recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
I denne fremstillingen av det tychoniske systemet roterer de blå objektene (solen og månen) rundt jorden. Objektene på i den oransje banen (Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn) roterer rundt solen. Rundt alt er en sfære av faste stjerner
Det **tychoniske system** var en modell for solsystemet utgitt av Tycho Brahe mot slutten av det 16. århundret. Modellen kombinerte det han anså som de matematiske fordelene med Kopernikus' system med de filosofiske og «fysiske» fordelene med det ptolemeiske systemet. 

Modellen kan ha blitt umiddelbart inspirert av Valentin Naboth og Paul Wittich, en silesisk matematiker og astronom.

Fra nettopp Naboth og Wirrich kan Tycho ha kommet i tanker over Martianus Capella, som på 400-tallet beskrev et geoheliosentrisk system (det capellanske system) - skjønt annerledes: Her er Merkur og Venus i sirkelbaner rundt Solen, som i sin tur sirkler rundt Jorden. Kopernikus, som viser til Capellas teori, fremførte til og med muligheten for å utvide dette ved det at de andre tre av de de den gang seks kjente planeter også skulle sirkle rundt solen. Dette var blitt forespeilet av den irske karolingiske lærde Johannes Scotus Eriugena på 800-tallet, oom gikk et skritt videre en Martianus Capella vad å foreslå at både Mars og Jupiter også kretset rundt Solen.

En lignende geoheliosentrisk modell ble også tidligere foreslått av Nilakantha Somayaji ved Kerala-skolen for astronomi og matematikk. Det var i 1501 - denne indiske teorien kan knapt ha vært kjent for Brahe, ettersom den også var fra en fjernere kultursfære. Somayaji var den første som presenterte et geoheliocentric der alle planetene (Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn) kretser rundt Solen, som i sin tur kretser rundt Jorden.

Referanser
----------

1. ↑  Westman, Robert S. (1975). *The Copernican achievement*. University of California Press. s. 322. ISBN 9780520028777. OCLC 164221945.
2. ↑  Owen Gingerich, *The Book Nobody Read: Chasing the Revolutions of Nicolaus Copernicus*, Penguin, ISBN 0143034766
3. ↑  «Nicholas Copernicus | Calendars».
4. ↑  Stanford Encyclopedia of Philosophy. "John Scottus Eriugena." First published Thu Aug 28, 2003; substantive revision Sun Oct 17, 2004. Lest 30. april 2014.
5. ↑  Ramasubramanian, K. (1994), "Modification of the earlier Indian planetary theory by the Kerala astronomers (c. 1500 AD) and the implied heliocentric picture of planetary motion", *Current Science* **66**: 784–90
6. 1 2  Joseph, George G. (2000), *The Crest of the Peacock: Non-European Roots of Mathematics*, p. 408, Princeton University Press, ISBN 978-0-691-00659-8
7. ↑  Ramasubramanian, K. (1998), «Model of planetary motion in the works of Kerala astronomers», *Bulletin of the Astronomical Society of India* **26**: 11–31 [23–4], Bibcode 1998BASI...26...11R, besøkt 2010-03-05

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
***Tychepsephus*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende
--------

Små, bredt ovale, nokså flate, brunlige biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate, hos denne slekten ganske avlange. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Arten lever i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubriinae
					- Slekten ***Tychepsephus*** Waterhouse, 1876
						* *Tychepsephus felix* Waterhouse, 1876

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tychepsephus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tychepsephus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Tyfonen Fengshen (Frank)** (*tyfon 07W*) var den sjette tyfonen og syvende tropiske stormen som herjet Stillehavet i 2008. Fengshen oppsto 16. juni 2008 og krevde mer enn 1354 menneskeliv, mens 41 fortsatt er savnet etter herjingene.

Stormhistorie
-------------

Ifølge PAGASA oppsto et lavtrykksområde øst for Mindanao tidlig 16. juni. To dager senere ble systemet kalt Den tropiske depresjonen «Frank». Depresjonen ble dagen etter oppgradert til en tropisk storm. Den ble litt senere klassifisert av JMA som en tropisk storm og gitt navnet Fengshen. 19. juni ble Fengshen/Frank oppgradert til tyfon. Navnet «Fengshen» er gitt av kinesiske myndigheter og er det kinesiske navnet for Vindguden, Fengshen. Fengshen var den sjette tyfonen som rammet Filippinene i 2008.

Fengshen traff Samar, en provins sentralt på Filippinene, 20. juni. Den beveget seg da nordvestover.

Fengshen beveget seg 23. juni over det sørlige kinesiske hav i retning Kina. Tyfonen ble så nedgradert til «kraftig tropisk storm» av JMA og PAGASA, og til «tropisk storm» av JTWC.

Konsekvenser
------------

Tyfonen krevde minst 1354 menneskeliv, blant annet på grunn av kraftig regn som forårsaket flom og jordskred. I Iloilo by måtte om lag 30 000 mennesker klamre seg til hustak da en demning brast. I Bicol-regionen måtte mer enn 200 000 mennesker søke ly som følge av tyfonens herjinger. Cruiseskipet «Princess of the Stars» strandet nær Sibuyan Island, og høy sjø hindret den filippinske kystvakten i å foreta et redningsforsøk før tidlig 22. juni. Skipet sank, og 800 av de 856 passasjerene ombord omkom.

Styrke
------

Tyfonen Fengshen/Frank har på det sterkeste vært en kategori 3-tyfon. Vindhastigheten var på 175 km/t, som økte til 215 km/t i kastene.

Referanser
----------

1. ↑  «Dead After Typhoon Rattles the Philippines». New York Times. 21. juni 2008. Besøkt 21. juni 2008.
2. ↑  «Typhoon "Fengshen" hits E. Philippines». Xinhua. 20. juni 2008. Besøkt 20. juni 2008.
**Tycho Braheplatsen** er en plass i Helsingborgs sentrum, oppkalt etter den danske astronomen Tycho Brahe. Den ligger opp til den såkalte Roothske eiendommen og rett overfor Jacob Hansens hus fra 1641. Videre støter den opp til Nedre Långvinkelsgatan og Norra Storgatan. Etter 1843 kaltes plassen i mange år for *Kungstorget*, da de danske og svenske kongene Christian VIII og Oscar I med familier hadde besøkt konsul Carl Henrik Rooth i den Roothske eiendommen.

Tycho Brahebrunnen
------------------

I 1927 ble plassen satt i stand og utsmykket med et springvann og en himmelglobe skapt av arkitekten G.W. Widmark og stjernebilder av kunsthåndverkeren Astrid M. Aagesen. Kunstneren Hugo Gehlin utformet de tre erkeenglene som også inngår i kunstverket. Den 22. august 1927 åpnet daværende kronprins  Gustav Adolf monumentet, og plassen ble samme år omdøpt til Tycho Braheplatsen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Tycho Braheplatsen». stadslexikon.helsingborg.se. Besøkt 12. juli 2017.
2. ↑  Kenny Lindquist (27. mai 2011). «Tycho Brahebrunnen renoveras varsamt». Helsingborg Dagblad. Besøkt 12. juli 2017.

Portal: Sverige
**Tydalsdialekt** finnes i Tydal kommune, sørøst i Trøndelag. Dialekten er i nære slekt med dialekten i Rørosområdet, Holtålen og Selbu, samt Härjedalen i Sverige. Tydalsmålet skiller seg fra «vanlig» trøndersk ved at det ikke har apokope på overvektsord, altså heter det *å skrive* på tydalsmål, mot *å skriv* på de fleste andre trøndermåla. Jamvektsord har full utjamning som i *å våttå* («å vite») og *å båkkå* («å bake»).

Personlig pronomen
------------------

* 1. pers. ental: *E*
* 1. pers. flertall: *Mi*
* 2. pers. ental: *Du*
* 2. pers. flertall: *Dåkk*(objektsform) og *Di* (subjektsform) Eks: *Di må kose dåkk*.
* 3. pers. ental: *Hanj* og *Ho*. Dativ: *Hønnøm* og *Hinnja*.

Nektingsadverb
--------------

*Itj* (trykksvak) og *ittje* (trykksterk).

Eldre varianter: *Injt* og *injte*.

Tjukk *l*
---------

Tjukk *l* etter en vokal (utenom *i* og *y*) og i ord som *elv*, *elg*, *blod*, *flå*.

Tjukk *l* av eldre *rð* (nå skrevet *rd*) i ord som *gard*, *ord* og *bord*.

Kløyvd infinitiv
----------------

Tydalsmålet har kløyvd infinitiv som de fleste trønderske dialekter, men i motsetning til «vanlig» trøndersk blir ikke overvektsorda apokoperte. Jamvektsorda får full utjamning.

Jamvektsord: *Vårrå*, *båkkå*, *kåmmå*, *småkkå*, *låsså*, *spållå*.

Overvekstord: *Kjøre*, *sønge*, *skrive*, *drekke*, *springe* (altså uten apokope).

Monoftongering
--------------

Et annet særtrekk er den markerte monoftongiseringa. En sier for eksempel *en sö* om en sau og *å steke* om å steike. Legg merke til at den monoftongerte ö-lyden skiller seg frå den vanlige ø-lyden vi finner i ord som "øl" og "tør". Ö-lyden uttales lengre inn i munnhula og er "djupare" enn vanlig ø. En kan dermed plassere tydalsmålet i samme kategori som dialekten på Røros, i Selbu og øvre del av Gauldalen (Haltdalen og Ålen). Disse målføre utgjør et overgangsmål fra trøndersk til austlandsk.

Substantiv
----------

* Hankjønnord bøyes slik: *En sækk*, *sækkinj*, *fler sækkæ*, *allje sækkænj*. *En kar*, *kar’n*, *flere kærræ*, *allje kærrænj*.
* Hunkjønnsord bøyes slik: Svakt: *I rute*, *ruta*, *flere rutå*, *allje rutånj*. Sterkt: *I myr*, *myra*, *flere myri*, *allje myrinj*.
* Intetkjønnsord bøyes slik: *I skåpp* (skap), *skåppe*, *flere skåpp*, *allje skåppa*. *I bord*, *borde*, *fler bord*, *allje borda*.

Dativ
-----

I likhet med andre gamle trøndermål har tydalsmålet kasusbøying av substativ i bestemt form. Det er da dativforma som skiller seg ut fra de oblike kasus.

*Entall:* Hankjønnsord får -a-ending i dativ. *Gubbinj drekk vatn*, mens me *servere kaffe åt gubba*. Hunkjønnsord får inj-ending eller ånj-ending i dativ. *Kjærringa va lita* og *Kanna e tom*, mens det heiter *gubbinj gjekk bortåt kjærringinj* og *Det e kaffe neppå kanjånj*. Intetkjønnsord får a-ending i dativ: *Det står smør oppi skåppa*.

*Flertall:* Både hankjønnsord, hunkjønnsord og intetkjønnsord får endinga -øm i dativ. Hankjønn: *Gardænj låg oppå en høg*. Dativ: *Det bodde my følk på gardøm*. Hokjøn: *Ho slo dørinj nerr ho gjekk*. Dativ: *Det va fire glasrutå ti allje dørøm*
**Mark Anthony Philippoussis** (født 7. november 1976 i Melbourne i Australia) er en australsk tennisspiller.

Philippoussis ble profesjonell tennisspiller i 1994 og har vunnet 11 single- og 3 doubleturneringer. Som best var han nummer 8 (1999) på rankingen over verdens beste mannlige singlespillere og nummer 18 (1997) i double. 

Han har ikke vunnet noen Grand Slam-tittel, men har spilt i to finaler. I 1998 tapte han US Open-finalen til landsmannen Patrick Rafter med 3-6, 6-3, 2-6, 0-6). I 2003 spilte han sin andre GS-finale da han møtte Roger Federer i Wimbledon, Federer vant med 7-6, 6-2, 7-6.

Philippoussis deltok også på Australias Davis Cup-lag, 1995–97, 1999–2000 og 2003–04, han har spilt 22 Davis Cup-kamper hvorav vunnet 13.[]

Han er 195 cm høy og hans serve har blitt målt til 229 km/t.[]

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 58959[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Mark Philippoussis – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – Davis-cupen Rediger på Wikidata

* (en) Mark Philippoussis – Tennis Australia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Shikken** (japansk: 執権) var regenten for shogunen under Kamakurashogunatet i Japan. Hōjōklanen tok monopol på posten, og dette systemet eksisterte bare en gang i Japans historie, mellom 1203 og 1333. Vær oppmerksom på at dette er helt forskjellig fra den keiserlige regent eller kampaku (også Sessho). 

Hōjō Tokimasa, som var svigerfar til den første shogun Minamoto no Yoritomo, ble *shikken* for første gang i 1203. *Shikken* var sjef for *mandokoro* på den tiden. Da den andre shogun Minamoto no Yoriie ble erstattet med Sanetomo, ble han den de facto hersker over shogunatet (Japan).

Tokimasas sønn Yoshitoki styrket posten ved å slå den sammen med ledelsen for Samurai-dokoro etter å ha ryddet av veien den mektige wadaklanen, som hadde dominert posisjonen. *Shikken* ble den mest betydelige posten som i praksis kontrollerte marionettshoguner. I 1224 fikk Yoshitokis sønn Hōjō Yasutoki posisjonen *rensho* (medsignatør) som assisterende regent.

Til å begynne med var posten *shikken* bekledd av *tokusō*, lederen for hōjōklanen, men Hōjō Tokiyori skilte de to postene. Han innsatte Hōjō Nagatoki som *shikken* mens han lot sin sønn Tokimune etterfølge som *tokusō*. Den faktiske makten ble flyttet fra *shikken* til *tokusō*.

Liste over shikken
------------------

1. Hōjō Tokimasa (h. 1199 – 1205)
2. Hōjō Yoshitoki (h. 1205 – 1224)
3. Hōjō Yasutoki (h. 1224 – 1242)
4. Hōjō Tsunetoki (h. 1242 – 1246)
5. Hōjō Tokiyori (h. 1246 – 1256)
6. Hōjō Nagatoki (h. 1256 – 1264)
7. Hōjō Masamura (h. 1264 – 1268)
8. Hōjō Tokimune (h. 1268 – 1284)
9. Hōjō Sadatoki (h. 1284 – 1301)
10. Hōjō Morotoki (h. 1301 – 1311)
11. Hōjō Munenobu (h. 1311 – 1312)
12. Hōjō Hirotoki (h. 1312 – 1315)
13. Hōjō Mototoki (h. 1315 – 1316)
14. Hōjō Takatoki (h. 1316 – 1326)
15. Hōjō Sadaaki (h. 1326)
16. Hōjō Moritoki (h. 1326 – 1333)

Se også
-------

* Rensho
* Rokuhara Tandai
* Tokuso

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Napochomorphus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

Små (1-2 millimeter), mørke, blanke, rødbrune biller, fint hårete. Denen slekten utmerker seg med ganske slank kroppsform. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er litt tykkere og danner en smal klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med ganske små fasettøyne. Det er ikke påfallende innsnevret bak. Pronotum er lengre enn bredt, bredest litt foran midten, med en tydelig midtfure. Et godt kjennetegn på slekten er at pronotum har markerte, rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er noe kølleformede, beina ellers slanke.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Noen lever også i hule trær.

Utbredelse
----------

Slekten forekommer i Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

Gruppen har tidligere vært regnet som en underslekt av *Euconnus*.

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae
					- Stammen Glandulariini
						* Slekten ***Napochomorphus*** Franz, 1980
							+ *Napochomorphus extraneus* Franz, 1980

Referanser
----------

1. ↑  Franz, H. 1980. Monographie der südamerikanischen Scydmaenidae mit Einschluss einiger mittelamerikanischer Arten (Coleoptera). *Folia entomologica hungarica* 41: 39–264.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Napochomorphus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Napochomorphus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Napoléon-Louis Bonaparte** (født 11. oktober 1804 i Paris, død 17. mars 1831 i Forlì) var som del av bonapartene en av dem som ble tildelt herskertitler i de franskkontrollerte land under napoleonskrigene. Etter Napoleons fall gikk han i eksil i Italia, der han døde i ung alder.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Napoleon Louis Bonaparte var sønn av Louis Bonaparte, konge av Holland fra 1806 til 1810, og Hortense de Beauharnais. Faren var yngre bror av Napoléon I. Han var bror av den senere keiser Napoleon III av Frankrike.

### Storhertugtittel

Napoleon Louis Bonaparte ble i 1809 som lite barn utnevnt til storhertug av franskmennenes tyske klientstat Kleve og Berg under Napoleons formynderskap. Ved farens abdikasjon fra den hollandske trone ble han erkjent som dennes efterfølger, men Napoleon valgte å innforlive landet med Frankrike. Etter Napoleons fall tapte han sitt storhertugdømme. 

### Eksil

Etter 1815 levde han i Italia, og giftet seg i 1825 med sin kusine Charlotte Napoléone Bonaparte i Firenze, datter til Joseph Bonaparte. De fikk ingen barn.

Han tok sammen med sin yngre bror Charles Louis Napoleon del i carboniarienes mislykkede italienske opprør i Romagna i Kirkestaten i 1831, men fikk likesom mange andre av de kjempende meslinger, syknet inn og døde. 

Likesom sin far senere ble han stedt til hvile i Saint-Leu-la-Forêt litt nord for Paris.

Napoleon Louis Bonaparte gav aldri opp håpet om en restaurasjon i Frankrike som skulle bringe bonapartene tilbake til makt. Han fikk ikker oppleve at dette faktisk skjedde tyve år etter sin død; i 1852 ble hans bror Charles Louis utropt til Frankrikes keiser.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, oppført som Napoléon Bonaparte, BNF-ID 15771729d[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage, oppført som Napoléon Louis Bonaparte, Grand-Duc de Berg, The Peerage person ID p11242.htm#i112419, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, oppført som Napoleon Louis Bonaparte, Find a Grave 22960, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00016997, oppført som Prince Louis NapolÃ©on Bonaparte[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   The Peerage person ID p11242.htm#i112419, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Galleri
-------

* Portrett av François Kinson, ca. 1810Portrett av François Kinson, ca. 1810
* Med familiemedlemmer ved Château de MalmaisonMed familiemedlemmer ved Château de Malmaison
* Portrett av Félix CottrauPortrett av Félix Cottrau
* Portrett med farenPortrett med faren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** ICCU
 |
**Université de la Nouvelle-Calédonie** (UNC) er et universitet i det franske området Ny-Caledonia i det sørlige Stillehavet. Det ble etablert i 1987 som Université française du Pacifique, et fellesuniversitet for Ny-Caledonia og Fransk Polynesia. Det ble et selvstendig universitet i 1999, da det fikk sitt nåværende navn.

Utdanningsvirksomheten er organisert i fakulteter for humaniora, språk og samfunnsfag, juss, økonomi og ledelse, vitenskap og teknologi, samt videreutdanning. Videre finnes et lærerutdanningsinstitutt. UNC har også en forskerskole. Forskningen er organisert i fem avdelinger.

UNC har 3 000 studenter (2014) og en stab på 108 lærere og forskere.

UNC holdt til på to steder i Nouville og Magenta i Nouméa. I 2012 tok universitetet i bruk ny campus i Nouville.

Referanser
----------

1. 1 2  «Présentation» Arkivert 19. januar 2012 hos Wayback Machine. Université de la Nouvelle-Calédonie. Lest 30. juli 2014.
2. ↑  «Composantes» Arkivert 23. juli 2014 hos Wayback Machine. Université de la Nouvelle-Calédonie. Lest 30. juli 2014.
3. ↑  «Campus» Arkivert 23. juli 2014 hos Wayback Machine. Université de la Nouvelle-Calédonie. Lest 30. juli 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Anne Herseth Barlo** (født 17. november 1955) er en norsk sykepleier, leder og politiker (H). Hun har tidligere blant annet vært etatsleder i SAK Statens autorisasjonskontor for helsepersonell, administrerende direktør i Oslo Taxibuss, direktør Employer branding i Manpower, administrerende direktør i Legevisitten AS og leder i NSF Oslo. Siden 2016 er hun prosjektdirektør i Helsedirektoratet, avdeling beredskap.

Herseth var Oslos helsebyråd fra 1997 til 2000 i byrådene til Fritz Huitfeldt. Hun har vært nestleder for Høyrekvinners Landsforbund, medlem av Oslo bystyre og medlem av Oslo Høyres hovedstyre og representantskap, medlem i NHOs hovedstyre, medlem av styret i Ungt Entrepenørskap Norge, medlem i driftstyret Oslo Katedralskole, medlem i Oslo kommune Opplysning- og utviklingsfonds styre og styret i stiftelsen Hudøy, Kirkens bymisjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Anne Herseth Barlo». *Sykepleien*. 14. oktober 2014. Besøkt 10. oktober 2018.
2. ↑  «Jobbskifte». *Dagens Medisin* 30. juni 2011
3. ↑  «50 år 17. november: Direktør Anne Herseth». *NTBtekst* 27. oktober 2005

| * v
* d
* r
Oslos helsebyråder |
| --- |
| Ole B. Hovind (1986–88) **·** Eirik Moen (1988–92) **·** Gro Balas (1992–93) **·** Kirsten Rytter (1993–94) **·** Vivi Lassen (1994–95) **·** Odd Bakken (1995–97) **·** Anne Herseth (1997–2000) **·** Erling Lae (2000) **·** Ellen Chr. Christiansen (2000–02) |
Université de Pont-à-Moussons renessansesfasade
**Université de Pont-à-Mousson** ble grunnlagt den 5. desember 1572 i hertugdømmet Lorraine i Pont-à-Mousson, og ble flyttet i 1769 til Nancy.

Historie
--------

Idet det ikke lot seg gjennomføre å forhindre at reformasjonen fikk utbredelse også i Lorraine, forsøkte den katolske kirke å holde på sin innflytelse i området og tilrettelegge for rekatolisering av de områder som var blitt protestantiske. Et av de tiltak som ble benyttet var jesuittenes grun nleggelse av et universitet i Pont-à-Mousson.

Hertug Karl III og hans nevø kardinal Charles de Lorraine-Guise ble sammen enige om stifelsen av universitetet, som de ønsket seg halvveis mellom Metz og Nancy. Pave Gregor XIII nølte en tid, men bestemte seg så for denne fordelaktige stiftelse og utstedte i 5. desember 1572 opprettelssbullen *In Supereminenti* som grunnlag for kollegium og universitet der.

Universitetet omdattet fire fakulteter, hvorav to - kunst og teologi - var direkte understilt jesuittene, mens de to andre - rettslære og medisin - hadde sekulær ledelse; det overordnede ansvar lå hos jesuittene..

Etter at området ble innordnet under Frankrike i 1766, etter Stanislaus I Leszczyńskis død, ble universitetet i 1769 ved edikt gitt av kong Ludvig XV flyttet til Nancy.

Referanser
----------

1. ↑  Pont-à-Mousson Arkivert 19. oktober 2016 hos Wayback Machine. Geschichte der Stadt
2. ↑  L'Histoire de l'Université Pont-à-Mousson gestern und heute
3. ↑  La Faculté de droit de Nancy en quatre dates[*død lenke*]
4. ↑  Claude Perrin (1998). *Le Vertige : Histoire et actualité*. Paris: éd. Louis Pariente.
**Johan Wilhelm Eduard «Ed» Sol** (født 10. juni 1881 i Nederlandsk Østindia, død 21. oktober 1965 i Haag) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Sol vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1908 i London. Han var med på det nederlandske fotballandslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland tapte semifinalen til Storbritannia med 0-4, men vant bronsefinalen over Sverige med 2-0.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 154123, oppført som Ed Sol †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ed Sol – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ed Sol – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ed Sol – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ed Sol – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Ed Sol – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ed Sol – EU-Football.info Rediger på Wikidata
Bosettingsområder for lipanapachene 1610, 1740, 1767 og 1796.
Lipanpachisk mann, 1857.
**Lipanapacher** er et nordamerikansk indianerfolk som talte et sørathabaskisk språk og tilhørte den apachiske kulturgruppe. Deres tradisjonelle bosetningsområde var Texas, New Mexico, Colorado og de nordlige deler av Chihuahua, Nuevo León, Coahuila og Tamaulipas før 1600-tallet. I 2017 bodde de fleste i det sørvestre USA i Texas, New Mexico og Arizona, og sammen med mescaleroapachene på deres indianerreservat i New Mexico.[] Noen bor også i andre deler av USA, Canada og Mexico.

Demografi
---------

En vitenskapelig beregning av hvor mange lipanapacher som fantes i år 1700 oppgir antallet til ca. 6000 personer i det som i dag er USA og Mexico. På 1840-tallet ble antallet lipanapacher nord for Rio Grande beregnet til omkring 1000 personer.

Strider med Texas og USA tvang lipanapachene til å flykte fra sitt bosettingsområde i Texas. En del flyttet til Mexico, men de fleste bosatte seg på Mescaleroreservatet i New Mexico sammen med mescalero- og chiricahuava. Ved midten av 1900-tallet tenderte lipanapachene til å bli stadig mer assimilert av disse, og språket på reservatet var blitt et amalgam av apachiske dialekter, med mescalero som dominerende innslag.

Ved den amerikanske folketellingen i 2000 rapporterte 208 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis lipan.

Referanser
----------

1. ↑  Morris E. Opler, "Lipan Apache", *Handbook of North American Indians: Plains* (Washington: Smithsonian Institution, 2001), vol. 13, s. 945.
2. ↑  Opler, s. 941.
3. ↑  *Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000*  2010-03-24

Litteratur
----------

* Thomas A. Britten, *The Lipan apaches : people of wind and lightning*  (Albuquerque : University of New Mexico Press, c2009).
* Nancy McGown Minor, *The light gray people : an ethno-history of the Lipan Apaches of Texas and northern Mexico*  (Lanham, Md. : University Press of America, c2009).
* Thomas F. Schilz, *The Lipan Apaches in Texas*  (El Paso, Tex. : Texas Western Press, University of Texas at El Paso, c1987).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Skroget endret av Burkhard. Bomberommet erstattet med en drivstofftank
**Gotha G. V** var et tungt bombefly brukt av *Luftstreitkräfte* (Keiserlige tyske Flyvåpen) under første verdenskrig. Det var konstruert for langdistanseoperasjoner. Gotha G. V ble brukt hovedsakelig som nattbomber.

Utvikling
---------

Under bruk av G. IV ble det oppdaget at å montere drivstofftanker i motorens naceller var en feil. Under nødlanding kunne tankene briste og søle drivstoff på de varme motorene. Dette utgjorde et alvorlig problem fordi landingsulykker forårsaket 75 % av alle operasjonelle tap. For å rette på dette bygde Gotha drivstofftankene inn i flykroppen. 

Gothas pilotsete ble flyttet foran drivstofftankene. Dette blokkerte en adkomst, en tunnel som på tidligere maskiner tillot mannskapet å flytte mellom de tre maskingeværene. Gotha hadde en viktig nyskapning i form av en «tunnel» til undersiden av bakre del av skroget slik at et bakover-rettet maskingevær kunne beskytte mot angrep fra undersiden.

I senere versjoner ble tunnelen utvidet og nedre maskingevær flyttet til den øvre del av skroget som tillot bakre skytter å forbli i ro.

Spesifikasjoner
---------------

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 3-4 |
| Lengde | 11,9 m |
| Vingespenn | 23,7 m |
| Vingeareal | 89,5 m² |
| Vekt (uten last) | 2 740 kg |
| Vekt (maksimalt) | 3 975 kg |
| Motor | 2 × Mercedes D.IVa (1 × 260 hk) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 140 km/t |
| Marsjhøyde | 6 500 m |
| Klatrefart | 3 000 m/28 min |
| Rekkevidde | 820 km |
| Bevæpning |  |
| Maskingevaer | 2 × Parabellum MG 14, 7,92 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Big German Battleplane Splendidly Designed». Popular Mechanics. oktober 1917. Besøkt 10. februar 2009.
2. ↑  Němeček, Václav, Gotha G. V. Vojenská letadla 1. 1989, Naše vojsko, Praha, s. 242-243, ISBN 80-206-0115-5.

Eksterne lenker
---------------

* Gotha G.IV/G.V Arkivert 30. september 2019 hos Wayback Machine.
**Francisco «Pagaza» Pagazaurtundúa González-Murrieta** (født 30. oktober 1895 i Santurtzi, død 18. november 1958) var en spansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Pagazaurtundúa var med på det spanske fotballaget som kom på andreplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten på første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk en ny mulighet å spille om sølvmedaljene etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike som tapte semifinalen mot Nederland hadde reist hjem. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene. Spania vant sølvfinalen over Nederland med 3-1 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Belgia - Sølv Sølv i fotball (Spania)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Pagazaurtundúa – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata
***Edda. Nordisk tidsskrift for litteraturforskning***, er et norsk vitenskapelig tidsskrift innenfor litteratur og litteraturteori med hovedvekt på nordisk litteratur. Tidsskriftet er primært en publiseringskanal for litteraturforskere innenfor nordisk litteratur, men tar også inn utenlandske bidrag om nordiske emner, og nordiske forskeres arbeider om utenlandsk litteratur.

Historie
--------

Tidsskriftets målgruppe er forskere, studenter og lærere i skolen. *Edda* formidler debattinnlegg og anmeldelser av litteratur, og har som oppgave å være et bindeledd mellom den forskning og debatt som foregår i universitetenes faglige miljøer og den formidling av litteratur som foregår i skolene og samfunnet ellers.

I de siste årene har det vært publisert en rekke temahefter, deriblant om Henrik Ibsen, faghistorie, barnelitteratur, litteraturens forhold til de andre mediene, psykoanalytisk teori, selvbiografier og feministisk litteraturforskning. 

Tidsskriftet ble grunnlagt i 1914 av Gerhard Gran, som var redaktør frem til sin død i 1925. 

*Edda* utkom i begynnelsen én gang i året, i perioden 1927–1964 fire ganger årlig, og i perioden 1965–1985 seks ganger i året. Siden 1985 har det utkommet fire nummer i året. Tidsskriftets redaksjon sirkulerer mellom de nordiske litteraturmiljøene i Norge.

Tidsskriftet utgis med støtte fra Norges forskningsråd.

En artikkel publisert i *Edda* har mottatt den nordiske prisen Årets tidsskriftartikkel, Jon Haarbergs artikkel «Hvorfor trompet? Om tittelen på Peter Dass’ nordlandsbeskrivelse» (2012).

Redaktører
----------

* Christine Hamm, Jørgen Sejersted og Eirik Vassenden (2011– )
* Ole Karlsen, Lisbeth Pettersen Wærp og Henning Howlid Wærp (2006–2010)
* Unni Langås, Andreas G. Lombnæs og Jahn Thon (2001–2005)
* Harald Bache-Wiig og Olav Solberg (2000)
* Torill Steinfeld (1998–1999)
* Liv Bliksrud og Preben Meulengracht Sørensen (1996–1997)
* Steinar Gimnes (1994–1995)
* Jorunn Hareide (1992–1993)
* Åse Hiorth Lervik (1972–1985)
* Edvard Beyer (1966–1972)
* Kåre Foss og Edvard Beyer (1962–1965)
* Francis Bull (1925–1961)
* Gerhard Gran (1914–1925)

Referanser
----------

1. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Radiostorbandet** (etablert 1964 i Oslo, nedlagt 1990) var et norsk jazzorkester, organisert og finansiert under NRK, under ledelse av Thorleif Østereng.

Det overtok musikerne fra Kjell Karlsens storband, og ble benevnt **Thorleif Østerengs storband** (1964–69) med denne som dirigent. Derpå overtok Helge Hurum som bandets leder (1970–1990), og storbandet var kjent som **Østereng/Hurum storband** (1970–79). Internasjonalt var de betegnet **Norwegian Radio Big Band**, og ga ut Frode Thingnæs sitt NOPA-prisbelønte verk *Day in, night out* med blant annet vokalist Odd Børre som gjest (1975), *The Norwegian Big Band* (Talent Records, 1976) med Kjell Karlsen som dirigent, *Norwegian Big Band meets Bill Holman* (Taurus Records, 1989). Bandet avviklet grunnet budsjettreduksjoner i 1990, og året etter utkom *In the hall of the mountain king* (Crema forlag) under ledelse av Frode Thingnæs. Det seneste fra orkesteret er *The kid from Red Bank* på *Sommerdansen* (trippel-CD, Crema, 2000).
Forøvrig finner man også radiostorband i de fleste europeiske land.

Besetning
---------

Et utdrag over kjente medvirkende er:

* trompet: Atle Hammer (1972–1990), Geir Hauger, Finn Eriksen, Arne Hiorth, Fred Nøddelund, Nils Petter Molvær, Christian Beck (1972-1990), Petter Kateraas (1974-1990)
* saksofon og klarinetter: Bjørn Johansen (1966–90), Knut Riisnæs (1970–91), Harald Bergersen (1964–1990), Rolf Malm, Erik Andresen, Bjørn Kruse, Erling Andersen, Kristian Bergheim, Johan Bergli, Nils Jansen (1986–90), Odd Riisnæs
* trombone: Jens Wendelboe (1980–1984), Kjell Haugen, Arvid Martinsen, Henning Johnsen, Tore Nilsen, Arild Jensen, Lyder Vengbo Olsen, Øivind Westby
* bass: Sture Janson, Bjørn Jacobsen, Edvard Askeland, Bjørn Kjellemyr
* trommer og perkusjon: Per Nyhaug, Svein Christiansen (1971–1990), Tom Olstad, Jon Christensen, Svein-Erik Gaardvik
* piano og tangent: Roy Hellvin (1968–1981), Dag Arnesen, Audun Kleive
* gitar: Freddy Lindquist, Nils Petter Nyrén
* vokal (gjestende): Odd Børre, Wenche Hallan, Dag Spantell

Referanser
----------

1. ↑  Radiostorbandet i Store Norske Leksikon.

Portal: Jazz
*For den nedlagte kinoen med samme navn i Oslo, se Edda kino (Oslo)* 

**Edda kino** i Haugesund er Nord-Rogalands største kinosenter med en kapasitet på 944 seter fordelt på fem saler. Kinoen har et årlig kinobesøk på om lag 200.000 og driver i tillegg aktivt med utleie for kurs og konferanser. Edda er hvert år hovedarena for Den norske filmfestivalen.

Kinoen er åpen hver dag hele året, unntatt julaften, nyttårsaften og 17. mai. I 2018 hadde kinoen for første gang åpent på 1. juledag. Kinoen har mellom 8 og 15 forestillinger daglig. Organisasjonsmessig er Edda kino en avdeling underlagt Haugesund Kultur og festivalutvikling KF.

Kinosalene
----------

Edda kino stod ferdig i august 1978 med storsalen på 563 seter, idag redusert til 527 større seter. Senere samme år ble Edda kino landets første flerkinobygg da Grotten, også kalt Edda 2, åpnet.

Edda 3 sto ferdig i 1981 med 44 seter, men ble i 2011 oppgradert til luksussal med 18 eksklusive skinnseter og servering av alkohol.

Edda 4 åpnet i 1984. I 2017 fikk salen en teknisk oppgradering med Harkness-lerret og nye QSC-høytalere, både surround og front. Salen hadde tidligere 7 rader med totalt 115 seter, men på grunn av lav takhøyde og et amfi med små høydeforskjeller, var det veldig liten forskjell mellom radene, noe som kunne bli irriterende hvis det satt noen foran deg. I tillegg var det trangt mellom seteradene. Da man skulle pusse opp salen og installere nye seter i 2018, ville man kvitte seg med dette problemet. Nå er salen omgjort til en VIP sal med fire rader og totalt 48 seter. I tillegg er det godt med beinplass og god sikt for alle. Setene har justerbare rygger og de er alle utstyrt med småbord.

I 2000 stod Edda 5 ferdig. Salen har 193 seter og THX-sertifisering. I 2017 ble Edda 5 oppgradert med Harkness-lerret og nye QSC-høytalere i front. Salen ble også oppdatert med det siste nye av presentasjonsteknikk (PA-anlegg, høytalere, miksere, DMX, HDbase-T + fiber-HDMI) 

Edda kino ble digitalisert i august 2010 og fikk samtidig installert Dolby 3D i de to største salene, Edda 1 og EDDA 5.

I 2016 ble lydanlegget Dolby Atmos installert i Edda 1 samtidig som veggene ble dempet. I tillegg ble det montert et større, buet lerret.

I 2017 fikk Edda 2 et nytt salkart, det ble satt frem saccosekker, puffer som fotlener til fremste rad og loveseats langs den ene veggen. Loveseats er to seter uten armlene i midten, omtrent som en liten sofa.

I tillegg til salene huser kinoen en stor vestibyle, kontorer og kiosk.

### Kapasitet per 2019

* Edda 1: 527 seter
* Edda 2: 79 seter, 6 loveseats og 4 saccosekker
* Edda 3: 18 luksusseter
* Edda 4: 48 seter
* Edda 5: 193 seter

Den norske filmfestivalen
-------------------------

Den norske filmfestivalen arrangeres hvert år i august og strekker seg over ni dager. Kinoen har vært hovedarena for Den norske filmfestivalen i 1979, 1981, 1984, 1985, 1986 og fast årlig fra 1987.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Den norske filmfestivalen, Haugesund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Færder kommune er kjent for sin vakre skjærgård, og store deler av denne inngår i Færder nasjonalpark. Bildet er fra øya Mostein.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Friområde** er i Norge et geografisk avgrenset areal som er regulert av kommunen (eller en ideell organisasjon) til friluftsliv i henhold til plan- og bygningsloven. Regulering til friområde brukes gjerne for å sikre allmennheten tilgang til attraktive arealer nær tettbebygde områder. Det gjelder spesielt områder som egner seg for badeliv, sportsfiske, lek og turgåing til fots og på ski. Arealene kan ligge på privat grunn, eller de kan være i offentlig eie, eller i eie av såkalt halvoffentlige organisasjoner, som for eksempel Oslofjordens Friluftsråd. Ikke sjelden er halvoffentlige organisasjoner tillagt offentligrettslig myndighet. 

I mange tilfelle er friområder utstyrt med offentlige toaletter og tilrettelagt adkomst, eksempelvis brygger for småbåter. Friområdet skal således være offentlig og verken i kommuneplanens arealdel eller i reguleringsplan kan friområde være privat. Friområdet markeres med en «o» på plankartet. Grunneier har rådigheten over friområdet, men kan imidlertid ikke gjøre tiltak i området som vil være i strid med arealbruksformålet.

Referanser
----------

1. ↑  «friområde», *NAOB*
2. ↑  §§ 11-7 og 12-5 Friområde i plan- og bygningsloven, *Regjeringen.no* 19. februar 2015

Eksterne lenker
---------------

(en) Recreation areas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Atomavtalen ble presentert i Wien 14. juli 2015. Fra venstre: Utenriksministrene Wang Yi (Kina), Laurent Fabius (Frankrike), Frank-Walter Steinmeier (Tyskland), Federica Mogherini (EU), Mohammad Javad Zarif (Iran), Philip Hammond (UK) og John Kerry (USA).

**Atomavtalen med Iran** (engelsk: *Joint Comprehensive Plan of Action*) er en avtale inngått i 2015 mellom Iran på den ene side og på den andre side de fem faste medlemmene av FNs sikkerhetsråd (Russland, Kina, Storbritannia, Frankrike og USA) pluss Tyskland og EU. Avtalen gjelder fra 16. januar 2016. USA trakk seg fra avtalen i 2018. Avtalen gav internasjonalt innsyn i det iranske atomprogrammet, mens internasjonale sanksjoner ble opphevet.

Avtalens innhold og utvikling
-----------------------------

Avtalen ble forhandlet fram over 20 måneder og enighet ble oppnådd 14. juli 2015.

Ifølge avtalen skulle de økonomiske sanksjoner mot Iran og landets oljenæring bli opphevet, mens sanksjoner mot Irans program for utvikling av langtrekkende raketter ble videreført i åtte år.

Iran forpliktet seg til å begrense landets anriking av uran i 15 år og å gi Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA) innsyn i det iranske atomprogrammet. Ved et iransk brudd på avtalen, kan FNs sanksjoner gjeninnføres i løpet av 65 dager.

USA trakk seg fra avtalen i 2018 og gjeninnførte sanksjoner mot Iran. I oktober 2020 ble det meldt at Iran hadde begynt å bygge opp igjen et atomanlegg.

Referanser
----------

1. ↑  «THE IRAN NUCLEAR DEAL: WHAT YOU NEED TO KNOW ABOUT THE JCPOA» (PDF). obamawhitehouse.archives.gov. Besøkt 3. november 2020.
2. ↑  Atomavtalen med Iran. NRK. Besøkt 3. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Fakta om atomavtalen med Iran. NRK Urix, 21. mai 2018.
***Atonement*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av William Humphrey.

Handling
--------

Unge Laura Hamilton avslår et ekteskapsforslag fra Vincent Carlson, og hun gifter seg i stedet med Theodore Proctor, en bank-president. Men broren til Proctor har økonomiske problemer, og ber ham om hjelp. Han tar derfor over banklånet etter broren sin, men dette lånet resulterer i at Proctor blir fjernet som president for banken.

Ødelagt later han som om har begått selvmord, før han begynner et liv med kriminalitet. Kona hans, som tror at han nå er død, gifter seg deretter med Carlton. Men når Proctor blir oppdaget å fremdeles være i live, blir Laura siktet for bigami. Proctor er desperat etter å redde sin kone, og planlegger å virkelig begå selvmord. Men deretter skjer det noe som forhindrer alle planene hans.

Skuespillere
------------

* Grace Davison som Laura Hamilton
* Conway Tearle som Theodore Proctor
* Huntley Gordon som Vincent Carlton
* Sally Crute som Sarah Hamilton
* Tony Merlo som James Proctor
* Gretchen Hartman som Marcia
* Jean Del Val som Tony
* Arthur Donaldson som Anselmo

Referanser
----------

1. ↑  ATONEMENT
2. ↑  Atonement

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Atonement* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Atonement* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Atonement* på Silent Era Rediger på Wikidata
Indre Eidsfjord kirke ligger på Holmstad
**Holmstad** er et sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, i Eidsfjorden.

Holmstad er i dag bygdesentrum for den indre delen av Eidsfjorden. Stedet har barne- og ungdomsskole, barnehage, grendehus, ungdomsklubb og kolonialbutikk. På Holmstad ligger også Indre Eidsfjord kirke, som ble bygd i 1970. I forbindelse med kirken er det også kirkegård

Holmstad har fylkesveiforbindelse opp Holmstaddalen, over Sortlandseidet til Sortland. Langs Eidsfjorden går fylkesvei 7636 mellom Frøskeland og Sandnes i Hadsel.

Holmstaddalen er et godt jordbruksområde med flere gårdsbruk. I dalen var det i tidligere tider en del samisk befolkning. En gammel reindriftsgamme i dalen er nå vernet.

I Sildpollen ved Holmstad var det tidligere et stort fiskevær. Da sildefisket var på det største i siste halvdel av 1800-tallet hadde Sildpollen i en periode Norges tredje travleste telegrafstasjon.

Holmstad har utsikt mot Reka, Vesterålens nest best kjente fjell etter Møysalen. Reka ligger på den andre siden av Eidsfjorden.

På Holmstad finnes idrettslaget Nord/Sprint IL. Idrettslaget har avdelinger for fotball, volleyball, svømming og gang- og turmarsj. En periode hadde Nord/Sprint seniorlag i fotball for menn, men i dag er fotballaktiviteten kun på barnenivå.

Sortland Orienteringslag har et o-kart som dekker området mellom Holmstad/Holmstaddalen, Frøskeland og Jennestad.

Øverst i Holmstaddalen ligger Ånstadblåheia alpinanlegg, det eneste alpinanlegget i kommunen.

Kjente personer fra Holmstad
----------------------------

* Lars Gundersen (1924-2014), sanger og dirigent
* Kåre Bøystad (1911–1987), sanger, leder av Indre Eidsfjord pensjonistforening

Eksterne lenker
---------------

* Vesterålen Regionråds side om samisk aktivitet i Holstaddalen (fungerer kun i Internet Explorer...)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kambrosilursk havbunnsavsetning med skiftevis skifer og kalkstein på Langåra i Asker.
**Kambrosilur** er en norsk betegnelse for de geologiske periodene kambrium, ordovicium og silur for 545-417 millioner år siden, og brukes idag generelt om avleiringer dannet i denne tiden.

I kambrosilurtiden var det oppblomstring av dyr med harde deler som kunne bevares som fossiler, særlig trilobitter, graptolitter, koraller, blekkspruter og armfotinger. Det er betydelig lagdelt dannelse av skiftevis skifer og kalkstein i perioden, mot slutten også en del sandstein.

Kambrosilurske avsetninger i Norge
----------------------------------

I Norge finnes kambrosilurske avsetninger i midtre deler av Oslofeltet (særlig i Oslo, Bærum og Asker), på Vestlandet og i Trondheimsfeltet, Nordlandsprovinsen, Troms og Finnmark.

Den kambrosilurske lagrekken er særlig komplett på Ringsaker hvor den er 125 meter tykk – lengre sør i Oslofeltet mangler avleiringene fra tidligkambrium og lagene er tynnere. I Oslofeltet er kambrosilurlagene synlige oppe i dagen i hovedstadsområdet og nedover langs den kystnære, østre halvdelen av Bærum og Asker, inklusive de vestre øyene i Indre Oslofjord. De ligger nær den østlige, ytre forkastningssonen mot Nesodden, og er sterkt foldet i retningen sørvest-nordøst. Mange steder er lagene vendt 90° med tydelgie striper langs overflaten av mørt skifer og lys kalkstein. Ovenforliggende lag fra permtiden er ikke synlige her, de ligger lengre nord og vest rundt Oslogryta.

Kilder
------

* (no) Kambrosilur i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |