recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Titanis, en terrorfugl
Thylacosmilus, en rovpungdyr med sabeltenner.
Megalodon, en 20,3 kjempehaiart som var en av de største rodyrene noensinne og den livsformen med sterkest bitekraft.
Megatherium, en kjempedovendyr.
Cetotherium, en små hval.
**Piacenzium** er i internasjonal geologisk tidsskala den øvre scenen eller den siste alderen av pliocen. Den spenner over tiden mellom 3,6 og 2,5 millioner år siden. Piacenzium er etter Zancleum og etterfølges av gelasium (del av pleistocen). Piacenzium er omtrent på samme tid som den europeiske landpattedyr alderen MN 16, overlapper sent Chapadmalalum og tidlig Uquium Søramerikansk landpattedyr alder og faller inne i mer omfattende Blankan nordamerikanske landpattedyr-alderen. Det samsvarer også med Astium, Redonium, Reuverium og rumenske regionale stadier av Europa. Noen myndigheter beskriver det britiske Red Crag-dannelsen og Waltonium scenen så sent Piacenzium, mens andre betrakter dem som tidlig pleistocen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**PFC Litex Lovetj** (bulgarsk: *ПФК Литекс Ловеч*), også kjent som bare **Litex**, er en bulgarsk fotballklubb fra byen Lovetj i provinsen med samme navn. Klubben spiller for øyeblikket i A PFG, som er landets øverste divisjon. Litex Lovetj ble grunnlagt i 1921 og spiller sine hjemmekamper på Lovetj stadion.

Klubbens trener er Atanas Dzhambazki. Lagets draktfarger er orange hjemmedrakter med hvit shorts, mens bortedraktene er lyseblå med svart underdel. Klubben har siden grunnleggelsen vunnet det bulgarske seriemesterskapet fire ganger (senest i 2011) og det bulgarske cupmesterskapet fire ganger. Litex Lovetj har også deltatt i UEFA-cupen en rekke ganger samt i kvalifisering til Mesterligaen ved flere anledninger. Deres beste plassering i Europa var da klubben nådde første utslagsrunde etter gruppespillet under UEFA-cupen 2005/06.

Meritter
--------

* A PFG: (4) 1998, 1999, 2010, 2011
* Den bulgarske cupen: (4) 2001, 2004 , 2008, 2009

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Bulgaria Rosen Kirilov
* Bulgaria Radostin Kisjisjev
* Bulgaria Stanislav Manolev
* Slovenia Milivoje Novakovič
* Bulgaria Svetoslav Todorov

Eksterne lenker
---------------

* (bg) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) PFC Litex Lovech – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
*Se annet sted for bonden og politikeren Olav Myklebust (1868–1938) eller for den Olav Myklebust (født 1967) som i 2014 ble ambassadør til Norges ambassade i Canberra*

**Olav Myklebust** (født 17. januar 1932, død 1. november 2011) var en norsk psykolog, politiker (Venstre) og ambassadør.

Han var oppvokst på Sunnmøre. Etter cand.psychol-eksamen i1957 var han stipendiat for Norges allmennvitenskapelige forskningsråd og ansatt ved Norsk Regnesentral. Et doktorgradsarbeide tok han også fatt på, dels utført ved Karolinska Universitetssjukhuset i Stockholm. Fra 1962 til 1964 var han formann i Norges Venstrelag og fra 1964 generalsekretær i Venstre. Han arbeidet i utenrikstjenesten fra 1968 til 1998 og var Norges ambassadør til Namibia. I 1998 ble han utnevnt til Norges første ambassadør til Malawi.

Posteringer
-----------

* 1968 kontorsjef i det nystartede Direktoratet for utviklingssamarbeid
* 1972 stedlig representant for NORAD ved det norske konsulatet i Tanzania (fra 1975 Norges ambassade i Dar-es-Salaam). Var i alt stasjonert der i tre perioder, sist fra 1985.
* 1989 ekspedisjonssjef i NORAD
* 1992 ambassadør til Namibia (ambassaden nedlagt 1997). Sideakkreditert til Angola.
* 1998 Norges første ambassadør til Malawi.

Referanser
----------

1. ↑  Fødselsdatoen fra en dødsannonse Arkivert 29. oktober 2014 hos Wayback Machine. i Aftenposten.
2. ↑  *Olav Myklebust død* i Aftenposten den 12. november 2011.
**Eugenia av Roma**, også **Eugenia av Alexandria** (født rundt 180 i muligens i Roma; død 258 eller 262 i Roma) var en legendæte martyr. Hun æres som helgen både ab den katolske kirke og de ortodokse kirker.

Navn
----

Hennes greske navn betyr *god* + *født* = *av edel byrd*.

Liv og legende
--------------

Ifølge en livshistorie som allerede var utbredt i senantikken, skal Eugenia ha vært datteren til den romerske prefekt Filip. Hun kom til Alexandria med foreldrene fra Roma rundt år 185 etter at Filip var blitt utnevnt til prefekt for Egypt av keiser Commodus.

Hun ble opfostret av de to brødrene Protus og Hyacinthus, leste apostelen Paulus' brev, og konverterte til kristendommen. For å kunne leve sin tro i klosterets avskilthet, forkledte hun seg som mann og gikk inn i et kloster sammen med sine to fortrolige og lærere, Protus og Hyacinthus. Der ble hun døpt sammen med sine ledsagere av biskop Helenus av Heliopolis.

I følge legenden ble hun valgt til abbed i klosteret sitt like etter (hun var fortsattt ikke avslørt som kvinne). Siden hun var kjent for å ha helbredende krefter, ble hun oppsøkt av mange mennesker som søkte hjelp. Da en ung kvinne ble forelsket i den antatte «abbed Eugenius» og ble avvist av ham, ble Eugenia anklaget av henne for påstått utukt med prefekten, en parallell til den bibelske anklagen fra Potifars kone mot Josef.[1] Hun måtte da svare for prefekten, som var hennes egen farp. Eugenia åpenbarte seg for ham som hans datter, hvorpå Filip også konverterte til kristendommen. Filip ble deretter avsatt og, ifølge legenden, senere valgt til biskop av de kristne i Alexandria, men myrdet av leiemordere som hans etterfølger som prefekt hadde satt på ham.

Eugenia vendte deretter tilbake til Roma med moren Claudia og med sine følgesvenner Protus og Hyacinthus. Etter at hun skal ha tatt seg av enker i Roma sammen med moren Claudia, henvendte Basilla, en slektning av keiser Valerian, seg til henne og ba om besøk. Ifølge legenden sendte Eugenia deretter følgesvennene sine Protus og Hyacinthus til Basilla for å forkynne troen for henne. Da Basilla ble døpt og i den forbindelse brøt en eksisterende forlovelse, saksøkte den avviste forlover henne for keiseren. Han fikk Basilla, Protus og Hyacinthus arrestert og arresterte også Eugenia som en pådriver sammen med moren Claudia. Sammen med sine følgesvenner ble Eugenia fordømt som kristne, og halshugget.
***Out of the Fog*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Albert Capellani.

Handling
--------

Faith Coffin opplever at kjæresten hennes drukner, og innrømmer deretter overfor broren Job - en religiøs fanatiker - at hun er gravid. Etter at Faith har født, driver Job henne til selvmord ved å ta henne med til et bortgjemt fyrtårn i Florida Keys hvor hun hopper i døden. Job holder Faiths datter Eve fra all menneskelig kontakt frem til hun er 20 år gammel, og blir kysset av Jim Smooth - en sjømann. Kort tid senere hjelper hun en enke som føder på en nærliggende lystbåt, og hun forelsker seg i Philip Blake - kapteinen ved lystbåten.

Etter at Philip frakter enken hjem og kommer tilbake, blir Eva låst inne i fyrtåret av Job, og han forteller resten av verden at Eva har dødd. Men en kamerat av Philips kamerat, angriper Eve når hun har blitt løslatt og låser igjen Job i tårnet. Etter at Philip redder Eva fra kameraten sin, oppdager de Job død av hjertesvikt som oppsto i det han forsøkte å komme seg ut av tårnet for å redde Eva.

Skuespillere
------------

* Alla Nazimova som Faith Coffin / Eve Coffin
* Charles Bryant som Philip Blake
* Henry Harmon som Job Coffin
* Nancy Palmer som Maude Standish
* T. Morse Koupal som Luke Allen
* George Davis som Brad Standish
* Charles Smiley som Elijah Allen
* Tom Blake som Jim Smooth
* Hugh Jeffrey som en konstabel

Referanser
----------

1. ↑  Out of the Fog
2. ↑  OUT OF THE FOG

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Out of the Fog* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Out of the Fog* på AllMovie Rediger på Wikidata
Dakisk skjellbrynje fra Trajansøylen.
**Skjellbryje** er en tidlig form for rustning som består av et stort antall små skjell eller plater som er festet på et underlag av tøy eller lær slik at de overlapper hverandre som takstein. Skjellbrynjer ble brukt av krigere og soldater og noen ganger til og med hester fra en rekke forskjellige kulturer. Mange forskjellige materialer har blitt brukt. Blant de vanligere er skjell av jern, bronse, rålær eller lær, men også cuir bouilli, horn og til og med armert kartong ha vært brukt. De forskjellige materialene reflekterer først og fremst tilgangen på råmaterialer. En brynje med forgylte skjell fra skjelldyr ble gitt til Kong Georg III av Det britiske ostindiske kompani i 1820.

Kjente skjellbrynjetyper
------------------------

Selv om mange kulturer har brukt skjellbrynje er den særlig forbundet med området fra Midtøsten og østover. Skytere brukte nesten utelukkende skjellbrynjer. Til og med leggskinner, skjold og hjelmer var ofte konstruert av overlappende skjell. Samaritanene brukte skjellbrynje også for hestene sine. Romerne brukte skjellbrynjer kalt *lorica squamata*. En egen type med en ribbe langs hvert enkelt skjell og noen ganger festet til en ringbrynje under ble kalt for «fjærrustning», *lorica plumata* og mest brukt for offiserer. En spesiell klasse kavalerister kalt katafrakter brukt av flere stridende parter i Midtøsten hadde både hester og ryttere dekket fra topp til tå i rustning, vanligvis skjellbrynje.

Referanser
----------

1. ↑  Johan Nicolay (2008): *Armed Batavians: Use and Significance of Weaponry and Horse Gear from Non-military Contexts in the Rhine Delta (50 Bc to Ad 450)*, Amsterdam University Press, ISBN 90-5356-253-2, ISBN 978-90-5356-253-6
2. ↑  De Backer, F. (2012). «Scale Armour in the Mediterranean Area during the Early Iron Age: from the IXth to the IIIrd Century BC». *Revue des Études Militaires Anciennes*. 5: 1-38. Besøkt 19. oktober 2015.
3. ↑  Goode, E. (30. mars 2015). «A Struggle to Save the Scaly Pangolin». The New York Times. Besøkt 19. oktober 2015.
4. ↑  Cernenko, E.V; McBride, A. (1983). *The Scythians, 700-300 BC*. London: Osprey Pub. ISBN 0850454786.
5. ↑  Brzezinski, R.; Mielczarek, M. (2002). *The Sarmatians, 600 BC-AD 450*. Oxford: Osprey Military. ISBN 184176485X.
6. ↑  Eadie, John W. (1967), «The Development of Roman Mailed Cavalry», *Journal of Roman Studies* **57** (1/2): 161–173, DOI:10.2307/299352, JSTOR 299352

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scale armour – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***The Grim Comedian*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Frank Lloyd.

Handling
--------

Den musikalske komedie-stjernen Marie Lamonte, elskerinnen til Harvey Martin, får datteren sin Dorothy, oppdratt ved en kloster-skole. Men når hun innser at datteren hennes snart skal komme hjem, gir Marie opp sin luksuriøse tilværelse sammen med Martin og trekker seg tilbake til en mer ydmykt liv. I mellomtiden blir Dorothy forelsket i den unge artisten Geoffrey Hutchins.

Martin gir imidlertid Dorothy presanger, og overtaler henne snart til å stikke av sammen med ham. Marie oppdager at Martin har fascinert Dorothy, og går til leiligheten hans for å trygle ham om avslutte forholdet hans til Dorothy - i mellomtiden har Dorothy gjemt seg i et annet værelse i nærheten. Martin nekter å gå med på Maries forespørsel, og i desperasjon skyter Marie mot ham. I beundring over motet hennes ombestemmer Martin seg endelig, og han forteller Dorothy at han egentlig aldri hadde tenkt å gifte seg med henne.

Skuespillere
------------

* Phoebe Hunt som Marie Lamonte
* Jack Holt som Harvey Martin
* Gloria Hope som Dorothy
* Bert Woodruff som Old Dad
* Laura La Varnie som Gracie Moore
* May Hopkins som Billie Page
* John Harron som Geoffrey Hutchins

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 23. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Grim Comedian* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Grim Comedian* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Rainiai-massakren** (litauisk: *Rainių žudynės*) var en massakre på mellom 70 og 80 litauiske politiske fanger som ble gjennomført av Den røde armé og NKVD, Sovjetunionens politiske politi, mellom 24. og 25. juni 1941. Det var en av en rekke lignende massakrer gjennomført av sovjetrusserne i det okkuperte Litauen. Mange tusen ble drept i disse massakrene. Rainiai-massakren var ikke den mest omfattende av massakrene, men er en av de best kjente, særlig på grunn av den ekstreme brutaliteten og torturen ofrene ble utsatt for fra russerne. Ofrene var utsatt for så grov tortur at bare 27 ofre kunne identifiseres da massegravene ble funnet av tyske styrker tre dager senere. Lignende grusomheter ble også begått andre steder, i Tartu-massakren drepte russerne nesten 250 mennesker.

De fleste gjenlevende ansvarlige for massakren som fremdeles oppholdt seg i Litauen rømte til Russland eller Israel (flere av dem var jøder) etter Sovjetunionens sammenbrudd. Både Russland og Israel har nektet å utlevere dem. En av de hovedansvarlige, Nachman Dushanski, bodde i Israel frem til sin død i 2008. En annen, Pjotr Raslan, som var sjef for NKVD i Telsiai, ble i 2001 dømt til livsvarig fengsel for folkemord av en litauisk domstol, men han er fortsatt på frifot og beskyttes av russiske myndigheter.

Tortur
------

De russiske soldatene hadde revet ut tunger, skåret over ører, dratt ut fingernegler, utsatt fangene for branntortur, helt etsende syre over dem, vippet ut øyne med kniv. Flere fanger var skalpert, andre hadde fått kjønnsorganene skåret over og puttet i munnen. Videre hadde fanger blitt flådd, og huden var brukt som belte for å binde hendende deres. Legeundersøkelser viste at fangene hadde vært i live mens de hadde blitt utsatt for torturen.

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet: Her er det ukjente Holocaust

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Under the Yoke*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av J. Gordon Edwards.

Handling
--------

Maria Valverde, en ung spansk kvinne hvis far har bosatt seg på Filippinene, kommer hjem fra klosteret hvor hun fikk sin utdannelse. Hun blir snart oppsøkt av Diablo Ramirez, en lokal tilsynsmann som håper å vinne hennes hjerte. Etter å ha møtt den kjekke amerikanske hær-kapteinen Paul Winter i Manila, forakter hun Diablos fremskritt.

Rasende organiserer Diablo en gruppe opprørere, som dreper Marias far og holder henne fanget i hennes eget hjem. Når kaptein Winter får høre om opprøret, skynder han seg til Maria fpr å hjelpe - men han blir selv tatt til fange. Forsterkninger kommer snart fra den amerikanske hærposten i området, men under kampene blir huset satt i brann.

Rolleliste
----------

* Theda Bara som Maria Valverda
* Alan Roscoe som kaptein Paul Winter
* G. Raymond Nye som Diablo Ramirez
* Edwin B. Tilton som Don Ramon Valverde
* Carrie Clark Ward som Duenna

Referanser
----------

1. ↑  Under the Yoke
2. ↑  UNDER THE YOKE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Under the Yoke* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Under the Yoke* på AllMovie Rediger på Wikidata
FN – studentene Norge (engelsk: United Nations Student Association Norway) arbeider med å informere om, engasjere og skape debatt rundt FN – problemstillinger, samt andre samfunnsrelaterte spørsmål. FN - studentene Norge drives på frivillig basis og er en åpen organisasjon for alle interesserte studenter i Norge. Vårt arbeid inkluderer å arrangere seminarer, debatter og workshops, i tillegg til sosiale arrangementer for å informere og engasjere ungdom til å angripe relevante globale problemstillinger.

§ 2. Formål

2.1 FN-studentene Norge er en frivillig ideell organisasjon av studenter.

2.2 FN-studentene Norge skal informere om, engasjere og skape debatt rundt problemstillinger knyttet til FN og dets arbeid.

2.3 FN-studentene Norge skal jobbe for å finne løsninger på globale utfordringer, knyttet til sivile, politiske, økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter på nasjonalt og internasjonalt nivå.

2.4 FN-studentene Norge skal være et partipolitisk, religiøst og ideologisk uavhengig organ.

FN - studentene Norge har 7 lokallag:

* Oslo
* Trondheim
* Bergen
* Drammen
* Tromsø
* Bodø
**Thomas Hjalmar Westgård** (født 10. oktober 1995 i Leka) er en norsk langrennsløper som konkurrerer internasjonalt for Irland.

Westgård er født på øya Leka i Norge, men har dobbelt pass ettersom hans mor er irsk. Han skiftet FIS-lisens til Irland i 2016 for å representere Irland i mesterskap. Han debuterte i verdenscupen i desember 2016.

Han tok sølv under junior-NM på ski 2014 da han representerte Nord-Trøndelag på stafetten.

Han har deltatt i 3 VM og 2 OL.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 14 på 15 kilometer klassisk intervallstart.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, Wikidata Q95606922,
2. ↑  Trønderen er ikke god nok for Norge: – Jeg skal delta i ski-VM for et u-land Aftenposten
3. ↑  «Cross-country Skiing - Results Book» (PDF). Besøkt 25. februar 2021.  Arkivert 20. februar 2022 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Westgård – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Westgård – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
***The White Dove*** er en amerikansk stumfilm fra 1920 regissert av Henry King. Filmen bygger på en roman av William J. Locke.

Handling
--------

Den respekterte legen Sylvester Lanyon får vite av en venn som ligger på dødsleiet Sylvesters nå avdøde kone var utro mot ham. Avsløringen ryster Sylvester, og han vil bare bort. Han tar avskjed med sin far og sin kjæreste, og reiser til London. Ett år senere får Sylvester vite at hans tidligere kjæreste Ella har blitt forlovet med kjeltringen Roderick Usher. Sylvester må derfor reise hjem og redde Ella før det er for sent.

Skuespillere
------------

* H.B. Warner som Sylvester Lanyon
* James O. Barrows som Matthew Lanyon
* Claire Adams som Ella De Fries
* Herbert Greenwood som Ebenezer Usher
* Donald MacDonald som Roderick Usher
* Virginia Lee Corbin som Dorothy Lanyon
* Ruth Renick som Constance Lanyon

Referanser
----------

1. ↑  «The White Dove». *silentera.com*. Silent Era : Progressive Silent Film List. Besøkt 9. februar 2023.
2. ↑  «The White Dove». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 9. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Utrikespolitiska institutet** (UI) er et svensk institutt som forsker og informerer svenske borgere og forskere verden over om internasjonal politikk og tilhørende aktuelle problem. Det er organisert under Utrikespolitiska samfundet, som er en ideell forening.

Instituttet ble opprettet i 1938 med navnet Kommittén för utrikespolitisk upplysning, og blant dens tidlige profiler var Yngve Lorents og Ragnvald Lundström. Komitéen byttet i 1940 til det nåværende navnet. Yngve Lorents var ordfører fra starten til 1959, og deltok også i stiftelsen. Blant de som har vært styreledere og direktører ved UI gjennom årene finnes Rutger Lindahl, Nils Andrén, Leif Leifland, Kurt Samuelsson, Yngve Möller, Anders Mellbourn, Åke Sparring, Nordal Åkerman og Bo Huldt.

Siden 1940 har instituttet utgitt *Världspolitikens dagsfrågor*; under det førsta året medvirket Herbert Tingsten, Bernhard Karlgren og Gunnar Jarring. *Världspolitikens dagsfrågor* ble i begynnelsen distribuert av Kooperativa förbundet. Andre publikasjoner som UI utgir er *Internationella Studier*, *Organisationer i fickformat* og *Länder i fickformat*. Siden 2002 finnes *Länder i fickformat* også på Internett som Landguiden. Landguiden inneholder alle verdens land og oppdateres daglig med nye fakta.

Utrikespolitiska Institutet arrangerer forelesninger, seminarer og konferanser åpne for allmennheten. Hensikten er å informere allmennheten om utenrikspolitikk og UI har også flere forskere innen området. Flere av forskerne er tilsluttet gjennom ulike prosjekter og instittutet har også en permanent stab på cirka 40 personer.

Instituttet får sine inntekter fra bidrag og fra salg av egne publikasjoner, fra den svenske staten (fremst UD), næringslivsorganisasjoner og folkbevegelser. I tillegg får organisasjonen også forskningsmidler og donasjoner.

Utrikespolitiska Institutet (UI) flyttet sommeren 2005 til nye lokaler på Drottning Kristinas väg, Campus Vallhallavägen ved Kungliga Tekniska Högskolan. UI flyttet fra kjente lokaler på Lilla Nygatan 23 i Gamla stan til et helt nybygd lokale i samarbeid med Försvarshögskolan. I og med flyttingen så ble UIs bibliotek slått sammen med FHS bibliotek dannet Anna Lindh-biblioteket, som er Sveriges største offentlige bibliotek for utenriks- og sikkerhetspolitikk.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Swedish Institute for International Affairs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
En ***defter*** (flertall: *defterler*) var en type skatteregister og landmatrikkel i Det osmanske rike.

Beskrivelse
-----------

Det kunne variere hva slagt informasjon som ble innhentet, men *tahrir defterleri* inneholdt typisk detaljer om landsbyer, bosteder, husholdsoverhoder (voksne menn og enker), ethnisitet/religion (ettersom dette kunne medføre skattemessige forpliktelser eller fritak) og landbenyttelse. En *defter-i hakâni* var et landregister som også ble brykt i beskatningsøyemed.

Hver by og landsby hadde en defter og som regel en skattefullmektige eller noen i en administrativ rolle som skulle avgjøre om informasjonen skulle nedtegnes. Dette var vanligvis en lærd mann som hadde konnsksap til statens regulativer. Det ble brukt en defter for å fastholde familieforhold som ekteskap og arv.

Disse nedtegnelser er av nytte også for historikere ettersom det her gis en mer nærgående innikt i og forståelse av landeierskap i de osmanske områder, og dermed nyttig i studiet av de osmanske borgeres dagligliv.

Noen av de osmanske embedsbærer emed ansvar for disse skatteregistrene var kjent som *defterdarer*.

Daftarer i India
----------------

Registre av dette slag er kjent som *daftar*er også i det nordlige India, for eksempel *Peshwa's daftar* i Pune.

Uttrykkets bakgrunn
-------------------

Uttrykket bygger på det freske *diphthera* (διφθέρα), som sikter til 'bearbeidet dyrehud, lær, pels', det vil videre innebære en bok med sider av geiteparchment som ble brukt side om side med papyrus som skriveunderlag i antikkens Hellas; det ble overtat i arabisk som دفتر*:* daftar, i betydningen bokk. Ordet difteri, altså den smittsomme sykdommen forårsaket av *Corynebacterium diphtheriae* (Klebs-Loffler bacillus), har samme opphavet.

Referanser
----------

1. ↑  Suleiman, Yasir (2016). «Glossary». *Being Palestinian : personal reflections on Palestinian identity in the diaspora*. Edinburgh: Edinburgh University Press. s. 368. ISBN 0-7486-3403-7. OCLC 963672141.
2. ↑  Cosgel (2004). «Ottoman Tax Registers (Tahrir Defterleri)». *Historical Methods*. 37 (2): 87–100.
3. ↑  Barnes (1987). *An introduction to religious foundations in the Ottoman Empire*. Brill. s. 151. ISBN 978-90-04-08652-4.
4. ↑  Cleveland, W. L. (2004). A history of the modern Middle East. Boulder, Colo: Westview Press.
5. ↑  Govind Sakharam Sardesai (Ed.): *Selections from the Peshwa Daftar*. Bombay : Gov. Central Press 19XX
6. ↑  Wünsch, *Διφθέρα*. In: *Realencyclopaedie des Classischen Alterthums*, vol. V,1, col.1157–1158
**Fatma Ahmed Kamal Shaker** (arabisk: فاطمة أحمد كمال شاكر, mer kjent under kunstnernavnet **Shadia** شادية, født den 8. februar 1931 i Kairo, død 28. november 2017) var en egyptisk skuespillerinne og sangerinne. Hun hadde roller i komedier og teaterstykker i 1950- og {{nowrap|1960-årnee og spilte inn mer enn 100 egyptiske filmer. 

Shadia hade beundrerer i hela den arabiske verden og spilte alt fra bondepiker og karrierekvinner til mentalt forstyrrede kvinner og romantiske fjols]. Hun fikk skryt for sine roller som opprørsk kvinne i filmen *Middaqq-grenden* og som prostituert i *Tyven og hundene*, som begge var basert på nobelpristakeren Naguib Mahfouz bøker med samme navn, av Mahfouz selv.

Shadia hadde en silikemyk stemme og er kjent for sine patriotiske] sanger. Hun spilte inn hundretalls av grammofonskiver, de fleste på egyptisk arabisk, og tilhørye Egypts «gullalder» innem film og underoldning.

Hon var gift tre ganger men hadde ingen barn. 

Shadia sluttet med å opptre omkring 1987 og viet seg deretter til en strikt form av islam. Hun bar hijab og levde i avskilthet til sin død.

Hennes mest berømte sang *Habibti Ya Masr* (Å mitt elskede Egypt) ble et symbol for den egyptiske revolusjon i 2011.

Google hedret Shadia den 8. februar 2021, nitti år etter hennes fødsel, med en Google Doodle, i Egypt, Israel og Sverige.

Referanser
----------

1. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «The big names who left us in 2017» **(engelska)**. Besøkt 9. februar 2021.
3. ↑  «Shadia's 90th Birthday». 8. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

(en) Shadia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Mal:IMDb-namn
**Ecumenical Accompaniment Programme in Palestine and Israel** (**EAPPI**) er et internasjonalt, økumenisk program som rekrutterer og utsender observatører (kalt *Ecumenical Accompaniers* - *EA*s) til en rekke passeringsposter og en rekke palestinske byer og landsbyer for å observere interakksjonen mellom paliestinske innbyggere og israelske militære styrker. Næeværet av slike ledsagere (*EA*s) er ment å gi vern og redusere friksjon. Maktmisbruk monitoreres og rapporteres og Ledsagerne taler fritt om deres erfaringer. 

EAPPI ble grunnlagt i 2002 grunnlagt av og lagt under Kirkenes Verdensråds overoppsyn, som svar på forespørsler fra kirkelige overhoder i Jerusalem. Biskop Munib Younan av Evangelical Lutheran Church in Jordan and the Holy Land er også en av grunnleggerne.

Ledsagerne er fikk fire definerte oppgaver: Å gi vern ved sitt ikkevoldelige nærvær; å monitorere og rapportere brudd på menneskelige rettihgheter og internasjonal humanitær lov; å støtte israelske og palestinske fredsbestrebelser; å ta på seg talsmannsinnsats, også offentlig fremført.[1]

EAPPIs nettside rekrutterer (pr november 2019) ledsagere fra Argentina, Australia, Brasil, Canada, Colombia, Danmark, Ecuador, Filippinene, Finland, Frankrike, Nederland, Norge, Polen, Storbritannia og Irland, Sveits, Sverige, Sør-Afrika, Tyskland, USA, Uruguay og Østerrike, gjennom lokale «sendende organisasjoner».[2]

Australia
---------

I Australia fremmes og ledes EAPPI-programmet ved *EAPPI Desk* innen National Council of Churches in Australia (NCCA), et forum for 19 australske kristne trossamfunn og organisasjoner.[3]

Storbritannia, Irland
---------------------

I Storbritannnia og Irland ledes EAPPI av *Quaker Peace and Social Witness* på vegne av en økumenisk sammenslutning dom fremmer programmer. I denne brede økumeniske gruppen inngår *Baptist Union of Great Britain*, CAFOD, Christian Aid, Church of Scotland, Church Mission Society, Churches Together in Britain and Ireland, Iona Community, Metodistkirken. Pax Christi UK, Scottish Episcopal Church, United Reformed Church og United Society for the Propagation of the Gospel.[5][6]

Church of England far støttet EAPPI fra begynnelsen av, gjennom sitt medlemsskap i organisasjoner som Kirkenes Verdensråd, *Churches Together in Britain and Ireland* og Christian Aid. En rekke biskoper har også gitt støtte ved møter med Ledsagere. 
Criticism and praise

Østerrike
---------

De østerrikske kirkers økumeniske råd bestemte seg i oktober 2009 for å støtte EAPPI-programmer, som implemtere i samarbeid med Diakonie Austria, den østerrikske seksjon av Internationales Versöhnungsbund og Pax Christi Österreich. EAPPI har mottatt finansiell støtte fra byen Linz, benediktinerne ved Kloster Melk, det katolske bispedømme Sankt Pölten, private givere og en rekke menigheter.[4]

Referanser
----------
Nasjonalparken **Leopardenes land** er et verneområde i det gjerne østens Russland ofg verdens vikrigste refugium for den truede amurleoparden. Nasjonalpark grenser til Kedrovaja-Pad naturreservat, som den samforvaltes med.

Beliggenhet
-----------

Nasjionalparken ble opprettet i 2012 og har et areal på 2.620 km². Den ligger helt i sdr i regionen Primorje vest for Vladivostok, nær grensen til Kona. Den strekker seg fra grensen til Nord-Korea og nordover.[1]

Fauna
-----

Reservat er et av de viktigste reservater for den truede amurleoparden. Den omfatter omlag 60 % hav leopardbestanden i hele regionen og nær alle stedene der disse kattedyrene formerer seg. Et annet stort rovdyr her er amurtigeren, som det entas å være runst ti av.[1]

Soner
-----

Nasjonalparkens kjernesone omfatter omlag 300 km² land. Ytterligere 1.200 km² langs den kinesiske og den nordkoreanske krense er ikke tilgjengelig uten spesialtillatelse, og bevoktets av grensevakter. Omlag 720 km² av nasjonalparken benyttet til blant annet økoturisme. Disse områdene ligger for det meste inntil kjernesoben. Videre 380 km² er tildels jordbruksland som utnyttes i næringen. Nasjonalparken smyger seg dessuten langsetter det omlag 180 km² store og strengt beskyttede Kedrovaja-Pad-naturreservatet, som den samforvaltes med.[1]
'*Eugenia av Alsace* (født i det 7. århundre, død 16. september i Hohenbourg Abbey) var en fransk abbedisse, æret som helgen i den katolske kirke. Hun var den andre abbedissen av klosteret Hohenbourg på Mont Sainte-Odile i Alsace, fra 721 til 735. 

Hennes minnedag er den 16. september, hennes dødsdag.[1]

Bakgrunn
--------

Hun var datter av Adalbert I av Alsace, hertugen av grevskapet Alsace, barnebarn til den hellige Ottilie, og søster av den hellige Attala (død 741).

Hagiografi
----------

Eugenia fulgte i fotsporene til sin tante Ottilia og opprettholdt klosterregel og disiplin. Iikhet med tanten var hun et eksempel på stor dygd. De to klostrenes fromme grunnleggers ånd og intensjon virket til from oppbyggelse i hele nedre Alsace, det at to unge jomfruer av landets fremste familier med letthet ga opp det behagelige borgerlige liv for å vie seg til et botsliv i kloster, gjorde inntrykk.

Eugenia ledet sitt kloster i femten år og ble utropt til helgen etter sin død. 

Hun ble gravlagt i Johannes Døperens kapell, sin tante Ottilias grav. Hennes relikvier ble bevart der til svenskene under trettiårskrigen inntok Mont Sainte-Odile, plyndret klosteret, krenket Eugenias grav og spredte restene som var bevart der. Av disse ble bare noen få relikvier funnet, og bevart i kirkene Obernai og Willgottheim.[2]
En **gjeldende database** eller **nåværende database**[] er en konvensjonell database hvor de lagrede dataene er gyldige *for øyeblikket* og inntil de blir slettet, i motsetning til en temporal database som kvalifiserer dataene med gyldige tidsperioder

For eksempel hvis en bruker setter inn "Ola Nordmann" i ansattabellen i en gjeldende database vil dette indikere at faktumet er gyldig *nå* og inntil oppføringen senere blir slettet. I motsetning vil en temporal database kvalifiserer hver rad med et gyldig tidstempel, en gyldig tidsperiode eller et gyldig tidsintervall. For eksempel kan det slås fast at "Ola Nordmann" var ansatt i perioden fra 2001-06-01 og frem til *nå*.

Historie
--------

I 2006 var gjeldende databaser den vanligste typen databaser i bruk.[] Konseptet *nå* har blitt omtalt av Clifford med kolleger (1997).

Referanser
----------

1. ↑  Karagiannis, Dimitris (24. august 1994). *Database and Expert Systems Applications: 5th International Conference, DEXA'94, Athens, Greece, September 7 - 9, 1994. Proceedings*. Springer Science & Business Media. ISBN 978-3-540-58435-3.

Eksterne lenker
---------------

* Clifford, J.; Dyreson, C.; Isakowitz, T.; Jensen, C. S.; Snodgrass, R. T. (1997). «On the semantics of 'now' in databases». *ACM Transactions on Database Systems*. 22 (2). doi:10.1145/249978.249980.
**Heinz Wilhelm Steckling** O.M.I. (født 23. april 1947 i Verl i Vest-Tyskland) er en tysk oblatmisjonær og katolsk biskop av Ciudad del Este i Paraguay.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Wilhelm Steckling vokste opp i Spexard sørøst for Gütersloh i Nordrhein-Westfalen. Han sluttet seg til misjonsordenenOblatfedrene, i Tyskland også kjent som *Hünfelder*oblatene, og avla sine første løfter den 1. mai 1967.

### Prest

Etter å ha studert teologi og filosofi ved Johannes Gutenberg-universitetet i Mainz, avla han sine siste løfter 15. april 1973. Samme dag ble han ordinert til diakon av biskopen av Mainz, kardinal Hermann Volk. Den 20. juli 1974 ble han presteviet av biskopen av Kimberley i Sør-Afrika, Erwin Hecht O.M.I. i *Broder Konrad-kirken* i Spexard. 

Som misjonær arbeidet han i Pilcomayo i Paraguay, blant annet som kapellan for *St. Vincent de Paul* i Independencia.

Fra 1986 til 1992 var han provinsial for ordensprovinsen Nord-Argentina. Fra 1992 til 1998 var han medlem av generalkurien for oblatene, før han ble valgt til kongregasjonens generalsuperior i 1998 av generalkapittelet, som bestod av rovinsialene og andre representanter for ordenssamfunnet. Hans andre periode ble avsluttet i 2010.[1] 

Han var konsulent for Kongregasjonen for folkenes evangelisering og Det pavelige råd for interreligiøs dialog. 

Han ble i 2010 rektor ved oblatenes seminar i Paraguays hovedstad Asunción.[2]

### Biskop av Ciudad del Este

Pave Frans utnevnte ham til biskop av [[Ciudad del Este]9 den 15. november 2014.[3] Han ble bispeviet den 21. desember 2014 av biskopen av Caacupé, Catalino Claudio Giménez Medina; medkonsekratorer var Lucio Alfert O.M.I. apostolisk vikar av Pilcomayo, og Ricardo Jorge Valenzuela Ríos, biskop av Villarrica del Espíritu Santo.[2]
**Bir Zeit** eller **Birzeit** (arabisk بيرزيت) er en palestinsk by nord for Ramallah sentralt på Vestbredden. Folketallet i 2007 var 4.529.[2] Bir Zeit er en hovedsakelig kristen by og her ligger universitetet i Birzeit.

### Historie

Birzeit er datert tilbake til bysantinsk tid og tidligere.[3]

Landsbyen ble del av Det osmanske rike i 1517 likesom resten av Palestina, og i 1596 stod den oppført i skattelister under navnet '*Bir Zayt*, som en del av Jabal Quds nahiya i Quds liwa. Den hadde et folketall på 26 husholdningrr, alle muslimrr. Innbyggerene i landsbyen betalte skatt for hvete, bygg, oliventre, vindruer, frukttre, og geiter og/eller bikuber.[4]

Den franske oppdageren Victor Guérin besøkte landsbyen i juli 1863. Han estimerte et folketall på 1.800 innbyggere, av dem var 140 latinske katolikker, mens de andre var «skismatiske grekere» og muslimer. Den katolske menigheten ble ledert av en ung fransk misjonær, fader Joly. Hagene vokste godt og jordsmonnet var naturlig frodig. Her var rikt på vindruer, fiken og pærer. Han merket seg også vakre valnøttre.[5]

I 1882 skildret Palestine Exploration Fund i *Survey of Western Palestine* Bir Zeit som «en kristen, mellomstor landsby, med en gresk kirke og en latinsk kirke, en brønn i nord og oliven i området rundt.» Det røde taket på den latinske kirken ble sagt å stå ut i landskapet.[6]

I en folketelling i 1922 utført av de britiske mandatstyresmaktene hadde hadde landsbyen, kalt **Bair Zait**, et folketall på 896; 119 var muslimer og 777 kristne,[7] mens den i folketellingen i 1931 hadde 251 bebodde hus og et samlet folketall på 1233; 362 muslimer og 871 kristne.[8]

I 1945 var folketallet 1.560, alle arabere, med det samlede landarealet på 14.088 mål, i følge en offisiell landmåling.[9] Av dette var 6.908 for plantasjer og irrigert land, 2 414 for korn,[10] mens 402 mål var klassifisert som utbygde områder.[11]
**Jan Zaręba** (født 25. desember 1910 i Sadykierz, død 22. november 1986 i Włocławek i Polen) var en polsk katolsk prelat og biskop av Włocławek.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter at Jan Zaręba hadde fullført gymnasiet i Bydgoszcz i 1929, studerte han filosofi og katolsk teologi ved presteseminaret i Gniezno. 

### Prest

Den 17. juni 1934 ble han presteviet for erkebispedømmet Gniezno av erkebiskopen av Gniezno og Poznan, kardinal August Hlond.[1]

Zaręba virket fra 1934 til 1938 som kapellan i Pleszew. Han ble deretter sendt til Roma for videre studier ved Det pavelige gregorianske universitet, som han måtte forlate som følge av utbruddet av andre verdenskrig. Han vendte tilbake til hjemlandet, hvor han var sogneprest først i Pleszew og senere i Władysławów. 

Fra 1945 til 1948 var Jan Zaręba kansler for kurien i den apostoliske administrasjon Gorzów, redaktør for kirkeavisen *Tygodnik Katolicki* og pastor ved St. Mary-katedralen i Gorzów Wielkopolski. I 1948 ble han Caritas-direktør for erkebispedømmet Gniezno, generalsekretær for den katolske forening for unge menn og kvinner, og sekretær for erkebispedømmets kurie.[1] Han tok også doktorgrad i teologi fra Det jagiellonske universitet i Kraków.[2] Fra 1956 var Zaręba en official i erkebispedømmet Gniezno og leder av avdelingen for ordensanliggender. Han fungerte også som inspektør for ordenshusene og som synodaleksaminator. Han underviste også i katolsk sosiallære ved presteseminaret i Gniezno.[1]

### Hjelpebiskop i Włocławek

Den 25. juni 1963 utnevnte pave Paul VI ham til titulærbiskop av *Bitylius* og til hjelpebiskop i Włocławek. Erkebiskopen av Gniezno og Warszawa, kardinal Stefan Wyszyński, bispeviet ham den 8. september samme år i katedralen i Włocławek; medkonsekratorer var biskopen av Włocławek, Antoni Pawłowski, og hjelpebiskop i Gniezno, Jan Czerniak. 

Som hjelpebiskop var Jan Zaręba også generalvikar for bispedømmet Włocławek og kannik ved katedralen i Włocławek. I den polske bispekonferanse var han medlem av kommisjonene for misjonsarbeid, karitativt virke, presteskapet og reformen av den kanoniske lov. Zaręba deltok også i den fjerde sesjon av Det andre Vatikankonsil. 

Etter biskop Antoni Pawłowskis død 16. september 1968 ledet han bispedømmet Włocławek i perioden med sedisvakans, først som kapitularvikar og fra 16. oktober samme år som apostolisk administrator.[1]

### Biskop av Włocławek

Pave Paul VI utnevnte ham til biskop av Włocławek 20. oktober 1969. Innsettelsen fant sted den 1. februar 1970. På hans initiativ ble det bygget syv nye kirker i Włocławek og i 1975 ble Włocławek teologiske kollegium grunnlagt. I tillegg var Jan Zaręba involvert i renoveringen av Włocławek-katedralen. For dette formål innførte han blant annet en spesiellavgift i bispedømmet Włocławek, samlet inn donasjoner selv og organiserte byggematerialer. 

I 1986 ble den andre bispedømmesynode i bispedømmet Włocławek avholdt under hans ledelse. 

Zaręba engasjerte seg også for saligkåringen av hjelpebiskop i Włocławek, Michał Kozal.[1]

Jan Zaręba døde 22. november 1986 og ble gravlagt i krypten til Włocławek-katedralen.[1]
**Dormitio-basilikaen** er en katolsk kirke i Jerusalem, utenfor Gamlebyens murer, bå Sionfjellet, dær Sionporten.

Historie og beskrivelse
-----------------------

Den første skriftlige kilde som omtaler Jesu mor Marias død og opptakelse itil Himmelen er en apokryfisk tekst fra det 2. århundre, **Mariatransit**, som blasserer dette til Sionfjellet: Marias sjel, etter hennes død, ville ha blitt tatt direkte til Himmelen av Jesus mens kroppen skulle bli gravlagt; men etter en tid, etter st apostlene insisterte på det,, vendte Jesus tilbake og lot englene åpne graven til hans mor, som kom levende ut og ble tatt opp til himmelen. Dette er den eldste kjente tradisjonelle versjonen.

Imidlertid var det først i korsfarertiden at en stor basilika ble reist som omsluttet i et enkelt bygningskompleks på det tradisjonelle sted for Marias transitus *(Somnium Mariae)* og Nattverdssalen, som ligger nær den nåværende basilikaen. Den imponerende korsfarerbygningen motsto ikke lenge slutten på det latinske kongedømmet Jerusalem. Etter Muslimenes tilbakekomst forfalt den i ruin, og den største bekymring gjaldt mot Nattverdssalen, ikke Mariahelligdommen.

I 1898 donerte den osmanske sultanen Abdul Hamid II grunnen for Marias innsovnelse til den tyske keiser Wilhelm II, som tidlig på 1900-tallet lot kirken bygge av arkitekten Heinrich Renard. Den ble innviet i 1910, og har siden 1957 hatt rang om Basilica minor. Den ble inspirert og reist etter modell fra den karolingiske katedralen i Aachen og er i benediktinernes eie. Deres kloster i Jerusalem er knyttet til denne kirken.

I kirkens sirkulære krypt er det en skulptur i tre og elfenben som viser den sovende Jomfru Maria.

Siden Sion det er et av de helligste steder for jødene, er tilstedeværelsen av en helligdom dedikert til noe som er fremmed for det jødiske folks Jahve, sett på av noen av dem som krenkende.[1]

Referanser
----------
**Ignatius Joseph III Younan**, hvis egentlige navn er **Joseph F. Younan** (født 15. november 1944 i Hassakeh i Syria) er den syrisk-katolske patriark av Antiokia og leder av den syrisk-katolske kirke, som er forent med Roma og har hovedsete i Beirut i Libanon.
Innholdsfortegnelse

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Joseph F. Younan, et av ni søsken, studerte ved det franske benediktinerseminaret *St. Ephrem-St. Benoît* i al-Charfet i Libanon. Deretter studerte han teologi og filosofi ved Collegio di Propaganda Fide i Roma og ved Det pavelige universitet Urbaniana i Roma. 

### Prest

Joseph F. Younan ble viet til prest 12. september 1971 og var da lærer ved seminaret i al-Charfet. Senere ble også rektor ved seminaret. Fra 1973 til 1980 var han leder for katekismeavdelingen i hjemmebispedømmet Hassakeh, og fra 1980 var han sogneprest ved Bebudelsesbasilikaen i Beirut.

I 1986 etablerte han den syriske katolske menighet i storbyområdet New York (New York City, og New Jersey). 

### Biskop av Our Lady of Deliverance i Newark

I 1995 utnevnte pave Johannes Paul II ham til den første biskop av det syrisk-katolske eparki *Our Lady of Deliverance of Newark*. Mar Ignatius Antoine II Hayek, patriark av den syrisk-katolske kirke av Antiokia, bispeviet ham i Basilikaen St. Peter og Paul i den syriske byen Qamishli den 7. januar 1996; medkonsekratorer var Eustathe Joseph Mounayer, erkebiskop av Damaskus, og Denys Raboula Antoine Beylouni, erkebiskop av Aleppo i Syria.

I tillegg til arabisk og arameisk snakker han også tyrkisk, engelsk, fransk, italiensk, latin og tysk.

### Patriark

Den 21. januar 2009 ble han nominert av den syrisk-katolske biskopssynode til å etterfølgeren til Mar Ignatius Pierre VIII Abdel-Ahad som patriark. 

DEn 23. januar 2009 gjennomførte han sitt første besøk hos pave Benedikt XVI.

I august 2017 klaget han over at Vesten hadde «forrådt» de kristne minoriteter i Midtøsten.[2]
**François Jacques Xavier d'Aubert** (1727–1793) var en franskmann som ble offiser i Danmark-Norge. 

Han fødtes i Frankrike og nedstammet fra en lothringsk slekt som ble adlet i 1612. Han hadde vært lærer ved artillerihøyskolene i Metz og Strasbourg, men ble i 1751 nødt til emigrere på grunn av en duell. Året etter kom han i dansk tjeneste som surnumerær løytnant med kapteins karakter, mens han i 1755 ble virkelig løytnant. På en permisjonsreise i utlandet, hadde han det uhell å stikke en postillon ned, hvorfor han ikke våget å vende tilbake til Danmark. I stedet gikk han i østerriksk krigstjeneste i Syvårskrigen. 
Han vendte dog senere tilbake, og etter et kortere opphold i arresten, ble han pardonnert og sendt til arméen. Han steg etterfølgende i gradene, i 1777 var han oberst og kommandør for Artillerikorpset. I 1765 var Aubert ansvarlig for anleggelsen av Faste Batteri på Amager utenfor København.

I 1776 ble han naturalisert som adelsmann. I 1787 karakterisert generalmajor og året etter kommandant på Kronborg. I denne stilling døde d'Aubert i 1793. 

Han hadde giftet seg i 1767 med Juliane Bang (1748–1834), hvormed han fikk sønnene Benoni og Jacques d'Aubert, som også var officerer.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «d’Aubert, Francis Jacques Xavier (Dansk biografisk Lexikon / I. Bind. Aaberg - Beaumelle)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. mars 2023.
**Christina Hansadotter (Brask)**, eller *Christin Hansadotter* (født 1459, død 12. mars 1520) var en svensk birgittinernonne, forfatter og oversetter.

Biografi
--------

Christina Hansadotter inntrådte som nonne i Vadstena kloster, tilhørende birgittinerordenen, i 1473.

Mange av nonnene er drev med kopiering og oversettelse av bøker. Christina Hansadotter forfattet sammen med sin medsøster Katarina, eller *Kadrin*, (død 1519), datter til Jöns Gudmunsson, boken *Gudelika Snillis Väckiare*, som ble utgitt tidlig på 1500-tallet. Søster Kadrin skrev første del, og søster Christina den andre delen. De turde ha vært Sveriges kanskje første kvinnelige forfattere. Hun tros også å ha foretatt oversettelse av et *Antiphonarium* til abbedissen Margareta Clausdotter, *Speculum Virginum* samt *Christina Hansdotters bönbok*.

Bibliografi
-----------

* *Gudelika Snillis Väckiare*
* *Antiphonarium*
* *Speculum Virginum*
* *Christina Hansdotters bönbok*

Kilder
------

* 
* 
* Berömda nunnor i Vadstenas historia i Wilhelmina Stålberg, *Anteckningar om svenska qvinnor* (1864)
* 
* Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
* Vadstena klosters minnesbok [microform Diarium vazstenense (1918)]
**Francis Bible Schulte** (født 23. desember 1926 i Philadelphia i Pennsylvania i USA, død 17. januar 2016 i Philadelphia [1]) var en amerikansk katgolsk geistlig og erkebiskop av New Orleans.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Francis Schulte begynte på *St. Charles Seminary* i Overbrook etter å ha gått på *Norwood Academy* og *Saint Joseph School*. Senere mottok han sin bachelorgrad i statsvitenskap fra University of Pennsylvania og offentlig administrasjon fra *Harvard University Graduate School of Education*. 

### Prest

Den 10. mai 1952 ble han presteviet for erkebispedømmet Philadelphia. Etter å ha arbeidet som lærer ved katolske skoler i Philadelphia, var han engasjert i administrasjonen av bispedømmets katolske skoler fra 1960 til 1980; dette var det nest største katolske skolesystemet i USA med over 300 institusjoner og nesten 200.000 elever. 

### Hjelpebiskop i Philadelphia

Den 27. juni 1981 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Afufenia* og hjelpebiskop i Philadelphia. Han ble bispeviet den 12. august 1981 av erkebiskopen av Philadelphia, kardinal John Joseph Krol; medkonsekratorer var John Joseph Graham og Martin Nicholas Lohmuller, begge hjelpebiskoper i Philadelphia. Samme år utnevnte kardinal Krol ham til generalvikar.

### Biskop av Wheeling-Charleston

Den 4. juni 1985 utnevnte Johannes Paul II ham til biskop av Wheeling-Charleston.

### Erkebiskop av New Orleans

Den 6. desember 1988 utnevnte paven ham til erkebiskop av New Orleans. Den seremonielle innsettelse i New Orleans fant sted 14. februar 1989. 

Den 3. januar 2002 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersrelaterte fratreden.

Schulte var involvert i en rekke organisasjoner og kontorer med fokus på utdanning. Han mottok syv æresdoktorgrader, blant annet fra Villanova University og *LaSalle College*.[2]