanning, og debuterte i 2012 med boka *Sammen skal vi holde himmelen*. Den hadde året før gått til topps i Schibsted Forlags romanmanus-konkurranse i kategorien barn og ungdom.

For debutboka fikk hun U-Prisen 2013. Prisen ble dette året delt ut til to bøker og to forfattere. Den andre var Marianne Kaurin som fikk den for boka *Nærmere høst*.

Fjestad har tenkt sin debutbok som den første i en serie på minst tre bøker. Bok nr to kom i 2015, med tittelen *Døgnfluedans*,

Bibliografi
-----------

* 2012 – *Sammen skal vi holde himmelen* – ungdomsroman
* 2015 – *Døgnfluedans* – ungdomsroman, Schibsted

Referanser
----------

1. ↑  «Sommersnakk med Ellen Fjestad», deichman.no 6. august 2013

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterpresentasjon hos Schibsted Forlag Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
En kabukiskuespiller som fiskeselger.
**Kabuki** (歌舞伎, kabuki) er en japansk teaterform som oppstod på begynnelsen av 1600-tallet. Kabuki er kjent for en stilisert spillestil og en spesiell sminking, den såkalte kumadori-sminkingen. Kraftfulle linjer i rødt, blått eller svart skal understreke bevegelsene til ansiktsmusklene og symboliserer den grunnleggende karakteren til rollefiguren.

Etymologi
---------

Ordet *kabuki* er avledet av verbet *kabuku*, som betyr å være eksentrisk, å opptre på en oppsiktsvekkende måte, eller å overtre grensene for hva normal adferd skulle tilsi.

Historie
--------

Teaterformen ble innført i 1603 av Izumo no Okuni (som betyr "Okuni fra Izumo"), ei ung jente som tjente som *miko* i Kyoto, da hun kledt i et spesielt mannskostyme tok til å framføre en ny form for dansedrama på elvebreddene. Dette skal ha foregått i Kyoto. Kostymet jenta bar skal ha vært typiske for en gruppe menn som ble kalt "kabukimono" og som var kjent for å være svært eksentriske eller for ikke å innordne seg etter samtidens normer. Denne typen opptredener, der kvinnelige skuespillere fremførte morsomme stykker fra dagliglivet, ble raskt svært populære, og Okuni ble til og med bedt om å spille for keiserhoffet. 

Etterhvert ble det fremført mange stykker som var svært dristige, for ikke å si uanstendige. Mange av skuespillerne var prostituerte, og atmosfæren blant tilskuerne var ofte voldelig. I 1629 ble det forbudt for kvinner å spille skuespill med den begrunnelsen at herskerne ville verne den offentlige moralen. Kabukitradisjonen fortsatte med mannlige skuespillere, men i samme stilen, og også disse drev ofte med prostitusjon i tillegg til skuespillet. I 1652 forbød shogunen derfor også unge menn å spille skuespill.

Teaterformen er skrevet inn på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Se også
-------

* kuroko
* kōken

Referanser
----------

1. ↑  Japan Arts Council. «Invitation to Kabuki | Kabuki means». *www2.ntj.jac.go.jp*. Arkivert fra originalen 12. november 2017. Besøkt 13. november 2017.
2. ↑  Japan Arts Council. «Invitation to Kabuki | Birth of kabuki». *www2.ntj.jac.go.jp*. Arkivert fra originalen 18. februar 2013. Besøkt 13. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kabuki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Nicolas-Joseph Raux** (**Luo Guangxiang** 羅廣祥, født 14. april 1754 i Ohain nær Avesnes i bispedømmet Cambrai i Frankrike, død 16. november 1801 i Beijing i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende lasaristordenen.

Virke i Kina
------------

Han kom til Kina i 1784 i den første gruppen av fem lasarister som skulle prøve å videreføre jesuittenes mangeårige arbeid i landet, primært det det kinesiske keiserhoff. Jesuittordenen var blitt oppløst i 1773, og det var viktig for Den katolske kirke å gjøre hva den kunne for at fruktene av deres arbeid ikke skulle gå tapt.[]

Roux hadde trådt inn i Kongregasjonen for misjonen (lasaristene) i Paris den 18. juli 1771 og ble presteviet den 15. mars 1777. Han ble professor i teologi ved Saint-Lazare før han ble sendt til Kina,[] en gruppe på fem lasarister. De kom frem til Guangzhou den 1. september 1784. Tre av de fem kom til Beijing og fikk der overta Beitang-kirken, offisielt den 29. april 1785. Raux, som var lasaristmisjonens leder, som hadde vært en av det kinesiske hoffs tolker under Macaulay-sendeferden i 1793, ble i 1795 junior visedirektør ved det keiserlige astronomibyrå, en stilling han hadde til sin død.[]

Litteratur
----------

* Nicolas Standaert (red.): *Handbook of Christianity in China – Volume One: 635-1800*, Brill, Leiden 2001, s. 350, 720
* Van den Brandt: *Lazaristes en Chine*, no. 13.
**Kabyler** er en berbisk folkegruppe med opprinnelse i Kabylia i Algerie. Kabylene regnes som den nest største gruppen av berbiske stammefolk, etter chleuhene i Marokko.

De er etterkommere av fortidens numidere. Hovedparten av kabylene har tradisjonelt vært bosatt i provinsen Constantine, i Store og Lille Kabylia, eller kystbeltet mellom Isser og Oued-el-Kebir, eller sørøst for dette på og omkring Djebel Aurês til Tunis’ grense. Mindre grupper har vært bosatt langs kysten i provinsen Alger mellom Cherchell og Tenês samt i oasene Msab og Ouargla sør for Djedi.

Størstedelen av dem har bevart sitt berbiske språk, kabylsk, og sine kulturtradisjoner. Deres religion er for det meste islam. Overbefolkning har i lang tid tvunget frem utflytting fra området og arbeidsmigrasjon av menn som sender penger fra Algeries byer og fra utlandet.

Kabylene gjorde ved flere anledninger opprør og kraftig motstand mot franskmennene, og landet var et kjerneområde for FLN under uavhengighetskrigen 1954–1962.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |