recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***For harde livet*** er en norsk dokumentarfilm fra 1989, regissert av Sigve Endresen. Filmen ble produsert med støtte fra Sosialdepartementet, Kommunal- og arbeidsdepartementet og Oslo kommune. Filmen ble en norsk suksess på kino og har vunnet flere priser.

Handling
--------

Filmen er en helaftens dokumentar og vi følger unge rusmiddelavhengige personer som jobber med å bli stoffrie. De ønsker seg tilbake til et normalt liv og vi følger disse unge menneskene fra de går på gata i Oslo til de havner på Tyrilikollektivet. Det er et behandlingssenter for rusmiddelavhengige i Mesnali og ligger ute i idyllisk natur, langt vekk fra storbyens bråk og mas. Der går de gjennom behandlingsopplegg og vi får følge ungdommene gjennom 16 måneder. I dette kollektivet får de hjelp til å få bukt med narkotikaavhengigheten slik at de kan få et menneskeverdig liv uten narkotika. Filmen forteller historien til disse menneskene på en varm og god måte. Vi får vite hva det egentlig vil si å være rusmiddelavhengig og filmen er også med på å bryte ned mange fordommer rundt det å ha rusmiddelavhengighet. Gjennom disse 16 månedene blir det både seire og nederlag og vi følger dem på nært hold.

Mottakelse
----------

VG ga filmen terningkast 2. Filmen vant to Amanda i 1989: for beste norske spillefilm og for årets dokumentarfilm.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For harde livet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *For harde livet* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *For harde livet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *For harde livet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
* *For harde livet* hos Filmweb
**Landfalltjern** er et oppdemt tjern i Drammen kommune i Buskerud tilrettelagt som offentig badested med en stor gresslette, sandstrand, flytebrygge med stupetårn og toaletter. Veien opp er avgiftsbelagt.

Historie
--------

Landfalltjern ble først demmet opp på 1760-tallet, og driftet siktemølle og grynmølle i 1773. Senere ble det opprettet sagbruk ved tjernet. I 1935 ble bekken fra Landfalltjern lagt i rør. Dette var et av hovedreservoarene for Drammens vannforsyning fra 1868 fram til 1970-tallet, da Glitre vannverk overtok.

Etymologi
---------

Navnet stammer fra seteren til gården Landfall på Åssiden, navnet betyr jordskred da området har leirbunn ned til Drammenselva.

Landfallhytta
-------------

Landfallhytta ble bygget i perioden 1875-1899 og het den gangen Kollen. I 1915 kjøpte DrammenTuristforening serveringstedet og ga det navnet Landfallhytta. Navnet kommer fra storgården Landfall på Åssiden fra 1700 tallet. Gården hadde seter i området ved Landfalltjern.
Landfallhytta var det første serveringstedet i Drammensmarka, og beliggenheten gjorde stedet til en naturlig inngangsport til Drammen Nordmark – Finnemarka.

På 1930- tallet solgte Turistforeningen stedet, Landfallhytta kom i privat eie og var frem til 1970- tallet det mest besøkte serveringsstedet i marka. Den første lysløype som ble bygget i Drammen gikk fra sykehuset og frem til Landfallhytta: Thorleifs Haugs vei.

Da NRK og Sveriges radio begynte å sende TV signaler på 1960- tallet var Landfallhytta blant de første som fikk inn TV signaler i Drammen, og folk strømmet til for å se på TV.
Som en følge av utbyggingen av Spiralen og reguleringer av området endret folk sine turvaner og driften ble lagt ned på begynnelsen av 1970- tallet.

På 1980- tallet ble Landfallhytta modernisert og utbygget til selskapslokale.

I 1992 kjøpte Magne Bergland Landfallhytta, og siden den gang er Landfallhytta blitt drevet som et selskapslokale og åpent serveringssted i helgene. I dag er Landfallhytta et populært utfartssted og selskapslokale.
I tillegg brukes Landfallhytta til kulturarrangementer, kurs, seminarer og minnestund for å nevne noe.
|forfattere= Magne Bergland. Per Otto Borgen|dato=2004-01-01|verk=Drammen Byleksikon (byleksikon.drmk.no)|forlag=Drammen kommune}}</ref>

Referanser
----------

1. ↑  Per Otto Borgen (1. januar 2004). «Landfalltjern». *Drammen Byleksikon (byleksikon.drmk.no)*. Drammen kommune. Besøkt 20. mai 2021.
2. ↑  «Store Landfall øvre – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 20. mai 2021.
3. ↑  Thorsnæs, Geir (8. juni 2020). «Landfall». *Store norske leksikon*. Besøkt 20. mai 2021.
4. ↑  «Om oss». Landfallhytta. Arkivert fra originalen 20. mai 2021. Besøkt 20. mai 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Fahrkunst i Kongsberg gruver
Fahrkunst (Man engine), Vannhjul (Waterwheel), Horisontale stenger (Flatrods), Gruvesjakt (Shaft)
**Fahrkunst** eller **farkunst** er en type personheis som var mye benyttet i gruver både i Norge og i resten av Europa.

Navnet kommer som så mange andre navn og uttrykk innen gruvedrift fra tysk. Den bestod av to parallelle stenger som var forsynt med trinn, stengene gikk opp og ned i motsatt retning og man kunne stige fra stang til stang å på den måten bevege seg ned eller opp. Det gikk mye raskere enn ved bruk av stige. De vertikale stengene med trinn, og oftest også håndtak, ble drevet av vannhjul men når dampmaskinen ble vanlig tok denne over.

De tidligste kjente eksemplene var fra første halvdel av det nittende århundre i sølvgruvene ved Harz i Tyskland, hvor det sies at arbeiderne satte store spiker i stengene til pumpene og brukte disse til å forflytte seg ned og opp.

I sølvgruvene på Kongsberg ble en 300 meter dyp fahrkunst satt i drift i 1881. Den brukte 12-13 minutter og ble drevet av en 26 HK dampmaskin.

Referanser
----------

Bergverkshistorie.no

1. ↑  «Bergverkshistorie - Bergverk - Historie». *www.bergverkshistorie.no*. Besøkt 24. mars 2024.
***Å leve*** (originaltittel: *Ikiru*, *生きる*) er en japansk film fra 1952 regissert av Akira Kurosawa. Filmen anses av enkelte kritikere for å være Akira Kurosawa største og mest medfølende prestasjon. Hovedrollen spilles av Takashi Shimura, kjent fra bl.a Syv samuraier som skildre Kenji Watanabe, en aldrende byråkrat med magekreft tvunget til å søke i seg selv og finne mening i sine siste dager.

Handling
--------

Hovedpersonen, Kanji Watanabe, er en middelaldrende mann som har jobbet i den samme monotone byråkratiske stillingen i tretti år. Hans kone er død, og hans sønn og svigerdatter bor sammen med han. Vi får se at hans sønn og svigerdatter hovedsakelig er interessert i Kanjis pensjon og deres fremtidige arv, og at de skyver ham unna når han prøver å få kontakt. 

Når Kanji mottar beskjeden om at han har magekreft og mindre enn et år igjen å leve, forsøker han å avfinne seg med sin forestående død. Han forteller ikke sønnen om kreften, siden sønnen ikke lenger tar hensyn til ham. Han gjør derfor et forsøk på å leve til det fulle ved å oppsøke Tokyos natteliv, men han oppdager fort at dette ikke er løsningen. Dagen etter, fører et tilfeldig møte med en av sine tidligere underordnede ham til å forfølge en annen tanke. Kanji blir fascinert av hennes kjærlighet til livet og boblende entusiasme. Han forteller henne at han skulle ønske han kunne leve en dag i en slik sorgløs, ungdommelig tilstand. Hun forteller ham at hennes lykke kommer fra sin nye jobb på en leketøyfabrikk, som får henne til å føle at hun leker med alle barna i Japan. Inspirert av dette, dedikerer Kanji hans gjenværende tid til å nå en verdig prestasjon før hans liv ender. Gjennom iherdig innsats er han i stand til å overvinne byråkratiets treghet, og får bygd en lekeplass på noe som tidligere var en skraphaug.

Den siste delen av filmen foregår i Kanjis begravelse, hvor hans tidligere medarbeidere forsøker å finne ut hva som forårsaket en slik dramatisk endring i hans oppførsel. Hans forvandling fra lat byråkrat til lidenskapelig advokat forundrer dem, men de blir til slutt enige om at Kanji må ha visst om at han var døende. Etter mye selvransakelse bestemmer de seg for å leve sine liv med samme dedikasjon og lidenskap som han gjorde. En ikonisk scene fra filmen er fra de siste øyeblikkene i Kanjis liv, hvor han sitter på en huske i parken han bygde. Han stirrer kjærlig utover lekeplassen, i fred med seg selv og verden.

Rolleliste
----------

* Takashi Shimura – Kanji Watanabe
* Daisuke Katô – Yakuza
* Kamatari Fujiwara – Ono
* Seiji Miyaguchi – Yakuza leder
* Nobuo Kaneko – Mitsuo Watanabe
* Shinichi Himori – Kimura
* Haruo Tanaka – Sakai
* Minoru Chiaki – Noguchi
* Miki Odagiri – Toyo Odagiri
* Masao Shimizu – Doktor

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Autostores robotsystem for vareplukking.
**AutoStore AS** er et internasjonalt selskap stiftet 23. juni 1995 med hovedkontor på Nedre Vats, i Vindafjord, Norge.

Om firmaets teknologi
---------------------

Autostore har utviklet et robotsystem for vareplukking på lager. Systemet gjør det mulig å automatisere store deler av lagerdriften. Systemet effektiviserer både tidsbruk, kostnader og plassbruk. Automatisering av denne typen kan være et alternativ til å utvide lagerplassen ved kapasitetsutfordringer. Selskapet har blant andre store lagerbedrifter som XXL og Komplett.no som kunder i Norge og kunder som Puma, Lufthansa og ABB internasjonalt. De har over 1000 installasjoner og over 42 000 roboter i over 46 land. I tillegg til hovedkontoret og forskningsavdelingen på Nedre Vats i Rogaland med 120 ansatte, har det kontor på Lilleaker i Oslo. AutoStore har også salgskontorer i USA, Frankrike, Tyskland, Storbritannia og Japan, samt en fabrikk i Polen. Tyskland var lenge det største markedet, men de siste årene har USA gått forbi.

Bakgrunn
--------

Selv om bedriften ble stiftet i 1995, kan historien dras helt tilbake til at it-gründer Jakob Hatteland midt i 1970-årene begynte med salg av datakomponenter fra låven i Nedre Vats. Et robotisert lagersystem ble utviklet i 1990 til eget bruk og første installasjon av et robotisert lagersystem hos en kunde skjedde i 2005. I 2010 hadde AutoStore gjennomført ti installasjoner i tre land og ti år senere er 550 installasjoner levert til 32 land.

I 2017 solgte Jakob Hatteland Autostore til det svenske oppkjøpsfondet EQT for fire milliarder kroner. I 2019 solgte de igjen AutoStore til amerikanske THL Partners for 16 mrd kroner, ble selskapet Norges første «enhjørning». EQT solgte da selskapet for mer enn fire ganger kjøpesummen de betalte i 2017. I 2021 kjøpte det japanske fondet Softbank 40 prosent av aksjene i Autostore for 23 mrd kroner. Selskapet har tro på videre vekst.

Referanser
----------

1. ↑   E24.no, e24.no, besøkt 11. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «AutoStore Holdings»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «@AutoStoresystem».
4. ↑  Robot-selskapet Autostore jakter flere titalls ansatte under coronakrisen
5. ↑  I fjor ble det norske selskapet solgt for 16 milliarder kroner
6. ↑  Tjener milliarder på Autostore-salg
7. ↑  I bygda med 400 mennesker holder selskapet verdt 65 milliarder kroner til

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Drømmere & Drankere** er en norskspråklig countryrockgruppe som ble etablert i 1989 i Eidsfoss rundt Dag Tuftes tekster. Etter skiftende besetninger utga kvintetten i 2007 *Drømmere & Drankere*. Bandet, som nå er Oslo/Drammens-basert, turnerer fortsatt. Drømmere & Drankere utga høsten 2009 en CD-singel med låtene *Håper du ikke treffes av lynet/Gammel'n, gutten & spøkelset*

Høsten 2012 utga Drømmere & Drankere sin andre skive (CD og LP) med 14 egenkomponerte låter, *Båten blir til mens du ror,* denne gangen med Christian Skaugen på trommer og dobro og Erlend Aasland på steelgitar og banjo. Plata ble spilt inn på Kamarina Kulturverksted i Hovin i Telemark.

Medlemmer
---------

* Dag Tufte
* Knut Andreas Nygaard
* Morten Haugen
* Hans-Martin Fisknæs
* Snorre Kopperud

Diskografi
----------

* *Drømmere & Drankere* – 2007
* *Drømmere & Drankere synger jula ut og inn* (EP)
* *«Håper du ikke treffes av lynet»/«Gammel'n, gutten & spøkelset»* (singel)
* *Båten blir til mens du ror (album)* – 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Youtube-video
**Chevrolet**, i dagligtale referert til som **Chevy**, er et amerikansk bilmerke av produsenten General Motors (GM).

Historie
--------

Chevrolet Motor Car Company ble stiftet den 3. november 1911 av Louis Chevrolet (født 25. desember 1878 i La Chaux-de-Fonds i Sveits) sammen med William C. Durant samt investeringspartnerne William Little (produsenten av Little automobile) og Dr. Edwin R. Campbell (svigersønn til Durant) samt i 1912 R. S. McLaughlin GEO av General Motors i Canada. Deres første modell var «Classic Six», en sedan for fem passasjerer, utstyrt med en 4,9 liters (299 kubikktommer), seksylindret motor. Topphastigheten var 105 km/h.

Daewoo - Chevrolet
------------------

2001, GM kjøpte opp Daewoo for å få et større marked i Europa med logoen sin.

2009, GM bestemmer seg for at deres egne plattformer skal inn på alle fabrikker, verden over. Rebadging av Daewoo opphører, Chevrolet Spark ser dagens lys.

Modeller
--------

* SilveradoSilverado
* SuburbanSuburban
* CorvetteCorvette
* CaptivaCaptiva
* ExpressExpress
* CamaroCamaro
* ImpalaImpala
* MalibuMalibu
* TahoeTahoe
* SonicSonic
* SparkSpark
* TraxTrax
* BoltBolt
* NivaNiva
* VoltVolt
* SSSS

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chevrolet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Chevrolet Club of Norway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Moderne *ruan*
Oldtids *ruan*
***Ruan*** (kinesisk: 阮, pinyin: *Ruǎn*) er et tradisjonelt kinesisk klimpreinstrument. Det er en lutt med tverrbåndshals, rund resonanskasse og fire strenger. Strengene var tidligere av silke, men har siden 1900-tallet vært av stål. 

Den moderne *ruan* har 24 tverrbånd med 12 halvtoner på hver streng, noe som har utvidet instrumentets melodiske spennvidde fra den gang da det var 13 tverrbånd vesentlig. Tverrbåndene er av elfenben, eller i mer moderne tid av metall satt i tre. Metalltverrbåndene gir en noe klarere lyd enn elfenbenstverrbånd.

Instrumentet kalles også **ruanqin** (阮琴), særlig på Taiwan.

Størrelser
----------

*Ruan* kommer i en familie på fem størrelser:

* Sopran: *Gaoyinruan* (高音阮, «høyt stemt *ruan*»; G3-D4-G4-D5)
* Alt: *Xiaoruan* (小阮, «liten *ruan*»; D3-A3-D4-A4)
* Tenor: *Zhongruan* (中阮, «medium *ruan*»; G2-D3-G3-D4)
* Bass: *Daruan* (大阮, «stor *ruan*»; D2-A2-D3-A3)
* Kontrabass: *Diyinruan* (低音阮, «lavt stemt *ruan*»; G1-D2-G2-D3)

Instrumentet brukes i kinesisk opera og i kinesisk orkester.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruan family instruments – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Seven Sages of the Bamboo Grove
* *Ruan* hos MelodyofChina.com
* *ruan* på kinesisk
* *Ruan* photographs Arkivert 8. desember 2007 hos Wayback Machine. (femte, sjette og syvende rekke)
* Audio of *zhongruan*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**VM-Trosserne** er en norsk musikkgruppe som ble startet i 1990 av Lars Thyholdt (fele og banjo), Lars Ovlien (munnspill), Even Finsrud (gitar) og Øivind Roos (trekkspill). De møtte hverandre på Radio Kongsvinger, og fant en felles interesse i folk og folkrock. Bandet er et «hobbyband» og har spilt av og på siden starten. I 1991 ble Kjetil Foseid med på bass og etter hvert kom Kjetil Hjerpset til på bass, mens Foseid i større grad spiller gitar. Den største styrken til bandet er vokalprestasjonene. 

VM-Trosserne har deltatt på flere innspillinger, blant annet med sangen «På Vingersmarken», utgitt i forbindelse med Kongsvingermarkens 150-årsjubileum (senere utgitt på samle-CD, Dansbare takras og andre lekkerbiskener, A Rose for Emily records, 2005). I 2008 begynte de å skrive og spille inn sanger med tekster av Hans Børli og ga i den forbindelse ut singelen «En skål i heimebrent/Junikveld» i 2009. I 2018 dannet de også stammen i Teater i Glåmdal sin forestilling "På Folkemunne – En cabaret om Vidar Sandbeck".

I tillegg til musikken har VM-Trosserne satt opp en rekke revyer i Kongsvinger.

Referanser
----------

1. ↑  «De leker seg inn i en dokumentar om Sandbeck». *www.ostlendingen.no* **(norsk)**. 18. oktober 2018. Besøkt 21. oktober 2018.
***Kampen mot glemselen*** var et kampskrift og en pamflett som kom ut i 1997. Den var skrevet av historikeren Odd-Bjørn Fure, også forskningsdirektør ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter, og var rettet mot historikeren og spaltist i Dagbladet, Hans Fredrik Dahl, for hans omtaler av den kontroversielle britiske forfatteren David Irving.

Fure mente at Dahl brøt med akademiske normer, særlig i kravet til etterrettelig historieskriving, intellektuell orden og presisjon i bruken av begreper. Fure satte også spørsmål ved det som han opplevde som manglende kritikk av Dahl fra fagmiljøet.

Seinere sa Fure seg lei av det han oppfattet som norske historikeres evne til å fortie fortiden. Norge er, i henhold til Fure, det *eneste* landet som ikke har hatt en eneste vitenskapelig studie rundt deportasjonene av jødene og norsk deltagelse på nazistisk side østfronten under den andre verdenskrigen.

Fure møtte kritikk fra andre, blant annet Rune Slagstad, for sin debattstil: «Fure mobiliserer i sitt felttog i bemerkelsesverdig grad et aggressivt retorisk repertoar som jeg ikke har møtt siden jeg var i de mest intense ideologiske konfrontasjoner med m-l-generalene Sverre Knutsen og Pål Steigan på 1970-tallet. Det er en debattkultur som ikke fortjener rehabilitering.»

Referanser
----------

1. ↑  *Dahl forvrenger virkeligheten*, Aftenposten 18. september 2004
2. ↑  *Kildenes makt: – Sjarlatanene skriver historien*[*død lenke*], Bok og bibliotek 10. mars 2008
3. ↑  *Når begrepspolitiet trer i funksjon*, Aftenposten 21. oktober 2004.

Eksterne lenker
---------------

* Kampen mot glemselen : kunnskapsvakuum i mediesamfunnet ISBN 82-00-22940-8
* Tønnesson, Johan L.: Historikerstrid i Norge, Apollon 2000
Mester Grønns logo frem til 2018.
Mester Grønns butikk på Rygge Storsenter.  Foto: Tine Frågodt 
**Mester Grønn AS** er et norsk selskap som eies av brødrene Erling og Ola Ølstad. Selskapet ble etablert på Herkules Stormarked i Skien i 1983. Mester Grønn har over 1 400 medarbeidere, og 147 butikker i Norge pr. mars 2024. Alle utsalgssteder er heleid av Mester Grønn AS.

Foruten utsalgsstedene har kjeden også egen nettbutikk og kundesenter som tar i mot bestillinger. Hovedkontoret og Norges største blomsterterminal ligger nær E18 og Liertoppen kjøpesenter på Lierskogen i Buskerud. Terminalanlegget har en avansert klimastyring og hovedenergikilden er jordvarme.

Mester Grønn har medlemskap i Etisk handel Norge, og har solgt Fairtrade-roser siden 1998. Selskapet har som mål at alle dets produkter skal produseres i henhold til etiske, humane, miljømessige og internasjonale standarder.

Referanser
----------

1. ↑  «Mester Grønn». Arkivert fra originalen 11. august 2014. Besøkt 9. august 2014.
2. ↑  Mester mot nye høyder - Nyheter - Drammens Tidende 27. februar 2008  Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Mester Grønn lierposten.no
4. ↑  Mester Grønn stolt av å bli Miljøfyrtårn-sertifisert
5. ↑  Mester Grønn er opptatt av etisk handel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Ingrid Jangaard Ousland** (født 1932) er en norsk billedkunstner og tegner.

Hun har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, fra Philadelphia og Paris. Hun arbeider i kull, pastell, akryl, akvarell og med grafikk. Mange års arbeid med bøker har resultert i et utall bokomslag og illustrasjoner til en rekke barnebøker og bildebøker. Ousland har hatt et stort antall separatutstillinger og er innkjøpt av bl.a. Nasjonalgalleriet. Hun har også arbeidet aktivt i flere kunstnerorganisasjoner, bl.a. som formann i Tegnerforbundet. Hun har mottatt flere priser, deriblant Kulturdepartementets illustrasjonspris for barne- og ungdomsbøker i 1993. 

Ingrid Jangaard Ousland var gift med designeren og tegneren Odd Ousland (1931–2015). Hun er mor til formgiveren Ingeborg Jangaard Ousland, billedkunstner Turid Jangaard Ousland, illustratøren Bjørn Ousland og polfareren Børge Ousland. Hun bor på Nesodden.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00322573[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archive of Fine Arts, oppført som Ingrid Ousland, abART person-ID 71984[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ingrid\_Jangaard\_Ousland, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 8325e904-d0c1-4d74-b2f3-4e920c9c1e7c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Offisielt nettsted».
6. ↑  Ingrid Jangaard Ousland Arkivert 9. januar 2016 hos Wayback Machine.; nesoddparken.no

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Åtsel- og rovbiller** (Staphylinoidea) er en artsrik gruppe av biller. Det er beskrevet over 50 000 arter på verdensbasis, og over 1200 av dem er funnet i Norge. Den dominerende gruppen er den store familien kortvinger (Staphylinidae) med 38 000 beskrevne arter, nær 1000 i Norge, men familien mycelbiller (Leiodidae) er også artsrik.
Det er vanskelig å gi noen enhetlig beskrivelse av denne gruppen. De fleste artene er ganske små, og gruppen omfatter de minste av alle biller, 0,3-0,4 mm lange, i familien fjærvinger (Ptiliidae). Men det finnes også arter som er opptil 4 cm lange. Mange arter har mer eller mindre forkortede dekkvinger, som ikke dekker hele bakkroppen. Antennene kan være trådformede eller med en kraftig kølle. Kroppsform og -farge varierer sterkt.
De fleste av gruppene i denne overfamilien lever på land, bare familien palpebiller (Hydraenidae) er vannlevende. Mange arter finnes i eller ved råtnende materiale av ulike slag, eller sopp. En del arter lever i maurtuer. Når det gjelder føde er mange av disse billene rovdyr, som fanger ulike slags små insekter, mark, snegler og så videre. Andre er soppetere, og en gruppe lever på åtsler eller møkk, der de enten spiser av selve åtselet eller andre insekter som lever der. Biller i denne gruppen kan finnes nesten i hvilket som helst miljø på landjorden, men er særlig tallrike på skogbunnen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Åtsel- og rovbiller* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Åtsel- og rovbiller* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Åtsel- og rovbiller* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Åtsel- og rovbiller* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Åtsel- og rovbiller* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Åtsel- og rovbiller* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Åtsel- og rovbiller* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Åtsel- og rovbiller* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Staphylinoidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Staphylinoidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Botswanas flagg Botswana |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Sølv | Addis Abeba 2015 |  4x100 m |

**Karabo Mothibi** (født 15. oktober 1996) er en botswansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har sølv på 4 x 100 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2013
Mothibi deltok ved skolemesterskapet for det sørlige Afrika (COSSASA = Confederation of School Sport Associations of Southern Africa), der han kom på 2.-plass på 100 meter og 5.-plass på 200 meter. Han deltok ved ungdoms-VM i friidrett 2013 i Ukraina, der han ble slått ut i semifinalen med tiden 11,00. Han deltok også på 200 meter, men ble slått ut i innledningsheatet, der han løp på 22,47, og kom på 3.-plass i sitt heat.

2014
Sekgopi deltok ved junior-VM i friidrett 2014, der Botswana ble slått ut i innledningsheatet på 4 x 100 meter. De løp her på 40,53 sekunder. Individuelt deltok han på 200 meter, og løp på 21,33 i innledningsheatet, som var ny personlig rekord. Han ble slått ut i semifinalen, der han løp på 21,54, som var 22. beste tid. 

Han deltok ved African Union Region 5 Under 20 Games i desember, der han kom på 4.-plass på 100 meter, med tiden 10,68. Her løp han på 10,48 i innledningsheatet, men dette var med 3,1 m/s medvind, så dette teller ikke som gyldig tid. 

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars kom Botswana på 2.-plass på 4 x 100 meter, der Mothibi løp sammen med Thabiso Sekgopi, Leungo Scotch og Vincent Basima. Han deltok på 100 meter ved Sports View International-stevnet ved University of Botswana, der han kom på 4.-plass.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 283872[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Africathle - *COSSASA Championship, Harare (Zimbabwe) 3-4/05/2013* Arkivert 7. februar 2016 hos Wayback Machine. besøkt 14. januar 2016.
3. ↑  IAAF - *8th IAAF World Youth Championships - Men - 100 metres - Semi final - Result*, besøkt 14. januar 2016.
4. ↑  IAAF - *8th IAAF World Youth Championships - Men - 200 metres - Heats - Result*, besøkt 14. januar 2016.
5. ↑  IAAF - *4 x 100 Metres Relay Men - Round 1*, besøkt 14. januar 2016.
6. ↑  Africathle - *AUSC Region 5 Under 20 Games, Bulawayo (Zimbabwe) 9-13/12/2014* Arkivert 1. desember 2015 hos Wayback Machine. besøkt 14. januar 2016.
7. ↑  Daily News - *Sebele is fastest*, besøkt 14. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karabo Mothibi – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 4. april 2016 hos Wayback Machine.
**Karin Sofia Svingstedt** (født 13. november 1964 i Hassela) er en tidligere svensk langrennsløper som representerte klubben Stockviks IF.

Svingstedt tok sine første verdenscuppoeng i sesongen 1987/88 med en syvendeplass på 20 km fristil i Toblach. Hun vant også sitt eneste verdenscuprenn ved å være på det svenske stafettlaget som vant på samme sted, og kom på tredjeplassen i Leningrad på stafetten. I Vinter-OL 1988 i Calgary, ble hun nr. 23 på 5 km klassisk og nr. 22 på 10 km klassisk. Sesongen etter oppnådde hun sin beste individuelle plassering i verdenscupen med femteplass i Klingenthal på 10 km klassisk og sitt beste sammenlagtresultat i verdenscupen med 24.-plass. Med det svenske stafettlaget tok hun også en tredjeplass i Falun og andreplass i Davos. Under Ski-VM 1989 i Lahtis ble en 15.-plass på 10 km fristil hennes beste individuelle resultat. Hun kom på fjerdeplass med stafettlaget som for øvrig besto av Magdalena Wallin, Anna-Lena Fritzon og Marie-Helene Westin.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID sv/karin-svingstedt-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arbeiderbladet, 17. januar 1988, s. 53
3. ↑  Arbeiderbladet, 11 Januar 1988, s. 41
4. ↑  czech-ski.com/pdf /1989.pdf Arkivert 23. januar 2021 hos Wayback Machine. s. 35

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karin Svingstedt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Karin Svingstedt – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
**Page** er en by Coconino County, nord i delstaten Arizona i USA. Page ligger like i nærheten av Glen Canyon-demningen og Lake Powell i Coloradoelva. I 2010 hadde byen 7 247 innbyggere.

Geografi
--------

Page ligger i det nordlige Arizona, ikke langt fra grensen til Utah. Byen ligger like sørøst for Glen Canyon-demningen og sør for Lake Powell i Coloradoelva. Page grenser mot indianerreservatet Navajo Nation. Page ligger i nærheten av kjente turistattraksjoner som Horseshoe Bend i Coloradoelva og Antelope Canyon i Navajo Nation-reservatet.

Page har tørt klima.

Historie
--------

Page ble grunnlagt i 1957 som et boligområde for arbeidere og deres familier under byggingen av Glen Canyon-demningen i Coloradoelva. Rundt 62 km² land fra Navajo Nation ble byttet mot et større landområde i Utah. Boligene ble bygget på Manson Mesa. Det ble i starten kun satt opp midlertidlige hjem, omgitt av noen få gater skåret ut i sanden og berget. Gradvis ble permanente hus bygget og et antall kirker ble bygget langs Lake Powell Boulevard, og denne delen kalles i dag ofte "Church Row" ("Kirkerekken") av innbyggerne.

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2010) (på en), *2010 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q107569809,
2. ↑  ; redaktør: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.
3. ↑  «Page city, Arizona». American FactFinder. Arkivert fra originalen 8. januar 2015. Besøkt 27. april 2018.
4. 1 2 3  «City of Page History». City of Page, Arizona. Arkivert fra originalen 28. april 2018. Besøkt 27. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Page, Arizona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Stockholmsutsiktene i *Civitates Orbis Terrarum*** er to kobberstikk fra 1570-tallet som inngår i verket *Civitates Orbis Terrarums* fjerde bind utgitt i 1588 i Köln av teologen Georg Braun og gravøren Frans Hogenberg.

Stockholmsutsiktene anses å være gravert av Frans Hogenberg etter tegninger av Hieronymus Scholeus

Bildene har en horisontal billedkomposisjon og anses å være den første visuelt troverdige avbildningen av Stockholm, sammenlignet med blant andre den tidigere, vertikalt komponerte «Vädersolstavlan».

Utsikten fra nord (Brunkebergåsen)  
Fra høyre: Saltsjön, Tre Kronor, Helgeandsholmen, Storkyrkan, bymuren, Riddarholmskyrkan, Riddarfjärden. I forgrunnen Norrmalm.
Utsikten fra syd (Katarinaberget)  
Fra høyre: Mariaberget, Riddarfjärden, Riddarholmen, bymurens sydport, Saltsjön, Storkyrkan, Tre Kronor, Koggbron.

Varianter
---------

Alternativ kolorering
Montalegres kobberstikk av Stockholmsbrannen i 1697.
Utsiktene forekommer i forskjellige fargesettninger og på enkelte versjoner ses røde hustak på den lave bebyggelsen, noe som anses feil ettersom takene ikke var røde, men grå eller grønne. En av utsendingene fra Holland i 1614 skrev:

> *…vid ankomsten tog sig /staden/ alldeles grön ut /…/ ty husen ha alla avplattade tak, täckta med grönskande grästorvor och på en del låter man getter gå och beta.*
> 
> 
>

Plagiat
-------

Stockholmsutsiktene kom også til å bli benyttet som grunnlag for senere avbildninger av Stockholm, deriblant Montalegres kobberstikk over brannen på slottet Tre Kronor i 1697, som er utført med Frans Hogenbergs arbeid som forbilde.

Referanser
----------

1. ↑  «Historic Cities-Map of Stockholm». Arkivert fra originalen 16. juni 2011. Besøkt 10. mars 2011.
2. 1 2  vobam.se Arkivert 24. mars 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  bergbook.com Arkivert 8. juli 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  Thomas Hall og Gunnar Källström: Huvudstad i omvandling - Stockholms planering och utbyggnad under 700 år, Sveriges Radios förlag, Stockholm 1999, side 54. ISBN 91-522-1810-4

Portal: Sverige
**Venona-prosjektet** var et samarbeidsprosjekt mellom amerikansk og britisk etterretningstjeneste om deschiffrering av sovjetiske, hemmelige etterretningsmeldnger. 

Fra 1942 og fremover hørte og lagret U.S. Army Signal Security Agency en stor mengde sovjetisk meldingstrafikk. Selv om meldingene var kodet ved hjelp av et engangsnøkkel-system, viste det seg at en del av meldingene kunne dekodes. Dette skyldtes til dels at agenter av og til benyttet systemet feilaktig, for eksempel ved at de flere ganger brukte samme *engangsblad* av kodenøkkelen. Arbeidet med deschiffreringen pågikk særlig iherdig fra 1946 og til 1980, og ca. 2 200 meldinger kunne deschiffreres og oversettes.

Tidlig under den kalde krigen var Venonaprosjektets funn av stor betydning for vestlig etterretning. Selv om de aller fleste av meldingene som lot seg deschiffrere var fra tiden frem til 1945, fikk funnene betydning også for ettertiden, særlig i forbindelse med identifikasjonen av sovjetiske agenter. Blant de som ble identifisert delvis på grunn av Venona, var Harry Dexter White.

Historiens begynnelse var at nordmenn i tysk Abwehr-tjeneste erobret en sovjetisk kodebok fra konsulatet i Petsamo swn 22. juni 1941. Denne ble brukt av tysk etterretning under krigen i Finland og befant seg i mai 1945 på Lillehammer. Tyske etterretningsoffiserer formidlet kodeboken til svensk etterretning (C-byrån) som ga den videre til amerikansk etterretning der den ble brukt til å identifisere sovjetiske agenter i USA. Også Kai Holsts mystiske død i Stockholm setter historikeren Tore Pryser i forbindelse med jakten på kodeboken, som omtales Lillehammer-kuppet.

Referanser
----------

1. ↑  Pryser, Tore (2000). *Okkupasjonshistoriske sideblikk*. xx#: Høgskolen i Lillehammer. s. 110 - 143.

Litteratur
----------

* *The Hidden Hand: Britain, America, and Cold War Secret Intelligence*; by Richard J. Aldrich. New York: Overlook Press, 2002. ISBN 1-58567-274-2.
* *Body of Secrets: Anatomy of the Ultra-Secret National Security Agency*; by James Bamford. Anchor Books. ISBN 0-385-49908-6. Siehe auch *The Puzzle Palace* vom gleichen Autor.
* *Secrecy: The American Experience*; by Daniel Patrick Moynihan, New Haven: Yale University Press 1998. ISBN 0-300-08079-4.
* *Bombshell*; by Albright and Kunstel. About Soviet WWII espionage in the US, including Venona.

*Battle of Wits*; by Steven Budiansky. An overview in one volume of cryptography in WWII.

Eksterne lenker
---------------

* *The VENONA Intercepts*
* NSA official VENONA site
* Moynihan Commssion Report on Government Secrecy (1997)
* Selected Venona Messages Arkivert 9. august 2006 hos Wayback Machine.
* MI5 Releases to the National Archives
* Cover Name, Cryptonym, CPUSA Party Name, Pseudonym, and Real Name Index
* Gorsky Report (in Russisch)
* *Venona* FBI FOIA Files
* Venona Chronology 1939-1996 per Denis Naranjo
* FBI Memo "Explanation and History of Venona Project Informantion" (1 February 1956)
* Stalin-Era Research and Archives Project

Archives in Russia
Naxi i nasjonal drakt i Lijiang.
**Nakhi** eller (pinyin etter det kinesiske navnet) **naxi** (forenklet kinesisk: 纳西族; tradisjonell kinesisk: 納西族; pinyin: *Nàxī zú*)
er en av 56 folkegrupper som offisielt sett har sitt hjem i Kina.

De fleste nakhi bor i Yunnan-provinsen i sørvestlige Kina, hvor de er en av 25 minoriteter. Det blåkledde folket er blant annet kjent for kvinnenes overtredende rolle i samfunnet, og barna var blant annet morens eiendom. Det fins mellom 260 000-300 000 nakhi og sentrum for nakhi-kulturen er byen Lijiang, som står på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Det sies at nakhiene nedstammer fra tibetanske nomader.

Utsmykket dongbaskrift
Nakhi-folkets sjamaner bruker tradisjonelt et eget bildeskriftspråk kalt *dongba* (en slags hieroglyfer). Til tross for at det er et relativt enkelt skriftspråk finnes det i dag ikke mange nakhi som kan skrive med det.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Naxi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 纳西族 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Joseph Rock Maps: Deqen, Lijiang, Weixi, & Yenyuan (Website no longer online, see archive)
* The Arnold Arboretum of Harvard University: holders of most of Joseph Rock's work
* Joseph Rock Images Arkivert 31. januar 2016 hos Wayback Machine.: an alternative interface to the images held at Harvard
* Forgotten Kingdom Arkivert 8. mars 2018 hos Wayback Machine.: book by Peter Goullart
* Nakhi Manuscript Collection: on-line selections from the Library of Congress Nakhi manuscript collection
* Unlocking Nakhi scripts
* Picture of Nakhi murals (Website no longer online, see archive)
* Relentless advocate 'greens' rural China, village by village (retrieved November 25, 2007)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Merete Nesset** (født 1963) er en norsk skribent og menneskerettighetsaktivist som er kjent gjennom sitt arbeide mot bruk av tvang innen psykiatrien.

Nesset oppvokst i Oppegård, men bosatte seg senere i Fredrikstad. 

Nesset har engasjert seg spesielt i kampen for å få innført juridisk bindende reservasjonsrett mot psykiatrisk tvangsbehandling. Hun har hatt flere forelesninger om tvang innen psykiatrien og om dialogiske praksiser. I midten av 1990-årene ble Nesset selv utsatt for tvang innen psykiatrien.

Hun har arbeidet for pasient- og brukerorganisasjonen WSO - We Shall Overcome og har vært språkredaktør på frivillig basis for nettstedet Mad in Norway. Hun driver også nettstedet «Meretes Metode» og prosjektet Psykosehvisking, som er en måte å møte personer med psykose på, og som skal bli en undervisningsfilm. Hun har bakgrunn fra film- og fjernsynsproduksjon fra NRK og har siden tatt videreutdanning innen helse og pedagogikk ved ulike høyskoler.

I 1999 var hun medforfatter på *Motvektboka FETT NOK!* 

I 2019 ble hun tildelt Prisen til fremme av ytringsfriheten i psykisk helsevern. Hun fikk prisen for sin innsats som aktivist og rettighetsforkjemper for tvangsutsatte.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, www.proff.no, besøkt 26. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Østlandets Blad, side(r) 22, urn.nb.no, utgitt 11. februar 1985, besøkt 26. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Publiseringsdato: 28.02.2019. «Ytringsfrihetspris til Merete Nesset». *Universitetet i Sørøst-Norge* **(norsk)**. Besøkt 28. mars 2020.
4. ↑  «Meretes metode | | Meretes metode». Besøkt 26. juni 2022.
5. ↑  «Filmene om Arnold Juklerød nå på Vimeo». *WSO*. Besøkt 28. mars 2020.
6. ↑  «Magasinet Psykisk helse». *magasinet.psykiskhelse.no*. 2019. Besøkt 26. juni 2022.
7. ↑  «Om Merete». *Psykosehvisking* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 26. juni 2022. Besøkt 26. juni 2022.
8. ↑  *Motvektboka FETT NOK!*

Eksterne lenker
---------------

* www.psykosehvisking.no Arkivert 23. september 2020 hos Wayback Machine.
**Tromsø prosti** *(Tromsøe Provsti)*, inntil 1750 benevnt **Senjens og Tromsø** og **Troms prosti**, var et tidligere prosti i Nidaros bispedømme som omfattet hele dagens Troms fylke, inntil det trolig mellom 1748 og 1750 ble fradelt Senjens Provsti. Det ble i 1860 delt i Tromsø domprosti og Tromsø prosti.

Historikk
---------

Det antas at prostiet har sin opprinnelse i katolsk tid før reformasjonen, formodentlig under navnet på *norrønt: Trumsar prófastdœmi*.

Ifølge Reformatsen 1589 bestod det området som i dag dekker Troms fylke av to prestegjeld: Trondenes med fjorten kirker og ni prester, og Trumsøe Præstegjeld med åtte kirker og fire prester. Prestegjeldene Trondenes og Tromsø hadde siden middelalderen utgjort ett prosti. Fra 1690-årene var det Oluf (Ole) Audensen, sognepresten i Tromsø, som var prost i det vidløftige prostiet, og som i hans embetstid som regel bare omtales som *Tromsø*. Det var skifte etter Oluf Audensen i august 1719. Ifølge Erlandsen skal prostiet ha blitt todelt i 1719, og Erlandsen hevder at Henning Junghans, sognepresten i Tromsø, var prost bare i Tromsø prosti, dvs. i den nordre delen av det opprinnelige prostiet, i perioden 1719-1753. Han nevner andre innehavere av Senja prosteembete i den samme perioden. Dette stemmer ikke med de opplysningene som kommer fram i prostens skifte- og justisprotokoller. Her benevnes Junghans som prost over Senjen og Tromsø en rekke ganger i perioden 1721-1748. Noen få ganger i 1720-årene kalles prostiet som Junghans innehadde bare Senja eller bare Tromsø. Delingen av *Tromsø prosti skjedde således trolig mellom 1748 og 1750*.

I følge en samtidig kilde, Titus Bülches manntall, var *Senjens* og *Tromsøe* allerede egne prostier i 1663, og sistnevnte bestod av det vidløftige *Tromsøen Sognekald*. Ved kgl.res. av 18. januar 1776 *blev [Kaldet] delt således at Karlsø, Lyngen og Skjervø bleve egne Sognekald, og Helgø Annexsogn, som indtil havde hørt til Tromsø [sogn], skulde [..] tillæges Karlsø [i] 1781.*

### Deling i Stift- og Landprosti

Ved kgl.res. av 18. oktober 1856 og 10. november 1860 ble Tromsø prestegjeld delt, ved at Balsfjord og Tromsøsund ble egne sognekall. Samtidig ble prostiet delt, ved at byens domsogn alene utgjorde Tromsø stiftsprosti. Det øvrige *landprostiet* forble benevnt Tromsø prosti og bestod av Balsfjord, Tromsøsund, Karlsø, Lyngen, Skjervø prestegjeld.

Se også
-------

* Folketellingen 1769
* Endring av prostinavn 1922

Kilder
------



1. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 138.
2. 1 2  Troms prosti, arkivverket.no
3. ↑  *Registratur over manntallene 1663-1666 og 1701 i det norske riksarkiv*. no#: [Riksarkivet]. 1934.
4. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
Frue kirke
**Hetland prestegjeld**, inntil 1936 **Frue prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Stavanger domprosti. Det omfattet sogn i Stavanger kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Frue kirke.

Hetlands kirkesogn er nå en del av Stavanger kirkelige fellesråd, og underlagt Stavanger domprosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Frue sogn* var opprinnelig i middelalderen knyttet til Mariakirken, men ble innlemmet i Domirkens prestegjeld innen reformasjonen.

I forbindelse med byutvidelsen i 1849 ble ved kgl.res. av 19. august 1848 Stavanger prestegjeld delt. Randaberg sogn og *landsognet*, dvs. den delen av Frue sogn som ikke var innlemmet i Stavanger by, ble opprettet som eget *Hetland prestegjeld*, med virkning fra 1. januar 1849. Det ble snart tatt skritt til oppføring av egen kirke, og Vår Frue kirke ble innviet 18. oktober 1854.

### Prestegjeldet

Ved kgl.res. av 29. august 1877 ble Riskekverven utskilt fra Frue sogn og opprettet som eget kirkesogn. Hetland prestegjeld bestod således av Frue og Riskekverven sogn.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

I 1936 kom det navneendringer, fra *Riskekverven* til *Riska sogn*, ved kgl.res. av 17. januar, og fra *Frue* til *Hetland sogn*, ved kgl.res. av 7. februar, og det er rimelig å anta at sognekirken samtidig fikk navnet *Hetland kirke*. Randaberg prestegjeld ble opprettet i 1. januar 1966 ved at Randaberg sogn ble utskilt fra Hetland og fikk tilført Kvitsøy sogn fra Rennesøy. Ved kgl.res. av 31. mars 1967 ble det bestemt at Riska sogn skulle overføres fra Hetland til Høyland prestegjeld.

Ved kgl.res. av 26. november 1965 ble Hetland prestegjeld delt i følgende menigheter:

* Tasta-området
* Tjensvoll- og Stokka-området
* Hundvåg og de øvrige by-øyene
* Hinna-området med Hillevåg

Ved kgl.res. av 26. november 1975 ble Hetland prestegjeld og sogn delt i to selvstendige menigheter, Hundvåg og Tasta, gjeldende fra 1. januar 1974.

Referanser
----------

1. ↑  *Stavanger byleksikon*. Wigestrand. 2008. s. 216. ISBN 9788281400177.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
3. 1 2 3 4  *Menigheter og endringer i menighetsgrenser i perioden 1800-1989*. xx#: Stavanger kommune. 1989. s. 1,2,8,15,18.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
6. ↑  Lindanger, Birger (1995). *Med kyrkja i sentrum*. Randaberg menighetsråd. s. 77. ISBN 8299359600.
7. ↑  *Høyland kyrkje 150 år*. Høyland menighet. 1991. s. 19.
Den svenske feltstasjonen Svea i 2001
**Sivorgfjella** er det sentrale og største fjellpartiet i Heimefrontfjella i Dronning Maud Land. Det er skilt fra de andre delene av Heimefrontfjella av Kiberdalen i sør og KK-Dalen i nord. Fjellmassivet og nunatakene dekker et areal på 1800 km² og høyeste topp er Paalnibba (2711 moh.).

Sverige opererer den eneste forskningsstasjonen i Sivorgfjella. Den sommerbemannede feltstasjonen Svea ble etablert sesongen 1987/88 ved Scharffenbergbotnen.

Fjellkjeden er oppkalt etter Sivorg, Hjemmefrontens sivile organiserte del under andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  Sivorgfjella SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Norge). Katalognr. 13347
2. ↑  Tore Gjelsvik: «Place-names of Heimefrontfjella and Lingetoppane, Dronning Maud Land, Antarctica»[*død lenke*] *Rapportserie*, nr. 54, Norsk Polarinstitutt, Oslo 1989

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Roscoe Tanner** (født 15. oktober 1951 i Chattanooga i Tennessee) er en tidligere amerikansk profesjonell tennisspiller. Han hadde en av verdens hardeste server, den ble målt til hele 225 km/t.

Roscoe Tanner ble profesjonell i 1968 og var aktiv til 1985. I løpet av 1974–81 vant han 16 single- og 13 doubleturneringer på ATP-touren. Han spilte to Grand Slam-finaler og vant én Grand Slam-tittel. I 1979 var han ranket som verdens fjerde beste tennisspiller. 

Hans tenniskarriere var samtidig som Björn Borg, Jimmy Connors, John McEnroe og Guillermo Vilas var på topp. Han møtte disse spilleren ved 51 anledninger og vant 14. I 1977 vant Tanner sin eneste Grand Slam-tittel da han beseiret argentineren Guillermo Vilas med 6-3, 6-3, 6-3 i finalen i Australian Open. I 1979 var han i Wimbledon-finalen der han tapte knepent mot Björn Borg i en jevn og tøff kamp over fem sett.

Tanner spilte også på det amerikanske Davis Cup-laget 1975–77 og i 1981. Han spilte totalt 13 Davis Cup-kamper hvorav han vant 9.

Etter tenniskarrieren har Tanner begått en rekke økonomiske lovbrudd og avtjener for tiden (fra januar 2006) en fengselsstraff på to år for sjekkbedrageri. Han har skrevet selvbiografien «Double Fault: My Rise And Fall, And My Road Back».

Grand Slam-titler
-----------------

* Australias flagg **Australian Open:**
	+ Single menn: 1977 (han beseiret Guillermo Vilas med 6-3, 6-3, 6-3 i finalen)

Referanser
----------

1. 1 2 3   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 710[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Roscoe Tanner – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Roscoe Tanner – Tennessee Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Roscoe Tanner – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Roscoe Tanner – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Roscoe Tanner – Davis-cupen Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
***Stenocara*** er en slekt av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.

Utseende
--------

Middelsstore, svarte, ofte ganske langbeinte skyggebiller. De har en rundet, hvelvet kropp pg lange bein og kan minne overflatisk om edderkopper.

Levevis
-------

Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. De er gjerne nattaktive altetere, men det finne sogså mange dagaktive arter, selv i ganske varme områder. Noen arter som lever i ørkenområder, særlig Namibørkenen, skaffer seg vann ved å stille seg opp med hodet ned i sanndynene ved daggry, slik at tåke kan kondensere på dem og renne ned til munnen. Disse billene kan kommunisere ved å banke bakkroppen mot underlaget, dette gir en karakteristisk lyd og noen arter fra det sørlige Afrika blir derfor kalt "toktokkies". På grunn av den svært tunge "rustningen" er disse artene gjerne ganske trege, men det er få rovdyr som klarer å bryte skallet.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i tørre områder i det sørvestlige Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

 *Stenocara dentata*
**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **skyggebiller**, Tenebrionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **Pimeliinae** 
						* Stammen Adesmiini Lacordaire, 1859
							+ Slekten ***Stenocara*** Solier, 1835
								- *Stenocara dentata* (Herbst, 1799)
								- *Stenocara gibbipennis*
								- *Stenocara globulum*
								- *Stenocara gracilipes* Solier, 1835

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*