recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Selvportett*, 1911
**Olga Vladimirovna Rozanova**, (russisk: Ольга Владимировна Розанова; født 21. junijul./ 3. juli 1886greg. i Melenki, død 7. november 1918 i Moskva) var en russisk kunstmaler. Hun var en avantgarde-kunstner som knyttet seg til flere stilretninger i samtidskunsten, slik som suprematisme, ny-primitivisme og kubofuturisme.

Liv og arbeid
-------------

Rozanova ble født i Melenki, en småby nær storbyen Vladimir. I 1904 tok hun til med en mangeårig læretid ved kunstskolen drevet av K. Bolsjakov og Konstantin Juon i Moskva. Samtidig studerte hun ved Stroganovs skole for anvendt kunst.

*Smie*, 1912
Fra 1911 var Rozanova en av de mest aktive medlemmene av Ungdomsforbundet (Sojuz Molodjozjij). Året etter begynte hun vennskap med futurist-poetene Velimir Khlebnikov og Aleksej Krusjenykh, sistnevnte hennes fremtidige ektemann.

### Suprematisme

I 1916 ble Rozenova med i en gruppe av russiske avantgarde-kunstnere, Supremus, der futuristen Kazimir Malevitsj var den ledende. Ved den tiden hadde maleriene hennes utviklet seg videre fra påvirkningen av kubismen og den italienske futurismen. Bildene tok et fullstendig originalt byks over i ren abstrahering, der bildekomposisjonen er organisert av trykket på synet og med relasjonene mellom fargene.

I 1917-18 laget Rozanova en serie av ikke-fokuserte malerier som hun kalte tsv'etopis'. Hennes ikke-fokuserte komposisjon *1918*, også kjent som *Grønn strime* er et forvarsel om det flate bildet, planet og de poetiske nyansene i fargene til enkelte abstrakt-ekspresjonister.

Olga Rozanova døde i Moskva i en difteri-epidemi, bare 32 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 17859, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Olga Rozanova. 1886—1918, side(r) 115[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Olga Rozanova. 1886—1918, side(r) 118[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Krugosvet, Olga Vladimirovna Rozanova (russisch)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Selvikvågen naturreservat** er et naturreservat på Harøya i Ålesund kommune, Møre og Romsdal. Området ble vernet i 1988 for å ta vare på et viktig våtmarksområde. 

Vågen er ei grunn bukt med verneverdige strandenger og smale viker i indre del, med mudder og store tidevannsområder; skjermet av holmer utenfor. Området er beite- og hekkeområde for ender og vadefugler, og er også botanisk artsrikt med 87 påviste arter, blant annet buestarr, sverdlilje og dikesvineblom.

Reservatet er ett av 6 naturvernområder som inngår i ramsarområdet Harøya våtmarksystem, som ble etablert i 1996.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Selvikvågen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

  


|  |
| --- |
| **Harøya våtmarksystem** er et Ramsar-område i Norge |
|  Lomstjønna | Lyngholman | Malesanden og Huse | Selvikvågen  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |



1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
**Bjørgedalen naturreservat** er et naturreservat i Ringsaker og Hamar kommuner i Innlandet. Reservatet ble opprettet i 2000 for å verne om verdifulle geologiske formasjoner og kravfulle skogtyper.

Området utgjøres av et gjel, der Flagstadelva renner i bunnen og utgjør grense mellom Hamar og Ringsaker kommuner. Berggrunnen består av sedimentære bergarter fra kambrium, ordovicium og silur, herunder ortocerkalk og skifer med kalklinser. Dette gir et næringsrikt jordsmonn. Skiferlagene er kraftig foldet, og stedvis veltet over slik at lagene ligger opp-ned. 

Den dominerende edelløvskogen er alm-gråorskog, men her finnes også hassel, lind og hegg.

Reservatet krysses av Bjørgedalsvegen.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bjørgedalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
***Up and at 'Em*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av William A. Seiter.

Handling
--------

Barbara Jackson (spilt av Doris May) ønsker å kjøre farens bil, og kler seg ut i uniformen til sjåføren deres og sniker seg ut for å låne bilen. I løpet av kjøretiden plukker hun opp en passasjer (spilt av John Gough) men det viser seg snart at denne passasjeren faktisk er en kjeltring som planlegger å rane Bob Everett (spilt av Hallam Cooley) en rival til Barbaras far, for hans dyrebare kunstverk. Men kjeltringen tror at Barbara er en undercover-detektiv, og tvinger henne til å delta på ranet og forlater henne deretter for å bli oppdaget av Everett.

Etter å ha overbevist Everett om at Barbara ble tvunget til å hjelpe kjeltringen, og ikke den virkelige tyven, skynder de to seg for å møte Barbaras far: William Jackson. Faren hennes hadde nettopp kjøpt et maleri fra en kunsthandler (spilt av Harry Carter) og denne forhandleren hadde gått sin vei noen få øyeblikk før Barbara og Everett dukket opp. Når de to forklarer bedraget, informerer William dem om at han ble mistenksom ettersom han kjente igjen maleriet som et maleri eid av Everett. Politiet dukker snart opp og stopper kjeltringene, og Barbare gifter seg med Everett.

Skuespillere
------------

* Doris May som Barbara Jackson
* Mrigaya Gandotra som Vivek Sandhu
* Hallam Cooley som Bob Everett
* J. Herbert Frank som Carlos Casinelli
* Otis Harlan som William Jackson
* Clarissa Selwynne som Jane Jackson

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 25. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
***Seeing's Believing*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Harry Beaumont.

Handling
--------

Diana Webster og tantens forlovede, Jimmy Harrison, blir fanget i en storm og de blir tvunget til å overnatte ved et hotell på landsbygda. Men der blir de snart oppdaget av Bruce Terring, en kamerat av Dianas bror, Jack, og Bruce mistenker umiddelbart at de har et utenomekteskapelig forhold.

Når Diana kommer hjem møter hun Bruce igjen, og hun klarer ikke å overbevise Bruce eller ektemannen sin om hva som egentlig hadde skjedd ved hotellet.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Diana Webster
* Allan Forrest som Bruce Terring
* Gertrude Astor som Sue
* Philo McCullough som Jimmy Harrison
* Harold Goodwin som Hack Webster
* Edward Connelly som Henry Scribbins
* Josephine Crowell som Martha Scribbins

Referanser
----------

1. ↑  «Seeing's Believing (1922)» **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 12. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Hele hotellet sett fra vest. Foto: Hau-maggus 
**Klækken Hotell**, tidligere kalt **Klækken Turisthotell**, er et hotell som ligger på Klekken i Haugsbygd i Ringerike kommune i Buskerud, i krysset der fylkesvei 163 slutter seg til riksvei 241 mellom Norderhov og Jevnaker.

Hotellet ble opprinnelig opprettet som skysstasjon og gjestgiveri da Thor Andersen Færden fikk bevilling til å drive gjestgiveri og skysskifte på gården Øvre Klækken i 1833. Virksomheten ble imidlertid nedlagt i 1872, men gjestgiverivirksomheten ble gjenopprettet i 1928, da Anton Bakke overtok Øvre Klækken og bygde det ut som turisthotell. Han solgte imidlertid hotellet til søstrene Marie og Tora Kronborg i 1938.

Under krigshandlingene som fant sted i Haugsbygd under andre verdenskrig brente tyskerne hotellet til grunnen 16. april 1940. Søstrene Kronborg gjenreiste imidlertid hotellet. Den tyske okkupasjonsmakten opprettet mødrehjem på Klækken Hotell i 1942. Det ble drevet av den tyske, nazistiske velferdsorganisasjonen Lebensborn. Hotellet ble da fødehjem for ugifte, norske mødre når faren var SS-mann eller tysk soldat. Hotelldriften åpnet igjen i 1945, og stedet ble drevet videre av søstrene Kronborg fram til 1969, da det ble solgt til ekteparet Ruth og Finn Carlsen, hvis sønn Finn-Ove Carlsen fortsatt eier og driver hotellet. 

Klækken Hotell, som har vært modernisert og utbygd en rekke ganger, regnes i dag blant Norges flotteste kurs- og konfereansehoteller.[*av hvem?*] Det har siden familien Carlsen overtok, vært kjent for sitt kjøkken.[] For øvrig tilbyr hotellet gjestene en kombinert innen- og utendørs badepaviljong, solarium, sauna, utendørs kjempesjakk, privat tennisbane, egen 250 kvadratmeter stor putting-green i hotellparken og mer.

Eksterne lenker
---------------

* Klækken Hotell
***Never Say Quit*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward Dillon.

Handling
--------

Reginald Jones ble født fredag den trettende dagen i måneden, med tretten bokstaver i navnet hennes, og har vært plaget med uflaks hele livet. Reginald forsøker så godt han kan å unnslippe dette. På en fest møter han en ung kvinne, hvis følgesvenn slår ned Reginald for å ha forstyrret dem. Reginald taper deretter penger på aksjemarkedet, og mister resten av pengene siine på gambling.

Deretter mister han arven som han kunne fått fra et familie-medlem, på nærmere en million dollar, fordi han blir arrestert for slåssing. I tillegg går han glipp av begravelsen til en tante. Reginald går deretter om bord på en skonnert, hvor han møter millionær og professor Lattimore og datteren hans Helen, angivelig der for å lete etter begravde skatter. Etter å ha blitt forelsket i Helen, oppdager Reginald skipskapteinens egentlige planer om å holde Lattimore kidnappet for å få tak i løsepenger for ham.

Skuespillere
------------

* George Walsh som Reginald Jones
* Florence Dixon som Helen Lattimore
* Henry Hallam som Professor Lattimore
* William Frederic som en skipskaptein
* Frank Jacobs som en sjømann
* Joseph W. Smiley som onkel Reginald
* Jean Acker som en attraktiv kvinne

Referanser
----------

1. ↑  NEVER SAY QUIT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Never Say Quit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Never Say Quit* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Ungt Entreprenørskap Norge** (**UE**) er en landsomfattende ideell organisasjon etablert 21. oktober 1997. UE er medlem av den globale organisasjonen JA Worldwide, samt den europeiske avdelingen, JA Europe. Maalfrid Brath fra ManpowerGroup er styreleder og den tidligere langrennsløperen Grete Nykkelmo, er administrerende direktør. Ungt Entreprenørskap arbeider med entreprenørskap i utdanning og tilbyr ulike programmer i grunnskole, videregående skole og høyere utdanning. Organisasjonen består av et nasjonalt sekretariat og 11 selvstendige fylkesorganisasjoner. 

Ungt Entreprenørskap ble stiftet i et samarbeid mellom følgende institusjoner og organisasjoner: Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon (HSH), Kommunal- og moderniseringsdepartementet (KMD), Nærings- og fiskeridepartementet (NFD), Landbruks- og matdepartementet (LMD), Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Finans Norge (tidl. Sparebankforeningen), Kunnskapsdepartementet (KD) og Innovasjon Norge.

Omfang og aktivitetstall
------------------------

I 2016 gjennomførte Ungt Entreprenørskap over 260 000 elev- og studentaktiviteter i ulike programmer. 

13 000 elever i grunnskolen drev elevbedrift. 11 000 elever i videregående skole drev ungdomsbedrift. Nær 800 studenter i høyere utdanning drev studentbedrift. På landsgjennomsnitt drev 17 prosent av elevene på et trinn i videregående skole ungdomsbedrift i skoleåret.

Kåringer
--------

UE har årlige kåringer for skoler og de ulike bedriftene. Disse kåringene omtales som fylkesmesterskap og norgesmesterskap. Vinnerne av norgesmesterskapene får representere Norge under Europamesterskapet arrangert av JA Europe.

11 selvstendige fylkesorganisasjoner
------------------------------------

UE Agder, UE Innlandet, UE Møre og Romsdal, UE Nordland, UE Oslo, UE Rogaland, UE Vestfold og Telemark, UE Arktis (Troms og Finnmark), UE Trøndelag, UE Vestland, UE Viken

Referanser
----------

1. ↑   Utgave 2017-05-22 av GRID[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Se mulighetene – og gjør noe med dem!* Regjeringens strategi for entreprenørskap i utdanning 2005
* *Regjeringens handlingsplan for entreprenørskap i utdanning 2009*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Ungt Entreprenørskap Norge
**Stanley Jacobsen** (født 14. mai 1949) opprinnelig fra Sveio i Sunnhordland, er en norsk visesanger og låtskriver, særlig kjent for sine sanger «Skigardsvise» og «Imorgon, imorgon». Han er utdannet sivilagronom ved Norges landbrukshøgskole på Ås, der han var delaktig i å stifte Sangkoret Lærken. I årene 1976–82 var han trubadur og visesanger på heltid. Etter 1982 har han arbeidet som sivilagronom. For tiden[*når?*] er han daglig leder for Ungt Entreprenørskap, avdeling Telemark.

Jacobsen giftet seg i 1978, og i tidens løp har det ankommet tre barn.

Han har også hatt et samarbeide med forfatteren Ingvar Moe.

Diskografi
----------

* *Frå skigard til øygard* (Phillips, 1976)
* *Go'visa mi* (Philips, 1977)
* *Tiljer og tusenfryd* (Philips, 1978)
* *Løktastolpefrø* (Philips, 1978), med Ingvar Moe
* *Stanley's beste* (Philips, 1979), samlealbum
* *No er eg heime* (Philips, 1980)
* *Austanfor aust og vestanfor vest* (Philips, 1982)

Eksterne lenker
---------------

Stanley Jacobsens biografi på mic.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Ringerikes Museum** har tilhold i Norderhov gamle prestegård
Både Norderhov gamle prestegård og Munkestua disponeres av museet
**Ringerikes Museum** er distriktsmuseum for Ringeriksregionen, som omfatter nåværende Ringerike kommune og Hole kommune i Buskerud. Museet ligger på Norderhov gamle prestegård i tidligere Norderhov kommune, like sør for Hønefoss og tvers over den gamle hovedveien som gikk forbi Norderhov kirke.

Ringerikes Museum inngår i Buskerudmuseet, som er en konsolidert museumstiftelse bestående av 13 avdelinger med til sammen 19 besøkssteder spredd ut over hele gamle Buskerud fylkeskommune.

Ringerikes Museet har tilhold i den gamle prestegården på stedet, og er blant annet kjent for *Moeminnet*, minnesamlingen etter dikterpresten Jørgen Moe, *Svenskestua*, der Anna Colbjørnsdatter ifølge sagnet lurte svenskene under slaget på Norderhov i 1716, og *Ikonsamlingen*, som er en av de mest betydningsfulle i Norge utenfor Nasjonalgalleriet og rommer ikoner tilbake til 1400-tallet. Ikonene, som er av russisk og sørøsteuropeisk opprinnelse, ble i sin tid donert museet av kunstneren Hans Ødegaard (1876–1943) fra Sokna.

Sammen med museet finner man også Buskerud fylkesfotoarkiv og Hjemmestyrkemuseet som viser Milorgs virksomhet i distriktet under andre verdenskrig. Fylkesfotoarkivet har sine kontorer i 2. etasje, der man også finner utstillingen til Hjemmestyrkemuseet.

Stiftelsen Ringerikes Museum eier bygningene og samlingene, mens Stiftelsen Hringariki står for driften av museet.

Se også
-------

* Mo, Jørgen Moes fødested
* Hjemmestyrkemuseet distrikt 14.2
* Hringariki Kulturminnepark
* Norderhov gamle prestegård
* Riddergården

Eksterne lenker
---------------

* Ringerikes Museum
* Ikonsamlingen ved Ringerikes Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Geopark Mølen i Brunlanes i Larvik kommune i Vestfold og Telemark fylke. Foto: Arnstein Rønning 
**Gea Norvegica Geopark** er en europeisk geopark som består av kommunene Larvik, Bamble, Kragerø, Nome, Porsgrunn, Siljan og Skien i Vestfold og Telemark fylker. 

Gea Norvegica Geopark ble åpnet 16. juni 2008 av nærings- og handelsminister Dag Terje Andersen på Mølen i Brunlanes. Parken i Vestfold og Telemark er den første av UNESCOs europeiske geoparker. Samme dag foretok Telemarks fylkesordfører Gunn Marit Helgesen åpning på Rognstranda i Telemark. 

Hensikten med en geopark er formidling av geologiens betydning. Målgruppene er lokalbefolkningen, skoler og turister. Geoparken skal blant annet komme innbyggerne til gode gjennom å være en ressurs i småskala næringsutvkling, reiseliv, undervisning og lokal identitetsbygging.

Gea Norvegica Geopark er del av Europeisk nettverk av geoparker. Per begynnelsen av 2017 er det 69 geoparker i 23 land over hele Europa.

En geopark skal ha et geologisk mangfold som er enestående i europeisk målestokk. For å oppnå status som en geopark skal det i tillegg vise hvordan de geologiske forutsetningene påvirker biologisk mangfold, landbruk, bosetning, industriutvikling, samferdsel og kultur i området.

Gea Norvegica Geopark er markert med brune henvisningsskilt langs E18 i Vestfold og Telemark, og det er satt opp en rekke informasjonstavler i området.

Referanser
----------

1. ↑   «Meet our Geoparks» Arkivert 7. november 2012 hos Wayback Machine. *European Geoparks Network*

Se også
-------

* Magma Geopark
* Geotop

Eksterne lenker
---------------

* Europeisk Geopark Blant annet Geanor.no
* Nettverket av europeiske Geoparker Europeangeoparks.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Styggmann** (eller *Styggemann*) er et fjell i Kongsberg kommune i Buskerud. Styggmann er den høyeste toppen i området Skrimfjella. Fritzøe Skoger bygde i 1927 en hytte av stein på toppen til brannvakt med telefonlinje. Hytta disponeres nå av Tønsberg og Omegn Turistforening (TOT) og har to sengeplasser.

Fjellet ligger i Skrim-Sauheradsfjella naturreservat.

Sagn
----

Et gammelt sagn forteller at det bodde et troll i fjellet Styggemann. Trollet mislikte sterkt at folk gikk rundt hjemmet hans og forstyrret han. Derfor lå trollet på toppen og fulgte med. Hver gang det kom noen for nære, kastet han en stein nedover. Går du i dag stien til Sørmyrseter, kan du fortsatt se mange av disse steinene. Trollet var bare ute i gråvær, men en gang ble det overrasket av sol. Da ble trollet forsteinet der på toppen av fjellet. Ser man fra den rette kanten og på litt avstand, kan en ifølge sagnet se både nese, munn og hake til den det forsteinede trollet; den stygge mannen.

Flykrasj
--------

1. august 1960 krasjet en RF-84F Thunderflash inn i siden av fjellet. Piloten omkom..

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  Referansesadelen til Styggmann ligger på vannskillet ved E134 like sør for Øvre Jerpetjønn ved Fjellstulfjellet. Sadelen ligger ifølge appen Norgeskart mellom kote 460 og kote 465. Sadelhøyden anslås da til 462 moh.
2. ↑  Avstand til Jonsknuten.

Referanser
----------

1. ↑  Styggmann på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Ut.no Styggemannshytta». Arkivert fra originalen 3. mai 2013. Besøkt 27. april 2013.
3. ↑  Miljøverndepartementet pressemelding 8.11.2002
4. ↑  Finn Erik Andersen, Jagerflyger på 1950-tallet

Eksterne lenker
---------------

* Kjentmannsmerket om Styggemann Arkivert 15. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Luna 3** var det tredje romfartøyet som ble sendt til månen.

Den 4. oktober 1959 ble Luna 3 skutt opp fra Baikonor kosmodromen. Den ble først kjent i pressen som Automaticheskaya Mezplanetnaya Stantsiya. Den veide 278,5 kg. Utskytningsraketten var en modifisert, sovjetisk R7. For den interplanetariske ferden ble R7-raketten utstyrt med et ekstra trinn som ville tillate en last på inntil 400 kg å unnslippe jordens gravitasjon. Sonden var utstyrt med avansert fotoutstyr for fotografering av månens bakside og overføring av bildene til jorden. Luna 3 hadde også instrumenter som eventuelt kunne oppdage og måle magnetiske felt og stråling fra månen. Ferden var vellykket. Sonden ble innfanget av månens gravitasjon. Sirklet rundt dens bakside og slengt tilbake mot jorden. Mens den var på månens bakside tok den bilder i 40 minutter fra en høyde på 7 884 km over månens overflate. Den fotograferte 70% av overflaten på månens bakside. På tur tilbake mot jorden overførte Luna 3 bildene til jorden. Fra en mosaikk av bilder satte sovjetiske vitenskapsmenn sammen et kart av månens bakside. Her så man at det var stor forskjell mellom månens framside og dens bakside. Det var færre og mindre «hav». Videre så man færre store kratere mens det var mange flere klaser av mellomstore kratere. For første gang fikk menneskeheten se hvordan månens bakside var formet. Luna 3 var både ingeniørmessig og vitenskapelig en suksess. Den demonstrerte at sovjetiske ingeniører og vitenskapsmenn hurtig hadde perfeksjonert teknologien for å lage komplekse interplanetariske romfarkoster.

Portal: Astronomi
En **turnuslege** er en lege som gjennomfører turnustjeneste etter fullført legeutdanning. Fra høsten 2017 ble turnuslegeordningen erstattet av lege i spesialisering del 1 (LIS 1) ved innføring av ny spesialistforskrift. Denne nye ordningen har tilnærmet samme innhold som den gamle turnuslegeordningen. Alle leger som utdannes i Norge må gjennomføre ett og et halvt år som turnuslege eller LIS 1 før de kan jobbe som fastlege, i kommunal legevakt, eller som lege i spesialisering del 2 eller 3 på sykehus. Tidligere måtte nyutdannede leger avtjene turnustjeneste før de fikk endelig autorisasjon som lege, men autorisasjonstidspunktet ble flyttet til etter bestått embedseksamen, ved overgang fra loddtrekningsbasert til søknadsbasert turnustjeneste i 2013.

De fleste norske leger som har studert i utlandet gjennomfører også LIS 1 i Norge. De fleste land har turnustjeneste med ett år på sykehus. Ordningen med et halvt år i kommunehelsetjenesten er en ordning som ble opprettet omkring 1960 for å bedre legedekningen i distriktene, og er særnorsk.

LIS 1 består idag av ett år på sykehus, fulgt av et halvt år i kommunehelsetjenesten, hovedsakelig som allmennlege. I LIS 1-perioden har legen hovedsakelig samme plikter og rettigheter som andre autoriserte leger, men de har krav på veiledning. Særlig de siste årene er turnuslegene blitt underlagt krav om mer formell veiledning, mens turnuskandidater tidligere gjerne ble plassert i et distrikt som ellers ville være uten lege.

Referanser
----------

1. ↑  «LIS1/turnus». *beta.legeforeningen.no*. Arkivert fra originalen 2. februar 2019. Besøkt 1. februar 2019.

Se også
-------

* Statens autorisasjonskontor for helsepersonell
* Skift- og turnusarbeid

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
Antemensale fra Komnes i Kulturhistorisk museum Foto: Eirik Irgens Johnsen 
**Komnes stavkirke** lå like sør for dagens Komnes kirke i Kongsberg kommune i Buskerud, der det nå er kirkegård. Dette er på grunn avstått fra gården Komnes (gnr. 29), som ligger i skråningen nedenfor kirkegården på sørsiden. Komnes stavkirke ble revet i 1881, samme året som nye Komnes kirke sto klar.

Sognet (*Kaupmanzness*) er omtalt i Biskop Eysteins jordebok, og Jens Nilssøn omtaler i sine visitasskildringer (1595) *Kopmannes* som anneks til Efteløt (Sandsværs hovedkirke). Ut fra en innskrift på en gammel kalk antar Nicolay Nicolaysen at kirken var viet til Andreas.

Historie
--------

Komnes stavkirke målte ifølge Christian Christie 5,75 x 12,25 m. Kirken ble ikke systematisk oppmålt før den ble revet, men Christie utarbeidet måleskisser og en kort beskrivelse i 1860, og mye av vår kunnskap om kirken bygger på disse samt skildringer i forbindelse med regnskaper og besiktigelser i tidligere tider. Kirken var ifølge Lorentz Dietrichson en enkel, enskipet kirke med rektangulært skip og lavere/smalere kor, og den hadde ikke mye av utskjæringer. I en besiktigelsesrapport fra 1673 er den beskrevet å være «af Bindingsverk» (dvs. stavverk) og ha hjørnestolper av eik samt svalgang. Koret ble senere gjort like bredt som skipet, så det fremstod som en forlengelse av det. Kirken ble revet i 1881.

Inventargjenstander fra stavkirken
----------------------------------

En antemensale fra 1200-tallet er bevart i Oldsaksamlingen. Ellers er sentrale etterreformatoriske inventargjenstander overført til Efteløt kirke etter å ha ligget på loftet i nye Komnes kirke. Dette gjelder altertavlen (trolig fra 1787), døpefonten (fra 1639), prekestolen og en klokkerbenk. To benkevanger med dør, to middelalderkister o.a. er overført til Lågdalsmuseet på Kongsberg.

Referanser
----------

1. ↑  H.J. Huitfeldt-Kaas, red. (1958). *Biskop Eysteins Jordebog (Den Røde Bog): Fortegnelse over det geistlige Gods i Oslo Bispedømme omkring Aar 1400*. 1. Oslo: Børsum. s. 50.
2. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Oslo: Carl Zakariasson. s. 410.
3. ↑  N. Nicolaysen (1862–66). *Norske fornlevninger*. Foreningen til Norske fortidsminnesmerkes bevaring. s. 169.
4. ↑  Gjengitt i «Norges kirker», som beskrivelsen her bygger på.
5. ↑  Dietrichson, s. 531.

Litteratur
----------

* Sigrid og Håkon Christie: Komnes kirke i «Norges kirker»
* Lorentz Dietrichson (1892). «Komnes (Andreas?-) kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 507.
* Jan Brendalsmmo og Jan-Erik G. Eriksson: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Buskerud fylke (Riksantikvaren, 2015), s. 7.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Komnes stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Buskerud

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Haugnes** var ei bygd og et fiskevær i Andøy kommune i Nordland. Stedet ligger lengst nordøst på Andøya, ca. 4 kilometer sørøst for Andenes. Den militære Andøya flystasjon med den sivile Andøya lufthavn ble bygd på myrene mellom Haugnes og Andenes på 1950-tallet, og Haugnes ble etter hvert fraflyttet og overtatt av flystasjonen.

Det finnes skriftlige kilder om bosetning på Haugnes siden 1500-tallet, men det kan ha bodd folk der helt siden steinalderen. Fra 1500-tallet og fram mot begynnelsen av 1900-tallet varierte befolkningstallet på Haugnes sterkt, i takt med gode og dårlige perioder for fisket. Periodevis var gården nesten fraflyttet, men i andre perioder bodde flere familier på stedet. Gode år i siste halvdel av 1800-tallet gjorde at folketallet på Haugnes steg, og rundt 1900 bodde det over femti familier der. Da aktiviteten på Haugnes var størst, var det både skole, butikk, ekspedisjon og fiskemottak i bygda. Men stedet fikk aldri ei skjermet havn.

En ny periode med dårlig fiske gjorde at mange haugnesværinger emigrerte til Amerika, og befolkningsveksten flatet ut, før den steg igjen fram mot 2. verdenskrig, da det kan ha bodd over sytti par på Haugnes. Folketellingen av 1. desember 1950 oppgir at det da bodde 288 mennesker på Haugnes.

Arbeidet med den militære flystasjonen begynte i 1953, og samme år ble det innført sivilt byggeforbud på Haugnes. Eiendommene på Haugnes ble ekspropriert i flere omganger fra 1950-tallet til 1976, med påfølgende fraflytting. Den siste innbyggeren flyttet fra Haugnes i 1974.

Haugnes brevhus ble opprettet 16. februar 1900. Det ble omgjort til poståpneri i 1905. Da postnummer ble innført i 1968, fikk poståpneriet på Haugnes nummer 9482. Haugnes poståpneri ble nedlagt 1. november 1972.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk sentralbyrå: Folketellingen 1. desember 1950 (s. 150)
2. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: Haugnes[*død lenke*] (besøkt 17. mars 2012)
3. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: 9482 Haugnes[*død lenke*] (besøkt 17. mars 2012)

Kilder
------

* Andøy Historielag: Gnr. 60 Haugnes (besøkt 17. mars 2012)
* Vesterålen Info: Haugnes, gårdsnr. 60 (besøkt 17. mars 2012)
* Digitalt fortalt: Haugnes, bygda som forsvant ut av kartet (skrevet av Beate Heide, 9. september 2011, besøkt 17. mars 2012)
* Vesterålen Info: Om Haugnes – bygda som ble borte (skrevet av Odd Solhaug i 2002, besøkt 17. mars 2012)
* Karl L. Kleve: Luftforsvaret og Andøya under den kalde krigen[*død lenke*] (foredrag 2. august 2002, besøkt 17. mars 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Haugnes – Bygda som forsvant...[*død lenke*] (nettside laget av Beate Heide og Odd Bakken)
* Andøy Historielag: Fiskerinæringen på Haugnes - et historisk tilbakeblikk (skrevet av Bjørnar Sellevold etter samtale med Asbjørn Stenersen, 15. desember 2009)
* Digitalt fortalt: Min adresse er som før, opp en trapp og inn en dør…. (av Beate Heide, 2. januar 2012)
* Ofret bygd under den kalde krigen: – Jeg husker da huset vårt ble brent
Distriktene med enhetlig myndigheter i England
**Enhetlig myndighet** (engelsk: *unitary authority*) er et begrep som brukes i områder med lokalt selvstyre på to nivåer, for å beskrive en enhet som opererer som ett nivå.

Den nærmeste parallellen i Norge er Oslo, som er omkranset av Akershus og Buskerud fylker og deler enkelte fylkeskommunale funksjoner med Akershus, men som allikevel er en selvstendig enhet.

Storbritannia
-------------

En enhetlig myndighet i Storbritannia er et urbant område som har en egen administrasjon i stedet for å bli administrert som del av et grevskap. De består normalt av en by med omegn. Som administrative enheter er de selvstendige, men de inngår allikevel i de seremonielle grevskapene. Det er også vanlig at de har visse felles tjenester med de administrative grevskapet de tilhørte før de fikk status som selvstyrte enheter, for eksempel brannvesen og politimyndighet.

Konseptet oppsto på 1960-tallet, men det ble da ikke innført. Først på 1990-tallet begynte britiske myndigheter å opprette enhetlige myndigheter.

De enkelte bydeler i Stor-London er enhetlige myndigheter; Stor-London er derfor ikke klassifisert som administrativt grevskap, men som region og seremonielt grevskap.

New Zealand
-----------

En enhetlig myndighet i New Zealand er et territorielt område (distrikt eller by) som også utøver funksjonene til et regionalt råd. New Zealand har fem enhetlige myndigheter, de er (med året da de ble konstituert): Gisborne District Council (1989), Nelson City Council (1992), Tasman District Council (1992), Marlborough District Council (1992), and Auckland Council (2010).

Canada
------

En enhetlig myndighet i Canada er en kommune som fungerer som ett nivå, i en provins med lokalt selvstyre på to nivåer. De fleste slike enhetlige kommuner er betegnet *by*, uten noen overliggende myndighet som grevskap eller fylke. Iblant kan de imidlertid være grevskap eller «regionale byer» uten underliggende enheter. De fleste enhetlige myndigheter i Canada ligger i provinsen Ontario.

Referanser
----------

1. ↑  «2013 Census definitions and forms: U». *Statistics New Zealand*.
2. ↑  «Glossary». *Localcouncils.govt.nz*. Department of Internal Affairs.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Europaparlamentets plenumssal i Brüssel
En **politisk forsamling** er en debatterende og besluttende forsamling, som regel med lovgivende makt, og ofte også bevilgende makt. 

Politiske forsamlinger er kjent under mange navn, inkludert *parlament*, *kongress*, *riksdag*, *kommunestyre* (*bystyre*), *fylkesting* og *senat*. I politiske systemer med maktfordeling er den politiske forsamlingen jevnbyrdig med – og uavhengig av – den utøvende regjeringen. I parlamentariske systemer er den politiske forsamlingen overordnet.

Eksempler
---------

* Stortinget i Norge
* Oslo bystyre
* Riksdagen i Sverige
* Forbundsdagen i Tyskland
* Parlamentet i Storbritannia
* Europaparlamentet
* Kongressen i USA
* Argentinas nasjonalkongress
* Nasjonalkongressen i Aserbajdsjan
* Parlamentet i Ungarn
* Generalforsamlingen i Uruguay
* Den lovgivende forsamlinga i Costa Rica
* Bystyret i Bergen
* Tynwald på Man
* Landstinget på Grønland

Se også
-------

* Parlament
**Wei Hui** (egentlig *Zhou Weihui*, kinesisk: 周卫慧, pinyin: *Zhōu Wèihuì*, født 1973 i Ningbo i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forfatterinne. 

Hun studerte kinesisk og litteratur ved Fudanuniversitetet i Shanghai og begynte å skrive noveller inspirert av vestlige forfattere som Anais Nin, Marguerite Duras og Henry Miller. Hennes fortellinger skildrer ofte emnetrsom sex, natkotika og død blant unge mennesker i dagens Kina. Sitt store gjennombrudd fikk hun med romanen *Shanghai baby* som med sin sexskildringer ble forbudt i Kina. Boken solgte godt på det ulovlige bokmarked.

Sammen med den noe eldre Mian Mian er Wei Hui ledende for en ny generasjon av kinesiske forfatterinner som skriver utfordrende samtidsskildringer om unge menneskers glamorøse og utsvevende liv i samtidens Kina.

Verker i utvalg
---------------

* 上海宝贝, *Shanghai Baby*, 2000, ISBN 88-17-12825-2
* 我的禅, *Marrying Buddha*, 2005, ISBN 88-17-00314-X
* 狗爸爸. *Dog Dad*, 2007

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 123281091, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, oppført som Wei Hui, PLWABN-ID 9810635249505606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, oppført som Wei Hui, NUKAT autoritetspost n02033034[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Jan Østern** (født 1. september 1938 i Tønsberg, død 30. juli 2018 i Oslo) var en norsk diplomat og jurist.

Østern var cand.jur. fra Universitetet i Oslo. Etter en tid som dommerfullmektig i Drammen og jurist i Oslo gjennomførte han Utenriksdepartementets aspirantkurs. Hans første utenlandsstasjonering var ved ambassaden i Nairobi i Kenya. Han ble byråsjef i UDs rettsavdeling i 1974 med blant annet ansvar for norsk deltakelse i det internasjonale traktatarbeidet innen humanitær rett. I 1980 ble han utnevnt til ambassadør i Saudi-Arabia med sideakkreditering til seks andre land i området. Ved hjemkomst til Norge fikk han i oppdrag å utrede konsekvensene Arne Treholts spionvirksomhet hadde påført de ulike departementene.

Som protokollsjef fra 1985 var han ansvarlig for koordineringen av store offentlige seremonier og statsbesøk. Han ble deretter utnevnt til Norges ambassadør til Irland og fra 1996 ambassadør til Polen.

Østern var kommandør av St. Olavs Orden (1995) og av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (1986).

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, utgitt 28. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nekrolog i Aftenposten 28. august 2018
3. ↑  Tildelinger Jan Østern - kongehuset.no



[
St. Paul kirke  Foto: Svein Harkestad 
**St. Paul menighet** er den katolske menigheten i Bergen og den største i Norge, med over 20 000 medlemmer fra mer enn 120 land. Den dekker det meste av Vestland fylke. Sognekirken er St. Paul kirke.

Menigheten ble opprettet av pater Christopher Holfeldt-Houen i 1857–1858, og fikk formelt status som menighet i 1870. Inntil 1867 hadde den sitt kapell i prestens leilighet på Kalmargjerdet. Så flyttet man over i ny prestebolig, hvor det var et provisorisk kapell på loftet som ble brukt inntil kirken sto ferdig i 1876.

I 1901 ble St. Franciskus Xaveriussøstrene stiftet, med moderhus i Bergen. Søstrene ble en viktig ressurs i menigheten. Siden etableringen av et hus for Missionaries of Charity i 2005 har også disse søstrene bidratt en del til menighetsarbeidet, spesielt i forbindelse med diakoni. 

Da menigheten ble stiftet var det få medlemmer, bare mellom 20 og 30. I 1951 hadde tallet steget til 408. I 1976 hadde situasjonen endret seg på grunn av økt innvandring fra katolske land, og man hadde 1112 medlemmer. Pr. 2005 hadde menigheten i overkant av 5000 medlemmer. I 2011 hadde menigheten 9700 medlemmer, og i april 2012 var det i underkant av 12 000 katolikker i Bergen.

Menigheten betjenes av augustinerkorherrene. Dom Alois Brodersen er sogneprest.

Referanser
----------

1. ↑  «20 000 medlemmer i St. Paul! – St. Paul Menighet» **(engelsk)**. Besøkt 8. februar 2024.
2. ↑  «SOGNEPRESTENS HILSEN TIL MENIGHETEN i anledning av festen for Pauli omvendelse – St. Paul Menighet» **(engelsk)**. Besøkt 8. februar 2024.
3. ↑  Det blir stadig flere katolikker – BA
4. ↑  «Alois Brodersen». *Den katolske kirke* **(norsk)**. Besøkt 8. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* St. Paul menighet
* St. Paul-bloggen, menighetens blogg[*død lenke*]
**Eustaquio Nieto y Martín** (født den 12. mars 1866 i Zamora i Spania, drept den 27. juli 1936 i Estriégana) var en spansk katolsk biskop. Han er en av de tretten biskopene som ble drept i den republikanske sonen under Den spanske borgerkrigen som offer for religiøs forfølgelse.

Liv og virke
------------

=Prest
------

Monsignor Eustaquio Nieto y Martín begynte studiene i presteseminaret i Zamora og flyttet i 1891 til Toledo, der han tok sin bachelorgrad og doktorgrad. Den 23. mai 1891 ble han ordinert til prest for bispedømmet Madrid i Arévalo. Han var koadjutorprest i *Santa Isabel* i Madrid, bursar i *Santa María la Mayor* og deretter i Alcalá de Henares og sogneprest i *La Concepción*, nær Madrid.

### Biskop av Sigüenza

Den 22. august 1916 utnevnte pave Benedikt XV ham til biskop av Sigüenza. Han bpe bispeviet den påfølgende 27. desember av biskopen av Madrid, José María Salvador y Barrera; medkonsekrernde var biskopen av Salamanca, Julián de Diego y García Alcolea og biskopen av Almería, Vicente Casanova y Marzol. Han tok bispedømmet i besittelse den påfølgende 31. mars.

I 1923 ble han utnevnt til senator av erkebispedømmet Toledo.[1]

Da det militære opprøret som startet borgerkrigen fant sted, nektet han å forlate sitt bispedømme. Etter at de sivile vaktene som var stasjonert i Guadalajara dro sin vei, idet det de ble tilkalt av den sivile guvernøren, forble byen i en spent ro. Provinshovedstaden gjorde opprør den 21. juli. Dagen etter inntok en kolonne fra Madrid ledet av oberst Ildefonso Puigdengolas og anarkistiske militanter ledet av Cipriano Mera byen. 

Den 24. juli slo en fortropp sammensatt av anarkistiske militser under ledelse av Mera seg ned i byen. Dagen etter ble Sigüenza okkupert av anarkistiske, ugetistiske og marxistiske foreningsarbeiderparti-militser. Den dagen okkuperte elementer fra **Marxist Unification Workers' Party, Confederación Nacional del Trabajo og Iberian Anarchist Federation** bispepalasset, arresterte biskopen og utsatte ham for en offentlig rettssak; ved slutten av denne ble han løslatt.

=Død
----

Ved daggry den 26. juli ble han imidlertid arrestert under påskudd av at man skulle overføre ham til Madrid. Han ble imidlertid kastet ut da bilen som fraktet ham fortsatt var i bevegelse, ble skutt, og derettet ble kroppen brent. 

Han ble funnet dager senere av Francos styrker, som gjenkjente kroppen hans takket være rosenkransen og brystkorset han fortsatt bar. Hans levninger ble gravlagt i eremitasjen San Rocco i Alcolea del Pinar den 5. august. I 1946 ble de flyttet til katedralen i Sigüenza.
***Flash Point*** er en actionfilm fra 2007, regissert av Wilson Yip. Hovedrollene spilles av Donnie Yen, Louis Koo, Collin Chou, Lui Leung-wai, Fan Bingbing og Xing Yu.

Flash Point ble først sluppet i Hongkong, den 9. august 2007.

Handlingsreferat
----------------

Filmens handling finner sted før 1997, før Hongkong igjen ble en del av Folkerepublikken Kina, og åpner med de tre brødrene Archer, Tony og Tiger som diskuterer en narkotika-handel med den rivaliserende gjenglederen Sam. Politietterforskeren Ma Jun og teamet hans raider en nattklubb; Ma Jun har opp gjennom karrieren fått mange skraper for å ha påført mistenkte personer skader. Denne dagen ender Ma Jun opp med å måtte slåss mot partneren sin, Wilson, som har blitt plantet i nattklubben som under cover-agent.

De tre brødrene blir senere konfrontert av Sam og gjengen hans, som er utålmodige etter å ha mottatt et parti narkotika fra brødrenes hjemland Vietnam. Tiger får senere i oppdrag å drepe Sam i bilen hans, men planen mislykkes fordi Wilson griper inn. Når han ligger på sykehus, samtykker Sam i å vitne i en rettssak mot Archer, Tony og Tiger. Natten før morens bursdag planlegger de tre brødrene å få tilbake narkotikapengene sine, men Archer blir arrestert av Hong Kong-politiet.

Samtidig oppdager Tony og Tiger at Wilson er en «muldvarp», og de forsøker å bli kvitt ham. En dommer pålegger Archer å levere inn passet sitt, slik at han ikke skal kunne flykte fra Hong Kong før rettssaken mot brødreneer overstått. Tre måneder senere blir Sam drept av Tiger og Tony. De forsøker på nytt å drepe Wilson, og leverer en bombe som dreper inspektør Wong og skader Wilsons gravide kjæreste, Judy. Men de klarer ikke å skade Wilson.

Tony og Tiger planlegger deretter å forkle seg som vaktmestere, for å snike seg inn på sykehuset hvor Wilson blir beskyttet av politiet. Tony kidnapper Judy fra sykehuset, og truer med å drepe henne dersom Wilson vitner i rettssaken. Under rettsmøtet nekter Wilson å vitne, og saken blir henlagt på grunn av mangel på bevis. Wilson forsøker deretter å redde Judy, men han blir snart tatt til fange av Tony og gjengen hans.

Skuespillere
------------

* Donnie Yen som etterforsker Ma Jun
* Louis Koo som Wilson
* Collin Chou som Tony.
* Ray Lui som Archer Sin
* Fan Bingbing som Judy
* Xing Yu som Tiger
* Kent Cheng som inspektør Wong
* Xu Qing som Madam Lau
* Teresa Ha som Tony's mor
* Law Lan som Ma Jun's mor

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Flash Point* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Flash Point* på Hong Kong Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Flash Point* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Flash Point* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Flash Point* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Flash Point* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Flash Point* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Flash Point* på Metacritic Rediger på Wikidata
Det oldegyptiske ankh-tegnet blir på norsk også kalt hankekors, henkelkors og nilnøkkel
Ankh og solhjul i en illustrasjon hentet fra den gammelegyptiske Dødeboken. Maleri på papyrus fra omkring 1300 f.Kr.
«Anubis gir livsånde til Thutmosis IV», freske i gravkammeret KV 43 i Kongenes dal fra 18. egyptiske dynasti. Anubis, guddom for dødsriket og balsamering, ble framstilt som sjakal, gjerne med hankekorset som livssymbol.
**Ankh**, også kalt **hankekors**, **henkelkors** og **nilnøkkel**, var et symbol og tegn som ble brukt i rituell sammenheng i oldtidens Egypt. Tegnet kan beskrives som en *T* med en løkke over. Det ble seinere overtatt i koptisk kirkekunst.

På gammelegyptiske avbildninger finner man ankh i forskjellige sammenhenger, både som grafisk figur og gjenstand, og oftest som et livssymbol. Det har vært brukt som smykke eller blitt båret i hånden under seremonier.

Historikk
---------

### Opphav

Hva slags opprinnelse symbolet egentlig hadde, er noe usikkert. Det har vært fremholdt at det skal forestille en sandalrem, en oppgående sol, en livmor eller mannlig og kvinnelig kjønnsorgan i forening. På egyptisk, der man bare skrev ned konsonantene, ble «sandalrem» skrevet som *nkh*. Det er fullt mulig at korrekt uttale var *ankh*. I så fall var det naturlig å bruke bildet av en sandalrem (med løkken som det som omsluttet ankelen) som et bokstavtegn for andre ord som også ble uttalt *ankh*.

Andre verdighetstegn og kongelige og gudommelige maktsymboler i det gamle Egypt var blant annet stilisert sliul (piskformet treskestokk) og hyrdekrok, uraeusslange og was-septer.

### Senere

Symbolet brukes i moderne tid i Den koptiske kirke, hvor løkken forklares som et symbol på evighet, mens *T*-en er en av de mange former for kors som brukes av kristne.

Referanser
----------

1. ↑  Om det gammelegyptiske livssymbolet ankh (på engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ankh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Frederick James Kroesen** (født 11. februar 1923 i Phillipsburg i New Jersey i USA, død 30. april 2020) er en tidligere general i United States Army, som var kommanderende general for den amerikanske 7. armé i Heidelberg og kommanderende general for Central Army Group i NATO fra 1979 til 1983.

Før det var han fra 1976 til 1978 sjef for United States Army Forces Command og fra 1978 til 1979 *Vice Chief of Staff of the Army*.

Etter at han forlot hæren ble Kroesen forretningsmann.

RAF-attentat
------------

Kroesen og hans tre ledsagere ble sterkt skadet da deres pansrede bil ble angrepet av RAF-terroristen Christian Klar med en rakettkaster av type RPG-7 i Heidelberg den 15. september 1981. RAFs «Kommando Gudrun Ensslin», oppkalt etter terroristen Gudrun Ensslin som døde i Stammheim-fengselet i 1977, tok på seg ansvaret for attentatet.

Publikasjoner
-------------

* *General Thoughts: Seventy Years with the Army.* Institute of Land Warfare, Association of the United States Army, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

Denne artikkelen **trenger flere lenker til andre artikler**. Du kan bidra ved å legge til relevante lenker. *(2020-12)*

**Kari Fjellbirkeland Kveseth** (født 1. august 1943 i Oslo) er en norsk kjemiker med doktorgrad. Hun er gift med Nils Jørgen Kveseth.[] Kari Kveseths foreldre var Maina Fjellbirkeland, s fra Skien, og Erling Fjellbirkeland fra Fana, Bergen.

Kveseth er utdannet kjemiker fra Universitetet i Oslo og er dr.philos. i kjemi fra Universitetet i Oslo i 1979. Hun har arbeidet som forsker ved Universitetet i Oslo innen strukturkjemi (Elektrondiffraksjon) og ved SI (i dag SINTEF) innen miljøkjemi.

Ansettelser
-----------

Kveseth har hatt ulike stillinger som direktør i Forskningsrådet siden 1986 (NTNF før 1993), hvor hun siden 1999 spesielt har vært involvert i og hatt ansvar for internasjonalt forskningssamarbeid med særlig vekt på de nordiske landene, EØS, EU, Nord-Amerika, Japan, Kina og India. Tematisk har hun vært involvert i og forvaltet forskning knyttet til teknologi og innovasjon, energi, petroleum og miljø samt grunnleggende naturvitenskapelig - og teknologisk forskning. Forskningspolitiske aktiviteter omfatter utvikling av ordningen for Senter for fremragende forskning, Forsight-studier samt prioritert innstilling og evaluering knyttet til satsningsområder og utviklingen av nye forskningsprogrammer. Kari Kveseth var i perioden 2010 - 2013 den første Vitenskapsråd ved den norsk ambassaden i Beijing. Kari Kveseth er fra august 2013 pensjonist.

Verv
----

Kari Kveseth har bred erfaring fra forsknings- og vitenskapspolitiske organisasjoner både som medlem av styrene og medlem av ekspertkomiteer for målrettede studier, vurderinger og evalueringer. Utnevnelser til styrer/komiteer omfatter akademiske institusjoner samt industri og offentlige organisasjoner. Hun har erfaring fra flere nordiske vitenskapspolitiske organer og har vært delegat til internasjonale organisasjoner, inkludert CERN, OECD, EU, ESF og andre. Kari Kveseth har en omfattende liste over forskningspolitiske aktiviteter og publikasjoner, blant annet nasjonale utredninger (NOU) om polarforskning og atomavfall. Våren 2014 var hun medlem av et internasjonalt team (High Level Expert Panel, HLEP) engasjert av COST CSO for å anbefale en fornyet vitenskapsorganisasjon for COST for best å svare på sitt oppdrag og strategier.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |