recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pennsylvania Station** (vanligvis omtalt som **Penn Station**) er en stor jernbanestasjon til intercity- og pendlertog i New York City i USA. Den Amtrak-eide underjordiske stasjon ligger under deler av bygningskomplekset Pennsylvania Plaza, som blant annet huser Madison Square Garden, ved 8. Aveny og 31. gate i Midtown. Daglig benytter om lag 300 000 reisende stasjonen (til sammenligning har Grand Sentral Terminal, også i Midtown, 140 000 daglige reisende), hvilket gir opptil 1 000 reisende hvert 90. sekund. som utroper stasjonen til den travleste i USA, og langt den travleste jernbanestasjon i Nord-Amerika.

Penn Stasjon er en stasjon i Northeast Corridor, en elektrifisert jernbanelinje som går mellom Washington D.C. i syd og Boston i nord. Intercitytogene opereres av Amtrak mens pendlertogene opereres av Long Island Rail Road og New Jersey Transit. Stasjon har dessuten forbindelse til seks av New York City Subways metrolinjer, samt adskillige busruter på bakken

Referanser
----------

1. 1 2  Jackson, Kenneth T. ed.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. februar 2008. Besøkt 28. november 2007.  Hentet 28. november 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pennsylvania Station (New York City) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Svalbardbutikken er den største bygningen på bildet, ombygd i 2021
Longyearbyen i 2006 med den gamle bygningen som huset Svalbardbutikken til høyre i forgrunnen
**Svalbardbutikken** **Coop** er et varehus og den eneste dagligvareforretningen i Longyearbyen på Svalbard. Den er eid og drevet av Coop Svalbard BA. Svalbardbutikken har avdelinger for dagligvarer, ferskvarer, kiosk/taxfree og souvenir/gave/parfyme. Tidligere hadde Svalbardbutikken også en avdeling for elektronikk, men den ble nedlagt i mai 2010. Vinmonopolet i Longyearbyen, Nordpolet, holder til i Svalbardbutikken. Coop Svalbard driver også Svalbardkiosken ved Svalbard lufthavn.

Svalbardbutikken ble etablert i 1992, og overtok dagligvaresalget fra proviantlageret Provianten, som var bygd i 1950. Provianten sluttet med matsalg da Svalbardbutikken startet opp.

Det at forretningen ligger på Svalbard, adskilt fra resten av Norge, gir noen uvanlige virkninger på prisnivået. Svalbard er taxfreeområde, og alkoholholdige varer og tobakksvarer er derfor billigere enn i Fastlands-Norge. I sommerhalvåret fraktes tørr- og frysevarer til Svalbard med båt, og slike varer kan derfor koste omtrent det samme der som på fastlandet. Men ferskvarer er dyrere på Svalbard enn i andre deler av Norge, fordi alt av ferskvarer til Svalbard må fraktes inn med fly. Avhengigheten av flyfrakt gjør også at Svalbardbutikken og andre butikker på Svalbard kan gå tomme for enkelte varer når været er for dårlig til at fly kan lande.

Det er ikke pant på tomflasker og drikkebokser i Longyearbyen. Det fantes tidligere en panteordning på samme måte som på fastlandet, men den ble avsluttet i 2000 fordi det var for dyrt å transportere tomflasker og bokser til fastlandet for gjenbruk.

Referanser
----------

1. ↑  Icepeople: No more TVs and cameras (23. april 2010, s. 1-2)
2. ↑  Gruvebyen gjennom 100 år Arkivert 21. august 2007 hos Wayback Machine. (2006, s. 19-20)
3. ↑  DinSide: Her får du ikke pant (10. november 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Svalbardbutikken (hjemmeside)
* NRK: Her er melka dyrere enn øl (6. mai 2012)
* Dagligvarehandelen: Avgiftsfrie fristelser i Arktis[*død lenke*] (16. august 2004)
* Svalbardposten: Vil skille Nordpolet fra Svalbardbutikken (1. oktober 2010)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Pennsylvanias flagg
**Pennsylvanias flagg** er blått og har delstatens våpenskjold i midten. Det ble innført 13. juni 1907 og skal offisielt ha størrelsesforholdet 27:37.

Delstatens våpen består av et skjold som er vannrett delt i tre. Skjoldet inneholder et skip, en plog og tre kornnek. Hjelmtegnet over skjoldet er plassert på en vulst og består av en svart, hvithodet amerikansk havørn (*Haliaeetus leucocephalus*). Under skjoldet er det to grener med blad og krysslagte endestykker. Skjoldholderne er to svarte hester med rødt seletøy og som står på et luftig postament omslynget av et bånd. Mottoet på båndet er *virtue, liberty and independence*.

I likhet med mange andre delstater, der flaggduken også er blå, har Pennsylvanias flagg militære faner som forbilde. Delstatsflagg med blå flaggduk har også Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska. Imidlertid har Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

Eksterne lenker
---------------

* Pennsylvania. Past and Present. Symbols fra Pennsylvania Historical and Museum Commission

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Finlands olympiske fortjenstkors** (finsk: *Suomen olympialainen ansioristi*, svensk: *Finlands olympiska förtjänstkors*) er en finsk utmerkelse innstiftet i 1952 av president Juho Kusti Paasikivi i anledning av Sommer-OL i Helsingfors i 1952.

Inndeling
---------

Finlands olympiske fortjenstkors er inndelt i to klasser:

* 1. klasse
* 2. klasse

I tilknytning til fortjenstkorset ble det innstiftet en medalje, kalt Finlands olympiske fortjenstmedalje (*Finlands olympiska förtjänstmedalj, finsk:* Suomen olympialainen ansiomitali*).*

Insignier
---------

Tegnet for Finlands olympiske fortjenstkors består av en hvitemaljert kors (stjerne) med fem utbøyde armer med innsvingninger ytterst og med kuler i spissene. I midten bærer korset de olympiske ringer. Over vinklene mellom korsarmene nederst er det plassert en finsk løve, lik den i Finlands riksvåpen. I de øvrige korsviklene finnes grankvister. Over korset er det plassert en skål med flammetunger. For 1. klasse er fortjenstkorset i forgylt sølv, for 2. klasse i sølv. 

Fortjenstmedaljen har fortjenstkorset preget som motiv på rund sølvmedalje.

De to klassene av fortjenstkorset er opphengt i bånd av forskjellig utforming: 1. klasse til å bære rundt halsen, 2. klasse til å bære i bånd på brystet. Medaljen er også opphengt i bånd til å bære på brystet. Både kors og medalje er opphengt i lyst blått bånd med smale hvite striper, tre i midten og én ved hver av kantene. Blått og hvitt er fargene i Finlands flagg.

Insigniene er utformet av Oskar Pihl.

Tildeling
---------

Finlands olympiske fortjenstkors ble tildelt i forbindelse med de olympiske sommerleker i 1952 og var en engangsforeteelse. 1. klasse ble tildelt medlemmer av Den internasjonale olympiske komité, ledere for nasjonale olympiske komitéer og idrettsforbund og styremedlemmer i organisasjonskomitéen. 2. klasse ble tildelt personer med lavere status. Det ble utdelt 283 fortjenstkors i gull, hvorav 116 til finner, og 700 fortjenstkors i sølv, hvorav 508 til finner. Medaljen ble utdelt i et antall av 2000, der 1732 gikk til finner.

Norske mottagere
----------------

Kong Olav var blant mottagerne av 1. klasse av Finlands olympiske fortjenstkors.

Referanser
----------

1. ↑  «Finlands olympiska förtjänstkors och -medalj» Arkivert 24. mai 2012 hos Wayback Machine. *Uppslagsverket Finland*, besøkt 16. juni 2012.
2. ↑  Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 114.
3. ↑  «DigitaltMuseum: Medalje». DigitaltMuseum. Besøkt 16. juni 2012.
4. ↑  Jani Tiainen: *Suomen kunniamerkit. The orders, decorations and medals of Finland*, Tammerfors: Apali, 2010, s. 290.
5. ↑  «Kong Olavs dekorasjoner», kongehuset.no, besøkt 16. juni 2012.
En **Penning-blanding**, oppkalt etter Frans Michel Penning, er en blanding av gasser som brukes i elektrisk belysning eller viser inventar. Selv om det populære uttrykket for den vanligste av disse er en neonlampe, er det mer effektivt å ha glassrøret fylt ikke med rent neon, men med en Penning-blanding, som er definert som en blanding av en inertgass med en liten mengde av en annen gass, en som har lavere ioniseringsspenning enn hovedbestanddelen (eller bestanddelene).

Forklaring
----------

Den andre gassen, kalt slukkegass, må ha lavere ioniseringspotensial enn den første eksiterte tilstanden til edelgassen. Energien til de eksiterte, men nøytrale edelgassatomer kan deretter ionisere slukkegasspartiklene ved energioverføring via kollisjoner; kjent som Penning-effekten.

En veldig vanlig Penning-blanding av ca. 98–99,5% neon med 0,5–2% argon brukes i noen neonlamper, spesielt de som er vurdert til 110 volt. Blandingen er lettere å ionisere enn enten neon eller argon alene, og senker den slående spenningen der røret blir ledende og begynner å produsere lys. Det optimale nivået av argon er omtrent 0,25%, men noe av det blir adsorbert på borosilikatglasset som brukes til rørene, så høyere konsentrasjoner blir brukt for å ta hensyn til tapet; høyere argoninnhold brukes i rør med høyere effekt, ettersom varmere glass adsorberer mer argon. Argon endrer fargen på «neonlyset», noe som gjør det litt mer gulaktig. Gassblandingene som ble brukt i nixierør, inneholdt ofte også en liten mengde kvikksølvdamp, som glød blått.

En Penning-blanding av neon og argon brukes også som startgass i natriumdamplamper, der den er ansvarlig for den svake rødlige gløden før natriumutslippet begynner.

Penning-blandingen som brukes i plasmaskjermer er vanligvis helium eller neon med liten prosentandel xenon, på flere hundre torr.

Penningsblandinger med formlene argon – xenon, neon – argon, argon – acetylen og xenon – TMA brukes som fyllgasser i gassformede ioniseringsdetektorer.

Andre typer Penning-blandinger inkluderer helium-xenon.

Referanser
----------

1. ↑  Weston, G.F. (1968). *Cold Cathode Glow Discharge Tubes*. London: ILIFFE Books Ltd. s. 334. LCCN 68135075.
2. ↑  Bylander, E. G. (1979). *Electronic displays*. New York: McGraw-Hill. s. 65. ISBN 0-07-009510-8. LCCN 78-31849. OCLC 4593692.
Den danske juristen Kristian Sindballe ble utnevnt til Svalbardkommissær av den danske regjeringen
**Svalbardkommissæren** var en dommer som skulle undersøke krav på eiendomsrett på Svalbard etter Svalbardtraktatens artikkel 6. Den danske juristen Kristian Sindballe ble utnevnt til kommissær og var i virksomhet fra 1925 til 1927.

Historie
--------

Svalbardtraktaten, som ble inngått mellom flere land 9. februar 1920 og regulerte Norges suverenitets- og myndighetsutøvelse på Svalbard, bestemte i artikkel 6 at alle krav på eiendomsrett til landområder på Svalbard som var gjort gjeldende for en regjering før undertegnelsen av traktaten, skulle innmeldes til en kommissær. Denne kommissæren skulle undersøke gyldigheten av kravene og godkjenne eller forkaste dem. Hvis det var tvist om et landområde, skulle tvisten løses av en voldgiftsdomstol med ett medlem utpekt av hvert av landene som tvisten angikk. Kommissæren skulle være formann i domstolen og ha den avgjørende stemmen i avgjørelsen av saken. Videre var det bestemt at kommissæren skulle være en dansk jurist som skulle utpekes av Danmarks regjering.

Den danske regjeringen utnevnte professor Kristian Sindballe til Svalbardkommissær 13. juli 1925. Han fikk lederen av «Svalbardkontoret» (De norske statsunderstøttede Spitsbergenekspeditioner) Adolf Hoel som norsk bistand, og hadde dessuten dansken Gustav Rasmussen som medarbeider. Arnold Ræstad («Svalbardadvokaten») forhandlet med Svalbardkommissæren på den norske statens vegne.

Traktaten trådte i kraft 14. august 1925. Ifølge traktaten måtte da eventuelle krav på eiendomsrett innleveres til Svalbardkommissæren innen tre måneder. Ved fristens utløp var det kommet inn 74 krav, hvorav 20 var norske. I tillegg var det levert inn 24 krav på rett til å ha fangsthytter.

Arbeidet med å kartlegge de godkjente kravene og utarbeide forslag til løsning av tvistene ble utført av Adolf Hoel. Svalbardkommissæren begynte deretter forhandlinger med de partene som hadde tvister. På denne måten lyktes han med å bilegge tvistene. Kommissæren avla rapport 10. september 1927 under tittelen *Report of the Svalbard Commissioner concerning The Claims to Land In Svalbard* («Svalbardkommissærens rapport angående krav om land på Svalbard»). Her ble de tildelte grunnstykkene beskrevet og kartlagt.

Blant sakene Svalbardkommissæren meglet i var blant annet en tvist mellom det tyske selskapet Norddeutscher Lloyd og det britiske selskapet Northern Exploration Co. om et område ved Krossfjorden. Saken ble løst ved en overenskomst av 12. mai 1926.

Stedsnavn på Svalbard som er oppkalt etter Svalbardkommissæren er Kommissærbreen og Sindballefjellet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Litteratur
----------

* Hoel, Adolf (1966). *Svalbard*. S. Kildahls boktrykkeri.
**Gustav Richert** var en tysk nasjonalsosialistisk embedsmann og medlem av SS som var stasjonert i det tyskokkuperte Norge.

Richert var utdannet biolog og agronom, og drev et gods i nærheten av Stettin i Preussen (dagens Szczecin i Polen). Han var tilknyttet Schutzstaffels Rasse und Siedlungshauptamt (RuSHA) fra midten av 1930-tallet.

Like etter angrepet i 1940 kom han til Norge for å lede Josef Terbovens avdeling for ernæring og landbruk. Her hadde han som oppgave å bygge ut kontaktene med bondebevegelsen i landet, og forsøkte blant annet å overtale Jens Hundseid til å lede et nytt, NS-tilknyttet Bondesamband.

Sammen med Heinrich Himmler stod Richert for utbyggingen av Lebensborn-prosjektet i Norge. Han var kjent som en brutal mann, og fungerte også en periode som Terbovens stedfortreder.

Han hadde graden Obersturmbannführer i SS.

Richert ble drept av sovjetiske krigsfanger på godset sitt ved Stettin.

Referanser
----------

1. ↑  Ulateig, side 66
2. 1 2 3  Emberland, Terje. «Å stjele godt bondeblod». *Fortid Arkivert 16. februar 2010 hos Wayback Machine.* Nr 2-2009.
3. 1 2  Wyller, side 37
4. ↑  Ulateig, side 73

Litteratur
----------

* Ulateig, Egil (1993). *Justismord : historien om Roald Dysthe*. Aschehoug.
* Wyller, Thomas Chr. (1953). *Fra okkupasjonsårenes maktkamp : Nasjonal Samlings korporative nyordningsforsøk 9. april 1940 - 1. februar 1942*. Tanum.

Portal: Andre verdenskrig
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Sittevolleyball Sittevolleyball |
| Paralympiske leker |
| Bronse | 2004 Athen |  Sittevolleyball  |

**Penny Greely** (født 10. mars 1971 i Green Bay i Wisconsin) er en rullestolcurlingspiller fra USA. Hun har en bronsemedalje i sittevolleyball fra Paralympiske sommerleker 2004, deltar i rullestolcurling ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji. 

Hun er gift og har en stesønn, og begynte med curling i 2010.

Karriere
--------

Greely deltok ved Paralympiske sommerleker 2004 i Athen, der USA fikk bronse i sittevolleyball. 

Hun debuterte med USAs landslag ved VM i rullestolcurling 2011, der USA kom på 7.-plass, og hun deltok også ved VM i rullestolcurling 2012, der de kom på 5.-plass. Ved VM i rullestolcurling 2013 spilte de seg fram til nok en bronsefinale, men Kina vant denne kampen 6-5, slik at USA endte på 4.-plass. 

Greely var *lead* (ener) ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der USA kom på 5.-plass med Patrick McDonald som skip.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Penny Greely – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Penny Greely – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Penny Greely – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Penny Greely – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Yohei Koyama** (小山 陽平, født 31. mai 1998) er en japansk alpinist.

Under Alpint under Vinter-OL for ungdom 2016 kom han på 17. plass i super-G og kom på 8. plass i kombinasjon.

Under VM i alpint 2017 kom Koyama på 42. plass i storslalåm

Under VM i alpint 2021 deltok han i parallellstorslalåm og hadde 33. plass beste tid, men kvalifisert seg ikke til videre runder. Han deltok også i slalåm, men fullførte ikke første omgangen.

Koyama representerte Kina i vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ikke fullførte slalåm.

Referanser
----------

1. ↑  (en) Yōhei Koyama – Profil og resultatoversikt hos FIS
2. ↑  wyog2016.sportresult.com: Men's Super-G Arkivert 16. februar 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  wyog2016.sportresult.com: Ladies' Alpine Combined Slalom Arkivert 2. februar 2017 hos Wayback Machine.
4. ↑  Run 1 results
5. ↑  Final results
6. ↑  «FIS ALPINE WORLD SKI CHAMPIONSHIPS 2021 - Men's Slalom - OFFICIAL RESULTS RUN 1» (PDF). Det internasjonale skiforbundet. 21. februar 2021. Besøkt 16. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yōhei Koyama – Olympedia Rediger på Wikidata
***Madame Sphinx*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Thomas N. Heffron.

Handling
--------

Når politiet ikke klarer å pågripe morderen til hennes verge, Henri Du Bois, bestemmer Celeste seg for å spore opp denne gjerningspersonen på egen hånd. Hennes eneste ledetråd er en mansjett-knapp som ble sluppet ned i nærheten av åstedet for forbrytelsen, som en liten sfinks er inngravert på. Når hun legger merke til en ung mann som har på seg en slipsnål med helt identisk design, dyrker hun snart hans nære bekjentskap.

Celeste ber ham til slutt besøke henne i hennes eget hjem. Hans mistenkelige oppførsel der overbeviser snart Celeste om at han er den skyldige. Da har hun allerede forelsket seg i ham, men hun får ham likevel arrestert for mordet. Deretter får hun vite at han er Du Bois sin savnede sønn: Andre. Ytterligere detektiv-arbeid avslører at den virkelige morderen var Celestes avviste frier: Raoul Laverne.

Skuespillere
------------

* Alma Rubens som Celeste
* Wallace MacDonald som Andre Du Bois
* Eugene Burr som Raoul Laverne
* Frank MacQuarrie som Henri Du Bois
* William Dyer som Guissert
* Richard Rosson som Dessin
* Betty Pearce som Lys
* Wilbur Higby som Chambre
* Arthur Millett som Beauchad
* John Lince som Louis

Referanser
----------

1. ↑  MADAME SPHINX

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Madame Sphinx* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Madame Sphinx* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Gustav Julius Sundby** (født 27. november 1880, død 2. september 1930) var en norsk fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.

Sundby var jern- og metallarbeider, og ble fagorganisert i 1905. Han var formann i Jern og metalls styre i Trondheim. I årene 1913 til 1915 var han også styremedlem i Fagopposisjonen av 1911. Senere arbeidet han som kontrollør i Trondheim Trygdekasse.

Han var med i AP fra 1903, og ble etter hvert formann for partiet i byen og medlem av *Ny Tids* bladstyre. Fra 1921 til 1923 var han også medlem av APs landsstyre.

Ved partisprengningen i 1923 var Sundby blant dem som fulgte det nye NKP. Han ble formann for kommunistpartiet i Trondheim, og fra 1923 til 1925 satt han i NKPs landsstyre. I 1925 hadde han også vervet som formann for samorganisasjonen i byen.

Etter striden om de såkalte Labour Party-planene sluttet han seg i 1927 igjen til Arbeiderpartiet. Han satt som formann i bystyret i 25 år, og i formannskapet i 12 år.

Han var gift med Anna Sundby, som fra 1925 til 1927 var medlem av NKPs kvinneutvalg og i 20 år ledet APs kvinneforening i Trondheim.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1925 for 1601 Trondheim kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 3. september 1930[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Side 613. Per Maurseth: *Gjennom kriser til makt 1920-1935*. Bind 3 av Arbeiderbevegelsens historie i Norge. Tiden (1987) ISBN 82-10-02753-0.
4. ↑  *Sundby, Gustav Julius*, Bind VI, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1936)
5. ↑  Side 296. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1
**Engglassvinge** (*Bembecia ichneumoniformis*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den forekommer på det sørlige Østlandet og i Aust-Agder i Norge.

Utseende
--------

En liten til middelsstor glassvinge, usedvanlig variabel i størrelse (vingespenn 11-29 mm). Den kjennes lett på at de har fem eller seks smale, gule tverrbånd på bakkroppen. Antennene er svarte, hos hannen med fine hår. Hodet og forkroppen er mørkgrå til svarte, forkroppen har to smale, gule lengdestriper. Bakkroppen er litt konisk, svart, med fem (hunnen) eller seks (hannen) smale, gule tverrstriper. Haledusken er svart og nokså liten. Forvingen er glassklar med svart fremkant. Den har oransje skjell i spissen, langs bakkanten og rundt den svarte diskflekken som sitter ca. 2/3 ute i vingen. Bakvingen er glassklar med mørke frynser. Bakbeina er gule, leggene (tibiae) med en svart ring.

* ♂♂
* ♂  △♂ △

Levevis
-------

Arten lever på tørre og skrinne enger, der larvene utvikler seg på røttene av planter i erteblomstfamilien (Fabaceae), særlig tiriltunge (*Lotus corniculatus*), rundbelg (*Anthyllis vulneraria*) og beinurt (*Ononis* spp.). Ulikt de fleste glassvinger fullfører den utviklingen på ett år. Puppen overvintrer i det 5-7 cm langt, loddrett rør som når opp til jordoverflaten, er kledt med silke og er lukket med et silkelokk. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juni til begynnelsen av august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord, østover til Uralfjellene, Kaukasus og det nordlige Iran. I Norge er den funnet på det sørlige Østlandet, og på Sørlandet vest til Arendal.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. mars 2022. Besøkt 3. mars 2022.
2. ↑  Elven H, Aarvik L og Berggren K (24. november 2021). «Sommerfugler. Vurdering av engglassvinge *Bembecia ichneumoniformis* som NT for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, engglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Bembecia ichneumoniformis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *engglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *engglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *engglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *engglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *engglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bembecia ichneumoniformis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bembecia ichneumoniformis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bembecia ichneumoniformis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Pelageva Aleksandrovna Danilova** russisk: **Пелагея Александровна Данилова** (født 4. mai 1918 i Boroviki, død 30. juli 2001 i St. Petersburg) var en sovjetisk turner som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Danilova ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen foran Ungarn og Tsjekkoslovakia. De andre på laget var Nina Botsjarova, Ekaterina Kalintsjuk, Maria Gorosjovskaja,Medeja Jugeli, Galina Minaitsjeva, Galina Sjamrai og Galina Urbanovitsj.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1952 Finlands flagg Helsingfors - **Gull** i turn, lagkonkurranse damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* Sølv 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv i turn, tropsturn damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pelageja Danilova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Pelageja Danilova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Pelageja Danilova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pelageja Danilova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Enghårmygg** (*Bibio johannis*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne lille, tettbygde arten flyr tidlig på våren og forekommer i Norge bare langs kysten til Hordaland.

Utseende
--------

En nokså liten (lengde 5 – 6 mm), kraftig, mørk hårmygg. Vingene er lett røykfargede hos begge kjønn, med et stort, ovalt, mørkt vingemerke (pterostigma), dette er det beste feltkjennetegnet på arten. Antennene består av ni ledd. Hannen har kroppen kledt med tette, grove, svarte hår uten noe innsalg av lysere hår. Beina er forholdsvis korte og kraftige, lårene er svarte, leggene (tibiae) og føttene brungule. Bakleggen har en bred, mørk lengdestripe som består av flere hundre runde sansegroper (sensiller). Hunnen har helt svart, litt matt kropp og rødlige bein. Larvene er brunsvarte (jordfargede), hodekapselen er samme farge som resten. Kroppen er kledt med mikroskopiske pigger og virker ru og matt.

Levevis
-------

Dette er en kulturlandskaps-art som lever på dyrket mark og beitemarker. Larvene lever i bakken i tette klynger som kan omfatte et par hundre larver som trolig stammer fra en eggklynde lagt av en hunn. De lever av råtnende plantedeler, men når de er tallrike, kan de også angripe røttene til levende planter. Lenger sør i Europa er det registrert at de kan gjøre noe skade i hager og åkre, men dette er ikke kjent fra Norge. Larvene bruker ett år på utviklingen og er fullvoksne i mars – april. Etter ca. tre uker som puppe klekkes de voksne myggene. Denne arten flyr på solvarme dager ganske tidlig på våren. Flygetiden varer omtrent to uker, hver nekelt myggen lever trolig maksimalt ett par døgn som voksen. Hannene svermer noen desimeter over bakken. I Rogaland pleier svermingen være mest intens rundt 1. mai, på Østlandet gjerne litt senere. De voksne myggene tar ikke næring til seg, hannene dør kort tid etter at de har paret seg, hunnene etter at de har gravd en hule i jorden og lagt en klynge på 200 – 400 egg der. Et spesielt trekk ved denne arten er at eggene ligger omtrent to måneder før de klekkes.

Utbredelse
----------

Arten finnes over hele Europa, bortsett fra lengst i nord. I Norge er den begrenset til de sørligste, kystnære områdene nord til Bergen. Arten er sannsynligvis noe oversett fordi den flyr såpass tidlig på våren.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ **Enghårmygg**, *Bibio johannis* (Linnaeus, 1767)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. mars 2021. Besøkt 10. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *enghårmygg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *enghårmygg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *enghårmygg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *enghårmygg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *enghårmygg* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *enghårmygg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bibio johannis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Patriarken av Moskva og hele Russland** er en ortodoks patriark og overhodet for den russisk-ortodokse kirke – som derfor også omtales som *Moskva-patriarkatet*. Han har sitt sete i Danilov-klosteret i Moskva. Den nåværende innehaveren av tittelen er Kirill (siden 2009).

Den russisk-ortodokse kirka og noen av dens datterkirker anser patriarken av Moskva for å ha høyest æresrang blant de ikke-oldkirkelige patriarkene, dvs. femte æresrang etter patriarkene av Konstantinopel, Alexandria, Antiokia og Jerusalem. De øvrige ortodokse kirkene anser patriarken av Moskva for å ha sjette høyest æresrang, etter de fire oldkirkelige patriarkene og patriarken av Bulgaria.

Den russisk-ortodokse kirke ledes av Patriark Kirill, som har tittelen Patriarken av Moskva og hele Russland (russisk: Патриарх Московский и всея Руси, *Patriarkh Moskovskij i vseja Rusi*), en tittel med forløper som «Patriarken av Moskva og hele Stor, og Lille, og Hvite Rus».

Historie
--------

Kristenhetens leder i dagens Russland var opprinnelig metropolitten av Kiev og hele Rus. Han var underordnet den økumeniske patriark i Konstantinopel. Metropolitten flyttet sitt sete til Moskva i 1325, men fortsatte i begynnelsen å føre tittelen *metropolitt av Kiev*. 1448 ble kirka uavhengig fra det økumeniske patriarkat, og metropolitt Jona tok tittelen *metropolitt av Moskva og hele Rus*.

Da den økumeniske patriark Jeremias II anerkjente den russiske kirkens autokefali i 1589, opphøyet han samtidig metropolitt Job til den første *patriarken av Moskva og hele Russland og de nordlige landene*. 1721 ble imidlertid embetet avskaffet av Peter den store, som etter protestantisk forbilde erstattet patriarken med en regjerende synode ledet av en legmann. Det fantes fremdeles metropolitter/erkeeparker av Moskva, og disse var medlem av synoden, men hadde ingen ledelsesfunksjon.

Patriarkembetet ble gjeninnført i 1917 med Tikhon som den første nye – og i alt ellevte – patriarken av Moskva og hele Russland. (Den ytterligere tittelen *... og de nordlige landene* ble ikke gjenopptatt.) Fra 1925–1943 var det patriarkale setet vakant pga. Sovjetunionens undertrykkelse av kirken.

Se også
-------

* Liste over patriarker av Moskva
* Metropolitten av Kiev og hele Rus
**Nalunaq Guldmine** er en gullgruve på Grønland. 

Dette er Grønlands første gullgruve, og den første gruven som er bygd ut på over 30 år. 

Gruven ligger i Kirkespirdalen, 40 km nordøst for Nanortalik, helt syd på Grønland. I selve gruven jobber det til enhver tid 45 – 60 personer, og ca. 35% av disse er innleide, lokale arbeidere. Gruven er derfor viktig for sysselsettingen i området. Forekomsten eies av norsk-canadiske Crew Development Corporation (82,5 %) og grønlandske NunaMinerals A/S (17,5 %), med Crew som operatør. Leiren har egen helistop.

Historie
--------

Det ble oppdaget synlig gull her i 1992, og utvinningstillatelsen ble gitt i 2003. Gruven kom i operativ drift 1. juli 2004, og har vært i drift siden. I fiskalåret 2006 ble det tatt ut 75 000 unser gull, dvs ca. 2,3 tonn.

Miljø
-----

Det gjøres årlige målinger av miljøet rundt gruven. Planter og dyr undersøkes for 12 grunnstoffer, for å finne ut hvor mye gruvevirksomheten påvirker sitt nærmiljø. 

Disse stoffene er Hg, Cd, Pb, Zn, Cu, Cr, Ni, As, Se, Co, Mo og Au. Prøvene sammenlignes med prøver tatt i 1998–2001, dvs. før gruvedriften startet.

Den tredje undersøkelsen ble utført i august 2006, og denne viser en nedgang i miljøutslippene i forhold til målingene i 2004 og 2005.

Referanser
----------

1. ↑  «Faldende påvirkning fra guldmine». Danmarks Miljøundersøgelser, Aarhus Universitet. 22.05.2007. Arkivert fra originalen 6. juni 2007. Besøkt 26.09.2007.
2. ↑  Christian M. Glahder og Gert Asmund (2007). «Environmental monitoring at the Nalunaq Gold Mine, South Greenland, 2006 (sammendrag)». Danmarks Miljøundersøgelser, Aarhus Universitet. Arkivert fra originalen 12. oktober 2007. Besøkt 26.09.2007.  *Sammendrag av artikkelen*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Open Places*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av W. S. Van Dyke.

Handling
--------

Mollie Andrews er en lærer fra New England som reiser til byen Rawhide, Montana. Hun møter snart Dan Clark imponerer henne dypt. Hun gifter seg med ham kort tid senere. Men Clark begynner snart å behandle Mollie brutalt. Etter at han har begått et mord, stikker han av over grensen til Canada. Senere møter hun konstabel Calhoun, fra Royal Canadian Mounted Police, og de blir snart nære venner. Men selv om deres gjensidige respekt for hverandre etter hvert modnes til kjærlighet, forblir Mollie tro mot ektemannen sin.

Når Clark dukker opp igjen krever Mollie et løfte fra Calhoun, at han ikke skal skade Clark - med mindre Clark slår ham først. Imidlertid angriper Clank snart politimannen, og anklager ham urettmessig for å ha gitt unødig oppmerksomhet til Mollie. Under denne konfrontasjonen faller Clark død om. Dermed blir Mollie løslatt fra ekteskapsløftene sine, og fremtiden ser lys ut for både Mollie og Clark.

Skuespillere
------------

* Jack Gardner som Constable Calhoun
* Carl Stockdale som Dan Clark
* Ruth King som Mollie Andrews

Referanser
----------

1. ↑  OPEN PLACES

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Open Places* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Open Places* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Open Places* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Open Places* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Suppeopera***, originaltittel ***Soupe Opéra***, er et fransk barneprogram skapt av studioet Marlou Films, og er animert med bruk av stop motion. Serien består av frukt og grønt som transformerer seg til forskjellige skapninger og ting. 26 episoder ble skapt, hvor hver episode var to minutter lange. I Frankrike ble serien vist på kanalen France 3.

Internasjonalt ble *Soupe Opéra* sendt i blant annet Australia, Storbritannia, USA og Latin-Amerika. I Norge ble serien navngitt «*Suppeopera*», og var sendt på NRKs kanaler fra 2002 til 2014.

Visuelt
-------

I hver episode er det flere matvarer (hovedsakelig frukt og grønt) som spontant går ut av en matkurv av seg selv, for så å kutte seg opp for å danne dyr og andre ting. Dyrene, som er utgjort av disse matvarene, gjør da forskjellige handlinger, som å spise restene. I noen episoder er matvarene ikke frukt og grønt, som et hardkokt egg, en pakke potetgull, eller en pose med bakepulver. Ting som ikke er mat kan også komme ut av kurven, som en gryte eller en bærbar gasskomfyr.

Serien er også stilmessig lignende på *Poubelles*, en annen serie skapt av Marlou Films. Forskjellen er at i stedet for at det er kurante matvarer som hopper ut av en kurv, er det søppel som hopper ut av en søppelkasse for å danne dyr.

Lydspor
-------

*Suppeopera* har et særegent lydspor skapt av de franske musikerne C.I.P/Garlo. Lydsporet består av to musikkverk som er brukt i hver episode, i samme rekkefølge. Den første låten er spilt i løpet av stop motion-scenene, og består av fire stemmer som synger a cappella. Stemmene er en blanding av synging, beatboxing, og sampla vokallyder spilt på en synthesizer. Den andre låten er et elektronisk funk-arrangement av den samme melodien, spilt over rulleteksten.

Referanser
----------

1. ↑  «Marlou Films- Soupe Opéra». Systonic. 28. mai 2008. Besøkt 8. mars 2012.
2. ↑  «Dalla Francia l'ultima frontiera, i cartoon di verdura - Galleria - Repubblica.it». *www.repubblica.it*. Besøkt 17. november 2021.
3. ↑  «Suppeopera». Besøkt 17. november 2021. «Første gang sendt: NRK1 · Mandag 16. september 2002 kl. 18:35. Siste gang sendt: NRK Super · Torsdag 15. mai 2014 kl. 18:30»
4. ↑  «CIPAUDIO». *www.cipaudio.com*. Besøkt 17. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Suppeopera* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Monumentet «Alltid med Russland»
Kilder i Naltsjik
**Naltsjik** (russisk: На́льчик, kabardinsk: Налшык, balkarisk: Нальчик) er hovedstad i republikken Kabardino-Balkaria i Russland. Byen ligger på 550 moh i nordhellingen av Kaukasus-fjellene, rundt 1400 km sørøst for Moskva. Innbyggertall: 274 974 (folketelling 2002), 234 547 (folketelling 1989).

Historie
--------

Naltsjik-området var bebodd av innfødte balkarer og kabardinere så langt tilbake som 1743, men dagens by stammer fra tidlig på 1800-tallet, da det ekspanderende russiske keiserriket bygget et fort der i 1818. En militær bosetning ble grunnlagt på stedet i 1838. Naltsjik forble av relativt liten betydning til etter den russiske revolusjonen, da den i 1921 fikk bystatus, og ble administrativt senter for Den kabardinske autonome oblast.

Under andre verdenskrig var Naltsjik okkupert av Tyskland fra 28. oktober 1942 til 3. januar 1943. Byen ble sterkt skadet under konflikten.

Økonomi
-------

Naltsjik er en forvaltningsby og er et politisk og kulturelt sentrum for Republikken Kabardino-Balkaria. Den er også et industrielt senter for republikken, med virksomheter innen metallurgi, lettindustri, produksjon av byggematerialer og maskinbygging). Byen er også kjent som et kursted på grunn av sine varme kilder og klare fjelluft.

Utdanning
---------

Naltsjik har følgende høyere utdanningsinstitusjoner: 

* *Kabardino-Balkarias statlige universitet*
* *Kabardino-Balkarias forretningsinstitutt*
* *Det nord-kaukasiske statlige kunstinstitutt*
* *Kabardino-Balkarias statlige jordbruksakademi*.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nalchik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Нальчик – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om Naltsjik (russisk)
* Kart over Naltsjik (russisk)

| * v
* d
* r
Byer i Kabardino-Balkaria |
| --- |
| Hovedstad: Naltsjik |
| Flagget til Kabardino-Balkaria | Baksan **·** Majskij **·** Nartkala **·** Prokhladnyj **·** Terek **·** Tsjegem **·** Tyrnyauz | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jonas Teofile Schanche Jonasen** (født 1897, død 1979) fra Sandnes var en norsk motstandsmann, forfatter og journalist.

Oppvekst og studier
-------------------

Jonas Schanche Jonasen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.
Jonasen satt i styret til Det Norske Studentersamfund i 1919.

12. februar 1920 var Jonas Schanche Jonasen på forelesning holdt av Albert Einstein i Berlin, da Einstein ble mobbet ut av forelesningssalen under antisemittiske tilrop fra studentene. En uke senere ønsket studentene å rette opp fadesen, og det ble samlet inn underskrifter til støtte for foreleseren. Senere var Jonasen med på å invitere Einstein til Kristiania i regi av Det Norske Studentersamfund.

I tidsrommet 1938–1939 var Schanche Jonasen redaktør i avisen *Tidens Tegn*.

Arbeid
------

Jonas Schanche Jonasen var den første norske journalist som i sin tid intervjuet den unge Adolf Hitler. Intervjuet ble trykket på forsiden av Aftenpostens lørdagsutgave 20. oktober 1923. Jonasen får i dette intervjuet frem kjerneelementer ved Hitlers ideologi, deriblant at parlamentarismen har feilet og må avskaffes til fordel for et diktatur med en sterk fører, og at de germanske land må samles til et stor-tysk rike.

I 1925 intervjuet Schanche den italienske fascisten og diktatoren Benito Mussolini.

Andre verdenskrig i Storbritannia
---------------------------------

Jonasen forlot Norge ombord på MK «Soløy» 2. august 1941 og ankom Baltasund på Shetland 4. august .
I Storbritannia ble Jonasen utnevnt til redaktør for motstandsavisen Norsk Tidend av statsminister Johan Nygaardsvold. Dette skapte reaksjoner, da Jonasen på 30-tallet ikke var kjent for å være særlig kritisk til den gryende fascismen og nazismen i Europa.

Bibliografi
-----------

* Sigval Bergesen. 1963
* Sandnes gjennom 100 år I-II. 1965
* Jonas Øglænd gjennom 100 år. Sandnes, 1968
* Høyland gjennom 100 år. Stavanger 1972

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 6. juni 1979[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stavanger Aftenblad PLUSS: «Fascisten som ble motstandsmann», 11. februar 2011 s.28.
4. ↑  [*død lenke*] bilde av styret i Det Norske Studentersamfund 1919
5. ↑  "Lettlest om Einstein" Bokanmeldelse i Aftenposten Arkivert 2. juni 2006 hos Wayback Machine. og [*død lenke*] sider 28-29
6. ↑   Dokumentasjonssiden til Eystein Eggen
7. ↑   Dokumentasjonssiden til Eystein Eggen
8. ↑  Ragnar Ulstein (1979). *Englandsfarten. 2 : Søkelys mot Bergen*. Oslo: Samlaget. s. 353.
9. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 301-302. ISBN 8202141389.

Eksterne lenker
---------------

Bilde av Jonas Schanche Jonasen, Oslo Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jonas Schanche Kielland** (født 20. november 1863 i Horten, død 25. mai 1930 i Stavanger), var Stavangers ordfører i perioden 1908-1909. Kielland representerte Høire. Han tok examen artium ved Kongsgaard skole i Stavanger i 1881. Han var medlem av bystyret i perioden 1902-1910. 

I 1909 ble han valgt til Stortinget, og fratrådte stillingen som ordfører. I 1911 ble han i statsråd utnevnt til borgermester i Stavanger. Denne stillingen hadde han til 1917, da han ble utnevnt til kriminaldommer (dommer i strafferettssaker) ved det nyopprettede Stavanger kriminaldommerembete. I 1920 ble byrettsordningen innført i Stavanger, og Kielland fikk tittelen byfogd. 

Jonas Schanche Kielland hadde en rekke verv i næringslivet. Han var også den siste av Kielland-slekten som bodde på Ledaal, der han også ble begravet. Han var søskenbarn til forfatteren Alexander Kielland. Jonas Schanche Kielland må ikke forveksles med sin grandonkel med samme navn, som også var ordfører i Stavanger - i periodene 1837-38 og 1841-42. Hans far, kapteinløitnant Jacob Kielland (1825-1889) var ordfører i Stavanger i perioden 1870-1871.

Jonas Schanche Kielland var ridder av den franske ordenen Ordre des Palmes académiques (Frankrike).

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 469[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 29[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Stavanger Aftenblad: «Byfoged Kielland er død». 26. mai 1930 s.1.

Kilder
------

* Stavanger Aftenblad: *Minneord 26. og 27. mai 1930*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Maurice Farman MF.11 *Shorthorn*** var et fransk rekognoseringsfly og lett bomber utviklet under første verdenskrig av Farman Aviation Works.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Det var i hovedsak en Farman MF.7 med en kraftigere motor, mer robust og et mer aerodynamisk skrog, cockpit var montert på stag over den undre vinge. Flyet var også utstyrt med maskingevær som ble betjent av observatøren som derfor var plassert foran piloten.

Flyet i bruk
------------

MF.11 ble brukt av både britiske og franske luftstridsstyrker på vestfronten tidlig under første verdenskrig. Som lett bomber fløy den det første bombetokt under krigen den 21. desember 1914 da en FM.11 fra Royal Naval Air Service angrep tysk artilleri nær Oostende i Belgia.

MF.11 ble trukket fra førstelinje på Vestfronten i 1915, men fortsatte å bli brukt av franske styrker i Makedonia og i Midtøsten, mens britiske styrker også brukte den i Dardanellene, Afrika og Mesopotamia.

I Italia ble MF.11 lisensbygget av Societa Italiano Aviazione, et Fiat selskap. Disse gikk under betegnelsen **SIA 5**. Fra tidlig 1915 ble de utstyrt med et fast foroverrettet maskingevær. Flyet var utstyrt med en 100 hk Fiat A.10 motor.

I 1916 kjøpte Australia noen MF.11 som treningsfly.

Museumsfly
----------

Tre kjente eksemplarer finnes i flymuseer:

* Det canadiske flymuseum *Canada Aviation Museum* har en MF.11 bygget av Airco for Royal Flying Corps i 1916.
* Farman F.11A-2, ved *Royal Army and Military History Museum*, Brüssel, Belgia.
* Farman MF.11 Shorthorn (#CFS-15), ved *RAAF Museum*, Point Cook, Victoria, Australia.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Luftfahrtmuseum
* Virtual Aircraft Museum
* Canadian Aviation Museum
**Thomas Reppe Wetting** (født 5. juni 1974 i Bodø) er en norsk forretningsadvokat og tidligere politiker (H).

Han er høgskolekandidat i økonomi og administrasjon fra Høgskolen i Bodø fra 1995 og cand.jur. fra Universitetet i Oslo fra 2001. Deretter ble han advokatfullmektig i Advokatfirmaet Selmer DA i Oslo, hvor han i 2004 ble advokat og i 2008 partner. Wetting arbeider for en stor del med virksomhetsoverdragelser og eiendomstransaksjoner.

Wetting var medlem av Nordland fylkesting 1995–2001 og 1. nestleder i Unge Høyre 1996–1998.

Referanser
----------

1. ↑  «Thomas Reppe Wetting». Advokatfirmaet Selmer. Arkivert fra originalen 27. juni 2017.
2. 1 2  «Thomas Reppe Wettings profil». LinkedIn. Besøkt 12. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thomas Wetting hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Thomas Wetting hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
«Sirene» har flere betydninger.
**Cagniard de la Tours sirene** er en forbedret konstruksjon av sirenen som ble oppfunnet av ham i 1819. En viktig ny egenskap var at den kunne produsere lyd også under vann. Denne egenskapen gjorde at de la Tour mente at betegnelsen *Sirene* derfor ville være passende.

Han fastslo også at det ved hjelp av sirenen er mulig å faslå en tones svingetall. Sirenen var utført som en skive med et bestemt antall hull plassert konsentrisk på skiven. Hullene åpnet og lukket for en luftstrøm som var rettet mot skiven, og produserte dermed lyd. Dersom skivens dreiehastighet var kjent kunne lydens frekvens utregnes. Dette prinsippet sammenliknet de la Tour med en stemmegaffel, slik at det var mulig å sammenlikne en kjent og en ukjent tone.

Referanser
----------

1. 1 2  Baron Caginard de La Tour (1819). «Sur la Sirène, nouvelle machine d'acoustique destinée a mesurer les vibrations de l'air qui constituent le son.». *Annales de Chimie et de Physique* **(fransk)**. XIL / Douzième. Paris. s. 167 – 171.
2. ↑  Hermann Ludwig F. von Helmholtz (1875). *The sensations of tone as a physiological basis for the theory of music* **(engelsk)**. London: Longmans, Green, and Co.  [Side 18 inneholder et bilde av sirenen]
**Fritidsskippersertifikat** er et maritimt sertifikat som utstedes av Sjøfartsdirektoratet, og som gir rettigheter til å føre et fritidsfartøy med skroglengde fra og med 15 meter og inntil 24 meter. Sertifikatet er delt inn i to typer; D5L og D5LA. Med D5L kan innehaveren føre norske fritidsfartøy i stor kystfart, mens D5LA gir rettigheter til å føre norske fritidsfartøy i uinnskrenket fartsområde (alle farvann).

Søkere av fritidsskippersertifikat må være fylt 18 år og oppfylle tre krav; gjennomført og bestått 120-timers kurs hos godkjent kurssenter, gyldig helseerklæring fra lege og dokumentert godkjent fartstid. For D5LA kreves det i tillegg et 45-timers tilleggskurs i oversjøisk seilas.

Innehaver av et eldre fritidsbåtskippersertifikat har de samme rettighetene som innehaver av et fritidsskippersertifikat, og kan således søke om å få dette konvertert til fritidsskippersertifikat.

### Næringsvirksomhet

Fritidsskippersertifikatet gir i utgangspunktet bare rett til å føre fritidsfartøy utenfor næringsvirksomhet. Det er allikevel mulighet til å bruke sertifikatet i næring, dersom fartøyet er under 15 meter og fører færre enn 12 passasjerer. I tillegg kreves det gyldig helseerklæring for arbeidstakere på skip, grunnleggende sikkerhetskurs, kurs i passasjer- og krisehåndtering, samt begrenset radiooperatør-sertifikat eller VHF-sertifikat, avhengig av fartsområde.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Sjøfartsdirektoratet. «Ønsker å ta fritidsskippersertifikat - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no* **(norsk)**. Besøkt 28. mars 2018.
2. ↑  Sjøfartsdirektoratet. «Læreplaner for fritidsskippersertifikat D5L/D5LA - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no* **(norsk)**. Besøkt 28. mars 2018.
3. ↑  «STCW Kvalifikasjonskrav pr Sertifikattype NY». *portal.sjofartsdir.no*. Besøkt 28. mars 2018.
4. ↑  Sjøfartsdirektoratet. «Næringsvirksomhet med fritidsskippersertifikat - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 28. mars 2018. Besøkt 28. mars 2018.