recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stoke Newington** er et området i distriktet Hackney i nordøstlige London. Det ligger 8 km nordøst for Charing Cross. Clissold Park og den historiske kirkegården Abney Park Cemetery ligger i Stoke Newington. Stedet er også kjent som fødestedet til forfatteren Daniel Defoe. Gaten Stoke Newington Church Street var stedet for den opprinnelige grenden eller landsbyen Stoke Newington, som igjen ga navn til det gamle sognet. Lokalbefolkningen kaller sitt område for «Stokey».

Historie
--------

Det har vært bosetning ved stedet i over tusen år, og det har blitt funnet levninger av hva som tolkes som angelsaksere ved elven Lea. I middelalderen og tudortiden var stedet en liten landsby i utkanten av London, og mange reisende stoppet der for forfriskninger før de fortsatte reisen nordover eller inn til byen. Middelalderlandsbyen vokste opp rundt to like steder, Newington Green og krysset Church Street som nå heter Stoke Newington High Street.

Mange som kom utenfra har blitt nedtegnet her fra og med 1400-tallet: to menn fra Flandern bodde her i 1436; en prest ble fengslet for å ha gjentatt sladde om dronningen i 1562, og et skudd ble fyrt mot kongen fra et hus i Stoke Newington i 1675; og i 1709 bygget sognet fire hus for protestantiske flyktninger fra Rheinland-Pfalz i dagens Tyskland.

I løpet av 1700- og 1800-tallet ble landsbyen absorbert av London, og opphørte å eksistere som en selvstendig enhet. Flere store hus ble bygget der for å huse nyrike londonboere. 

Under den andre verdenskrig ble mye av området ødelagt i blitzen, og mange ble hjemløse. Flere av de historiske bygningene overlevde mirakuløst nok. Etter krigen ble det anlagt store boligområder i de utbombede områdene. Disse ble regnet som gode steder å bo i de første årene etter krigen, men ble etterhvert hjemsøkt av fattigdom og kriminalitet. 

Stoke Newington er nå et multikulturelt område, med store asiatiske, tyrkiske og vestindiske samfunn. Senere har det kommet flere polske og somaliske innvandrere.

Kommunikasjon
-------------

De nærmeste undergrunnsstasjonene er

* Manor House undergrunnsstasjon
* Finsbury Park stasjon
* Highbury & Islington undergrunnsstasjon

Nærmeste jernbanestasjoner:

* Rectory Road jernbanestasjon
* Stoke Newington jernbanestasjon

Referanser
----------

1. ↑   «Petition against Stokie Sainsbury's launched», EastLondonLines.
2. ↑   «Live and work in Stoke Newington», *TNT Magazine*. 19. september 2011.
3. 1 2   «Stoke Newington, Hackney», *Hidden London*
4. ↑   Wiener, Cat (7. september 2010): «Stoke Newington: remembering the Blitz», *East London Lines*
5. ↑   The history of Hackney's diverse communities, *Hackney*
6. ↑   «Stoke Newington Central Demographics (Hackney, England)», *Localstats*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Ching Ling Foo og Harry Houdini
**Ching Ling Foo** (kinesisk: 金陵福, egentlig *Chee Ling Qua / Zhu Liankui*, 朱連魁; født 1854 i Beijing i Kina, død 1922) var en kinesisk sjonglør og tryllekunstner.

I en alder av 16 år begynte han å studere kinesisk illusjonisme (tryllekunster). Han ble utnevnt til hofftryllekunstner i Beijing. I 1898 dro han med sitt show til USA, og ble der i tre år. Her begynte William E. Robinson å etterape hans show, og det oppstod en rivalisering mellom de to. Da reiste han rundt i Europa og så hjem til Kina. I 1914 reiste han på nytt til USA.

Med seg som en ytterligere attraksjon under utenlandsturneene var noen kinesiske kvinner med snørte føtter, blant dem hans kone.

«From Here to Shanghai»
-----------------------

Irving Berlin nevnet ham i sangen «From Here to Shanghai» (1917)

*I'll eat the way they do,*
*With a pair of wooden sticks,*
*And I'll have **Ching Ling Foo**,*
*Doing all his magic tricks.*

Referanser
----------

1. 1 2   Bibliography of the History of the Czech Lands, BHCL UUID 98d4a7dc-47b8-41aa-9b26-8213f56846b6[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ching Ling Foo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ching Ling Foo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ching Ling Foo på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kåre Nesset** (født 6. juli 1905 i Ørland, død 2. januar 1974 i Ørland) var gårdsbestyrer på Austråttgården og motstandsmann under andre verdenskrig.

Han var født på gården *Rundbukta* på Uthaug som sønn av bonde, ordfører og stortingsrepresentant Peder Næsset, og kona Sofie. Han var gift med Borghild Haakaas (1910–1987); paret hadde fire barn.

Nesset var ansatt som gårdsbestyrer på Austrått 1936–1960; i deler av denne perioden var han også statens tilsynsmann med Austråttborgen. Under andre verdenskrig kom han i kontakt med jugoslaviske krigsfanger i Austråttleiren. Han ga humanitær hjelp til fangene, og bidro aktivt til å skape en fluktrute fra leiren og østover mot Sverige. Han var også den som foreslo og stod bak byggingen av Serberhytta oppe i Rødsjøen i Rissa før fangene kunne loses over til Sverige. Nesset ble arrestert 27. mai 1944 under Operasjon Oleander, og satt på Vollan og Grini til freden.

Hans innsats er beskrevet i Asbjørn Øksendals dokumentarbok *Når nøden er størst...* (Trondheim, 1969). Turmarsjen Partisanmarsjen, som følger fluktruten fra Austrått til Rødsjøen, har også hedret Nesset ved å kalle en av medaljene *Kåre Nessets minnemedalje*.

Litteratur
----------

* *Når nøden er størst* av Asbjørn Øksendal (1969)
* *Flukt til friheten* av Cveja Jovanovic (1985)
* *Blodveien* av Cveja Jovanovic (1987)
* Ragnar Ulstein (1977). *Svensketrafikken. Bind 3*. Samlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kåre Pettersen** (født 1955) er en norsk politiker fra Tønsberg og representerer Venstre. Han var fylkesvaraordfører i Vestfold fylkeskommune fra 2015 til 2019 og har vært gruppeleder i fylkestinget for Venstre siden 2007. Han var også folkevalgt i Stokke fra 1995 til 2016. Han var Vestfold Venstres førstekandidat ved stortingsvalget i 2009. Han var Vestfold Venstre og Telemark Venstres førstekandidat til fylkestingsvalget 2019. Han ble valgt inn til fylkestinget for Vestfold og Telemark fylkeskommune og er bl.a medlem av fylkesutvalget og hovedutvalget for samferdsel.

Han er utdannet Bachelor business administration (BI) og var før valget 2015 daglig leder i bedriftsrådgivning IT/prosess, økonomisjef Kaldnes AS, salg/-markedsdirektør internasjonalt salg IT Lindhard AS og daglig leder i MultiPlus Solutions (Danmark, Sverige, Norge, Tyskland, Kina).

Referanser
----------

1. 1 2   www.venstre.no, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Kåre Pettersen er valgt til Venstres 1. kandidat - Telemark Venstre». *Venstre*. 23. september 2018. Besøkt 14. oktober 2018.
4. ↑  «VALG 2019 - Presentasjon av nominasjonskomiteens innstilling - Telemark Venstre». *Venstre*. 17. september 2018. Besøkt 14. oktober 2018.
**Bergens Tekniske Museum** er et museum i den fredede gamle Trikkestallen i Thormhøhlensgate 23 på Møhlenpris i Bergen, tegnet av Schak Bull i 1913, og med Trikkebyen som nærmeste nabo, som var boliger for sporveisfunksjonærene. Museet er en del av de tekniske samlinger i Bergen, og drives av flere organisasjoner. Utstillingene viser den tekniske utviklingen på Vestlandet med fokus på landtransport, og omfatter gamle fremkomstmidler som veteranbiler, sykler, motorsykler, busser og trikker, samt en av de gamle Fløibanevognene. Museet stiller også ut historisk brannvernutstyr og militærmateriell, og har et fungerende boktrykkeri og tilbyr kjøring med gamle sporvogner.

Sporvognsturen er per høsten 2009 begrenset til å gå mellom stallen og opp til «Hulen», en strekning på ca. 250 meter. Billetten gjelder derfor begge veier. Skinnegangen er nå nesten ferdig lagt forbi Studentsenteret, med stolper til luftledning. Med tid og stunder vil trikken kunne passere Bergen Museums hovedbygning, Johanneskirken og få endestopp ved Den Nationale Scene. Skinnene blir lagt tilbake i gatene etterhvert som gatene likevel blir gravet i. Arbeidet med skinnelegging er om lag halvgjort, strekningen sett under ett. Trikkene er forøvrig skaffet inn fra andre steder, siden den siste trikken i Bergen ble senket på Sandviksflaket da siste linje ble nedlagt. Skinner kommer i hovedsak fra Gråkallbanen i Trondheim.

I nærområdet ligger også Nygårdsparken og Vitensenteret i Bergen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bergens Tekniske Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Segismundo Casado López** (født 1893 i Nava de la Asunción, Segovia, død 1968 i Madrid) var en spansk offiser i Den andre spanske republikk under den spanske borgerkrig. 

Casado var sønn av an offiser, og gikk 15 år gammel inn i det kongelige kavaleriakademiet i Valladolid, og hadde da borgerkrigen brøt ut i 1936 avansert til major og tjenestegjorde som leder av president Manuel Azañas vaktstyrke.

Tidlig under borgerkrigen bidro Casado i å utvikle en militær strategi for republikkens krigføring i det sentrale Spania. Han deltok i forsvaret av Madrid og i slaget ved Jarama. I 1938 ble han utnevnt til oberst og kjempet i slaget ved Brunete. Året etter ble han kommandant for de republikanske styrkene i sentrumsområdet. 4. mars 1939, da han var overbevist om at statsminister Juan Negrín var i ferd med å ta makten sammen med Partido Comunista de España, foretok han et statskupp med støtte fra den vestlig orienterte delen av sosialistpartiet PSOE, blant andre Julián Besteiro og desillusjonerte anarkister og etablerte den anti-Negrín *Junta de Defensa Nacional*.

General José Miaja i Madrid sluttet seg til kuppmakerne to dager senere, og starter arrestasjon av kommunister i byen. Negrin forberedte seg på dette tidspunktet å flykte til Frankrike, og beordret Luis Barceló å ta tilbake kontrollen over Madrid, og han ikke lyktes med, og etter flere dagers harde kamper ble Barceló tatt til fange av anarkistiske tropper under ledelse av Cipriano Mera og henrettet. 

Casado prøvde på dette tidspunktet å innlede fredsforhandlinger med Francisco Franco, med Franco godtok bare betingelsesløs kapitulasjon. De gjenværende republikanske styrkene i Madrid var da ikke lengre villige til å kjempe, og Francos nasjonalistiske styrker rykket inn i Madrid uten å møte nevneverdig motstand 27. mars 1939. Casado flyktet til Valencia hvor han flyktet videre med et engelsk fartøy i slutten av mars. Han ble i eksil i Venezuela til han fikk vende tilbake til Spania i 1961.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13741918d, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Burnett Bolloten *The Spanish Civil War: Revolution and Counterrevolution* UNC Press, 1991 ISBN 0807819069, 9780807819067. Kapittel 64 «Segismundo Casado, Cipriano Mera and the Libertarians»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Bergens Skipperforenings lokaler i Småstrandgaten
**Bergens Skipperforening** er en forening stiftet 22. august 1867. Den samler sjøkapteiner i Bergensområdet, og det kreves sjøkapteinsertifikat for å bli tatt opp som medlem.

I begynnelsen kunne både skippere og skipsredere være medlemmer av foreningen, men da ny sjøfartslov ble innført i 1893 falt det naturlig at skipsrederne ikke lenger var medlemmer ettersom disse tildels hadde motstridende interesser. Siden 1897 har foreningen holdt til i Småstrandgaten 8 i Bergen sentrum.

Skipperforeningen var i de første tiårene en viktig høringsinstans for politiske forslag. Sammen med Bergens Rederiforening tok de i 1921 initiativ til å etablere Stiftelsen Bergens Sjøfartsmuseum.

Formann i Bergens Skipperforening er Gunvald Isaksen, tidligere havnedirektør i Bergen og Omland havnevesen.

Referanser
----------

1. 1 2  Bergen Skipperforening markerer 150 år Skipsrevyen
2. ↑  Har samlet 150 år mellom to permer Skipsrevyen

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Inkretiner** er hormoner som produseres i tarmen ved matinntak og som øker insulinfrisetting fra betacellene i pankreas

Det finnes to inkretiner: GLP-1 (glukagonlikt peptid 1) og GIP (glukoseavhengig insulinotropt polypetid). GLP-1 regulerer blodsukkernivået på to måter: 1) ved å stimulere bukspyttkjertelens betaceller til å øke insulinfrisetting, og 2) ved å få bukspyttkjertelens alfaceller til å redusere glukagonfrisetting. Effekten er glukoseavhengig, som betyr at inkretiner virker når blodsukkeret er høyt, og virker ikke når blodsukkeret er lavt.

GLP-1 og GIP frigjøres fra tarmen inn i blodbanen innen minutter ved matinntak. Både GLP-1 og GIP nedbrytes raskt av enzymet dipeptidyl-peptidase 4 (DPP-4).

Personer med type 2 diabetes har nedsatt inkretinmengde eller inkretineffekt. 
Det er også kjent at personer med type 2 diabetes har nedsatt betacellefunksjon og mindre betacellemasse enn friske personer. Dyreforsøk har vist at inkretiner førte til betacellevektst og redusert betacelledød.

Man kan øke inkretinnivået med legemidler i behandling av type 2 diabetes. 
Det er to behandlingsprinsipper: 1) å gi injeksjon av GLP-1-liknende legemidler, som for eksempel Byetta, eller 2) å gi tabletter som reduserer nedbrytning av inkretiner gjennom hemming av enzymet DPP-4. Det finnes tre DPP4-hemmere på det norske markedet pr september 2010: Januvia (sitagliptin), Galvus (vildagliptin) og Onglyza (saxagliptin).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukraina Ukrainas flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én åttendeplass) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 
(2 pallplasseringer)
*Per 15. august 2018* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2018 Latvias flagg Riga | Lang |
| Junior-VM |
| Bronse | 2006 Litauens flagg Druskininkai | Sprint |

**Ruslan Glebov** (født 28. januar 1987 i Dnipropetrovsk) er en ukrainsk orienteringsløper som representerer den svenske orienteringsklubben OK Ravinen.

Karriere
--------

Glebov debuterte i VM i orientering som 21-åring i 2008. Han fikk med seg 26.plass fra langdistansen i sitt første store mesterskap. I Italia i 2015 var han med på det ukrainske laget som ble nummer fem på sprintstafetten i Venezia. Han ble nummer 12 på langdistansen under VM i skotske Inverness i 2015.

Under VM i Latvia i 2018 tok Glebov sin første internasjonale mesterskapsmedalje på seniornivå. Hans beste individuelle resultat i verdensmesterskapssammenheng oppnådde han 11. august 2018 tok han sølv på VM langdistanse, kun slått av nordmannen Olav Lundanes. Glebov ble nummer 5 på langdistansen under VM i orientering 2019 i Østfold, Norge.

Glebov ble *Night Hawk (eller natthauk)* i 2015 da han for sin klubb OK Ravinen vekslet først av samtlige løpere på den lengste etappen i Norges største klubbstafett, Night Hawk. Glebov tok sin foreløpig eneste pallplassering i Verdenscupen da han ble nummer to på mellomdistansen under verdenscupfinalene i sveitsiske Arosa i oktober 2015. I 2019 vant han den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-Ringen sammenlagt.

Referanser
----------

1. ↑   O-Ringen, «The winner takes it all», utgitt 27. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruslan Glebov – International World Games Association Rediger på Wikidata

* (en) Ruslan Glebov – World of O Rediger på Wikidata
**Wafd-partiet** (arabisk *al-Wafd al-Misri*, «den egyptiske delegasjonen») var det største politiske partiet i Egypt, og ofte i regjering, fra 1920-tallet til det ble oppløst under den egyptiske revolusjonen i 1952, etter militærkuppet utført av Nasser.

Historie
--------

I Egypt under britisk styre førte økende nasjonalistiske inntrykket til organiseringen av politiske parti og folkeopprør. En delegasjon (arabisk *wafd*) til fredskonferansen i Versailles i 1919, ledet av Saad Zaghloul, fikk etter først å ha blitt nektet adgang lagt frem kravet sitt om egyptisk uavhengighet, uten å få støtte.

I løpet av årene som fulgte samtalte britiske styresmakter med egyptiske ledere, inkludert Zaghloul, om selvstyre. I 1922 erklærte Storbritannia Egypt som et selvstendig kongerike under noe britisk kontroll. Wafd-partiet ble opprettet i 1923 med Zaghlur som leder, og fikk flertall ved den første folkeavstemningen i 1924. Kong Fuad av Egypt nektet først å godkjenne en Wafd-regjering, og i årene som fulgte var partiet stadig i strid med kongen.

Mustafa an-Nahhas tok over som partileder i 1927, og partiet fikk endelig makten i 1929, men mistet den igjen under den store depresjonen. 
Selv om partiet i prinsippet var imot det britiske styret kom det til makten i 1941 med britisk støtte. Wafd mistet makten i 1952, seks måneder før Nasser avsatte kongen og innførte diktatur i landet. Wafd og alle andre politiske partier ble oppløst og forbudte.

I 1978 ble Nye Wafd (*Hizb al-Wafd al-Jadid*) opprettet som en videreføring av det gamle.

Litteratur
----------

* «Wafd» i *A Dictionary of World History*. Oxford University Press, 2000. Oxford Reference Online. Oxford University Press.
* Jankowski, James P. (Januar 1970): «The Egyptian Blue Shirts and the Egyptian Wafd, 1935–1938» i: *Middle Eastern Studies*, **6** (1), s. 77–95
* Munson, Ziad (Høsten 2001): «Islamic Mobilization: Social Movement Theory and the Egyptian Muslim Brotherhood» i: *The Sociological Quarterly*, **42** (4), s. 501

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wafd Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Republic trekkbil-reklame i *Syracuse Herald* 6. juni 1918.
**Republic Motor Truck Co** var en amerikansk bilprodusent i mellomkrigstiden. De startet i 1913 og var blant de største lastebilprodusentene i USA i 1919. I Norge var dette merket et av de mest utbredte med 214 eksemplarer allerede i året 1925. Men avslutningen på første verdenskrig i 1918 var begynnelsen på en nedtur, som stadig førte til reorganiseringer og større finansielle vansker. 

Republic prøvde å redde seg først med å fusjonere med brannbilprodusenten American La France i 1929, deretter lot seg oppkjøpes av Sterling i 1932. Produksjonen av kjøretøyer med merket fortsatte fram til 1945, men firmaet hadde forsvunnet gjennom fusjonen i 1929.

Republic i Norge
----------------

Øivind Holtan, som kom hjem fra et opphold i Amerika i 1919, startet et importfirma med agenturretten for Republic i Norge og åpnet et verksted i Platougaten på Grønland i Oslo. Der ble lastebil- og busschassis montert. Dette var begynnelsen på firmaet som etter hvert utvidet seg med flere agenturer; Federal, Mack, Gramm, Dürkopp, Dennis, Gilford, Commer og MAN. 

Holtan var interessert i nye løsninger, og allerede i 1919 hadde han satt sammen Norges første semitrailer med en Republic lastebil som trekkvogn. Men han var kjapt ute med å erkjenne at Republic hadde tapt terreng innenfor modellutvikling, og sikret seg agenturet for Federal i 1926. Fire år senere ble de siste Republic-kjøretøyene solgt.

Referanser
----------

1. ↑  Rolseth, s. 155
2. ↑  Rolseth, s. 156

Litteratur
----------

* Asbjørn Rolseth; *Norsk lastebilleksikon; Lastebiler i Norge 1900-1940* Bilforlaget 2007 ISBN 9788291062105
**Inkulturasjon** er et begrep benyttet i kristen missiologi, særlig innen katolsk missiologi. Det handler om tilpasningen av den måte den kristne tro forkynnes på under hensyntagen til de spesifikke kulturer som blir evangelisert. Uttrykket har fellestrekk med, men er ikke identisk med, sosiologiens *adaptasjon*. En vellykket inkulturasjon av kristendommen i en kultur innebærer på den ene side at kristendommen absorberes i denne kultur i en så stor grad at den ikke bare finner kulturelle uttrykk hjemmehørende i denne kulturelle omverden, men også blir en animerende kraft som transformerer den nye kulturen. 

Uttrykket slo gjennom i missiologiske fagkretser omkring 1970, og ble videre popularisert i den katolske kirke av den pavelige encyklika *Redemptoris Missio* av pave Johannes Paul II (1990). 

Apostelen Paulus' tale for grekerne på Areopagos i Athen (Apgj 17,22-33) kan sies å være det tidligste dokumenterte inkulturasjonsforsøk. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |
**Minekonvensjonen** (*Convention on the Prohibition of the Use, Stockpiling, Production and Transfer of Anti-Personnel Mines and on their Destruction*, også kjent som **Ottawakonvensjonen**) er en konvensjon for bekjempelse av antipersonellminer som ble åpnet for undertegning i Ottawa 3. desember 1997 og 122 land, også Norge, undertegnet den. Minekonvensjonen trådte i kraft 1. mars 1999. I tillegg har Minekonvensjonen blitt en internasjonal norm som også følges av land som ikke har undertegnet den, blant annet USA og Russland.

Avtalen forbyr produksjon, forbruk, lagring og eksport av antipersonellminer. I tillegg til dette har avtalen klare bestemmelser om minerydding og økonomisk hjelp til mineofre.

2. desember 2009 ble Rwanda det første landet som ble erklært fritt for landminer gjennom konvensjonen.

Bakgrunnen for avtalen
----------------------

Avtalen ble drevet fram av det sivile samfunn i mange land samt noen spesielt aktive stater. Norge var en av disse. Minerammede land var ikke uventet blant pådriverne. Det var humanitære organisasjoner som i sitt arbeide i land i konflikt og post-konflikt som kunne dokumentere de betydelige og uakseptable humanitære lidelser landminer forårsaket. Landminer var krigsetterlatenskaper som fortsatte å drepe og lemleste etter at krigen var over – og rammet uskyldige sivile blindt. Landminene var også til hinder for langsiktig utvikling. Men i første rekke var det landminenes humanitære konsekvenser som bidro til å mobilisere frivillige organisasjoner, enkeltpersoner og mange stater. De var alle enige om at bruken av landminer måtte forbys. Landmineprosessen var på mange måter et unikt partnerskap på tvers av geografiske og tradisjonelle politiske skillelinjer, og et konstruktivt partnerskap mellom stater og frivillige organisasjoner. Norske frivillige organisasjoner deltok aktivt, spesielt Norsk Folkehjelp og Norges Røde Kors.

Referanser
----------

1. ↑  «United Nations Treaty Collection». *treaties.un.org* **(engelsk)**. Besøkt 26. april 2022.
2. ↑  (engelsk) news.bbc.co.uk, 2. desember 2009: Rwanda - first landmine-free country

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Per Einar Binder** (født 20. desember 1967) er en norsk psykolog og er professor i psykologi ved Institutt for klinisk psykologi, Det psykologiske fakultet, Universitetet i Bergen.

Karriere
--------

Binder er utdannet psykolog ved Universitetet i Bergen i 1995. Han er videreutdannet som psykologspesialist i tre spesialiteter: Klinisk voksenpsykologi, klinisk barne- og ungdomspsykologi og intensiv psykoterapi. I 2001 avla han doktorgrad ved Universitetet i Bergen, og oppnådde graden dr.psychol. med avhandlingen «Individet og den meningsbærende andre. En teoretisk undersøkelse av de mellommenneskelige forutsetningene for psykisk liv og utvikling med utgangspunkt i Donald Winnicotts teori». Han har senere publisert forskningsartikler om blant annet bedringsprosesser og allianseutfordringer i psykoterapi og mindfulness-baserte behandlingsformer. I tillegg har Binder skrevet fagbøker om mindfulness og eksistenspsykologi («Et oppmerksomt liv. Om kropp, relasjon og nærvær i eksistensens psykologi» og «En kort introduksjon til eksistensiell psykologi»), medfølelse og selvmedfølelse («Den som vil godt. Om medfølelsens psykologi»), en bok om prestasjonssamfunn, selvmedfølelse og selvrespekt for et allment publikum («Ikke vær så slem mot deg selv. En veiviser i det ufullkomne livet») og en bok om søken etter identitet («Hvem er jeg? Om å finne og skape identitet»).

Binder har arbeidet som psykolog i psykisk helsevern, men arbeider nå med forskning og undervisning ved Universitetet i Bergen. Han er professor ved Institutt for klinisk psykologi ved Det psykologiske fakultet.

Binder har også vært tilknyttet Regionalt kunnskapssenter for barn og unge, Vest, Uni helse, Uni Research fra 2004 til 2013.

Forskning
---------

Binder er aktiv innenfor kvalitativ forskning på psykoterapiprosesser og andre personlige endrings- og utviklingsprosesser, forskning på hermeneutisk-fenomenologisk metode, relasjonell, emosjonsorientert og eksistensiell psykoterapi, og «mindfulness», medfølelse og selvmedfølelse. Han er involvert i forskningsprosjekter om blant annet selvmedfølelse og konstruktiv selvkontroll, Mindfulness basert kognitiv terapi ved tilbakevendende depresjon og bedringsprosesser i psykoterapi.

Referanser
----------

1. ↑  Per Binder, forskningsfelt, Universitetet i Bergen
2. 1 2  «Følelsesfellesskap, dialog og lek som vilkår for utvikling» Arkivert 10. august 2017 hos Wayback Machine. Universitetet i Bergen

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Per-Einar Binder i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Per-Einar Binder i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Miner Searle Bates** 貝德士, *Bei Deshi* (født 27. mai 1897 i Licking County i Newark i Ohio i USA, død i oktober 1978 i New York City), var en amerikansk kinamisjonær og pastor i trossamfunnet Disciples of Christ. Han hadde utdannelse fra Hiram College, Oxford University og Yale University. 

Fra 1920 til 1950 underviste han historie som misjonær for *The United Christian Missionary Society (Disciples of Christ)* ved Nanjinguniversitetet. Han var med på å organisere Nanking International Safety Zone og var formann for *Nanking International Relief Committee* fra 1939 til 1941.

Fra 1950 til 1965 var han professor i misjonskunnskap ved Union Theological Seminary i New York City.

Referanser
----------

1. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2016171038[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som M. Searle Bates, FAST-ID 129723, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6qk5dhs, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii
 |
**Per Erik Adde** (født 17. april 1926 i Filipstad i Sverige, død 13. august 2020 i Värmland, Sverige) var en svensk-norsk billedkunstner.

Etter påbegynt elektroutdanning der han mistet fire fingre, skolerte han seg ved Hovedskous Målarskola Göteborg (1946–1950), Académie Libre Stockholm (1953) og Kungliga Konsthögskolan (1955–1960). Han tilbrakte også mye tid på studieturer til Arjeplog.

Etter flytting til Nordland (1961) debuterte han på Bodø Kunstforening (1963), ved Høstutstillingen (1982–84) og hadde en rekke separat- og gruppeutstillinger over hele Norden. Han medvirket til utsmykkingen av Saltdal ungdomsskole (1965), Bardu Befalsforlegning (1980), Vestvågøy rådhus Leknes (1983), Sirdal Kulturhus (1990), Mosjøen videregående skole (1990), BUP Mo i Rana (1991) og Nordland nasjonalparksenter i Saltdal (2004).

Hans kunstneriske uttrykk er preget av tilværelsen blant samer og i fjelltrakter. I en årrekke var han pådriver for naturvern og talsmann for samenes interesser og var aktivt med i kampen rundt Alta-Kautokeinovassdraget. Senere ble han en viktig pådriver for vern av Saltfjellet/Svartisen og som talsmann for reindriftssamenes interesser. 

Han var bosatt ved Erik-Larsatjønna i Graddis ved Saltfjellet, på norsk side, fra 1967 med kunstneren Kajsa Zetterquist. I 2005 var paret Blåfrostfestivalens festivalkunstnere.

Han ble tildelt Statens arbeidsstipend (1977) og mottok Nordland fylkes kulturpris (1982). I 2006 ble han tildelt Kongens fortjenestmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 42155503[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Per\_Adde, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID f261a353-7bdf-407e-8e39-b02d8049f53a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.nordlandsnaturen.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Lysvold, Susanne Skjåstad (18. august 2020). «Per Adde er død». *NRK*. Besøkt 18. august 2020.
6. ↑   Bjørnar K. Meisler og Eva Gun Jensen: *Naturens talsmann - Per Adde (1926-2020)* - Minneord i Klassekampen 21. august 2020

Eksterne lenker
---------------

* Per Adde[*død lenke*] - Nordland fylkesleksikon
* Per Adde Arkivert 26. september 2020 hos Wayback Machine. - Nordnorsk Kultursenter
* Adde Zetterquist kunstgalleri - Nordland nasjonalparksenter/nordlandsnaturen.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
Fra Universitetet i Cambridge
**Lucasiansk professor (i matematikk)** eller innehaver av **den lucasianske lærestol (i matematikk)** (engelsk: *Lucasian Chair of Mathematics*) er tittelen som følger det matematiske professorat ved Universitetet i Cambridge. Professoratet ble opprettet i 1663 av Henry Lucas, som var Universitetet i Cambridges medlem av det britiske parlamentet, og offisielt etablert av Karl II av England 18. januar 1664. Isaac Barrow ble den første lucasianske professor i matematikk, etterfulgt av Isaac Newton i 1669.

Lucas etterlot seg i sitt testamente sitt bibliotek på 4 000 bind til universitetet, og ga instruksjoner om hvordan landområder som ville gi 100 pund i året skulle kjøpes for å finansiere professoratet. Et av vilkårene i Lucas' testamente var at innehaveren av professoratet ikke skulle være aktiv i kirken. Isaac Newton skulle senere appellere til kong Karl om at dette kravet unnskyldte ham fra å motta ordinasjon, noe som ellers på det tidspunkt var et krav til medlemmer av kollegiet ved universitetet. Kongen ga sin støtte til Newton og unntok for alle framtid alle innehavere av dette professoratet fra ordinasjonskravet.

Liste over lucasianske professorer
----------------------------------

Isaac Newton
Stephen Hawking
* 1664 Isaac Barrow
* 1669 Isaac Newton
* 1702 William Whiston
* 1711 Nicholas Saunderson
* 1739 John Colson
* 1760 Edward Waring
* 1798 Isaac Milner
* 1820 Robert Woodhouse
* 1822 Thomas Turton
* 1826 George Airy
* 1828 Charles Babbage
* 1839 Joshua King
* 1849 George Stokes
* 1903 Joseph Larmor
* 1932 Paul Dirac
* 1969 M. James Lighthill
* 1980 Stephen Hawking
* 2009 Michael B. Green
* 2015 Michael Cates

Litteratur
----------

* Kevin Knox og Richard Noakes, *From Newton to Hawking: A History of Cambridge University's Lucasian Professors of Mathematics* ISBN 0-521-66310-5

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Resepsjonen med inngangen til mineralutstillingen.
Luftfoto av Mineralparken tatt før 2015, men som likevel gir et godt inntrykk over anlegget.
Mineralutstillingen i gruveganger sprengt ut inn i fjellet.
Mineralutstillingen i gruveganger sprengt ut inn i fjellet.
**Mineralparken** er en turistattraksjon med mineralutstilling, opplevelsespark, klatreskogen og camping. Mineralutstillingen befinner seg i gruveganger sprengt ut i fjellet med en overflate av 1200 m3. Totalstørrelse av Mineralparken er 60.000 m3. Parken ligger rett langs Riksveg 9 på Auensneset i Hornnes i Agder fylke.

Mineralparken ble grunnlagt av forretningsmann Arnar Hansson (1941-2005) og ble åpnet i 1992. Han var mineralsamler og ønsket å vise samlingen sin til et størres publikum. Hans motto var: "Mineralene mine gleder meg mest når andre beundrer dem".

Samlingen inneholder mange utenlandske mineraler, i tillegg til flere montere med mineraler fra Evje-Iveland område.

Opprinnelig var navnet Setesdal Mineralpark, men det ble etter hvert endret til Mineralparken.

I 2006 overtok sønnen Vegard Hansson driften av Mineralparken og utviklete den til en attraksjon rettet mot barn, med en rekke utendørs aktiviteter:

Kongelig besøk
--------------

I mai 1993 ble Mineralparken besøkt av Kong Harald og Dronning Sonja.

I 2010 besøkte kronprins Håkon og prinsess Mette Marit Mineralparken under en tre dagers rundreise gjennom Sør-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Mineralparken». Setesdalswiki.
2. ↑  «Minne-Arnar Hansson» (PDF). WWW.NAGS.NET.
3. ↑  Setesdal mineralpark og kampen om mineralene Setesdal mineralpark, *avtrykk.no*, 12.07.2022
4. ↑  «Vegard Hansson». Setesdalswiki.
5. ↑  «Om Mineralparken». Mineralparken.
6. ↑  «Nå skal Mineralparken satse tungt på barn». NRK.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mineralparken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sesongstart 2018 og nye yurter i Mineralparken!
* Fylkestur i Aust-Agder
***Anisophyllus*** er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår.

Utseende
--------

Middelsstore maurbiller, avlange, gjerne blankt metalliske skinnende. De er gjerne brokete farget i gult, rødt, brunt og svart, og kroppen har lange, utstående, fine hår (ikke børster). Hodet er omtrent så bredt som brystskjoldet, vanligvis med små, utstående fasettøyne. Kjevene er ganske kraftige og fremoverrettede. Antennene er 11-leddete, tykkere mot spissen, av og til med en 3-6 leddet kølle. Brystskjoldet er omtrent så langt som bredt eller lengre enn bredt. Dekkvingene har tydelige skuldre og er mer eller mindre parallellsidige. Av og til dekker de ikke hele bakkroppen. De har mer eller mindre tydelige rekker av punktgroper. Beina er slanke, føttene består av 5 ledd, men det fjerde leddet er svært lite slik at det tilsynelatende bare er fire ledd (pseudotetramere føtter). Det andre og tredje leddet er tolappede.

Larvene er avlangt sylindriske, tynnskinnede og lyse (ofte rosa), ryggplatene på framkroppen og hodekapselen er tydelig mørkere. Kroppen er kledt med fine, oppstående hår, beina er ganske korte.

Levevis
-------

Disse artene lever oftest på tørt kjøtt, bein og hud fra virveldyr, det kan være at de hovedsakelig lever av andre insekter som kommer til dette.
De kan finnes på tørket kjøtt og fisk, og spiser også på inntørkede kadavere.

Utbredelse
----------

Slekten er for det meste utbredt i Europa og det sørlige Afrika, men kan også dukke opp i andre verdensdeler, spredt med handel.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien Gnag- og maurbiller, Cleroidea
				+ Familien maurbiller, Cleridae
					- Underfamilien skinkebiller, Korynetinae Laporte de Castelnau, 1838
						* Slekten ***Anisophyllus*** Westwood, 1876
							+ *Anisophyllus basalis* (Schenkling, 1899)
							+ *Anisophyllus obscurus* Westwood, 1876

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anisophyllus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Anisophyllus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Lucas Sang** (født 12. februar 1961, død 1. januar 2008) var en kenyansk friidrettsutøver som deltok i OL 1988 i Seoul. Han løp for det kenyanske stafettlaget på 4 x 400 meter, og kom til finalen hvor Kenya endte på åttendeplass. Han løp også 400 m individuelt, men ble utslått før semifinalen. 

I slutten av karrieren ble han mye brukt som fartsholder for både kenyanske og utenlandske løpere. Etter at han la opp, ble Sang jordbruker, og drev en større gård i Moiben i distriktet Uasin Gishu i Kenya. Han var også forretningspartner med Moses Tanui, verdensmester på 10 000 meter i 1991. 

Han ble myrdet i byen Eldoret 1. januar 2008, på vei hjem til Kimumu, under opptøyene i Kenya etter det kontroversielle presidentvalget i 2007.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 2534[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.timesonline.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lucas Sang – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lucas Sang – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lucas Sang – World Athletics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Per Aage Pleym Christensen** (født 28. februar 1966 i Tromsø) er en norsk skribent og politisk aktivist. Siden 2. juli 2005 har han vært redaktør av nettavisen Liberaleren]. Gjennom årene har han vært bokanmelder for Bokavisen, Liberaleren, Fremskritt og Ideer om frihet.

Christensen var medlem av Fremskrittspartiet og Fremskrittspartiets Ungdom 1985–1994 og var formann i Akershus Fremskrittsparti 1992–1994 og medlem av landsstyret i FrP. Han var medlem av Fremskrittspartiets programkomité foran stortingsvalget 1993. Christensen var vararepresentant til Stortinget 1993–1997 og representant i Akershus fylkesting 1988–1995 for Fremskrittspartiet (uavhengig representant fra 4. mai 1994). 

Christensen meldte seg ut av Fremskrittspartiet 4. mai 1994 i kjølvannet av Fremskrittspartiets landsmøte 1994. Han tok initiativ til å stifte FRIdemokratene Akershus 19. mai 1994 og var medstifter av FRIdemokratene 19. juni 1994. Han meldte seg samme år inn i Unge Venstre. Siden 1996 har han vært medlem av Venstre og ble samme år valgt til leder i Norges Liberale Studentforbund.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Per Aage Pleym Christensen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Per Aage Pleym Christensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Om Per Aage Pleym Christensen hos Liberaleren
* (no) Pleyms bokanmeldelser i Bokavisen.no
* (no) Intervju med Pleym

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
***Vanity Fair*** er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Charles Kent.

Handling
--------

Amelia Sedley, akkompagnert av frøken Becky Sharpe, kommer tilbake fra en internatskole. Den bastante Joseph Sedley blir umiddelbart forelsket i Becky. Han tar henne med til Vauxhall Gardens, hvor han finner på tåpelige påfunn som han skammer seg veldig over - og nekter derfor å overholde en avtale med Becky dagen etter. Han seiler i stedet til Skottland, for å unnslippe henne. Kort tid senere skal Becky bli en del av Sir Pitts husholdning som guvernante - hvor hun møter Rawdon Crawley, yngste sønn av Sir Pitt, som også faller for sjarmen hennes.

De gifter seg kort tid senere, og tar sener inn på en elegant innkvartering ved Mayfair. Rawdon blir utnevnt som kaptein i den engelske hæren. De får besøk av hans kamerater fra militæret: Kaptein Dobbin, Amelia Osborne og ektemannen hennes - løytnant Osborne, som blir fascinert av fru Crawley. En uke senere seiler de til Brussel, og deltar på en sammenkomst planlagt av hertuginnen av Richmond. Becky møter markisen av Steyn, men alle sammen får snart beskjed om slaget ved Waterloo. Kort tid senere blir løytnant Osborne drept under en annen konflikt mot franskmennene

Skuespillere
------------

* Helen Gardner som Becky Sharpe
* William V. Ranous som Lord Steyne
* Harry Northrup som Rawdon Crawley
* Alec B. Francis som Pitt Crawley
* John Bunny som Jos Sedley

Referanser
----------

1. ↑  Vanity Fair
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vanity Fair* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vanity Fair* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ludwig Christian Inniss Schübeler** (født 6. juni 1890 i Glemmen, død 3. september 1945) var en norsk prest. 

Han ble student i 1908 og tok teologisk embedseksamen i 1915. Han var prest i Sjømannskirken i Leith fra 1919 til 1926, og dermed småkirkeprest i Oslo fra 1928. Han var aktiv i Oslos østkant, og det var protester da han ble foreslått som sogneprest på Frogner i 1936. Minister Nils Hjelmtveit ignorerte protestene og ansatte Schübeler.

Schübeler var aktuell som biskop ved flere anledninger, og mottok et betydelig antall stemmer ved flere bispevalg.

Fra 1942 til 1945 var han medlem av Den midlertidige kirkeledelse, grunnet den tyske okkupasjonen av Norge. Han ga ut boken *Kirkekampen slik jeg så den* i 1945, og hadde tidligere gitt ut bøkene *For sværds egg* i 1927, *Boken om bispen* i 1938, og *Finnlands sjel i Finnlands strid* i 1940.

Bibliografi
-----------

* *For sværds egg* (1927)
* *Boken om bispen* (1938)
* *Finnlands sjel i Finnlands strid* (1940)
* *Kirkekampen slik jeg så den* (1945)

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   VG, utgitt 4. september 1945[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Dødsfall». *Aftenposten*, 4. september 1945
4. 1 2  Henriksen, Petter, red. (2007). «Ludwig Schübeler». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Oslo: Kunnskapsforlaget.
5. ↑  Hjelmtveit, Nils (1969). *Vekstår og vargtid* **(norsk)**. Oslo: Aschehoug. s. 60–61.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Addy Engels** (født 16. juni 1977 i Emmen, Drenthe) er en tidligere profesjonell nederlandsk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2000, og avsluttet karrieren sin i det belgiske laget Quick Step-Innergetic.

Engels ble født i Zwartemeer og drev med sykling i flere år før han ble profesjonell. Hans eldre bror, Allard drev også med sykkelsport. Addy Engels ble nederlandsk mester i juniorklassen i 1994 og 1995, og for aspirantene i 1998. I 2000 inngikk han en proffkontrakt med Rabobank.

Han ble satt opp for Giro d'Italia-deltagelse allerede i sitt første år som profesjonell landeveissyklist. Både i 2000 og 2002 deltok og avsluttet han rittet. I 2002 debuterte han også i Tour de France, der han kom på en 94.-plass. Engels er god på fjelletappene, noe som ikke er selvsagt for en nederlandsk syklist, men fikk ingen virkelig gode resultater. I 2003 var en tredjeplass i Vuelta Ciclista a Murcia hans eneste pallplassering, selv om 24.-plass under Giro d'Italia kan være en større prestasjon. Hans kontrakt med Rabobank-laget ble ikke forlenget, og Engels gikk over til det noe mindre laget Bankgiroloterij. Heller ikke for dette laget fikk han gode resultater, og da laget ble lagt ned ved slutten av 2004, så det ut til at karrièren hans ville ta slutt.

Det belgiske laget Quick Step-Innergetic, et av ProTour-lagene, viste interesse for Engels og tilbød ham en kontrakt. Under den 12. etappen av Giro d'Italia i 2006 leverte Engels en god prestasjon, han tok annenplass bare 5 sekunder bak vinneren Horrach.

Tour de France
--------------

* 2002 – 94.-plass

Lag
---

|  |  |
| --- | --- |
| 2000-2003 | Rabobank |
| 2004 | Bankgiroloterij |
| 2005-2011 | Quick Step-Innergetic |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Addy Engels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Addy Engels – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Addy Engels – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Addy Engels – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Addy Engels – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Addy Engels – CycleBase Rediger på Wikidata
***Adela croesella*** er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Den er utbredt i Sør-Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 10 – 13 mm), fargerik møll med lange antenner. Den kjennes lettest fra lignende arter på at forvingens lyse tverrbånd er kantet med fiolett, dessuten er den mindre enn de fleste andre svepemøll. Antennen hos hannen er trådformet og omtrent dobbelt så lang som forvingen, hos hunnen er den litt lenger enn forvingen, i den innerste halvdelen kledt med svarte, oppstående skjell. Hodet er kledt med lyst rustfargede, oppstående, hårlignende skjell. **Forvingen** er brunlig med en brunfiolett glans, og mer eller mindre tydelige, lyse (gulaktige) lengdestreker. Midt på har den et rett, gult tverrbånd, dette er bredt kantet med blåfiolett på begge sider. Vingefrynsene er mørkbrune. **Bakvingen** er mørkbrun med purpuraktig glans.

Adela croesella

Levevis
-------

Arten lever i skogkanter og buskrik mark. Larvene lever på busker og løvtrær. Oppgitte næringsplanter er tindved (*Hippophaë rhamnoides*) og liguster (*Ligustrum vulgare*), men det er sannsynlig at den har andre vertsplanter i Norge. De spiser mest nedfalne blader, kanskje også på blomster og frø. Larven lever i en avlang, oval og flat hylse av bladrester. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juni og juli. Hunnene sitter mest i ro i vegetasjonen mens hannene med sine lange antenner svermer rundt buskene.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa og Sibir. I Norge er den funnet i Sør-Norge.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Adela croesella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Adela croesella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Adela croesella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Adela croesella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Adela croesella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Adela croesella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Adela croesella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Adela croesella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata