recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**MSD Animal Health** er en divisjon i MSD (Merck i USA og Canada) som utvikler og selger legemidler og vaksiner til dyr.

MSD Animal Health Innovation AS
-------------------------------

MSD Animal Health Innovation (tidligere Intervet Norbio) er et norsk bioteknologiselskap med base i Bergen. Selskapet ble opprinnelig stiftet i 1985 (Norbio) og var opprinnelig eid av Selmer Sande konsernet. Selskapet hadde i starten flere ulike aktivitetsområder, men spesialiserte seg etterhvert på utvikling av vaksiner og legemidler til oppdrettsfisk. I 1993 kom selskapet Intervet inn som hovedeier og selskapet skiftet navn til Intervet Norbio. Intervet, et av verdens største veterinærfarmasøytiske selskap ble eneeier av Intervet Norbio i 1998. Etter ulike oppkjøp av eierselskapet Intervet fra 2007 ble salgsaktiviteten skilt ut i et eget selskap (Intervet Norge) og Intervet Norbio ble et rent Fou selskap i konsernet. Selskapet har siden 2010 vært et FOU selskap innen MSD Animal Health, dyrehelsedivisjonen i MSD et av verdens største legemiddelfirma. MSD Animal Heath Innovation er et av verdens ledende selskaper innen utvikling av vaksiner til kaldtvannsarter i industriell oppdrett, primært laks.

Selskapet har siden 1999 hatt et søsterselskap i Singapore som utvikler vaksiner til varmtvannsarter i akvakultur.

MSD Animal Health Innovation holder til på Høyteknologisenteret i Bergen og har ca. 20 ansatte, som er en integrert del av den globale FOU aktiviteten i MSD Animal Health.

Referanser
----------

1. ↑
***Protoceratops*** er en planteetende dinosaurart som levde i tidlig kritt og som tilhører ceratopsia. Protoceratops levde i Gobiørkenen i Mongolia og i Nord-Amerika.

Navnet
------

Navnet kommer fra gresk *proto-/πρωτο-* «første», *cerat-/κερατ-* «horn» og *-ops/-ωψ* «face», som betyr «det første hornansiktet».

Beskrivelse
-----------

Protoceratops hadde et smalt, krokbøyd nebb som var dekket av horn, som hos fugler og skilpadder. Skjærende tenner vokste i rader i munnen. Etter hvert som de ble slitt, ramlet de gamle ut og ble erstattet av nye og skarpe tenner. Mange eksperter tror at dinosauren var nærsynt, det vil si at den bare så godt på kort avstand, omtrent som nesehorn gjør i dag. Kragen var støttet av beinspiler i stedet for å være en massiv beinplate, og dette reduserte vektbelastningen på skjelettet. Hannen hadde mer stående krage enn hunnen, kanskje for å imponere henne. Alle beina var som tykke stokker, men forbeina var kortere enn bakbeina. Den lange halen viser at forgjengerne dens gikk på to bein. En lang hale fungerte som balansestav i oppreist stilling.

Den kunne bli opptil 2,5 meter lang, opptil 75 cm. fra hoftene til bakken, og kunne trolig veie opptil 260 kg.

Referanser
----------

1. ↑  Liddell & Scott (1980). *Greek-English Lexicon, Abridged Edition*. Oxford University Press, Oxford, UK. ISBN 0-19-910207-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Protoceratops* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Protoceratops* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Protoceratops* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Protoceratops* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Protoceratops* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Protoceratops* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Minnesten for konsentrasjonsleiren Börgermoor**Börgermoor** var en tysk konsentrasjonsleir ved Aschendorf i Emsland under det tyske naziregimet.

Leiren ble opprettet i 1933, kort tid etter riksdagsbrannen og de påfølgende massearrestasjonene av nazistenes politiske motstandere.

I starten var det kun politiske fanger i leiren – hovedsakelig sosialdemokrater og kommunister. Innenriksministeren i Preussen, Hermann Göring, planla opprinnelig at alle delstatens politiske fanger, i alt 10000, skulle plasseres i leire i landkreis Emsland.
Planen var å bygge 8-10 leirer i området.

Da Heinrich Himmlers SS overtok ansvaret for konsentrasjonsleirene i 1934, ble Görings planer for en konsentrasjonsleir for Preussen lagt bort. Fra Emsland var det kun Börgermoors naboleir Esterwegen som ble med i Himmlers prosjekt for å strømlinjeforme de tyske konsentrasjonsleirene.

Fra 1934 til 1936 var Börgermoor plassert under de tyske justismyndigheter, og skulle fungere som straffeanstalt. Med kommandøren fra Oranienburg, Werner Schäfer, som ansvarlig var det imidlertid liten forskjell på straffemetodene fra denne leiren og de leirene som ble organisert av SS.

Straffearbeidet var hardt og bestod av kultivering av myrlandskapet i området, kun ved bruk av hakke og spade. Planen var å kultivere 50 000 hektar bare ved hjelp av håndkraft innen 10 år, og med dette rydde plass for 2300 nye bosettinger. Bare en liten del av målet lykkes før krigen sluttet.

Da krigen startet ble leiren brukt til å straffe desertører og tyske soldater som var dømt for desertering, ordrenekt og feighet. Disse mennene ble kalt «Myrsoldater».

I 1941 beordret Hitler at myrkultiveringen skulle avsluttes. Fangene skulle benyttes til mer produktivt arbeid ved bondegårder i området. I 1942 sendte man 2000 krigsfanger fra Emsland-leirene til Nord-Norge for arbeidsinnsats (Wikingeinsatz). Arbeidet bestod i å bygge veier og festninger. På grunn av dårlige forhold og hardt arbeid døde 168 av disse allerede første året. Ved evakueringen av Finnmark i 1944 ble fangene sendt sørover, blant annet til Trondenes. Etter kapitulasjonen i 1945 ble knapt 300 av de tyske fangene flyttet til Wehrmachts fangeleir «Rohrbrunn» ved Brevik. Den tyske krigsretten fortsatte sin virksomhet i Norge utover sommeren og høsten 1945, blant annet med Hans Filbinger som dommer. Etter offentlig omtale ble leiren avviklet og de siste fangene returnerte til Tyskland i løpet av 1946.

10. april 1945 ble leiren evakuert ved at 1100 fanger ble sendt på en dødsmarsj til Aschendorfermoor. 267 menneskeliv gikk tapt i marsjen.

Den tyske skuespilleren og regissøren Wolfgang Langhoff var fange i Börgermoor 13 måneder i 1933/34. Sine erfaringer fortalte han om i boken Myrsoldater utgitt i 1935.

Sangen «Die Moorsoldaten» ble laget i Börgermoor. Sangen er skrevet av Johann Esser og Wolfgang Langhoff, og musikken av Rudi Goguel.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. juli 2011. Besøkt 24. januar 2010.  DIZ Emslandlager
2. ↑  Ulateig, Egil. *Vi Menn*, nr 28, 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Svend Tråseth** (Traaseth, Trådset, Trosset) (født 1699 i Fåberg, død 1769 i Sør-Aurdal) var en norsk byggmester, kjent for oppførelsen av flere kirkebygninger i Gudbrandsdalen og Valdres.

Det er sannsynlig at han stod som ansvarlig for byggingen av Fåberg kirke i 1720-årene og Lillehammer kirke i 1733. I 1735-36 var han byggmester for Bagn kirke i Sør-Aurdal, og i 1735-37 for Aurdal kirke, Nord-Aurdal. Han bygde tårn til Elverum kirke i 1737 og takrytter til Hedalen stavkirke i 1738. I 1749-50 bygde han Bruflat kirke i Etnedal.
Alle kirkene hans var laftede korskirker.

I Bagn i Valdres virket han også som gjestgiver.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, oppført som Sven Olsen Traaset, KulturNav-ID 76f4cca1-aeef-4577-bd15-2d0104dca2cb[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sven\_Olsen\_Traaset, oppført som Sven Olsen Traaset[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
*Bóg się rodzi*, Studio Accantus, Polen
Franciszek Karpiński (1741-1825)
***Bóg się rodzi*** (*Gud er oss født*) er en berømt polsk julesang. Den er fast bestanddel av midnattsmessen *Pasterka* og går for å være Polens nasjonale julehymne.

Teksten er fra 1792, skrevet av Franciszek Karpiński og publisert første gang i verket *Pieśni nabożne* (*«pietetsfulle sanger»*). Melodien er antagelig fra 1500-tallet, fra kong Stefan Batorys tid.

Den var en kort tid foreslått som polsk nasjonalsang - for eksempel av Jan Lechoń.. Den er en av de kjæreste polske julesanger. Kjente fremføringer er av Anna Maria Jopek, Violetta Villas, Michal Bajor, Ryszard Rynkowski, Krzysztof Krawczyk og Eleni Tzoka

Referanser
----------

1. ↑  Maria Hubert von Staufer: Christmas Carols from Poland Arkivert 26. november 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  KARPINSKI Franciszek Arkivert 5. oktober 2011 hos Wayback Machine..
3. ↑  A. G. Piotrowska, Uniwersytet Jagielloński, Instytut Muzykologii, Polish songs performing national anthem function
4. ↑  Waldemar Smaszcz, *A komuż, jak nie Ewie Lipskiej*, Civitas Christiana
5. ↑  Jerzy Snopek, Autor des Buches *Oświecenie. Szkic do portretu epoki* (Warschau, 1999)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Fyrstikkbakken** (7–13F, 6–34) er en vei på Bryn i grenseområdet mellom bydelene Alna og Østensjø i Oslo. Den gikk opprinnelig fra Nils Hansens vei til Tvetenveien. I dag er imidlertid stykket mellom Nils Hansens vei og Jernbaneveien en gangbro, og det er også kjørebegrensninger på stykket fra en snuplass øst for Jernbaneveien og ned til nevnte vei. I prinsippet er da veien en blindvei som går mer eller mindre vestover fra Tvetenveien.

Veien fikk navn i 1963 etter Bryn-Halden & Nitedals Tændstikfabrik, som lå på Bryn fra 1878 til 1932.

De tidligere produksjonslokalene i nr. 7 er ombygget og brukes av Savo kontormøbler. I nr. 9 er et høyhus fra midten av 1960-årene tilhørende Fyrstikkbakken borettslag. I nr. 12–14 var det i sin tid arbeiderboliger oppført i 1872, men disse brant i 1990-årene. I deres sted er det bygget terrassehus.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fyrstikkbakken». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 192. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (F)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
TDCs norske hovedkvarter i Nydalen i Oslo.
**TDC Norge AS** var et norsk teleselskap og det norske datterselskapet til danske TDC.

TDC kjøpte opp Song Networks i 2004, og fikk dermed en avdeling i Norge, som de første årene var kjent som **TDC Song AS**. TDC Norge konsoliderte seg gjennom kjøp av de tidligere selskapene ElTele Øst, samt nevnte Song Networks Norge AS, og fikk dermed et ikke ubetydelig stamnett av optisk fiber samt et lokalt tilgangsnett (aksessnett) i de største byene og områdene rundt, særlig Oslo, Skien, Kristiansand, Stavanger og Bergen. Selskapet har fått store offentlige bredbåndskontrakter i blant annet Agder, Telemark og Bergen. I september 2014 ble det meddelt at TDC Gruppen kjøper teleselskapet Get.[1] Administrerende direktør er Gunnar Evensen.

TDC Norge (med Get) ble så kjøpt opp av Telia i 2018.[2] Selskapet er pr 2020 integrert inn i Telia Norge og eksisterer ikke lenger som et separat selskap.[3]

Referanser
----------

1. ↑  Kjøper Get for nesten 14 mrd.
2. ↑  e24.no - *Telia kjøper Get-eier- Telia har lenge jaktet etter en åpning i det norske bredbåndsmarkedet. Etter at Broadnet glapp har den svenske telegiganten nå fått kloa i Get-eier TDC Norge. Prislappen er 21 milliarder kroner.* (17.7.2018)
3. ↑  e24.no - *Telia tar det første steget etter oppkjøpet av Get: Legger ned TDC og smelter sammen fiber- og mobilnettene* (21.03.2019)
En gruppe esperantister i 2008.
En **esperantist** er en person som kan og bruker det internasjonale hjelpespråket esperanto.

På den første esperanto-verdenskongressen i Boulogne i Frankrike i 1905 ble det vedtatt en resolusjon om *esperantisme* som sier at man på esperanto benytter ordet «esperantisto» om enhver person som kan og bruker språket esperanto, helt uavhengig av hvilke anledninger han/hun bruker det i. 

Ettersom mange esperantister ikke en tilsluttet noen organisasjon er antallet esperantister i verden er vanskelig å fastsette, men tallene varierer mellom 100 000 og 2 000 000. 

For øvrig er det store forskjeller på hvor mye esperanto en esperantist egentlig kan. Kunnskapsnivået kan variere mellom alt fra nybegynner som kan føre enkle samtaler og forstå grunnleggende skriftlig og muntlig esperanto, til de som har esperanto som morsmål.
Ethnologue regner med at 200-2000 personer har esperanto som morsmål idag. Som regel har disse bodd eller bor ennå i hjem hvor esperanto brukes.

Se også
-------

* Esperanto
* Esperanto som morsmål
* Esperantos historie

Referanser
----------

1. ↑  Ethnologues rapport for esperanto

Eksterne lenker
---------------

* DENASK-L, diskusjonsgruppe for esperanto-familier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |
**TETs-21** (russisk: ТЭЦ-21), også kjent som ***Moskva-21 kraftverk***, er et både varme- og dampbasert, og et gass kombinasjonssyklus (CCGT) varmekraftverk beliggende i Dimitrovs-området (Dimitrovskij) like innenfor ringveien, nordvest i Moskva. I dette industriområdet ligger også kraftverk TETs-28. Det eies og opereres av kraftselskapet Mosenergo, og har en effekt på 1.800 MW i kraftproduksjon, og 5.763 MWth effekt i produksjonen av fjernvarme. Produksjonen kan nå helt opp i 9.650 GWt elektrisitet og 13.900 GWt lokal fjernvarme. Brenselstypen er naturgass, og sekundært mazut.

Byggingen av kraftverket begynte omkring 1960, og første byggetrinn stod ferdig i 1964. TETs-21 hadde da en effekt på 300 MW. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet ved en rekke anledninger, senest i 2008 da en ny enhet på 450 MW kom på plass. Anlegget har 11 turbiner, herav sju eldre fra 1964 hver med 110 MW effekt, to med 250 MW effekt av typen *UTMZ T 250-300*, videre en nyere 80 MW gassturbin fra 1983, og en kraftigere 450 MW gassturbin.

Eksterne lenker
---------------

* TEP-21 CHP - *Global Energy Observatory*. Besøkt 1. oktober 2017.
* Omtale på Mosenergos nettsider
**Marktiegelschanze** er et skihoppanlegg i Lauscha i Tyskland. Det ligger i Henriettenthal, på østsiden av byen, og består av fem hoppbakker med størrelse K92 (HS102), K47, K27, K16 og K10. Alle bakkene utenom den største er utstyrt med plastmatter, slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Den største bakken ble i årene 1993-2005 brukt i kontinentalcupen. Anlegget er eid av Wintersportverein 08 Lauscha.

Den første hoppbakken på stedet ble åpnet 28. november 1911. Senere er anlegget blitt ombygd og utvidet en rekke ganger. Den største bakken ble sist modernisert i 2005, K47-bakken ble sist ombygd i 2011-13. Etter den siste ombyggingen er K47-bakken gitt navnet Schwabenschanze.

Marktiegelschanze hadde renn i Thüringen-hoppuka på 1960-tallet, og i 1974 og 1977 renn i den årlige østeuropeiske vennskapsturneringen. Siste internasjonale renn i bakken var Alpen Cup (for juniorer fra Alpe-landene) i 2010.

Bakkerekord i K92-bakken er 109 meter, satt av Mario Seidl (Østerrike) i Alpen Cup i kombinert 27. februar 2010. I K47-bakken er rekorden 49,5 meter, i K16-bakken 17 meter (Oliver Reck) og i K10-bakken 11 meter.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Lauscha (besøkt 3. mars 2016)
* Wintersportverein 08 Lauscha: Marktiegelschanzen (besøkt 3. mars 2016)
* Adam Kwieciński: Skihoppresultater (besøkt 3. mars 2016)
**Brynjar Nielsen Meling** (født 29. mai 1967) er en norsk advokat.

Han ble cand.jur. i 1994 og har arbeidet som advokat siden 1997. Meling er mest kjent som forsvarer for Mulla Krekar. Han har også vært forsvarer i en lang rekke større straffesaker. Han var i Gulating lagmannsrett, i NOKAS-saken, forsvarer for den lokale Stavangermannen, som i etterkant av ranet stilte boligen til disposisjon for ranerne. Han var videre forsvarer for en av de tiltalte i norgeshistoriens første terrorforbundsak. Han har vært forsvarer i en rekke menneskehandelsaker. I Christoffer-saken var Meling bistandsadvokat for stefaren. Meling er også forsvarer i norgeshistoriens første gjenopptakelsessaker til ugunst for tiltalte, Kristin-saken. 

Meling er tidligere frelsesarmésoldat. Fordi noen hadde problemer med å skille hans rolle som advokat og hans engasjement i Frelsesarmeen, valgte Meling å melde seg ut av Frelsesarmeen. Flere hadde truet med å slette Frelsesarmeen fra sitt testamente, og Meling ønsket ikke hans engasjement som advokat skulle gå ut over den organisasjonen han var oppvokst i. Flere familiemedlemmer av Brynjar Meling er fortsatt medlemmer i Frelsesarmeen, bl.a. hans bror Jostein Nielsen. 

Meling er fortsatt aktiv musikant. Han har bl.a spilt tuba med Reidar Larsen og Terje Tysland. Han spiller også piano.

Diskografi
----------

* Terje Tysland: *Liddeli gla* (2009)
* Reidar Larsen: *Blåtoner fra bakrommet* (2015)

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fikk hjelp av Meling Arkivert 6. januar 2019 hos Wayback Machine. Sunnmørsposten
3. ↑  – Jus handler ikke om rettferdighet Arkivert 6. januar 2019 hos Wayback Machine. Krigsropet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brynjar Meling på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Brynjar Meling på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Per Roger Lauritzen** (født 1956 i Sandefjord), er en norsk skribent og friluftsmann.

Lauritzen var ansatt i Den Norske Turistforening i 34 år, blant annet som inspektør, informasjonssjef og redaktør. Siden 2011 er han ansatt i Norges Automobil Forbund (NAF) som redaktør av *NAF Veibok*, *NAF Reiseplanlegger* og *NAFs reisebøker*. Alene eller sammen med andre har han skrevet mer enn 80 bøker om natur, historie, reisemål, turisthytter og turmuligheter i Norge. Han har også vært redaktør for en lang rekke bøker, blant annet *Til fots i Norge* i 2000, *Norsk Fjelleksikon* i 2009 og *Norges beste padleturer* i 2017. 

Hovedverket er de ni bindene om *FjellNorge* (2001), *KystNorge* (2006) og *SkogNorge* (2009) som han skrev sammen med Leif Ryvarden. Sammen ble de tildelt *Den Norske Friluftslivprisen* 2007.

Bibliografi, et utvalg
----------------------

* *Norske fyrstasjoner*, 2019
* *Norske fjorder*, 2019
* *Omveier - fjellturer i pionerenes spor*, 2019
* *Norges beste utsikter*, 2017
* *Norges vakreste bilturer*, 2016
* *Tusen padleturer*, 2015
* *Hardangervidda*, 2013
* *Norges beste toppturer*, 2013
* *Langs Glomma*, 2010
* *Norges beste fjellturer* 2010
* *Grensesømmen* 2005
* *Jotunheimen* 2005
* *Norges grense* 2005
* *Sognefjellsveien* 2004
* *Hyttene i Rondane* 1999
* *Hyttene på Hardangervidda*, 1998

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90572367, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «oria.no - 90572367». *BIBSYS*. Besøkt 29. september 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Tara-ekspedisjonen** var en ekspedisjon ledet av franskmannen Etienne Bourgois for å krysse Nordishavet. Seilbåten «Tara» frøs inn i pakkisen nord for Sibir 3. september 2006 og drev med isen på samme måte som  Fridtjof Nansens «Fram» i 1893. 

Ekspedisjonen var en del av EU-forskningsprosjektet DAMOCLES, et prosjekt som skal kartlegge endringene i Arktis, og var en av flere klimaprosjekter i det  internasjonale polaråret. Mens Nansen brukte tre år, tilbakela «Tara» samme distanse på 507 dager. Dette viste at isen nå beveger seg hurtigere gjennom polhavet enn på Nansens tid.

Ekspedisjonen hadde i alt 20 internasjonale deltakere. Audun Bjørkedal Tholfsen var eneste norske deltaker ombord på «Tara». Liv Arnesen og Ann Bancroft skulle slutte seg til forskerne på «Tara» etter en kryssing av polhavet fra Ward Hunt Island i Canada. Men de måtte avbryte ekspedisjonen på grunn av ødelagt utstyr, ekstrem kulde og frostskader.

Referanser
----------

1. ↑  Liv Arnesens hjemmeside  Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tara (ship, 1989) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NRK nettklipp om Tara ekspedisjonen
I sannsynlighetsteori gir **Markovs ulikhet** en øvre grense for sannsynligheten av at en ikke-negativ stokastisk variabel er større enn en gitt positiv verdi. Ulikheten er oppkalt etter den russiske matematikeren Andrej Andrejevitsj Markov.

Ulikheten
---------

Hvis *X* er en stokastisk variabel og *a* > 0, så er

{\displaystyle {\textrm {Pr}}(|X|\geq a)\leq {\frac {{\textrm {E}}(|X|)}{a}}.}

Bevis
-----

Hvis *A* er en hendelse, la *I**A* være indikatorvariabelen til *A*. Det vil si at *I**A* = 1 hvis *A* skjer, og 0 ellers.
Da er

{\displaystyle aI\_{(X\geq a)}\leq X.\,}
Derfor er

{\displaystyle \operatorname {E} (aI\_{(|X|\geq a)})\leq \operatorname {E} (|X|).\,}
Merk at den venstre siden av denne ulikheten er det samme som

{\displaystyle a\operatorname {E} (I\_{(|X|\geq a)})=a\Pr(|X|\geq a).\,}
Dermed har vi at

{\displaystyle a\Pr(|X|\geq a)\leq \operatorname {E} (|X|),\,}
og siden *a* > 0, kan vi dividere begge sider med *a*.

Eksempler
---------

* Markovs ulikhet brukes til å bevise Tsjebysjevs ulikhet.
* Hvis *X* er en ikke-negativ stokastisk variabel med bare heltallige utfall, noe som ofte forekommer i kombinatorikk, så følger det av Markovs ulikhet at *P*(*X* > 0) ≤ *E*(*X*), ved å sette *a* =1.
**Jens Edvard Thomle** (født 26. februar 1862 i Kristiania, død 12. oktober 1945 i Oslo) var en norsk jurist.

Jens Edvard Thomle var sønn av høyesterettsassessor August Thomle og Catharina Kraft, bror av juristen Carl Sophus Thomle, og halvbror av statarkivar Erik Andreas Thomle. Han var elev ved Aars og Voss' skole, tok *examen artium* i 1879 og ble *cand. jur.* i 1886. I 1888 ble han ansatt i Finansdepartementet, hvor han i 1903 ble byråsjef. I 1910 ble han konstituert skattefogd i Bergen, og fikk fast utnevnelse året etter. Fra 1913 til 1916 var han konstituert skattefogd i Kristiania. Fra 1916 var han kontorsjef i ankenemnden for krigskonjunkturskatt, før han i 1918 ble ekspedisjonssjef i Finansdepartementet. Han gikk av i 1934.

Sammen med broren Carl Sophus Thomle og Paul I. Paulsen ga Thomle ut *Almindelig norsk Lovsamling* i 7 bind og 5 supplementbind (1905–1927). I 1931 ga han ut en stor samling oversettelser av tysk lyrikk fra 1600- og 1700-tallet.

Litteratur
----------

* Kaare Haukaas: «Thomle, Jens Edvard», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 16. Oslo: Aschehoug, 1969

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Merkenavnet Coca-Cola gjenkjennes over store deler av verden
Et **merkenavn**, iblant bare **merke** eller **modell** (på engelsk ***brand***), er et navn, logo, slagord eller designuttrykk som skiller et produkt eller tjeneste fra konkurrenter. Merker brukes av virksomheter i markedsføring og reklame. Opprinnelsen til begrepet, det engelske *branding*, er hentet fra brennmerking av kveg som var nødvendig for å identifisere eieren av hvert enkelt dyr i en flokk.

Tilsvarende teknikker for identifisering brukes også i ikke-kommersielle sammenhenger. På 1950-tallet ble fredsmerket designet for motstandere av atomvåpen, og på 1990-tallet ble en rosa sløyfe tatt i bruk for å skape oppmerksomhet om brystkreft blant kvinner.

Merker i markedsføring
----------------------

Restaurantkjeden McDonald’s bruker to gylne buer formet til bokstaven M som merkenavn
Luksusvareprodusenter som Bulgari bruker sitt merkenavn til å selge produkter

Utdypende artikkel: Merkevarebygging

Merkevarebygging bygger i stor grad på generelle teorier hentet fra kognitiv og sosial psykologi, økonomi og til en viss grad antropologi og sosiologi. De ledende merkevareforskerne i verden er for det meste psykologer og publiserer sine studier i journaler innen forskning på forbrukeratferd og markedsføring.

Merkevarebygging, også kalt (engelsk) *branding*, er en svært viktig del av virksomhetenes markedsføring. Sterke, etablerte merkevarer gir virksomhetene mange fordeler. Noen av disse fordelene er økt gjenkjøpsfrekvens, høyere prismargin, motstandsdyktighet mot angrep fra nye merker i kategorien og muligheter for attraktive vekstmuligheter gjennom merkeutvidelser, merkeallianser og lisensiater.

Merkenavnet kan utvikles til en symbolsk personifisering eller legemliggjøring av all informasjon knyttet til produktet, og bidrar til å danne assosiasjoner og forventninger rundt det i kundenes bevissthet. Et merkenavn består gjerne av en logo, skriftsnitt, fargeplan, symboler og lyd, som utvikles for å representere egenskaper, fordeler, verdier, ideer og sågar personlighet. Ofte er merkenavnet et registrert varemerke.

Et kjent eksempel er brusen Coca-Cola som for mange representerer noe amerikansk og ungdommelig, og ikke bare er en tørsteslukker.

I de senere år har merkevareledelse og det nært beslektete begrepet omdømmeledelse fått stor fokus i næringslivet.

Norske forskere på merkevareledelse er primært knyttet til Norges Handelshøyskole, Handelshøyskolen BI og Høyskolen Kristiania, og disse skolene tilbyr også flere kurs i merkevareledelse.

I 2007 kom den første norske læreboken i merkevareledelse; «Merkevareledelse på norsk» (Samuelsen, Peretz og Olsen) på Cappelen Akademiske forlag.

«Branding» kommer forøvrig egentlig fra et norrønt uttrykk : *brandr* (der d er stemt lyd) som betyr bumerke. Ordet ble brukt blant annet på utskjæringer på vikingskip. I Valdres ses ennå slike utskjæringer i takgavler på låver som viser gårdens identitetsmerke.

Se også
-------

* Egne merkevarer
* Varemerke
* Markedsføring
* Logo
* OEM

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC **·** BBC Things
 |
Avbildning på etruskisk speil fra venstre mot høyre: en satyr, Apulu, Fufluns og hans mor Semla.
**Semla** er det etruskiske navnet på den greske gudinnen Semele. Navnet er stundom feilstavet *Semia*. Hun var antagelig en jordgudinne. 

Hun var i henhold til etruskisk mytologi gift med Tinia, den øverste etruskiske gud, tilsvarende romernes Jupiter og grekernes Zeus. Med ham fikk hun sønnen Fufluns, en gud for plantelivet, lykke, vin, helse, og vekst for alle ting. Som sådan tilsvarte han greske Dionysos og deler mange av hans myter, inkludert fortelling om sin fødsel, som er en parallell til fortellingen om Zevs og Semele: Den gravide Semla ble drept av Tinia i form av hans lynstråle, men han fortsatte å bære fram den ufødte Fufluns ved å sy barnet inn i låret sitt og deretter føde ham selv. Imidlertid fortsatte Semla å opptre i kunstverk i tilknytning med den voksne Fufluns etter sin døde, noe som enten er mytologiens inkonsekvens eller en form for gjenoppstandelse.

På et etruskisk speil fra 300-tallet f.Kr. er det avbildet en kvinne beskrevet som Semla som holder *thyrsus* (en stav) og kysser den unge Fufluns mens han omfavner henne. I tillegg er Apulu tilstede og holder en laurbærgren. En gutt eller en satyr med en liten hestehale spiller på fløyte.

Referanser
----------

1. ↑  Grummond, Nancy Thomson de (2006): *Etruscan Myth, Sacred History and Legend*, s. 53
2. ↑   Grummond, Nancy Thomson de (2006): Myth and Sacred History, s. 116
3. ↑  Bonfante, Larissa, Swaddling, Judith (2006): *Etruscan Myths*, s. 52
4. ↑   Bonfante, Larissa, Swaddling, Judith (2006): *Etruscan Myths*, s.74

Litteratur
----------

* Bonfante, G. & Bonfante, L. (1983): *The Etruscan Language: An Introduction*, Manchester & New York
* Bonfante, Larissa, Swaddling, Judith (2006): *Etruscan Myths*, Austin: University of Texas Press
* Grummond, Nancy Thomson de (2006): *Etruscan Myth, Sacred History and Legend*, University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology
En typisk merkestein, om enn stor, fra Raggsteindalen i Buskerud.
**Merkestein** er en stein som ligger i eiendomsgrensen, og viser hvor grensen går. Navnet kommer av eldre ord for *markskille*, dvs. grenser i marka. Se også artikkel grensemerke for lignende bruk.

Ofte er steinene lagt som siktstrekninger, og i hjørner av grensen. Helt fra de eldste norske lovene har vi strenge forbud og straffer mot å flytte merkesteiner uten at eieren ga lov til det.

Merkesteiner kan ha en særegen form, og/eller ha figurmerker formet av streker malt på og/eller hogd inn i steinene på tilsvarende måte som med bumerker. I nyere tid kan det være bolter satt i stein for å markere et målepunkt som er angitt i et målebrev for eiendommen.

Merkesteiner er ofte særskilt omtalt og listet opp i eldre grensebeskrivelser for eiendommer i forbindelse med deling og utskilling av eiendommer fra et hovedbøle.

I dagligtale benyttes både milepæl og merkestein om hverandre i allegorisk form om hvor langt man har kommet, eksempelvis at en bestemt utgivelse er en merkestein innen en bestemt litterær sjanger.

Referanser
----------

1. ↑  «merkestein»[*død lenke*], *Bokmålsordboka*

Litteratur
----------

* Cappelen, Hans (2010): «Bumerker i Norge - en oversikt», i: Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610*, Oslo: Norsk Slektshistorisk Forening.
Asias folk ca år 1200, merkitenes område markert
**Merkitene** var et asiatisk steppefolk med et tildels mongolsk ledersjikt, og som spilte en stor rolle på Djenghis Khans tid. De levde av jakt og fiske. Fra den tid er tre klaner av dette folkeslaget kjent:

* Chakhat, under Khagatai Darmala Khan
* Uduyit, under Toghtoga Bei Khan
* Uwa, under Dayir Usun Khan

Deres område var ved det lavere løp av elven Selenga/Senga, sør for Bajkalsjøen. Som naboer hadde de folkene keraitene, naimanene og iskit-sakha-folket. 

Merkitene talte et burjatisk, en mongolsk dialekt. Men deres sjamaner benyttet for sin trolldomskunst iskit-sakha, en gammeltyrkisk dialekt. 

Folket skal ifølge legenden ha underkastet seg mongolene under Kabul Khan, altså en gang mellom 1130 og 1151. 

I blant annet *Mongolenes hemmelige historie* dukker merkitene av og til opp. Det ser ut som om den røvede merkiter og fyrstebrud Hoelun var mor til Djenghis Khan, og videre til at det var grunnen til at man senere røvet også merkiten Bortai til å bli Djenghis' hustru. Deres sønn Dzjosjy (*den fremmede*) kan muligens egentlig ha vært sønn av en merkiterfyrste, selv om Djenghis Khan tok ham til seg så som sin egen førstefødte. 

Deler av folket ble i 1205 opptatt blant mongolene, mens ledelsesskiktet flyktet til Turkestan, der de i 1217 ble fanget og drept.

En etterfølger av Djenghis Khan ved navn Orda Khan (død 1280) og første hersker av Orda-horden (Ordas Khanat eller Den hvite horde) behersket store deler av Sibir frem til Irtysj. Etterhvert døde folkeslagsnavnet merkitene ut i den folkenes smeltedigel som denne regionen var.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Wang Jian** (forenklet kinesisk: 王鉴; tradisjonell kinesisk: 王鑒; pinyin: *Wáng Jiàn*; Wade-Giles: *Wang Jian*, født 1598 i Taicang i provinsen Jiangsu i Kina, død 1677) var en ledende kinesisk landskapsmaler i Qing-dynastiets tidligste år. Han var en av en gruppe malere som fikk under tilnavnet «De fire Wang», som igjen inngår i gruppen «de seks klassiske mesterne». En hengende rull fra hans hånd skal være et av gruppens mest kjente verk; *Hvite skyer over Xiao og Xiang* (tusj og farger på papir).

Wang Jian kom fra en bakgrunn av fremstående embedsmenn, og han ble selv utnevnt til stilling som prefekt for Lianzhou. Hans oldefar Wang Shizhen (1526–1590) var en kjent samler av kinesisk kalligrafi og malerkunst, og Wang lærte meget ved å kopiere de gamle mesterverker han fant i samlingen. Han var særlig opptatt av de malere som gikk under tilnavnet «de fire mestre under Yuan-dynastiet», og lærte seg også å mestre elegante landskapsmalerier i «blå-og-grønn-stilen». 

Han utviklet et broderlig vennskap med Wáng Shímǐn, og sammen var de hovedeksponentene for «Luoyang-skolen» innen malerkunsten.

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, oppført som Jian Wang, Trove person-ID 1323096, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Wang Jian[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Nelson-Atkins Museum of Art, Nelson-Atkins Museum of Art person ID 12377, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Artnet, Artnet artist ID wang-jian-2-2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Merke** er en betegnelse som idag brukes til dels med samme betydning som kjennetegn, men da spesielt *bildekjennetegn* eller visuelle kjennetegn. Slike kjennetegn kalles også for logoer, spesielt når de inneholder bokstaver eller lignende figurer og stiliseringer. Bokstavmerker kalles monogrammer når de inneholder personers forbokstav(er), såkalte initialer.

I middelalderen – blant annet i sagaene – er ordet *merke* brukt mest om en fane; se merke (fane)

Ordet merke inngår idag i en rekke sammensetninger som bl.a. varemerke, grensemerke, stempelmerke, bumerke, våpenmerke (våpenskjold), tøymerke, femerke (dyremerke) og tømmermerke. 

Ordet inngår også i frimerke fordi dette er merker på brev for å vise at portoen er betalt.

Mange offentlige myndigheter har sine egne merker som de bruker som kjennetegn. Disse merkene er i Norge strafferettslig beskyttet i straffeloven § 165 mot «uhjemlet bruk». Det samme gjelder noe «som lett kan forveksles med slike». Tilsvarende rettsbeskyttelse har internasjonale organisasjoners kjennetegn i straffeloven § 166. Offentlige myndigheters merker kan ikke registreres som – eller inne i – varemerke eller design.

Litteratur
----------

* Fredrik B. Wallem: «En indledning til studiet af de nordiske bomærker», *Årbok 1902 for Foreningen til Norske Fortidsminners Bevaring*, Kristiania 1903
* Hallvard Trætteberg: *Fylkesmerker, Forslag fra Norges Bondelags fylkesmerkenevnd*, Oslo 1930
* Hallvard Trætteberg: *Norges våbenmerker. Norske by- og adelsvåben*, utgitt av Kaffe Hag, Oslo 1933
* Hans Cappelen og  Knut Johannessen : *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987
* Hans Cappelen: «Bumerker i Norge - en oversikt», i Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610*, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010
* Hans Cappelen: "Ny norsk straffelov med endringer for offentlige våpen, flere andre kjennetegn og symboler", *Heraldisk Tidsskrift*, bind 12 nr. 112, København oktober 2015, side 79–84
**Karl Magnus Brodersen** (født 10. oktober 1917, død 6. februar 1998) var en norsk pedagog, kjent fra Steinerskolen i Oslo.

Han introduserte blant andre Jens Bjørneboe til antroposofien, og flykter med ham til Sverige under den andre verdenskrig (1943). Brodersen var medredaktør i Horisont (tidsskrift) 1959-1967, og skrev flere artikler om Antroposofi, blant annet i Libra.

I 1971 ble han lærer på den nystartede Steinerskolen i Bærum på Grav gård. Og han var med å starte lærerutdanning for steinerskolepedagoger i 1981, som fikk navnet Rudolf Steinerhøyskolen.

På sin 80-årsdag ble Karl Brodersen hyllet av norske og utenlandske forfattere med et festskrift "På sporet av en virkelighet : festskrift til Karl Brodersen", med tema som Rudolf Steiner og antroposofien, karma og reinkarnasjon og teologi. 

Karl Brodersen var bror til sosiologen Arvid Brodersen. Han var gift med Christa Englert (1924-2011).

Utgivelser
----------

* *Underveis. Essays og artiker 1946-96* (Antropos, 1997)

Referanser
----------

1. ↑  Thomas Munthe, A Flayed Presence in the World fra Filologen 3/95
2. ↑  online artikler Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. fra Libra
3. ↑  Musings from Norway Arkivert 22. august 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Artikler av Karl Brodersen i Libra Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
* Biografi på tysk[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kolostomi** er en kunstig åpning fra tykktarmen. Den vanligste årsaken til at noen får anlagt kolostomi, er kreft i endetarmen eller i de nedre delene av tykktarmen. Medfødte misdanninger, divertikler på tykktarmen, ulykker, stråleskader og fistler kan også gjøre det nødvendig med en kolostomi.

Kolostomiene kan være midlertidige eller permanente. Hensikten med en midlertidig stomi er å avlaste tarmen i en periode. Permanent kolostomi er som regel aktuell ved kreft i endetarmen.

Lagene i tykktarmen syes fast i et hull i huden foran på magen, vanligvis like nedenfor beltehøyde. Avføringen kommer da ut og samles i en spesiell plastpose, «kolostomipose». Denne posen festes med en plate med hull i som limes på huden og på siden av plastposen. Posen har en egen ventil for å slippe ut tarmluft. Pasientene får utstyret på blå resept som sikrer at det ikke blir en stor økonomisk utgift.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
***An Outcast Among Outcasts*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En landstryker blir mislikt av flere andre landstrykere. På sine vandringer passerer han tilfeldigvis postkontoret i en liten landsby, hvor datteren til den eldre postmesteren deler ut litt å spise til den hjemløse. For dette er landstrykeren takknemlig, og senere får han en mulighet til å gjengjelde denne tjensten.

Den unge kvinnen blir nødt til å frakte post til en jernbane-stasjon, samt hente den innkommende posten tilbake til posstkontoret, etter at den gamle post-mesteren har blitt syk. Men ett par andre ondskapsfulle landstrykere holder også øye med denne postgangen, og de bestemmer seg for å stjele posten fra den unge kvinnen.

Rolleliste
----------

* Frank Opperman som den snille landstrykeren
* Blanche Sweet som en ung kvinne
* W. Chrystie Miller som den eldre postmesteren
* Charles West som stasjonsmester ved jernbane-stasjonen

Referanser
----------

1. ↑  An Outcast Among Outcasts

Eksterne lenker
---------------

* (en) *An Outcast Among Outcasts* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *An Outcast Among Outcasts* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Peta Edebone** (født 9. februar 1969 i Melbourne), australsk softballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen.

Edebone vant en olympisk bronsemedalje i softball under sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i den første olympiske softballturneringen bak USA og Kina.

Fire år senere, under sommer-OL 2000 i Sydney vant hun en ny bronsemedalje med det australske softballdamelandslaget som kom på tredjeplass bak USA og Japan.

Hun var også med på sølvlaget under sommer-OL 2004 i Athen. De tapte finalen med 1-5 til USA.

Edebone ble i 2020 tildelt Order of Australias medalje.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2004 Hellas’ flagg Athen - Sølv i softball Australias flagg Australia
* Bronse 1996 USAs flagg Atlanta - Bronse i softball Australias flagg Australia
* Bronse 2000 Australias flagg Sydney - Bronse i softball Australias flagg Australia

Referanser
----------

1. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 2007362[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Queen's Birthday 2020 Honours List» (PDF). 8. juni 2020. Besøkt 13. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peta Edebone – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Peta Edebone – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Peta Edebone – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata
**Karl Bähre** (født 14. april 1899, død 14. januar 1960) var en tysk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Bähre ble olympisk mester i vannpolo under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som vant vannpoloturneringen. Det var fjorten nasjoner som stilte lag. Tyskland slo Belgia med 5-2 i finalen etter forlengning. De andre spillerne på det tyske laget var Erich Rademacher, Fritz Gunst, Otto Cordes, Emil Benecke, Joachim Rademacher, Max Amann og Johannes Blank. Bähre spilte alle tre kampene og han scoret åtte mål.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i vannpolo, (Tyskland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Bähre – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Karl Bähre – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Karl Bähre – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karl Bähre – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Karl Bähre – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En **pestgrop** er det uformelle begrepet som brukes til å referere til massegraver der ofre for pest, bl.a. svartedauden ble gravlagt. Begrepet brukes oftest for å beskrive groper som ligger i Storbritannia, men kan brukes på et hvilket som helst sted der ofre for byllepesten ble begravet.

Opprinnelse
-----------

Pesten som feide over Kina, Midtøsten og Europa på 1300-tallet anslås å ha drept mellom en tredjedel og to tredjedeler av Europas befolkning. Deponering av likene til de døde ga enorme problemer for myndighetene, og til slutt brøt de normale normene for begravelse sammen.

Store pestutbrudd
-----------------

Pestgroper ble brukt spesielt ofte under store pestutbrudd, som London-epidemien i 1665. I disse tider fylte kirkegårdene seg raskt, og slike graver ble bare tilgjengelige for velstående mennesker. Sogn ble anstrengt; et eksempel, opptegnelsene fra St Bride's Church på Fleet Street under pesten i London 1665, viser typiske metoder som ble brukt av sognene.

I 1665 steg det totale antallet dødsfall i soknet til fem og en halv ganger sitt normale antall, med 2111 totale dødsfall og 1427 fra pesten.

Kontrovers om svartedauden patogenet
------------------------------------

Noen forskere har fremmet ideen om at svartedauden ikke var forårsaket av Yersinia pestis som noen har tenkt, og noen bevis for dette har vært i pestgroper, hvor patogener av andre sykdommer, som for eksempel miltbrann, har blitt oppdaget.

Imidlertid viser screening av over 100 skjelettrester fra svartedauden-ofre begravet i Londons East Smithfield-pestgrop på Yersinia pestis som årsak.

Referanser
----------

1. 1 2  *The Oxford dictionary of the Middle Ages*. 2. Oxford: Oxford University Press. 2010. s. 257–267. ISBN 978-0-19-866262-4. OCLC 475455573.
2. ↑  «The Black Death». *web.archive.org*. 7. februar 2009. Arkivert fra originalen 25. august 2013. Besøkt 24. oktober 2020.
3. ↑  «PLAGUE AND PUBLIC HEALTH IN RENAISSANCE EUROPE». *www2.iath.virginia.edu*. Besøkt 24. oktober 2020.
4. ↑  «Burial of the plague dead in early modern London». *archives.history.ac.uk*. Besøkt 24. oktober 2020.
5. ↑  «Black Death plague pit produces first ancient bacterial genome : News blog». *blogs.nature.com* **(engelsk)**. Besøkt 24. oktober 2020.
Kolontárs heraldiske våpen.
**Kolontár** (tysk: *Kornthal im Buchenwald*) er en landsby i Veszprém fylke i Ungarn. Kolontár ligger i Ajka kommune og har et areal på 21,72 km². Landsbyen har ca 800 innbyggere (2010).

Historie
--------

Stedet nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1210. Kolontar ble ødelagt under mongolinvasjonen og gjenoppbygget av tyske innvandrere.

Kolontár ble rammet hardt av et giftutslipp da en dam tilhørende en aluminiumsfabrikk ved Ajka brast 4. oktober 2010. Innbyggerne i Kolontár ble evakuert etter at statsminister Viktor Orbán besøkte det ulykkesrammede området, da man fryktet at den allerede skadete dammen hadde blitt ytterligere svekket.

* *Se hovedartikkel: Giftutslippet i Ungarn 2010*

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten, lest 9. oktober 2010

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kolontár – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Karl Edvard Diriks** (født 1855 i Christiania, død 1930 i Horten) var en norsk maler. Han var sønn av generalauditør Christian Ludvig Diriks (1802–1873) og Benedicte Henriette Munch (1823–1912). Moren var en søster av Peter Andreas Munch og legen Christian Munch, far til maleren Edvard Munch. Edvard Diriks og Edvard Munch var fettere. Edvards Diriks var brorsønn av fyrdirektør Carl Frederik Diriks (1814–1895), «Fyr-Diriks», kjent for sine tegninger fra folkeliv langs kysten og fra reiselivet.

Edvard Diriks studerte til arkitekt i Karlsruhe da han høsten 1874 stiftet bekjentskap med Christian Krohg, Hans Gude og Frits Thaulow. Etter en tids vennskap leide han hybel sammen med Krohg og var dessuten omgangsvenn med Max Klinger. Dessuten bodde Edvard Diriks i lang tid i Paris (1882, 1899-21), og tilbragte der tid med Picasso og Modigliani.

1880-årene tilbragte Edvard Diriks somrene i Drøbak, og i 1892 giftet han seg med den svenskfødte kunstneren Anna Maria Diriks (f. Westerberg, 1870–1932). Deres tilholdssted sommerstid var "Klausehytta" ovenfor Sprostranda, men i 1892-1894 var de fastboende i Drøbak. Etter dette bodde de mange år i Paris, men de siste årene av livet tilbragte de i Drøbak. 

En av hans første verker fra Drøbak er maleriet Skrivergården i Drøbak (1880, i privat eie). Senere malte han Randersgården i Hølen (1885, eies av Det Norske Selskab) og Desemberdag ved Drøbak (1890, i Nasjonalgalleriet). Mens han bodde i Drøbak utførte han mange motiver av båtlivet. Skip på fjorden i storm eller stille vær er typiske motiver fra hans hånd. Han var en iherdig og trofast friluftsmaler. Først konsentrerte han seg om å gjengi sterkt sollys (i 1880-årene), og deretter tok han fatt på fremstillinger av regn, snestorm, vind og vinter.

Galleri
-------

* Selvportrett av Karl Edvard Diriks. Tilhører Oslo MuseumSelvportrett av Karl Edvard Diriks. Tilhører Oslo Museum
* «Fra Akershus», olje på lerret, 1881«Fra Akershus», olje på lerret, 1881
* «Apres l'orage», 1904«Apres l'orage», 1904

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Edvard Diriks, BNF-ID 162337834[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, oppført som Edvard Diriks, KulturNav-ID 96f4236a-df6d-4c77-b753-029cf2af4b48, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BnFs generelle katalog, besøkt 22. november 2016[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Benezit Dictionary of Artists, «Carl Edvard Diriks», Benezit-ID B00051846[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   RKDartists, «Edvard Diriks», RKD kunstner-ID 23262[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500047891, utgitt 1. november 2017, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (Karl) Edvard Diriks i Akershus[*død lenke*]
* Nasjonalbiblioteket: Diriksfamiliens utklippsbøker
* Kunstneres Drøbak (bilde)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
***Pestivirus*** er et virus som inngår i virusfamilien Flaviviridae. *Pestivirus* forårsaker en rekke sykdommer hos blant annet drøvtyggere, svin og andre pattedyr. Den er betydningsfull i menneskers moderne samfunn, grunnet at den gjør dyr som mennesker bruker syke. Pestivirus, som Zika-virus-gruppen, spres i hovedsak ved hjelp av temperate insektvektorer.[]

Drøvtyggere (mottagelige for BVD-virus) omfatter arter som holdes for produksjon av melk og kjøtt. I den norske utgaven vil vi ikke gå inn på detaljene omkring sykdommene foreløpig.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pestivirus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Pestivirus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pestivirus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pestivirus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pestivirus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pestivirus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |