recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Presskopi** er resultat av kopiering med kopipresse. Teknikken ble patentert av James Watt i 1780 og går ut på å legge et tynt, fuktet ark oppå dokumentet som skal kopieres, og presse det hele sammen noen minutter. Resultatet er at blekket fra originalen smitter over som et avtrykk på kopiarkivet. Avtrykket blir speilvendt, men siden kopipapiret var tynt kan skriften leses gjennom arket fra baksiden. Forutsetningen for vellykket presskopiering er at blekket på originaldokumentet er vannløselig og at kopipapiret er tynt og velegnet. Det må være ulimt og ha helt jevn overflate.

Hertugen av Buccleuch, en stor skotsk landeier, tok kopipressen i bruk samme år som den ble patentert. I 1782 ble den introdusert i USA, hvor blant annet George Washington og Benjamin Franklin tok den i bruk. Den nye teknikken slo først for alvor igjennom rundt 1848; da ble presskopier anerkjent som rettsgyldige dokumenter i England. I Norge fikk presskopiteknikken gjennomslag i privat før offentlig sektor. De eldste presskopiene i Riksarkivet finnes i en kopibok fra Modums blåfarveverk fra 1821-1822. Andre tidlige brukere av presskopiteknikken var Tiedemanns tobakksfabrikk og handelshuset Westye Egeberg. Offentlig sektor tok presskopier i bruk mot slutten av 1800-tallet, ofte først på tidlig 1900-tallet. Presskopiene var den eneste rasjonelle kopieringsmetoden til kontorbruk etter at den gamle måten med å ta avskrifter var blitt avleggs. Presskopiering ble avløst av teknikken med gjennomslagskopi med karbonpapir, som slo igjennom på 1920-tallet.

Man har vært bekymret for arkivbestandigheten til presskopiene, det har vært hevdet at de blir mer og mer uleselige over tid, men når mange presskopier i dag er vanskelige å lese, kan det tenkes at presskopiene alltid har vært dårlige fordi det ble benyttet dårlig papir, dårlig blekk eller dårlig teknikk. Det finnes gamle presskopier som fortsatt er helt godt leselige.

Referanser
----------

1. ↑  Bilde av kopipresse fra Norsk jernbanemuseum
**Pressens offentlighetsutvalg** ble i 1971 opprettet av Norsk Presseforbund og har som formål å bidra til mer åpenhet i samfunnet.

I dag består utvalget av 15 redaktører og journalister som alle har vist en spesiell interesse for offentlighet. Utvalgets leder er Siri Gedde- Dahl. Utvalget jobber for økt innsyn og større kompetanse om innsynslovverk blant redaksjonelle medarbeidere. Via nettsiden offentlighet.no gir utvalget bistand til journalister som ønsker informasjon fra offentlige journaler, tilgang til møter, rettssaker osv. Der finnes også ferdige klagebrev til bruk når krav om innsyn i forvaltningen blir avslått.

**Utvalgets medlemmer (2012-2014)**

1. Siri Gedde-Dahl, leder, journalist i Aftenposten. 2. Sarah Sørheim, nestleder, redaktør Etter Børs, Dagens Næringsliv. 3. Arne Jensen, Generalsekretær i Norsk Redaktørforening. 4. Per Anders Johansen, journalist i Aftenposten. 5. Ina Lindahl Nyrud, advokat i Norsk Journalistlag. 6. Nils E. Øy, tidl. generalsekretær, Norsk Redaktørforening. 7. Vegard Venli, journalist i Kommunal Rapport. 8. Ola Karlsen, journalist i ABC nyheter. 9. Leif Steinholt, journalist i Helgelands Blad. 10. Espen Andersen, journalist i NRK (Brennpunkt). 11. Berit Nyman,assisterende daglig leder, Fagpressens informasjonskontor. 12. Thomas Frigård, journalist i Raumnes. 13. Bjørn Brandt, redaktør i Norddalen. 14. Øyvind Johan Heggstad, journalist i NRK (Møre og Romsdal). 15. Hanne Wien, journalist i Budstikka Media.

Utvalgets koordinator i Norsk Presseforbund er jurist Kristine Foss.

Se også
-------

* Pressens Faglige Utvalg
* Vær Varsom-plakaten
* Tekstreklameplakaten
* Redaktørplakaten

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Offentlighetsutvalget på Twitter Rediger på Wikidata
**Rudolph Palm** (født 11. januar 1880 i Curaçao, død 11. september 1950 i Willemstad) var en curaçaosk komponist.

Han var barnebarn til Jan Gerard Palm (1831–1906) som ofte omtales som «den klassiske musikks far på Curaçao». Som sin fetter Jacobo Palm og sin bror John Palm var Rudolfs første musikklærer bestefaren. I barndommen spilte han flere musikkinstrument, som piano, orgel, saksofon, klarinett og tverrfløyte.

Palm komponerte omtrent 90 musikkstykker for piano, deriblant 61 valser, åtte marsjer, fem danzaer, åtte tumbaer, to masurkaer, en polka, fire danzoner og en paso doble.

Litteratur
----------

* Johannes I.M. Halman og Robert A. Rojer: *Jan Gerard Palm: Leven en werk van een muzikale patriarch op Curaçao*, Leiden: KITLV Uitgeverij, 2008
* Edgar Palm: *Muziek en musici van de Nederlandse Antillen*, Curaçaose Drukkerij, 1978
* Rudolph Boskaljon: *Honderd jaar muziekleven op Curac̜ao*, Assen: Van Gorcum & comp. 1958

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz
 |
**Scancem International** er et sementselskap med hovedkontor i Oslo og virksomhet i Afrika. Selskapet er en del av HeidelbergCement. Scancem International har eierskap i lokale selskaper i seks land i Vest-Afrika, samt i Tanzania.

Historikk
---------

De norske sementfabrikkene, og da spesielt Dalen Portland Cementfabrik, hadde tidlig fokus på eksport av sement. Da Ghana ble selvstendig i 1957 ble det snart et viktig brohode for eksport til Vest-Afrika. Utover 1960-tallet økte engasjementet og man fikk langsiktige avtaler om levering av sement og klinker. I 1967 ble Ghacem etablert i samarbeid med den ghanesiske staten. 

Etter at de norske sementselskapene fusjonerte til Norcem i 1968 fortsatte ekspansjonen i Afrika. Det ble opprettet sementmøller og sementterminaler i flere land i Vest-Afrika. Eksport til Vest-Afrika ble etterhvert et hovedområde for den norske sementeksporten.

Også den svenske sementindustrien, gjennom Euroc, hadde internasjonale aktiviteter. Som et første skritt i et økende samarbeid mellom Euroc og Norcem ble Scancem International etablert med 50 % eierandel hver. I selskapet inngikk sementaktivitetene som var utenfor Norge og Sverige. Norcem fusjonerte i 1987 med Akers mekaniske verksted og dannet Aker Norcem, senere Aker. 

I 1995 fusjonerte Aker og Euroc alle sine sement- og byggevareaktiviteter i Scancem, og Scancem International inngikk som datterselskap. I 1999 ble Scancem kjøpt av Heidelberger Zement, senere HeidelbergCement.
Eksempel på découpage
**Decoupage** (eller découpage) er en dekorasjonsteknikk der motiver rives eller klippes ut, spesielt fra servietter. Teknikken kan brukes til å dekorere alle malbare flater, som lerret, tre- og pappesker, og lignenge. Den er i slekt med kunstarten collage, og kan fungere som det, ved at samme lakk kan brukes til å lime verket sammen. Det er vanlig å kjøpe og bruke en spesiell lakk, men dette er ikke helt nødvendig, siden enhver litt tykk klarlakk kan brukes.

Fremgangsmåte som dekorering
----------------------------

Lakken fungerer som både lakk og lim. De eventuelle hvite lagene på servietten fjernes, det er kun dekorsiden som brukes. Riving istedenfor klipping gir mindre markant overgang fra bunn til motiv, men en må passe på at papirfargen ikke vises på uønskede steder. Først pensles et tynt lag med lakken/limen på gjenstanden som skal dekoreres. Motivet strykes på, fra midten og ut mot kantene, ved bruk av fingrene, flat pensel eller en liten rulle. Dersom det kommer luftbobler, stikkes eller skjæres det et lite hull og tas på litt lakk, før det festes. Etter at laget er tørket, lakkes det på ett til to lag til, men lakken må tørke før neste lag tas på. Decoupage lakk finnes i matt, blank eller sølvglitter. 

I stedet for serviettmotiver, er allslags glansbilder, utklipp fra ukeblader m.m. nesten like anvendelige. Dronning Margrethe er en kjent utøver av håndverket i Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  Dronningens store klippe-klistrebog i nordjyske.dk Arkivert 17. oktober 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Scalloway** (norrønt: *Skálavágr*, «Husvågen») er et tettsted på øygruppa Shetland i Skottland med omtrent 900 innbyggere ved folketellingen i 2011. Scalloway ligger på vestkysten av øya Mainland. Tettstedet var Shetlands hovedstad fram til 1708, da hovedstaden ble flyttet til Lerwick, og er i dag en fiskehavn.

Scalloway Museum med utstilling av «shetlandbussen».
Stedet har den ene av to festninger som er reist på Shetland. Festningen i Scalloway ble bygget i 1600, men er nå i ruiner. Scalloway var hovedkvarteret til Shetlandsgjengen under andre verdenskrig. Den norske motstandstandsbevegelsen drev «shetlandsbussen» i form av småbåter til Norge for å støtte krigsinnsatsen. Det hadde startet ved Lunna Ness på østsiden av Mainland, men flyttet til Scalloway etter hvert som omfanget av virksomheten økte.

I Scalloway er fakultetet North Atlantic Fisheries College (en del av University of the Highlands and Islands) lokalisert, som tilbyr kurs og støtter forskningsprogrammer innen fiskerivitenskap, akvakultur, maritim teknikk og kystforvaltning. Her ligger også Senteret for nordiske studier. NAFC Marine Center på Ness of Westshore i Scalloway tilbyr kurs i «nautiske studier, marin vitenskap og teknologi, og sjømatkvalitet». I nærheten ligger Scalloway-øyene, som henter navnet sitt fra landsbyen.

Festningen Scalloway Castle

Referanser
----------

1. ↑  Sandnes, Jørn; Stemshaug, Jørn (2007): *Norsk stadnamnleksikon*, 4. utg. Oslo: Det Norske Samlaget, s. 409, oppslagsord «Skålen». Norrønt *skáli* i betydningen «enkelt hus, bu, hytte», og s. 501, oppslagsord «Våg», norrønt *vágr*, betydning «våg, vik, bukt».
2. ↑   «Scalloway», *City Population*
3. ↑  Plummer, John (2008): *Islands and Lifelines*. Matador. Side 199.
4. ↑  Forsvaret: «Shetlandsgjengen», *Sjøforsvarets historie 1814-2014*. Arkivert den 23. desember 2019
5. 1 2  «Scalloway», *Undiscovered Scotland*
6. ↑  «Institute for Northern Studies», *Shetland UHI*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scalloway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Scalloway hos Wikivoyage
* Scalloway Museum
* The Shetland Bus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Julius Nicolai Jacobsen** (født 19. mai 1829 på Strømsø i Drammen, død 25. desember 1894) var en norsk trelasthandler og politiker. Han eide Græsvig Brug og grunnla firmaet *J. N. Jacobsen & Co.*, som ble et av landets største trelastfirmaer. Han var varamann på Stortinget 1877–79 og ble kommandør av St. Olavs Orden i 1894. J. N. Jacobsen & Co. gikk konkurs i 1926. Tettstedet Gressvik vokste opp rundt den industrivirksomheten han etablerte.

Jacobsen var en av Østfolds store industrigründere og en av Norges fremste selvgjorte menn på 1800-tallet. Han var sønn av Andreas Jacobsen (1798–1876), som var klokker på Strømsø og Tangen fra 1860 til 1875. Farfaren Jacob Nielsen Schyberg (1753–1824) var husmann fra Vardal.

Etter noen år som handelsbetjent i Christiania begynte han som kontorist i bjelkefirmaet Peder Gelertsen & Co. i Fredrikstad i 1848. I 1852 startet han egen virksomhet som trelasthandler. De første årene han drev selvstendig virksomhet som trelasthandler hadde han i tillegg vervet som tømmerbetinger og tømmermerker for Benjamin Wegner, medeier i Hafslund.

Gjennom anskaffelse av flere sagbruk, skogeiendommer mm. ble Jacobsen etterhvert en av landsdelens ledende trelasthandlere.

Julius Nicolai Jacobsen ble gift i Sør-Odal i 1858 med Olivia Bredesen (1841–1879), datter av verkseier John Collet Bredesen. Han var bl.a. svigerfar til Julius Christian Juel og var dermed oldefar til Grete Prytz Kittelsen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 436[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som JuliusNicolai Jacobsen, Norsk biografisk leksikon ID Julius\_Nicolai\_Jacobsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 28[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Jacobsen, bd. 1, s. 183

Litteratur
----------

* Norsk biografisk leksikon
* A. J. Jacobsen: *J. N. Jacobsen. Lastehandleren, samfundsborgeren og hans tid*, bd. 1–5, 1950–54

Eksterne lenker
---------------

* (no) Julius Nicolai Jacobsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Prabook
 |
**Leiv Kjemperud** (født 19. desember 1921, død 17. september 2011) var en norsk motstandsmann og sabotør under andre verdenskrig.

Kjemperud bodde i bygda Vågård nord for Hønefoss, og var 19 år under angrepet på Norge i 1940. Han dannet den væpnede «Vågård-gruppa» sammen med noen kamerater, som var en del av Osvald-gruppen. Han deltok på flere sabotasjeaksjoner, og var også med i Pelle-gruppen.

Leiv Kjemperud, Einar Skøyen og Pelle-gruppen stjal to tonn dynamitt 16. september 1944 fra Statspolitiets lager av sprengstoff. Kjemperud var med på attentatet mot SIPO-mannen Finn Knutinge Kaas i november 1944, samme år er han med på skipsabotasjen der seks skip og en kran på Nyland- og Akers Mekaniske Verksted ble ødelagt. 29. august 1944 var han med på å rane Oslo Sporveiers lønningskontor for 114 000 kroner, penger som ble brukt i motstandskampen.

Kjemperud er far til politiker Terje Kjemperud (født 6. januar 1959, død 22. september 2011), varaordfører i Ringerike kommune i perioden 2003–2007 .

Referanser
----------

1. ↑  Ringblad.no – Rørt til tårer
2. ↑  Frifagbevegelse – Glemte sabotører Arkivert 3. januar 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Historieboka.no - Vi trodde ikke vi skulle overleve - Leiv Kjemperud - Motstandsmann fra Ringerike». Arkivert fra originalen 28. februar 2014. Besøkt 23. september 2011.

Litteratur
----------

* Gudmund Bakke: *Vågård-gruppa* ISBN 8299583209

Portal: Andre verdenskrig
Albazinsk guddommelig liturgi i Beijing,  
av Ivan Khmutov
**Albazinerne** (russisk: **албазинцы**, kinesisk: 阿尔巴津人, pinyin: *āěrbājīnrén*) er om lag 250 nåtide (2007) etterkommere av rundt femti russiske kosakker fra Albazin ved Amur som ble tatt med til den nordøstlige utkant av Beijing der Kangxi-keiseren lot dem slå seg til i 1685. Albazin var et russisk fort grunnlagt av Jerofej Khabarov i 1651. Det ble stormet av Qing-styrker i 1685. 

Qing-styrkers beleiring av Albazin i 1686
Flertallet av innbyggerne fikk ta med seg sine ting og flytte til Nertsjinsk, men en rekke unge kosakker sluttet seg til de mandsjuiske styrker, kanskje frivillig, og ble bosatt ved Beijing. 

Det er meget som er uklart rundt deres komme til Kina. Det antas at de ved ankomsten til den kinesiske hovedstad møtte etterkommerne av 33 kosakker som var blitt tatt til fange av kineserne i 1667 og en rekke kosakker som hadde bosatt seg i Beijing så tidlig som i 1649 og var blitt sognebarn i den katolske Sørkirken i byen. Men det er vanskelig å verifisere denne muntlige overlevering om et russernærvær i byen før albazinernes ankomst. 

Albazinerne ble en egen avdeling av keisergarden, og ble identifisert ut fra sitt banner med gul stripe. Avdelingens første leder var Ananij Uruslanov, eller Ulangeri, en tatar i mandsjuenes tjeneste. 

De russiske etternavn Jakovlev, Dubinin og Romanov ble på kinesisk gjengitt som Yao (姚), Du (杜) og Lo (罗). Kosakkene fikk lov til å gifte seg med enkene etter halshogde kinesiske forbrytere. Deres prest, Maksim Leontiev, fikk lov til å feire gudstjeneste i et forlatt lamaisttempel. Et gammelt ikon av den hellige Nikolai, som albazinerne hadde tatt med seg, ble anbragt i denne usedvanlige kirken som ble vigslet til Den hellige visdom.

Selv om etterkommerne over mange år med ekteskap med kinesere mistet sitt russiske språk, sendte den russisk-ortodokse kirke jevnlig misjoner til Beijing, fra 1713 og fremover. Albazinerne ble dermed kjernegruppen i den kinesiske ortodokse kirke. I 1831 meldte Iakinf Bitsjurin at det var 94 albazinere i Beijing. Andre russiske besøkende meldte at de ikke lenger så særlig russiske ut. Mot slutten av 1800-tallet ble deres antall anslått til 1 000.

Bokseropprøret rammet alle kristne grupper i Kina, og den russisk-ortodokse kirke minnes 222 ortodokse kinesere som ble myrdet den 11. juni 1900, blant dem fader Mitrofan, som senere er helgenkåret i den russisk-ortodokse kirke. Et ortodokst kapell som markerte gravstedet for de drepte ble ødelagt i 1956 etter oppfordring av den sovjetiske ambassadør i byen. 

Selv om mange albazinere fant det tilrådelig å dra til Sovjetunionen under kulturrevolusjonen, ble de fleste igjen, og bor nå i Beijing eller Tianjin.

Litteratur
----------

* Encyclopaedia of Cossackdom (USA, 1966-70)
* D. Pozdnjajev. *Orthodoxy in China (1900–1997)*. [Православие в Китае (1900-1997 гг.)]. Moskva, 1998.
* E.S. Zizevskaja *The Albazinians in China*. Vladivostok, 2005.
**Leif Lysvik** (født 1954 i Gratangen) er norsk førstelektor i vernepleie ved UiT. Lysvik har i en mannsalder bidratt i funksjonhemmingsfeltet med kunnskapsutvikling som lærer, vernepleier, populærvitenskapelig formidler og en lokalpolitisk kraft for å jobbe mot diskriminering av personer med utviklingshemming. Satt i styret for Høgskolen i Harstad fra 2007–2011. Er aktiv lokalpolitiker og satt i kommunestyret i Kvæfjord kommune i to perioder på 80-tallet, og i kommunestyret for Harstad kommune for Arbeiderpartiet 2019–2023.

Fagfelt
-------

Lysvik har vært særskilt opptatt av institusjonshistorien. Han har brukt *Sør-Troms museum* [1] som arena for undervisning ved UiT, både på bachelor i vernepleie og på masterstudiet i velferdsendring. I museumsavdelingen er det bevart en autentisk bo- og pleieavdeling i paviljong 7 på Trastad Gård. Lysvik arbeidet selv her på 1970 tallet. I denne autentiske konteksten har Lysvik formidlet erfaringer til studenter som han har samlet inn gjennom intervjuer av tidsvitner. Fotografier, hjelpemidler og andre gjenstander fra institusjonstiden er samlet ved på Trastad fra 1954 til HVPU-reformen i 1991. Lysvik har vært en pådriver for samarbeid mellom UiT (tidligere HiH) og lokalsamfunnet.

Utdanning
---------

Lysvik har en mastergrad i 2003 i Sosialt arbeid fra Høgskolen i Bodø og skrev masteroppgaven om hverdagslivet til mennesker med utviklingshemming på institusjon. Han har praktisk pedagogisk utdanning fra Høgskolen i Østfold, og en grunnfag i Organisasjon og ledelse fra Høgskolen i Harstad.

Lysvik var studieleder for vernepleiestudiet ved Høgskolen i Harstad i perioden 1999–2001, 2007–2008 og studieleder for masterstudiet i velferdsendring 2020–2021. Har sittet i instituttledelsen ved Institutt for vernepleie i 2020–2021 ved UiT.

Referanser
----------
«Albatross»
**Albatross-ekspedisjonen** var en svensk oseanografisk ekspedisjon rundt jorden mellom 4. juli 1947 og 3. oktober 1948, med skonnerten «Albatross».

Skipet var spesielt utrustet for å studere dypt hav og sjøbunnen på de store dypene. Med et nytt bunnlodd, Kullenbergs lodd eller stempelprøvetaker, lykkes det å ta opp til 20 meter lange propper av bunnavleiringene. Lagdelingene i disse avleiringingee kaster lys over jordhistorien gjennom lange tidsrom. De viste at tykkelsen av avleiringane økte jo lenger bort fra midthavsryggene en kom, og resultatet var et av mange bevis som gjorde at en omsider aksepterte teorien om platetektonikk.[]

Ekspedisjonen gjorde også den første dyphavstrålingen i verden, på dybder ned til 7 600 - 7 900 meter, og avslørte at det selv disse dypene ikke var en død sone uten liv, slik en tidligere hadde trodd. Ekspedisjonen var særdeles sukessrik, den fikk internasjonal oppmerksomhet og ble regnet som et av de fleste viktige skrittene i osenografies hustorie.[]

Leder for ekspedisjonen var Hans Pettersson.

Referanser
----------

1. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 30. oktober 2005. Archived from the original on 30. oktober 2005. Besøkt 11. august 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Hans Pettersson - Svenskt Biografiskt Lexikon». *sok.riksarkivet.se*. Besøkt 11. august 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
The Abyssinians opptrer på en festival i Uppsala i 2010.
**The Abyssinians** er en harmonisk rootsreggaetrio fra Jamaica. Bandet ble dannet i 1968 av Donald Manning, Bernard Collins og Linford Manning. Deres største hit gjennom tidene, «Satta Massagana», ble utgitt i 1969. Låten er en spirituell rastafarisang med innspill av amharisk, språket i Etiopia. Selve titelen «Satta Massagana» betyr «Be og vær takknemlig» på amharisk. Sangen har blitt spilt av flere andre reggaeartisten, bla Third World og Johnny Clarke, og er en av Jamaicas mest populære låter gjennom tidene.

Navnet «the Abyssinians» kommer av det gamle navnet på keiserriket Etiopia, som var Abyssinia. The Abyssinians musikk bærer stort preg av medlemmenes rastafaristandpunkt. «Satta Massagana» fra 1969 er en av rastafarianernes mest spilte låter og er introduksjonslåten på filmen Rockers. På syttitallet fortsatte the Abyssinians å produsere gode rootsreggaelåter, blant andre «Declaration of Rights», «Yi Mas Gan», «Let My Days Be Long», «Forward On To Zion» og «ARISE». 

I 1980 ble the Abyssinians oppløst. En av grunnleggeren, Donald Manning, fortsatte å turnere under navnet the Abyssinians, men uten de andre opprinnelige medlemmene. Gruppa ble gjenforent i 1998 og ga da ut albumet *REUNION*. 

The Abyssinians er fortsatt aktive som et rootsreggaeband, sist gang the Abyssinians var på turné var i USA i 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Abyssinians på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Abyssinians på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Abyssinians på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Abyssinians på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Leif Jørgensen** (født 28. august 1926 i Meråker, død 14. september 2015 på Nøtterøy) var en norsk lege og professor ved Universitetet i Tromsø.

Han studerte medisin i Uppsala og fikk sin spesialutdannelse i patologi ved Ullevål sykehus og Rikshospitalet. Han begynte tidlig med forskning innen hjerte-kar-sykdommer. Spesielt arbeidet han med mekanismer for åreforkalkning og blodpropp. Bruken av blodfortynnende medisin som mange bruker i dag, er i stor grad utviklet på basis av den grunnforskning som Jørgensen publiserte i 1967. Han fikk professor Kreybergs pris for beste norske vitenskapelige arbeid i patologi i 1972.

Leif Jørgensen ble ansatt som professor ved Universitetet i Tromsø i 1972 og var en av pionerene i oppbyggingen av universitetet og legeutdannelsen der. Han var sentral i oppbyggingen av Nord-Norges første patologiavdeling ved det nåværende universitetssykehuset i Tromsø. Legeutdanningen og fagmiljøene innen diagnostikk, behandling og forskningi Tromsø hviler på det fundamentet som Jørgensen sammen med andre bygde opp fra 1970-tallet. 

Etter en tid ved Rikshospitalet kom han tilbake til Tromsø i 1992 som den første professor i rettsmedisin, en stilling som han hadde til han gikk av med pensjon.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Leif\_Jørgensen\_-\_norsk\_lege[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Leif Jørgensen - omtale i Store norske leksikon
* Nekrolog i Aftenposten 21. september 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fresvikbreen** er en isbre på sørsiden av Sognefjorden i Vik kommune i Vestland. Den ligger mellom Seljadalen i vest og Storedalen i øst, som fører ned mot bygda Fresvik. Rundt isbreen finnes flere fangstanlegg for rein. Mot øst går breen over i et dramatisk landskap ned mot Huldabotn, og smeltevann fra breen danner den vakre Huldafossen. Isbreen er også den eneste som ligger i et verdensarvområde i Norge. Isbreen ligger isolert til, og krever flere timers vandring før en når brekanten. Breen er en del av Nærøyfjorden landskapsvernområde.

Breen har et areal på 15 km² og et toppunkt på 1639 meter over havet, laveste punkt ligger på ca. 1250 meter over havet. Fresvikbreen er den 23. største isbreen på det norske fastlandet.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Fresvikbreens referansesadel ligger ved østbredden av Oppheimsvatnet (337 moh.).
2. ↑  Avstand til Stiganosi.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015.
2. ↑   «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 4. juli 2015.

Se også
-------

* Norges isbreer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Thaísa Daher de Menezes** (født 15. mai 1987 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.

Hun ble olympisk mester i volleyball under OL 2008 i Beijing. Det brasilianske kvinnelandslaget vant turneringen foran USA og Kina. 

Fire år senere, under OL 2012 i London vant hun en ny olympisk gullmedalje i volleyball. Brasil vant kvartfinalen med 3-2 over Russland, og i semifinalen vant de med 3-0 over Japan. Finalen mot USA endte 3-1 til Brasil. 

Hun vant også gull i de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico. Brasil vant volleyballturneringen for damer foran Cuba og USA.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing – **Gull** i volleyball, kvinner Brasils flagg Brasil
* Gull 2012 Storbritannias flagg London – **Gull** i volleyball, kvinner Brasils flagg Brasil

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thaísa Menezes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thaísa Menezes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pt) Thaísa Menezes – Brasils olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Thaísa Menezes – European Volleyball Confederation Rediger på Wikidata
*Gloria Patri et Filio et Spiritui sancto*, på en engels talebånd, Stiftskirche Schlägl (Oberösterreich)
Latinsk gregoriansk tonesetting til *Gloria Patri*, fra *Liber Usualis*, med to euouae-alternativer.
**Ære være** (ofte kjent ved det som er de første to ord på latin, **Gloria Patri**) er en oldkristen doksologi, eller lovprisningsbønn («den lille doksologi»). Den brukes ofte i kombinasjon med andre bønner, som f.eks. i rosenkransbønnen og i tidebønnene. Den er særlig mye brukt i Den katolske kirke, men innholdet er av en felleskristen art.

Bønnen lyder:

Ære være Faderen og Sønnen og Den hellige ånd,
som det var i opphavet så nå og alltid og i all evighet.
Amen.
På latin lyder det:

Gloria Patri et Filio et Spiritui Sancto,
sicut erat in principio et nunc et semper, et in sæcula sæculorum,
Amen.
Ved bruk i liturgiske sammenhenger i Den katolske kirke og andre høykirkelige kirkesamfunn er det vanlig at man bukker dypt mens første linje fremsies.

Historie
--------

Den latinske opprinnelige versjon stammer fra 300-tallet. Avgrensningen mellom denne som «den lille doksologi» tjener bare til å skjelne den fra «den store doksologi» *Gloria in excelsis Deo* som er hentet fra Lukasevangeliet 2,14.

Det første halvverset, *Gloria Patri et Filio et Spiritui Sancto*, er et trinitarisk utsagn, som kort og pregnant bringer til uttrykk de tre guddommelige personers vesensenhet. Det hadde som historisk rot å motsi det misforståelige arianske uttrykk (nærmest «kamprop» *Gloria Patri per Filium in Spritu Sancto* («Ære være Faderen *ved* Sønnen *i* Den hellige Ånd»), hvorvet poenget var alene Faderes guuddommelighet.

Litteratur
----------

* Josef Andreas Jungmann: *Missarum Sollemnia. Eine genetische Erklärung der römischen Messe.* Band 1, 5. Auflage, Freiburg im Breisgau 1962, S. 423f.

Referanser
----------

1. ↑  Josef Andreas Jungmann: *Missarum Sollemnia*, Band 1, 5. Auflage, Herder, Freiburg im Breisgau 1962, s. 423.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Leif Inge Nybø** (født 29. juni 1943) er en tidligere lokalpolitiker for Høyre i Oslo.

Nybø er utdannet innen markedsføring, og jobbet siden som disponent i Ted Bates, reklamesjef i Volvo Norge og informasjonsdirektør i Den norske Creditbank.

Nybø ble valgt inn i Oslo bystyre i 1979, og satt én periode i formannskapet. I perioden 1988-90 var han byråd for teknisk sektor, samferdsel og miljøvern, under byrådslederne Hans Svelland og Michael Tetzschner. Ved omorganiseringen av byrådet i mars 1990 ble Nybø erstattet av Merete Johnson, og gikk over til å lede Høyres bystyregruppe. Etter at Albert Nordengen gikk av som ordfører høsten 1990 ble Nybø ny varaordfører, etter at tidligere varaordfører Peter N. Myhre rykket opp til vervet som ordfører. Senere ble Nybø leder i samferdsels- og miljøkomitéen. 

Etter Tetzschners avgang i 1995 var Nybø høyaktuell som ny byrådsleder. Nybø ble valgt til Høyres gruppeleder i bystyret og åpnet for byrådssamarbeid med Frp, men kunngjorde i februar 1996 at han likevel ikke var aktuell for jobben som byrådsleder. Etter lange forhandlinger ble tilslutt Høyre og Frp enige om et felles byråd, men da Khalid Mahmood meldte seg ut av Høyre på grunn av punktet om et innvandrerregnskap, mistet partiene flertall i bystyret og grunnlaget for et flertallsbyråd forsvant. Nybø gikk av som gruppeleder høsten 1999, og ble erstattet av Heidi Larssen.

Fra 2001 til 2002 var Nybø leder for elitestyret i Bækkelagets Sportsklub. Nybø-perioden i BSK var preget av striden rundt Cecilie Legangers påståtte kontraktsbrudd med Oslo-klubben og påfølgende overgang til Tertnes, der Nybø blant annet hevdet at Tertnes-trener Odd Egil Eidsæther hadde truet ham med juling.

Nybø er sønn av stortingsrepresentant Sverre Nybø og gift med høyrekollega Hallfrid Nybø.

Referanser
----------

1. ↑  «Fra asken til ilden?». *Dagens Næringsliv* (17.08.1988)
2. ↑  «Overtar styringen onsdag». *Aftenposten Aften* (26.03.1990)
3. ↑  «Nybø vil bli Oslos ordfører». *Aftenposten Morgen* (24.10.1990)
4. ↑  «Maktkamp i Oslo Høyre – Horntvedt og Nybø i front». *Aftenposten Aften* (01.11.1995)
5. ↑  «Nybø åpen for Høyre/Fr.p.-byråd». *Aftenposten Morgen* (06.11.1995)
6. ↑  «Oslo Høyre i sjokk – men klar for Frp-forhandlinger». *NTBtekst* (26.02.1996)
7. ↑  «Khalid Mahmood melder seg ut av Høyre». *NTBtekst* (16.04.1996)
8. ↑  «Horntvedt må skifte beite». *Aftenposten Aften* (28.10.1999)
9. ↑  «Lov og orden i Bækkelaget». *NTBtekst* (29.05.2001)
10. ↑  «Endelig ny leder i BSK». *Aftenposten Aften* (22.05.2002)
11. ↑  «Farsen som aldri tar slutt». *NTBtekst* (12.11.2001)
12. ↑  «I rampelyset Ba(n)kmann blir frontmann». *Aftenposten Aften* (17.08.1988)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eirik Moen** | **Oslos byråd for teknisk sektor**(1988–1990) | Etterfølger:**Merete Johnson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ketil Gudim** (født 5. november 1956) er en norsk danser, skuespiller, koreograf og instruktør.

Gudim er oppvokst i Sarpsborg og startet med dans på Elbjørgs ballettskole da han var 14 år. Han kom til hovedstaden i 1973 for studier ved Statens Balletthøgskole.

Han jobbet ved Nasjonalballetten (1977–1998) med debut som solist i *Coppelia* (1979) og gjennombrudd som *Ariel* i Arne Nordheims *Stormen* (1980). Av andre store roller *A Chorus Line* og *Cats* i oppsetninger på 1980-tallet. Han var den norrøne guden Tor med hammeren i *Volven*, Solan Gundersen i Flåklypaballetten.

Andre engasjement var ved Riksteatret (i *Nesegrevet*, 1994), Teater Ibsen, Smuget (*dørvakten*), Victoria Teater (*Natta til fru Haugen*), Agder teater og Oslo Nye Teater. Grunnet store ryggplager (1989) gikk han over i administrative roller, blant annet som styreformann i Carte Blanche, i en tid med store finansielle problem og konkurs (1989–91). Andre engasjement var skuespiller i filmen *Mendel* (USA, 1997).

Etter pensjoneringen fra Nasjonalballetten (som eselet *Bottom* i En midtsommernatts drøm, 1998) flyttet han til Risør med sin kone Cecilie Norum, for å lede Vestfold (Ellen Mathisens) Ballettakademi og virket som pedagog. Han har også hatt skuespillerroller, blant annet som Puck i Shakespeares *En midtsommernatts drøm*.

Han er bror av danseren Gro Gudim.

Premier
-------

* Dansekritikerprisen 1981 for «Amor» i *Sylvia*.

Referanser
----------

1. ↑  Hansteen, Valdemar (25. februar 2020). «Ketil Gudim». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 14. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ketil Gudim på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Ketil Gudim hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** MusicBrainz
 |
***The Abandonment*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Donald MacDonald.

Handling
--------

Doktoren Edmund Stewart er knust når hans velstående forlovede, Emily Thurstn, dumper ham for å gifte seg med en langt mer velstående aksjemegler - Benson Heath. Stewart gir derfor opp hele lege-praksisen sin, flytter ut på landsbygda, og blir en hjemløs. Emilys far dør kort tid senere, men etterlater henne ingen penger.

Nå i økonomiske problemer flytter Thurstn og Heath til et isolert hjem på landsbygda, i håp om å unnslippe krevende kreditorer. Men saken forverres raskt, og når Heaths døde kropp blir funnet i hjemmet deres en natt - med en bevisstløs Emily ved siden av seg - faller mistankene om drapet straks på henne.

Skuespillere
------------

* Forrest Taylor som Dr. Edmund B. Stewart
* Helene Rosson som Emily Thurston
* Harry von Meter som Benson Heath

Referanser
----------

1. ↑  THE ABANDONMENT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Abandonment* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Abandonment* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ketheeswaram-templet** (tamilsk:திருக்கேதீஸ்வரம் **Tirukkētīsvaram**) er et hindutempel i Mannar, i Nordprovinsen på Sri Lanka. Templet ligger på en høyde over de gamle tamilske havnebyene Manthai og Kudiramalai. Det har ligget i ruiner men er restaurert, renovert og utvidet i årenes løp. Tirukkētīsvaram er et av fem *Ishvarams* som er tilegnet hindu-guddommen Shiva som tilbes av tilhengere av shaivisme over hele kontinentet. Gjennem historien er templet administerert og besøkt av hindu-tamiler på Sri Lanka. Templet er kjent for sin Palavi-tank hvor hinduene tok sine rituelle bad. Tanken lå i ruiner, men er blitt restaurert. Ketheeswaram-templet er et av de 275 Shivaj-templer som er beskrevet i diktet *Tevaram*.

Eksterne lenker
---------------

* Thiruketheeswaram defiled
* Sri Lanka govt. imposes restriction on a holy place
* History of Thiruketheeswaram
* Hindu temples of Sri Lanka Arkivert 29. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Thiruketheeswaram temple in Sri Lanka Arkivert 1. desember 2010 hos Wayback Machine.
* Temple restoration society[*død lenke*]
**Ketil Kolstad** (født 21. januar 1975 på Gjøvik) er en norsk skuespiller, dramatiker og litteraturformidler. Han var teatersjef ved Nord-Trøndelag Teater (nå Turnéteatret i Trøndelag) i perioden 2011–2015, og før det var han daglig leder i Foreningen !les i perioden 2007–2011.

Kolstad er utdannet skuespiller innen Stanislavskis system ved den senere nedlagte Bergen Teaterskole, og han fullførte i 2017 forfatterstudier ved Norsk Barnebokinstitutt. Han har vært utøvende og skapende scenekunstner siden 1997, de første årene på stadig turné med Teater Landstryker’n, som han drev sammen med kona Hanne Brincker.

Kolstad har skrevet originale skuespill (deriblant *Det spøker for jula*), han har dramatisert skjønnlitterære verk (deriblant *Gubben og katten og nissemaskinen*) og oversatt skuespill til norsk (deriblant Broadway-suksessen *The 39 Steps* og *La den rette komme inn*). Alle de nevnte skuespillene er produsert ved norske regionteatre, men han har også skrevet, instruert og spilt for frie grupper og privatteatre.

De tre siste[*når?*] årene har han i samarbeid med Hanne Brincker, Abraham Tetenbaum og Tor Ingar Jakobsen utviklet familiemusikalen *The Time of Nick* gjennom skriving og workshops på Broadway og i Oslo. I november 2016 ble det avholdt en full workshop-produksjon av forestillingen ved Clater-Kaye Theatreworks i Hickory i North-Carolina, og det arbeides nå[*når?*] fra amerikansk side for å få urpremiere på forestillingen høsten 2018.

Kolstad har vært jurymedlem i Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur 2011–2015, og Nynorsk barnelitteraturpris 2009–2010.

Kolstad har mottatt Oppland fylkeskommunes kunstnerstipend, etablererstipend fra SND (nå Innovasjon Norge) og Alf Mjøens legat for evnerik ungdom.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Mexicos flagg Mexico |
| Friidrett |
| Para-VM i friidrett |
| Sølv | Doha 2015 | Diskos - F52 |
|  Parapanamerikanske leker |
| Sølv | Lima 2019 | Diskos - F53 |

**Leticia Ochoa Delgado** (født 4. mars 1979) er en meksiknsk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F52, som er for sittende utøvere innen parafriidrett.

Bakgrunn
--------

Delgado sitter i rullestol fordi hun fikk polio da hun var fire måneder gammel. Hun begynte med parafriidrett da hun var 15 år gammel.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Paralympiske sommerleker 2004, og kom der på ellevteplass i diskos og kulestøt. Under Paralympiske sommerleker 2008 kom hun på niendeplass i spydkast. Hun deltok i Para-VM i friidrett 2013 i Frankrike, og kom der på fjerdeplass i diskos i klassen F52/53.

Under Para-VM i friidrett 2015 fikk hun sølv i diskos, bak Rachael Morrison fra USA. Hun kom på fjerdeplass i diskos både under Paralympiske sommerleker 2016 og Para-VM i friidrett 2017.

Under Parapanamerikanske leker 2019 i Peru kom hun på andreplass i diskos, bak Elizabeth Rodrigues fra Brasil.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IPC - *Leticia Ochoa Delgado*, besøkt 27. november 2019.
2. ↑  IPC - *Doha 2015 - Results - Women's Discus Throw F52 Final*, besøkt 27. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 27. november 2019 hos Wayback Machine.
**Ketil Egge** (født 11. mars 1950, død 26. mars 1997) var en norsk skuespiller, dramaturg og teatersjef.

Han var sønn av komponist Klaus Egge og bror til operasangeren Guri Egge, oppvokst på Ljanskollen i Oslo. Egge var endog keeper for Bækkelaget Sportsklubb da de ble norgesmestre i utendørs håndball.

Etter debuten ved Trøndelag Teater i Trondheim, hvor han var student (1971–73), flyttet han samtidig med kollega Finn Schau til Teatret Vårt i Molde som skuespiller. Egge var der leder (1973–76) før han etablerte seg ved Rogaland Teater (1977), hvor han var sjef (1991–94).

Før sykdom og sin tidlige bortgang ledet han Den Nationale Scene i Bergen (1995–96).

Utover å skrive skuespill, også for NRK, forfattet Egge revytekster for Dizzie Tunes, Øivind Blunck og Hege Schøyen, samt instruert Løgnaslagets revyer i Stavanger der han var bosatt.

Han var programleder for TV 2-programmet *Tre kokker* (1992).

Utmerkelser
-----------

* Hederspris i nordisk dramatikerkonkurranse for skuespillet *Møtet*, Göteborgs stadsteater og Bok & Bibliotekmessen (1989)
* 3. pris på 10 000 kroner i Norsk kulturråds dramatikerkonkurranse for barnestykket «Bent» (1990)

Referanser
----------

1. ↑  Ketil Egge, *Store norske leksikon*
2. ↑  *Talentfull håndballkeeper på de skrå bredder* i VG (16.9.1971)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ketil Knudsen** (født 9. mars 1948 i Oslo) er en norsk amatørnaturfotograf, bosatt i Oslo. Knudsen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og har jobbet med økonomi i det daglige, men har hatt fotografering som hobby siden tidlig på 1960-tallet. Han tok sitt første kurs i naturfotografering på høsten i 1965. Knudsen er medlem av foreningen Norske Naturfotografer og tilknyttet bildebyrået Samfoto. 

Som naturfotograf er han spesielt kjent for sine fuglebilder, bilder som ved flere anledninger har blitt publisert i ulike bøker og magasiner. Knudsen er blant annet bredt representert i det 17 bind store internasjonale referanseverket i ornitologi, «Handbook of the Birds of the World». Han fikk med sitt første bilde i bind 9, lansert i september 2009. Videre er han representert med fem bilder i bind 11, fem i bind 12, tolv i bind 13, tjuetre i bind 14, seks i bind 15 og ti i bind 16. Med 62 fotografier er han blant de tjue mest benyttede fotografene i oppslagsverket, som 1 151 fotografer har bidratt til.

Knutsen ble kåret til «Årets Fotograf 2007» i foreningen BioFoto, og i 2010 vant han «NM i Naturfoto», arrangert av månedsmagasinet «Villmarksliv».

Referanser
----------

1. ↑  *Handbook of the Birds of the World*. About the series, Photographers. Lynx Edicions, Barcelona. Besøkt 21. februar 2011
2. ↑  Trine Rasch-Olsen (24. juli 2007). Ketil Knudsen er årets BioFotograf 2007 Arkivert 16. desember 2010 hos Wayback Machine.. Fotografen, Foto.no. Besøkt 21. februar 2011
3. ↑  Frank Hesjedal (16. desember 2010). Knudsen vinner av NM i Naturfoto 2010 Arkivert 24. mars 2016 hos Wayback Machine.. Villmarkslivs NM i Naturfoto, Foto.no. Besøkt 21. februar 2011

Eksterne lenker
---------------

* Ketil Knudsens hjemmeside
**Letitia A. Long** (født i Annapolis) er en statstjenestekvinne fra USA. Hun var sjef for National Geospatial-Intelligence Agency fra 2010 til 2014.

Liv og virke
------------

Long er utdannet med bachelorgrad i elektroteknikk fra Virginia Polytechnic Institute and State University og mastergrad i maskinteknikk fra Catholic University of America.

Long har en lang etterretningskarriere. Hun har vært underdirektør i CIA (1998–2000), visedirektør ved Office of Naval Intelligence (2000–2003), *Deputy Under Secretary of Defense for Intelligence* (2003–2006) og visedirektør ved Defense Intelligence Agency (2006–2010). Long overtok som leder for National Geospatial-Intelligence Agency 9. august 2010. Hun ble da den første kvinnelige leder av en av USAs ledende etterretningstjenester.

Utmerkelser
-----------

Long har mottatt en rekke utmerkelser for sitt virke. Hun er blant annet tildelt Department of Defense Medal for Distinguished Civilian Service og National Intelligence Distinguished Service Medal. Long ble i 2011 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for virke for norsk-amerikansk forsvarssamarbeid.» Hun er også ridder av Den nasjonale fortjenstorden (Frankrike).

Referanser
----------

1. ↑  «Letitia A. Long». *www.nga.mil* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 6. mai 2018. Besøkt 5. mai 2018.
2. 1 2 3  «Director» Arkivert 21. januar 2012 hos Wayback Machine. presentasjon fra National Geospatial-Intelligence Agency.
3. ↑  «Letitia A. Long becomes first female director of NGA», *The Washington Post*, 9. august 2010.
4. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.
**Dechiffrering** (fra fransk *déchiffrer*, av *de-* og *chifre*) betyr tyding av sifferskrift ved hjelp av en nøkkel. Det vil si å dekryptere; oppdag eller forklar betydningen av det som er vanskelig å forstå.

Dechiffrere er avledet til norsk fra franske *dechiffrere*, og betyr opprinnelig å lese eller tyde chifferskrifter (det vil si kryptert tekst), men brukes i våre dager mer til å forklare noe som er utydelig eller dunkelt.

Historie
--------

Den historisk mest interessante delen av kryptografi er *kryptering*, som består i å prøve å gjøre en melding uleselig for andre enn de som er ment å motta henne. Moderne kryptografi omfatter også teknikker for å kunne verifisere at en melding ikke har blitt endret etter at den ble sendt, eller at den er blitt sendt av en autorisert sender. Dette brukes blant annet i system som elektronisk signatur og digitale penger.

Referanser
----------

1. 1 2  «dechiffrere», *NAOB*
2. ↑  «decipher (v.)», *Online Etymology Dictionary*

Se også
-------

* Kryptografi
Forside fra *Decorah Posten* tirsdag den 24de October 1911, – Anden Del, med overskriften *Tilbage til Livet*, Roman af Hugh Conway  Foto: Orf3us 
***Decorah Posten*** var en norsk-amerikansk ukeavis som ble utgitt i Decorah i Iowa i USA mellom 1874 og 1972. Som formidler av norsk språk og kultur spilte avisen en fremtredende rolle. Avisen hadde, som andre immigrantaviser, en demokratisk tone, og henvendte seg til den vanlige mann og kvinne.

Historikk
---------

Avisen ble grunnlagt i 1874 i Decorah av en norsk innvandrer fra Skien som hadde lært trykkerifaget i Norge, Brynild Anundsen. Avisen hadde sin største leserkrets blant innvandrere i Midtvesten, men hadde abonnenter blant norsk-amerikanere over hele USA og hadde også flere hundre abonnenter i Norge. 

### Korrespondenter fra gamlelandet

Avisen hadde også korrespondenter i Norge som med sine innlegg styrket forbindelsen med «Gamlelandet». En av disse var Ivar Kleiven, hvis brev til *Decorah Posten* er utgitt i bokform. Avisen hadde sin egen tegneserie, noe den var alene om blant innvandreravisene. Tegneserien *Han Ola og han Per* var tegnet av Peter J. Rosendahl og Ola og Per, to farmere, filosoferte over livets mangfoldigheter, om livet på farmen og om amerikansk politikk hvor de viste seg som demokrater.

*Decorah Posten* var en viktig norsk-amerikansk publikasjon som bidro til å skape økt forståelse for et større norsk-amerikansk fellesskap.

### Opplag

*Decorah Posten* ble meget populær i det norske immigrantmiljøet, og i 1885 hadde den et opplag på 20 000 og opplagstallet økte. Den gikk over til to utgaver i uken. Omkring 1900 hadde den et opplag på 37 000.

Etter hvert overtok *Decorah Posten* flere andre norsk-amerikanske aviser. Størst blant disse var Chicago-bladet *Skandinaven* som den overtok i 1942. Decorah Postens opplag var på sitt høyeste 40 000 eksemplarer, men sank gradvis etter andre verdenskrig. Da avisen gikk inn i 1972, var opplaget sunket til 8 000.

### Språk og typografi

*Decorah Posten* utkom lenge med gotisk skrift, også lenge etter at aviser i Norge hadde gått over til latinske typer. Avisen holdt i stor grad også på språket fra før reformen i 1907, og brukte så sent som i 1959 store forbokstaver i substantiver og substantiviske ord, mange tiår etter at det hadde gått ut av bruk i norsk som brukt i Norge. Avisen fremstod dermed særlig i de siste tiårene som svært arkaisk sett med øynene til norskspråklige i Norge, og som mer typisk for aviser i Norge på 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «Decorah Posten» i *Store norske leksikon*
2. ↑  Dagbladet 1959-10-29

Litteratur
----------

* Kleiven, Ivar: *Brev til Decorah-posten* (1994)

Eksterne lenker
---------------

* Han Ola og han Per