recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Biddulph** er en by i Staffordshire i regionen Vest-Midlands i England, 13,6 km nord for Stoke-on-Trent og 7,2 km sørøst for Congleton i Cheshire. Byen markedsfører seg som «hagebyen i Staffordshire». I byen finnes Biddulph Grange, en storstilt viktoriansk, engelsk parkanlegg som nå er beskyttet av National Trust. Parkanlegget ble utviklet av hortikulturisten James Bateman (1811–1897) fra 1840 etter å ha arvet penger fra sin far som hadde gjort seg rik på kull og stål.

I henhold til folketellingen i 2011 er det 19 892 innbyggere i byen.

Etymologi
---------

Biddulph Grange
Opprinnelse til stedsnavnet Biddulph er antatt å være avledet fra angelsaksiske *bī dylfe*, i betydningen «ved siden av gropen / steinbruddet». Denne tolkningen er sannsynliggjort ved at det kan påvises gamle steinbrudd over hele dalen, som inneholder ulike bergarter; sandstein, kull, jernmalm, og andre ressurser.

En annen tolkning er at det er en forvanskning fra angelsaksiske *Bidulfe*, i betydningen «ulvdreper», og som resultat har familien Biddulph en oppreist ulv i sitt våpenskjold. Det er likevel mulig at dette er en senere folkelig etymologi basert på ordlikhet.

I tiden med jern og kull var Biddulph faktisk kalt for Bradley Green mens det opprinnelige stedet for Biddulph var området hvor sognekirken, Grange House, og ruinene av Biddulph Old Hall. Det var ikke før i 1930 at byen ble markert på kartene til Ordnance Survey som sitt gamle navn.

Vennskapsbyer
-------------

Biddulph har følgende vennskapsbyer:

* Italias flagg Fusignano, provinsen Ravenna, Italia[]

Referanser
----------

1. 1 2  «Local History», *Biddulph – The Garden Town of Staffordshire*
2. ↑  Lankester Botanical Garden (2010): «Biographies» (PDF). *Lankesteriana* **10** (2/3): 183–206, s. 183. Arkivert fra originalen den 23. mai 2014.
3. ↑  «Town Population 2011» Arkivert 9. desember 2015 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*; en annen kilde benytter dog et noe lavere antall: «Biddulph (Staffordshire)», *City Population*
4. ↑  Mills, David (2011): *A Dictionary of British Place-Names*, OUP Oxford, s. 56
5. ↑  «Biddulph Family Crest, Coat of Arms and Name History», *House of Names*.
6. ↑  «Bradley Green, Biddulph», *Jdwetherspoon.co.uk.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biddulph – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Welcome to Biddulph, offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Taz-Mania** er en Amerikansk animert komiserie fra 1991-1995, produsert av Warner Bros. Animation. 

I Norge ble sendt på TV3 og utgitt på VHS.

Handling
--------

Serien handler om Taz/Den Tasmanske Djevelen fra Looney Tunes, Taz jobber på hotell Tazmania og som bor sammen med familien sin Tazmania (basert på øya Tasmania i Australia).

  

Mange andre Looney Tunes har hatt små cameo roller i serien, blant annet Snurre Sprett, Daffy Duck, Barte-Sam, Sam Sheepdog, Hannibal Hanefar, Marvin Marsmann, Beaky Buzzard, Bippe Stankelbein og Per Ulv.

Rollefigurer
------------

* Taz
* Jean
* Hugh
* Molly
* Jake
* Drew

Utgivelser i Norge
------------------

I Norge har episode 1, 2, 3, 5, 6 og 7 fra sesong 1 blitt utgitt på VHS med norsk tale, spredt mellom 3 kassetter med 2 episoder på hver kassett.

Norske stemmer
--------------

* Unn Vibeke Hol som Jean
* Harald Mæle som Hugh og Jake
* Helge Winther-Larsen som Axel Gator og Høvding (fra episode 2, sesong 1)
* Ivar Nørve som Bull Gator
* Kari-Ann Grønsund som Francis X. Bushlad

Taz har ingen vanlig dialog, og dermed ingen norsk stemmeskuespiller.

Engelske/originale stemmer
--------------------------

* Jim Cummings som Taz, Bushwacker Bob, Wendal T. Wolf, Buddy Boar, og Sam Sheepdog
**Barbara Baarsen Bostrøm** (født 29. juli 1875 i Bergen, død 1. august 1943) var fotograf med virke flere steder i landet.

Hun var datter av kaptein Karl Emil Baarsen (født 1844 i Laksevågen) og Josefine Regine Ellingsen (fra Kjerringnesdalen). Barbara Bostrøm ble gift 17. juni 1906 med gruvearbeider Edvard Bostrøm fra Luleå, og de fikk tre sønner og fire døtre. Hun ville egentlig bli kunstmaler, men etter farens råd utdannet hun seg til fotograf. Læretid hos Hagbarth Jacobsen i Bergen, praksis forskjellige steder, egen forretning i Haugesund 1899, Melbu 1902, Meløy og Lurøy og tilslutt Mo i Rana fra 1903. I Mo satte hun opp eget hus der jernbanestasjonen nå ligger, og åpnet atelier i 1905. Hun utførte alt det fotografiske arbeidet ved byggingen av Dunderlandsverket 1903-04.

Vi finner henne i Mo i Rana i folketellinga 1910, bosatt i «hus no. 92». Mannen var fraværende på tellingstidspunktet og er ikke tatt med i tellinga. Datteren Eva Barbara Bostrøm (f. 1907) bodde sammen med henne. I husstanden finner vi også fotograflærlingen Emmy Mathea Heidenstrøm (f. 1891 i Bodø).

Hun brukte signaturen «B. Baarsen». Noe av hennes arkiv finnes i Rana Museum, noe hos datteren Eva Hansen, Tonnes, men mesteparten gikk tapt under krigen. Hun var interessert i landskapsmaling og studerte portrettmaling hos fotograf Heinrich Adolf Christel Theodor Bachmann i 1931. 

Virkesteder: 

* 1899: Haugesund
* 1902: Melbu
* 1903 ca: Lurøy
* 1903 ca: Meløy
* 1903-1921, 1927-1943: Mo i Rana

Kilder
------

* (no) Barbara Baarsen Bostrøm i Fotografregisteret.
* Bonge, Susanne (1980). *Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920*. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. ISBN 8271300148.
* *Norske fotosamlinger 1989-90*. Oslo: Ad Notam forlag. 1989. ISBN 8241700121.
* Åsvang, Arnt O.: *Eldre fotografer på Helgeland*, 1983
* Bang, Rune: «Bygdefotografer på Lurøy», *Årbok for Lurøy*, 1989
* Alstadhaug, Leif: *«Det længtende sind» - Barbara Baarsen Bostrøm*. 1999
* 

* (no) Barbara Bostrøm i Folketellingen 1910 fra Digitalarkivet. (Mo herred)

Eksterne lenker
---------------

* Barbara Baarsen Bostrøm på Lokalhistoriewiki

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Niels Vinding Dorph** (født 19. september 1862 i Haderslev, død 21. september 1931 i København) var en dansk maler, sønnesønn av forfatteren N.V. Dorph.

17 år gammel begynte Dorph ved Kunstakademiet, men forlot akademiet uten å ha avlagt eksamen for å studere under P.S. Krøyer og Laurits Tuxen ved Kunstnernes Frie Studieskoler.

Dorph utførte en lang rekke portretter av kjente personer i tillegg til større komposisjoner. For portrettet av generalkonsul Ernst Delcomyn ble han tildelt Eckersbergmedaljen i 1904. Han mottok også denne utmerkelsen for «Fra Saint Germain» i 1907. I 1907 mottok han også Thorvaldsenmedaljen. 

Sin største oppgave fikk han i 1916, da han fikk oppgaven med å dekorere den nye ekspedisjonssalen i Nationalbanken med ni store malerier. 

Dorph var medlem av en rekke råd og utvalg i tillegg til at han og ektefellen Bertha Dorph drev Tegne og Kunstindustriskolen for Kvinder i fellesskap.

Han var tildelt Dannebrogordenen.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   www.kulturarv.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Benezit Dictionary of Artists, «Niels Vinding Dorph», Benezit-ID B00053125[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, «Niels Vinding Dorph», RKD kunstner-ID 23953[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) N.V. Dorph (maler) på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN
 |

Portal: Danmark
***Skumle Toner*** er en barnebok skrevet av Arne Svingen og illustrert av Reidar Kjelsen i samarbeid med 19 skoleelever. Den ble utgitt av Gyldendal Norsk Forlag i 2002.

Bakgrunn
--------

Arne Svingen og Reidar Kjelsen fikk ideen til boka ved at de ønsket å gjøre et eksperiment. De funderte over at barnebøker ble skrevet av voksne; derfor ønsket de å gjøre et prosjekt hvor boka ble skrevet av barn – for barn. De samlet idérike 10- og 11-åringer som skulle møtes på et skriveverksted. I løpet av dagen skulle de ha fått en ferdig historie til en bok samt illustrasjoner.

Handling
--------

Skumle Toner handler om søsknene Ida og Erik. Moren deres er død og for å hedre henne, drar deres far til en forlatt kirke hver lørdag for å spille på et orgel. Ida og Erik avskyr dette, men er allikevel nødt å være med. En gang finner de to en dør til en mystisk kjeller inni kirken og der finner barna et noteark stikkende ut av en kiste. De gir det faren for at han skal spille det på orgelet, men da skjer det plutselig noe helt forferdelig med ham. Ida og Erik er nødt til å finne ut av mysteriet for å redde faren sin og oppklare hvem det er som har skrevet de forheksede notene. Har moren deres noe å gjøre med kisten i kjelleren?

Forfattere
----------

Martin Bratland Andersen, Aja Nyima Cham, Solveig Engebretsen, Emilie Charlotte Grønsrud, Anna Storm Hanssen, Anna Møller Heger, Sigurd Maurud, Marianne Olsson, Anna Marie Steen, Helene Svendsrud, Marius Svenningsen, Maja Thune og Nora Petrine Vasaasen i samarbeid med Arne Svingen

Illustratorer
-------------

Daniel Emilov Vladov, Theodor August Weiby, Alexander Julius Stang, Kristoffer Øseth, Emil Aarseth og Fredrik Aasland i samarbeid med Reidar Kjelsen

Eksterne lenker
---------------

* Skumle toner
En doktor ved University of Oxford 1814 iført en type doktorhatt og svart og skarlagensrød akademisk kappe, talar. I halsen bærer han hvit rabatt.
Tradisjonell «doktorshatt» fra Mittuniversitetet i Sverige 2009**Doktorhatt** er en type hatt som gis til en doktor som tegn på vedkommendes verdighet og nye akademiske posisjon. Doktorhatter har forekommet i flere varianter og under ulike navn gjennom historien og i forskjellige land. De brukes fortsatt i Sverige og Finland under betegnelsen *doktorshatt*, en type flosshatt med fløyelsbånd omkring. Liknende akademiske hodeplagg benyttes også i eksamensseremonier og som del av embetsdrakten i blant annet USA og Storbritannia, særlig i form av flate, firkantede hatter med fire spisser og dusk. Slike hatter blir på engelsk ofte kalt *mortarboard* etter murernes «mørtelbrett», et firkantet pussebrett.

Fullt ornat kan også omfatte talar, en type kappe, og for eksempel rektorkjede eller rabatt i halsen.

Historikk og typer
------------------

Doktorhatten stammer historisk fra de populære, flate, brede barettene på 1500-tallet. I England kalles en myk variant av studenterlue *tudor bonnet*. Også den firkantede, angloamerikanske *mortarboard* eller *Oxford cap* er en videreutvikling av akademikeres tradisjonelle bruk av barett, et hodeplagg som ofte ble båret over en kveif, en hetteformet lue som var vanlig i middelalderen.


|  |  |
| --- | --- |
| «Akademiske kapper i Storbritannia» fra *New International Encyclopedia*, USA 1902 | «Akademiske kapper i USA» fra *New International Encyclopedia*, USA 1902 |

Se også
-------

* Studentlue
* Toque
* Akademisk drakt
Oslo Baand & Lidsefabrik i 1953 Foto: Wilhelm Råger / Oslo Museum 
**Oslo Baand & Lidsefabrik**  var en tekstilbedrift i Gøteborggata 8 i Oslo. Den ble etablert av Conrad Halvorsen i 1893, og produserte bånd, pliseer, lisser, belter, seler og industribånd. Det var en av landets første produksjonsbedrift som satset på dette segmentet.

Rosa CBL (forkortelse for merkenavnet Cebelle) pyntebånd fra Oslo Baand & Lidsefabrikk.
Fabrikken utvidet lokalene slik at de utgjorde et U-formet kompleks med Gøteborggata 6 og Teglverksgata 7 og 9. 

Pledd-holder med elastikk og klyper.
Bedriften ble etterhvert meget stor og hadde også eksport. I 1974 ble fabrikken slått sammen med Trengereid Fabrikker. En del av produksjonen flyttet til Tistedalen utenfor Halden. Fabrikken i Oslo ble gjenbrukt til bl.a. dansestudio, før den ble delvis revet og omgjort til boliger i 2001-2004.

BOB votteholdere fra samme fabrikk, fra Tekstilindustrimuseet.

Referanser
----------

1. ↑  «Band». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.
2. ↑  «Stropp». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.
3. ↑  «Vottehaldar». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.

Kilder
------

* Beskrivelse av norske tekstilbedrifter / Oslo Baand & Lidsefabrik – Norsk Museumsnettverk for industrihistorie.
* Knut Are Tvedt (red): *Oslo byleksikon*, Kunnskapsforlaget 2010, side 422, ISBN 978-82-573-1760-7
* Oslo Baand & Lidsefabrik på Digitalt Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** KulturNav
 |
**Kyogre** er en av de legendariske pokémon-artene i 3.generasjon. Den er av typen water (vann) pokémon.

Navnet kommer av det japanske ordet *"kai"*, som betyr hav, og ordet "orca", som er det vitenskapelige navnet for spekkhogger.

Kyogre er utseendemessig løst basert på en spekkhogger. Den er blå på ryggen og hvit på magen, med gule øyne og en rød stripe langs siden. Flere steder på kroppen har den merkelige symboler og markeringer, som lyser opp når den er opphisset.
Ifølge legenden var Kyogre en gang i evig kamp mot Groudon, før livet begynte å utvikle seg. Groudon skapte kontinenter ved å rive opp jordskorpa så magma fløt ut, Kyogre sendte kjempebølger over land for å utvide havene. 
Alt i alt er Kyogre en av de aller sterkeste pokémon, med kraft til å fullstendig utslette et hvilket som helst landområde på kort tid. På grunn av dens spesielle evne, "Drizzle", er det konstant regnvær hvor enn den er, og den har både kraft og vilje til å gjøre det langt dårligere dersom det skulle være nødvendig. På kort tid kan den fremkalle voldsomme tornadoer, virvle opp vann til et brølende inferno, fremkalle ekstreme lynnedslag, lage isstormer, blåse ut vannstråler fra munnen, og hovedangrepet, den kan lage gigantiske (over 40 meter høye) tsunamier. Uten noe til å roe den ned (som Groudon, Rayquaza eller visse typer musikk), vil en rasende Kyogre lett utslette et kontinent. Til gjengjeld er det veldig vanskelig å gjøre Kyogre sint, da den tilbringer mesteparten av tilværelsen sovende i huler under vann. Bare en spesiell rød kule skal kunne kontrollere den, men denne skal visstnok nå være tappet for krefter eller ødelagt.
Legendene om Groudon, Kyogre og Rayquaza er basert på Bibelens fortelling om Leviatan, Behemot og Ziz.

Kyogre har nr. 382 i National Dex.

Eksterne lenker
---------------

* Kyogre på Pokémon Wiki

Portal: Videospill
**Dokumentasjonsprosjektet** er et samarbeidstiltak mellom de humanistiske
miljøene ved Universitetet i Bergen, Universitetet i Oslo, Universitetet i Trondheim og Universitetet i Tromsø med sikte på ta i bruk moderne
datateknikk for å gi tilgang til samlinger over språk og kultur i
Norge. Prosjektet ble gjennomført fra 1992 til 1997. Universitetet i Oslo
har siden hatt ansvaret for drift og videreutvikling av databasene.

Informasjon som har ligget spredt i ulike arkiv og samlinger – i manuskript,
kataloger, hefter, bøker eller på arkivkort – er konvertert til elektronisk
form. Konverteringsarbeidet ble gjort mulig ved at universitetene engasjerte
seg i ulike sysselsettingstiltak.

Gjennom dokumentasjonsprosjektet har publikum fått tilgang til samlinger
innen områdene arkeologi, etnografi, folkloristikk, historie,
middelalderhistorie, leksikografi, litteratur,
mynter/numismatikk og stedsnavn.

> Mannen han kjøyrde ti baitaskogs,  
> 
> 
> 
> -Fali tu-   
> 
> daa fekk han høyre ko kraaka gol.  
> 
> -Fali tu lai, tu lai ta ritam.-
> 
> 
> 
> Første verset av en av 131 varianter av Kråkevisa i balladesamlinga,  
>  Oppskrift 1908 av Rikard Berge etter Ivar Myregarden, Ål, Buskerud
> 
> 

Eksempel på samlinger innen disse hovedområdene kan være arkeologiske
hovedkataloger, Just Qvigstad sine brev, balladetekster,
tingbøker, Diplomatarium Norvegicum, Norsk Ordbok,
tekster av 28 norske forfattere, utstillinga Norsk mynt i 100 år og Ryghs Norske Gaardnavne.

I samarbeidsprosjekt med Stiftinga Nynorsk kultursentrum (tidligere
Ivar Aasen-stiftinga) presenterer Dokumentasjonsprosjektet
nettportalen "Nynorsk på nettet", en nettside for nynorsk og
nynorskmaterialet til Dokumentasjonsprosjektet.

Eksterne lenker
---------------

* Portal til Dokumentasjonsprosjektet
* Avtale om digital dokumentasjon ved UiO er en videreføring av Dokumentasjonsprosjektet
* nynorsk på nettet
Franz Ferdinand erkehertug av Habsburg-Este med en snurrebart typisk for det tidlige 1900-tallet.
Robert Johansson
En **snurrebart** er en type bart som er særmerket ved at hver ende er vridd i en snurr opp- eller nedover.

Stiler
------

For å få snurren til å sitte, bruker man normalt bartevoks. men det er også være mulig å bruke hårgele eller en krølltang.

Historie
--------

Snurrebartstilen er veldig gammel og har blitt funnet igjen på keltiske statuer og avbildninger fra jernalderen.

På slutten av 1800-tallet i USA så hadde flere kjente figurer fra ville vesten snurrebart, som f.eks Wyatt Earp. I Europa var snurrebarten utbredt blant soldater på 1800-tallet og fram til tidsrommet rundt første verdenskrig.

Kjente snurrebartpersonligheter inkluderer kavalerioffiseren George Armstrong Custer, revolvermannen Wyatt Earp, den amerikanske presidenten Theodore Roosevelt og den sovjetiske diktatoren Josef Stalin.

Referanser
----------

1. ↑  The Wax FAQtor: Questions about Moustache Wax
2. ↑  «Grooming a Handlebar Moustache (part 2 of 3)». Arkivert fra originalen 30. juni 2012. Besøkt 2. juli 2012.
3. ↑  The Celts Themselves
4. ↑  Top 10: Outrageous Moustaches
5. ↑  Handlebar moustache is a work of art to Russell

Eksterne lenker
---------------

* (en) Handlebar moustaches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Definitive Guide to Handlebar Mustaches
* Handlebar Moustache Life
***Dolba hyloeus*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den lever i Nord-Amerika.

Utseende
--------

En forholdsvis liten svermer (vingespenn 50 – 68 mm), brun med varierende innslag av hvitt. Antennene ser hvite ut ovenfra. **Hodet** og brystet er brune med hvit kant, bakkroppen gråbrun med små, hvite flekker. **Forvingen** er brun med to mer eller mindre tydelige, brede, hvite tverrbånd, også med et par hvite flekker langs ytterkanten. **Bakvingen** er mørkebrun med et hvitt tverrbånd og to lyse flekker ved roten. Larven er grønn med lyse skråstriper på sidene.

* ♂♂
* ♂  △♂ △
* ♀ ♀
* ♀ △ ♀ △

Levevis
-------

Larvene går på ulike arter av kristtorn (*Ilex*), også på pawpaw (*Asimina triloba*) og på porsarten *Comptonia peregrina*. De voksne svermerne besøker gjerne blomster.

Utbredelse
----------

Den finnes i den østlige delen av Nord-Amerika fra Ontario sørover til Florida, vestover til Wisconsin og Texas.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Dolba hyloeus*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dolba hyloeus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dolba hyloeus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dolba hyloeus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dolba hyloeus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dolba hyloeus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dolba hyloeus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dolba hyloeus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Satellittbilde av Kyogasjøen. Innsjøarmen Kwaniasjøen øverst til venstre i bildet.
**Kyogasjøen** (engelsk: *Lake Kyoga*) er en stor, grunn innsjø i Uganda, med et areal på ca. 1 720 km². Victorianilen (Den hvite Nil) flyter gjennom innsjøen på vei fra Victoriasjøen til Albertsjøen. Tilløpet fra Victoriasjøen er regulert av Owen Falls-demningen i Jinja. Kyogasjøen er en del av regionen De store sjøer, men blir ikke regnet blant de store afrikanske sjøene.

Innsjøen er om lag 6 meter på det dypeste, og mesteparten er mindre enn 4 meter dypt. Områder som er mindre enn 3 meter dype, er fullstendig dekket av vannliljer, mens mye av de sumpete breddene er bevokst med papyrus og vannhyasint. Papyrusen danner også flytende øyer som driver mellom de små, permanente øyene. Rundt innsjøen finnes store våtmarker fôret av et komplekst system av bekker og elver. Kwaniasjøen, tett forbundet med Kyogasjøen, er mindre, men dypere.

Det er funnet 46 fiskearter i Kyogasjøen. Artsutvalget har mer til felles med Victoriasjøen enn med Albertsjøen. Krokodiller er tallrike.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Lake Kyoga Arkivert 10. desember 2017 hos Wayback Machine. *World Lake Database*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Kyoga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Karl Magnus Wegelius** (født 20. august 1884, død 9. desember 1936) var en finsk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker, 1908 i London, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Wegelius vant en olympisk bronsemedalje i turn i OL 1908 i London. Han var med på det finske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Sverige og Norge. Det var åtte lag med 16 til 40 turnere på hvert lag. Konkurransen ble arrangert 14. til 16. juli 1908.

Tolv år senere, i OL 1920 i Antwerpen, vant han en sølv- og to bronsemedaljer i skyting. Alle medaljene var i lagskyting; 100 meter løpende hjort, enkelt- og dobbeltskudd og 300 meter armégevær. Wegelius deltok også i tre individuelle øvelser i skyting.

I sommer-OL 1924 i Paris var han med på det finske laget som kom på tredjeplass i leirdueskyting. Han deltok også i lagskytingen og individuelt både på 100 meter løpende hjort enkelt- og dobbeltskudd.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i skyting, 100 meter løpende hjort, enkeltskudd lagskyting Finlands flagg Finland
* Bronse 1908 Storbritannias flagg London - Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse Finlands flagg Finland
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd lagskyting Finlands flagg Finland
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse i skyting, 300 meter armegevær liggende, lagskyting Finlands flagg Finland
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i skyting, trap, lagskyting Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Magnus Wegelius – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Magnus Wegelius – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Magnus Wegelius – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Dolabellabuen** eller **Dolabellas og Silanus' bue** (latin: *Arcus Dolabellae et Silani*) er en antikk romersk bue på høyden Caelius i distriktet Celio i Roma. Den har sitt navn at den ble oppført (restaurert), i år 10, på oppdrag av konsulene Publius Cornelius Dolabella og Gaius Iunius Silanus.

Buens overbygning er rester etter akvedukten Aqua Claudia.

Beliggenhet
-----------

Dolabellabuen er ved siden av kirken Santa Maria in Domnica, ved parken til Villa Celimontana. Den ble bygd under den romerske republikks tid som byport i den servianske mur med navnet **Porta Caelimontana**.

Hvis man legger til grunn at Porta Caelimontana lå mellom Porta Esquilina og den andre porten i den servianske mur på Mons Caelius, Porta Querquetulana, så har imidlertid et annet syn blitt mer gjennomslagskraftig, nemlig at Porta Caelimontana lå sørvest for Porta Querquetulana og må kunne identifiseres med Dolabellabuen. Utenfor den servianske mur gikk det en gate som antagelig het *Via Caelimontana* i østlig retning (slik som den moderne gaten Via S. Stefano Rotondo). Innenfor bymuren førte *Clivus Scauri* i retning Palatinen, *Vicus Camenarum* langs bymuren til Porta Capena, og *Vicus Capitis Africae* nordover i retning av Colosseum.

Historie
--------

Likesom vel alle de sndre portene i den servianske mur ble Porta Caelimontana restaurert i augusteisk tid. En innskrift på utsiden av dens attika viser at dette skjedde under de to konsuler som innehadde embedet i år 10, Publius Cornelius Dolabella og Gaius Iunius Silanus. Således er innskrriften å forstå som en restaurering av noe allerede eksisterende. Buen er av travertin fra Tivoli. I neronisk ble forlengelsen av Aqua Claudia ført over buen. Dens opprinnelige formål var sannsynligvis å støtte en forgrening av Aqua Marcia.

Referanser
----------

1. ↑  Lawrence Richardson, *A New Topographical Dictionary of Ancient Rome* (Johns Hopkins University Press, 1992) s. 25.
2. ↑  Jamfør Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: *A Topographical Dictionary of Ancient Rome*, Oxford University Press, London 1929, s. 405; eller *Westermann Großer Atlas zur Weltgeschichte*, Braunschweig 1985, s. 32–33.
3. ↑  CIL 6, 1384: *P. Cornelius P. f. Dolabella / C. Iunius C. f. Silanus flamen Martial. / cos. / ex s. c. / faciundum curaverunt idemque probav*.
4. ↑  Richardson, *New Topographical Dictionary*, s. 25.
5. ↑  Platner, *Topographical Dictionary*, s. 38.

Litteratur
----------

* *Rome: an Oxford Archaeological Guide* **(engelsk)**. Oxford: Oxford University Press. 1998. ISBN 0-19-288003-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arco di Dolabella – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Harpalus latus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Harpalus latus* finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere helt i sør. Den er utbredt i Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Harpalus latus* er 8-11 mm lang og svart på farge. Hannen har metallglans, mens hunnen er mer matt. Antennene og lårene (femora) er gul-rødlige, slik som resten av beinene. Antennens fjerde og tredje ledd med fine korte hår og noen lange hårbørster i spissen. Dekkvingene har fin kort hårbekledning langs kanten og bakerst. I tredje rille mellomrom er det i bakerste halvdel bare ett børstepunkt, en fordypning med et kort oppstående stivt hår. Brystskjoldet er bredt og mangler børsten, et stivt oppstående hår, ved bakhjørnet, det har heller ikke punktur, eller kun en antydning til punktur. (Krever forstørrelse for å se). Bakfotens første ledd (tars) er kortere enn sporen i spissen av leggen (tibia). Den ligner *Harpalus quadripunctatus*, men den er sjeldnere og er noe bredere, særlig over brystskjoldet.

Levevis
-------

*Harpalus latus* er en ganske vanlig art, finnes også i kulturlandskapet. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Harpalus latus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Harpalus latus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Harpalus latus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Harpalus latus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Harpalus latus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Harpalus latus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Harpalus latus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Harpalus latus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Harpalus latus* - BILDE - Photo catalog of the Central European Carabidae[*død lenke*]
* *Harpalus latus* – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* *Harpalus latus* - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
* *Harpalus latus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
**Eli «Lucky» Thompson** (født 16. juni 1924 i Columbia, Sør-Carolina, død 30. juli 2005 i Seattle) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon), kjent fra en rekke innspillinger og enkelte samarbeid med norske musikere.

Etter oppveksten i Detroit ble den autodidakte Thompson med i Erskine Hawkins' band som ankom Manhattan, der Thompson debuterte (erstatning for Ben Webster) ved Three Deuces (1943). Han ble med i band og innspillinger
ledet av Slam Stewart, Lionel Hampton, Billy Eckstine, Count Basie (1944–46), Dizzy Gillespie, Charles Mingus og Thelonious Monk. Senere ledet han egne ensemble med platedebut (1953), samt var i Milt Jacksons orkester (1956) og hadde kunstneropphold i Frankrike, spesielt i miljøet ved Nice og Lausanne (1968–).

I et intervju i Down Beat (1966) annonserte sin resignasjon som musiker, og underviste i jazz ved Dartmouth College (1973). I den senere tid var han arbeidsløs og levde i trange kår på flere steder i USA.

På tross av hans virke i bebop-miljøet, ligner han mer den tradisjonelle Ben Webster. Dog, hans spill med sopransaksofon sies å ha vært John Coltranes viktigste inspirasjon, likesom han for norske musikere som Harald Gundhus har vært rollemodell. Med Einar Iversen og Karin Krog samarbeidet han i et opptak (1957). Samarbeidet fortsatte i trio med Iversen, Erik Amundsen bass og Ole Jacob Hansen under Moldejazz (1962).

Senere spilte han med Roy Hellvin trio på Kongsberg Jazzfestival (1968).

Andre medmusikanter var Ivar Antonsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Lucky-Thompson, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6k67h2x, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  omtale[*død lenke*] fra Verve Records.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lucky Thompson på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lucky Thompson på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lucky Thompson på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
EPLAN
**EPLAN Software & Service GmbH & co. KG** er et selsskap som utviklet CAE -tjenester for å optimalisere produkteutviklingsprosesser. EPLAN tilhører selskapsruppen Friedhelm Loh Group.

Selskapet sysselsetter i dag[*når?*] over 800 ansatte, og har kontorer i mer enn 50 land. I Norden har Eplan konterer i Sverige, Danmark, Finland og Norge.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt i 1984 av Harald og Renate Wiechers under navnet Wiechers & Partner Datentechnik GmbH. Produktet selskapet leverte ble kalt EPLAN. I 1986 ble Friedhelm Loh, eier av Rittal (produsenten av kapsling og skapteknologi), medeier av Wiechers & Partner datentechnik GmbH. I det samme året ble de første tyske kontorene i Stuttgart, Frankfurt og München grunnlagt. I 1987 trekk Wiechers & Partner til Monheim am Rhein. I mars 1999, bestemte Harald og Renate Wiechers seg for å selge bedriften som et datterselskap til Rittal, og siden den 1. januar 2000, har selskapet gått under navnet EPLAN Software & Service GmbH & co. KG. I 2006 ble EPLAN-plattformen innført. Plattformen gir grunnlag for samarbeid mellom elektrisk, fluid-teknologi samt måle-, kontroll- og reguleringsteknologi basert på det samme datagrunnlaget.

Produkter
---------

EPLAN tilbyr CAE (computer aided design)-løsninger for forskjellige bruksområder:

* **EPLAN Engineering Konfigurasjon** (EEC) er en løsning for mekatronisk konfigurasjon og automatisert dokumentasjon av data for salg, konstruksjon og produksjon.
* **EPLAN Elektrisk P8** er et CAE-verktøy for design, dokumentasjon og administrasjon av elektro og automasjonsprosjekter.
* **EPLAN Sele proD** er en programvare for design og dokumentasjon av kablingssett.
* **EPLAN Væske** er en CAE-løsning for automatiserte design og dokumentasjon av kretser i fluid-tekniske installasjoner i hydraulikk, Pneumatikk, kjøling og smøring.
* **EPLAN Pro Panel** er et CAE-løsning for 3D-Prosjektering av kontrollskap og tavler.
* **EPLAN Preplanning** er en CAE-løsning for den tekniske for-planleggingen av maskiner og systemer.
* **EEC One** baserer seg på  Excel for automatisk generering av skjema og dokumentasjon for elektro og fluidteknikk, samt kontrollskap og tavler.
* **EPLAN Data Portal** gir tilgang til en nettbasert database med elektroniske produktkataloger fra flere ulike produsenter. Komponentene kan plasseres direkte i skjemategningene ved hjelp av dra og slipp-metoden inn i EPLAN.

Steder
------

EPLAN er representert i Tyskland på sju steder med egne avdelinger og virksomhet (Berlin, Hamburg, Hannover, Monheim am Rhein, München, Stuttgart, Titisee-Neustadt), så vel som internasjonalt i over 50 land. Egne kontorer i Belgia, Kina, Danmark, Finland, Frankrike, India, Italia, Japan, Malaysia, Mexico, Nederland, Norge, Østerrike, Russland, Sverige, Sveits, Slovakia, Spania, Sør-Afrika, Sør-Korea, tsjekkia, Tyrkia, STORBRITANNIA, Ungarn og USA.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  www.pressebox.de Besøkt 7..
3. ↑  produkt oversikt www.eplan.de
4. ↑  oversikt over steder på www.eplan.de
**Lucky Strike**
**Lucky Strike**, «Luckies», er en amerikansk sigarett fra British American Tobacco, og i Norge markedsført av British American Tobacco Norway AS.

Sigaretter
----------

Lucky Strike ble først lansert i 1871, da som skråtobakk, senere som sigarett – og i 1916 ble Lucky Strike lansert som en ferdig sigarett i en mørkegrønn pakke. I 1917 kom Lucky Strikes slagord: «*It's toasted*», for å informere om hvordan tobakken er produsert. Samme året ble meldingen «L.S.M.F.T.», («Lucky Strike betyr fin tobakk») introdusert på sigarettpakkene. 

I 1942 fikk pakken det utseendet vi kjenner i dag. Logoen er designet av Raymond Loewy, som også designet Coca-Cola-logoen. Han gjorde den mørkegrønne pakken hvit. I en berømt annonsekampanje stod det: "*Lucky Strike Green has gone to war*" (= Lucky Strike er gått i krig), med påstand om at kobberet som ble benyttet i grønnfargen, var nødvendig for krigsinnsatsen i andre verdenskrig. I virkeligheten brukte American Tobacco krom for å fremstille det grønne blekket, og kobber for å lage den gylne kanten. En begrenset mengde av begge var tilgjengelig, men erstatningsvarene gav pakken et kjedelig utseende. Sannheten var at den nye hvite innpakningen kom for å modernisere merket og appellere til kvinnelige røykere; markedsundersøkelser viste at kvinner brydde seg lite om den grønne innpakningen på et tidspunkt da kvinner var begynt å bli en viktig kundegruppe for tobakksprodusenter. Krigsinnsatsen ble dermed et bekvemt påskudd for å endre produktet, og samtidig fremstå som patriotisk.

Snus
----

I 2005 lanserte British American Tobacco Lucky Strike (snus). Det spesielle med Lucky Strike-snusen er at boksen er laget av metall. Videre er porsjonssnusen kamuflert med folie for å holde på friskheten. På folien står følgende: "*With a tobacco recipe so secret, we'd locked it in a metal can.*"

Lucky Strike med en spansk helsenotis

Referanser
----------

1. ↑  Robert Heide og John Gilman, *Home Front America: Popular Culture of the World War II Era* s. 128-9, ISBN 0-8188-0927
2. ↑  "Bull's Eye Logo" av Barbara Mikelson på snopes.com

Eksterne lenker
---------------

* British American Tobacco
* British American Tobacco Norway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Trygve Smith** (født 20. september 1880, død 10. november 1948) var en norsk bygningsingeniør og idrettsmann.

Smith tok eksamen ved den tekniske høyskolen i Dresden i 1908, og arbeidet deretter som byggeleder i Sveits. Senere kom han til Norge for å arbeide for Grong Gruber, og senere var han teknisk konsulent basert i Oslo. Blant anleggsarbeidene han var kjent for var Oslo Tennisklubs baner på Madserud.

Smith deltok i både single og double i tennis i OL i 1912, og hadde også flere Norgesmesterskap i tennis. Smith hadde også premie i kombinert fra Holmenkollrennet 1901, og arbeidet fra 1904 til 1910 som skiinstruktør i Mellom-Europa. Her gjorde han norsk skisport kjent, og var også ansvarlig for å innføringen av snørekjøring som idrettsgren i Sveits.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dødsfall». *Aftenposten*, 11. november 1948.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trygve Smith – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Trygve Smith – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Trygve Smith – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Trygve Smith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Jens Petter Ekornes** (1942–2008) var en norsk gründer og konsernsjef for mobelprodusenten Ekornes. Han var nevø av Jens E. Ekornes (1908–1976), som grunnla J.E. Ekornes Fabrikker på Ikornnes i Sykkylven. 

Ekornes ble tidlig med i produksjonsarbeidet og arbeidet på gulvet i fabrikken til sin onkel. Han tok utdannelse ved Otto Treiders Handelsskole i Oslo. Etter noen år forlot onkelens bedrift og flyttet til Ålesund. Der bygget han hotell, restauranter og møbelbutikker. Etter tre år lot han seg overtale til å reise tilbake til Ikornnes hvor han hadde stillingen som salgssjef 1965–1979. Han overtok som konsernsjef i 1979, da bedriften var i økonomiske vanskeligheter. I 1987 så det ut til at bedriften ville gå konkurs, og Ekornes trådte tilbake. I 1990 ble han på nytt konsernsjef. Samme år foreslo de lokale arbeiderne selv å redusere lønningene sine, mens Ekornes lånte penger både fra folk og bank. Han ble sittende som konsernsjef frem til 2002.

Ekornes var medlem av partiet Høyre og satt som representant i for partiet i Møre og Romsdal fylkesting 1999–2003. Han var 5. vararepresentant til Stortinget fra Møre og Romsdal 2001–2005 og medlem av Høyres sentralstyre 2002–2006. Han ble medlem av sentralstyret med hjelp fra Ansgar Gabrielsen, Leif Frode Onarheim og Ivar Kristiansen, som mobiliserte et flertall for Ekornes fremfor valgkomiteens foretrukne kandidat, statssekretær Helge Ole Bergesen, i en kampavstemning på partiets landsmøte.

Ekornes ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 2005. I den sammenhengen ønsket han å dele æren med sine 1 500 arbeidere, uten det ville han ikke motta medaljen.

Jens Petter Ekornes døde 2008, 66 år gammel, etter lang tids lungesykdom.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 29. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nordseth, Pål (23. juni 2008). «Møbelkongen måtte gi tapt». *Dagbladet*: 10.
3. ↑  Hammarstrøm, Grete; Strandhagen, Sverre (6. mai 2002). «Lobbet Ekornes til topps». *Dagens Næringsliv*: 12. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Erlandsen, Egil (6. mai 2002). «Helt stressless. Jens Petter Ekornes inn i Høyres sentralstyre». *Dagbladet*: 16.
5. ↑  Andersen, Tor Øyvind (23. juni 2008). «Jens Petter Ekornes er død». *Aftenposten*: 4.  `|seksjon=` ignorert (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jens Petter Ekornes på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Stortinget **·** Geni
 |
**Jens Petter Berg** (født 28. november 1952, død 21. april 2020) var en norsk advokat og professor i rettsvitenskap ved Oslomet – storbyuniversitetet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jens Petter Berg var sønn av den opprinnelig østerrikske Josef Berg, som var en av de vel 30 norske jødene som overlevde etter å blitt deportert til Auschwitz og en av tre norske jøder reddet med de hvite bussene.

### Karriere

Han ble cand.jur. i 1980 og var saksbehandler i Finansdepartementet, dommerfullmektig ved Asker og Bærum herredsskriverembete, underdirektør ved Oslo likningskontor, forsker ved Institutt for rettsinformatikk ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo og drev fra 2001 egen advokatpraksis i Oslo. Han ble dr.juris ved Universitetet i Oslo i 2008 på avhandlingen *Vitenskapsteoretiske og moralfilosofiske grunnproblemer i en postrettsrealistisk norsk rettsvitenskap*, og var den siste som ble tildelt graden dr.juris. Han var førsteamanuensis ved Høgskolen i Oslo og Akershus/Oslomet – storbyuniversitetet fra 2010 til 2019; han forsket og underviste der særlig i arbeids- og diskrimineringsrett og velferdsrett.

Han ble emeritus ved utgangen av 2019; 20. april 2020 fikk han opprykk til professor, og han døde dagen etter. Den sakkyndige komiteen som gav ham professoropprykk beskrev Berg som en innovativ forsker og en pioner for den internasjonale fortolkningsstilen i nyere norsk og nordisk rettsvitenskapelig forskning, og fremhevet hans bidrag til en fornying av rettsvitenskapelig dogmatikk.

Berg var kjent for å være frittalende, med en direkte og folkelig stil, og var de siste årene i konflikt med ledelsen ved Oslomet etter at ledelsen hadde fratatt ham retten til å undervise og veilede og plassert ham på det han kalte et «tørkeloft» på grunn av hans direkte måte å uttrykke seg på, som ledelsen hevdet krenket arbeidsmiljøet. Han engasjerte seg også som tillitsvalgt for Juristforbundet mot urettferdig behandling av kolleger. Til Bergs forsvar ble det fremhevet at «Berg er fra østkanten i Oslo og har et annet og mer saftig språk enn man er vant til i akademia». Berg saksøkte Oslomet for usaklig endringsoppsigelse, men inngikk senere forlik, som innebar at han fratrådte stillingen ved utgangen av 2019.

Referanser
----------

1. ↑   khrono.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Jens Petter Berg (1952–2020) til minne». *khrono.no* **(norsk)**. 22. april 2020. Besøkt 22. april 2020.
3. ↑  Berg, Jens Petter (15. mai 1998). «Juss og humanitære hensyn». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 22. april 2020.
4. ↑  Ottosen, Kristian (1998): *Redningen – veien ut av fangenskapet våren 1945*. Aschehoug.
5. ↑  «Jens Petter Berg». Høgskolen i Oslo og Akershus. Arkivert fra originalen 30. april 2018.
6. 1 2  Lie, Tove (22. april 2020). «Professor Jens Petter Berg er død». *khrono.no* **(norsk)**. Besøkt 22. april 2020.
7. ↑  Lie, Tove (10. september 2017). «Dr.juris Berg vurderer søksmål mot høgskolen». *khrono.no* **(norsk)**. Besøkt 22. april 2020.
8. ↑  Lie, Tove (17. april 2018). «Forlik mellom Berg og Oslomet». *khrono.no* **(norsk)**. Besøkt 22. april 2020.
**Trygve Eiliv Wyller** (født 4. juni 1950) er professor i systematisk teologi og diakoniforskning ved Det teologiske fakultet. Dekan siden 2007, studiedekan 2003-2007.

Trygve Wyllers forskning spenner over et bredt register fra vitenskapsteoretiske grunnlagsproblemer for teologisk forskning, via arbeider om ulike sider av den kristne omsorgstradisjonen, til filosofisk-teologiske analyser om helse- og sosial faglig arbeid. Wyllers publisering, undervisning og forskningsformidling har blitt møtt med stor interesse i både klassisk teologi og ulike praktiske profesjonsutdannelser. Han har i mange år bidratt med arbeider med et fenomenologisk perspektiv på profesjonsetikken. Et annet bidrag i samme retning er antologien Skam (Oslo 2001) som har kommet til å spille en viktig rolle for den norske og nordiske fagdiskusjonen på feltet.

«Citizenship and justice» har stått i fokus for Wyllers arbeid de senere årene, med internasjonal publisering om medborgerskap for vanskeligstilte, tolket i lys av nyere teologi og kritisk teori. Trygve Wyllers fagfelt er samtidsteologien og forholdet mellom teologi og andre beslektede fagtradisjoner. Sentralt står spørsmålet om teologien har et bidrag til åpenhet, inklusjon og etisk dømmekraft i et fragmentert og moderne samfunn.

Trygve Wyller var en av to kandidater til rektorvalget ved Universitetet i Oslo i 2009. Den andre var professor i medisin Ole Petter Ottersen. Wyller stilte sammen med prorektorkandidat Guro Valen, som er professor i medisin, og viserektorkandidat Arne Bugge Amundsen, som er leder for institutt for kulturstudium og orientalske språk (IKOS). Wyller tapte valget med 35 mot 65 prosent av stemmene.

Han er sønn av Thomas Christian Wyller og halvbror til Torgeir Bruun Wyller og Vegard Bruun Wyller.

Bibliografi
-----------

* 2008 *Barmhjertighet som brudd på inskripsjonens makt*

Referanser
----------

1. ↑  UiO.no – "Professor Ole Petter Ottersen er valgt til ny rektor ved Universitetet i Oslo"

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Trygve Wyller (1950) i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Trygve Wyller (1950) i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
*Se også Jens P. Heyerdahl (1910)*

**Jens Paludan Heyerdahl d.y.** (født 17. februar 1943) er en norsk jurist og forretningsmann. Han var konsernsjef i Orkla ASA til 2001 da han ble etterfulgt av Finn Jebsen.

Jens P. Heyerdahl er utdannet MBA ved INSEAD i Frankrike, og var tidligere en av Norges beste sprangryttere. Heyerdahl begynte i Orkla som 31 år gammel i 1975, etter at det var vedtatt å opprette et eget kontor i Oslo. (Selskapets hovedkontor var da på Løkken Verk i Sør-Trøndelag). Han rykket opp til konsernsjef allerede i 1979. Noe av det viktigste som skjedde de første ti årene etter dette var en tydeliggjøring av Orklas to hovedområder: «Industri» og «Investeringer». På tidlig 1980-tall sto investeringsområdet for den største delen av inntektene.

I 1986 kom fusjonen med Borregaard, som la grunnlaget for dagens tredelte Orkla-struktur: Merkevarer (til dagligvareindustrien), Spesialmaterialer og Finansielle investeringer. Under Heyerdahls ledelse fortsatte Orkla å kjøpe opp virksomheter og ekspandere internasjonalt; primært i Norden, og senere Russland og Øst-Europa.

Da Heyerdahl startet som konsernsjef i 1979 hadde Orkla noen hundre ansatte og en omsetning på ca. 300 millioner kr. Da han fratrådte som konsernsjef i 2001 var konsernet vokst til 35 000 ansatte og hadde 45 milliarder i omsetning.

Jens P. Heyerdahl og hans familie kontrollerer en større aksjepost i *Dagbladet*. Hans avdøde kone, Mette Heyerdahl, eide også en større aksjepost.

Heyerdahl er sønn av høyesterettsadvokat Jens P. Heyerdahl.

Litteratur
----------

* Imset, Geir (28. september 2014). «Jens P d.y. Heyerdahl». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**.

Referanser
----------

1. 1 2  Imset, Geir (28. september 2014). «Jens P d.y. Heyerdahl». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 18. januar 2020.
2. ↑  NRK (15. desember 2000). «Jebsen ny Orkla-sjef». *NRK*. Besøkt 18. januar 2020. «Hvistendahl kunngjorde tidligere i ettermiddag at Finn Jebsen overtar som konsernsjef i Orkla etter Jens P. Heyerdahl. Heyerdahl lanserte selv Jebsen som kandidat da han varslet sin avgang i forrige uke etter at det hadde stormet rundt ham i ukesvis.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |