recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Et brockenspekter («blokksbergspøkelse»), et optisk fenomen som oppstår når en har sola i ryggen og skyggen treffer tåke eller skyer som ligger lavere enn betrakteren. Ofte dannes et glorieformet og regnbuefarget spektrumomkring betraktningspunktet. 
Et **Brockenspekter** (tysk *Brockengespenst*), også kalt **Brockenspøkelse** er ens forstørrede og forvrengte skygge kastet mot tåke eller skyer når man har solen i ryggen. Det optiske fenomenet kan oppstå på en hvilken som helst tåkelagt fjellside eller skybanke, og kan også observeres fra fly. Siden Brocken, en fjelltopp i Harz-fjellene i Tyskland, så ofte er tåkelagt, og samtidig er lett tilgjengelig, oppstår fenomenet ofte der, og det er derfra fenomenet har fått navnet sitt. Brockenspekteret ble observert og beskrevet av Johann Silberschlag i 1780, og har siden ofte blitt gjengitt i litteratur om regionen. Brocken blir for øvrig også kalt Blocksberg, et fjellnavn som i nordeuropeisk folketro særlig blir knyttet til stedet for «heksesabbater», det vil si der heksene feirer Valborgsnatta med djevelen. 

Et spekter av et fly.
Brockenspekter dannet ved å stå foran det ene frontlyset på en bil en tåkefull kveld.
Spekteret opptrer når solen skinner bak en fjellklatrer som ser ned fra en fjelltopp inn i et tåkehav. Lyset projiserer klatrerens skygge framover inn igjennom tåken, og ofte i en merkelig triangulær form på grunn av perspektivet. Den tilsynelatende forstørrelsen av skyggen er en optisk illusjon som oppstår når den som observerer fenomenet anslår at skyggen i relativt nære tåkedotter er like langt unna som landemerker man kan skimte igjennom tåken, eller når det ikke er noen landemerker i nærheten som lar en anslå avstanden til skyggen. Skyggen vil også kastes mot vanndråper i forskjellige avstander fra øyet, noe som også vil være med på å forvirre dybdesynet. Skyggen kan se ut som om den beveger seg på grunn av bevegelser i skylaget den kastes mot, og variasjoner i tettheten innad i skyene.

Skyggefigurens hode er ofte omgitt av en lysende glorie, ringer av farget lys som oppstår når solen skinner på likt formede vanndråper. Effekten oppstår på grunn av diffraksjonen av synlig lys.

Se også
-------

* Diffraksjon
* Regnbue

Kilder
------

* Shenstone, A. G. «The Brocken Spectre», *Science*, Volume 119, Issue 3094, pp. 511-512
* Goodrich, Samuel Griswold. *Peter Parley's wonders of the sea and sky.* (1851)
* Minnaert M. The Nature of Light and Colour in the Open Air (Dover Books on Earth Sciences) (1954) (Paperback)
* Greenler, R, «Rainbows, halos, and glories», (Cambridge University Press), (1980).
* Dunlop, Storm (2002). *The Weather Identification Handbook*. Harper Collins UK. s. 141. ISBN 1-58574-857-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brocken spectres – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* "What are Brocken Spectres and How Do They Form?", en artikkel fra Online Fellwalking Club

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
***Euctenia*** er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, brunrøde til svarte snyltebiller. Hannene har buskformede antenner.

Levevis
-------

Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **snyltebiller**, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
					- Underfamilien **Pelecotominae** Seidlitz, 1875
						* Slekten ***Euctenia*** Gerstäcker, 1855
							+ *Euctenia fusca* Lea, 1917
							+ *Euctenia megalops* Lea, 1917
							+ *Euctenia occidentalis* Blackburn, 1899
							+ *Euctenia sericea* Gerstäcker, 1855

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. oktober 2020. Besøkt 24. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. oktober 2020. Besøkt 24. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Euctenia*  Besøkt 29.9. 2023
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
| Aragónoffensiven |
| --- |
| Konflikt: Den spanske borgerkrig |
| Situasjonen i forkant av offensiven. Slaget om Teruel sto om den blå utbuktingen og seieren her ble utgangspunktet for framrykkingen mot kysten |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 7. mars - 19. april 1938 |
| Sted | Aragón i det nordøstlige Spania |
| Resultat | Nasjonalistisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Spanias flagg Den spanske republikkDe internasjonale brigadene Internasjonale brigader | Spanias flagg Nasjonalist-Spania\*Requetés RequetésItalias flagg Corpo Truppe VolontarieTysklands flagg Legion Condor |
| Kommandanter og ledere |
| Spanias flagg Vicente Rojo Lluch Spanias flagg Enrique Líster De internasjonale brigadene General Walter Spanias flagg Valentín González | Spanias flagg Fidel Dávila Arrondo Spanias flaggJuan VigónSpanias flagg José SolchagaSpanias flagg José Moscardó Ituarte Spanias flagg Juan Yagüe Spanias flagg José Enrique Varela Spanias flagg Antonio Aranda  Italias flagg Mario Berti |
| Styrker |
| Mer enn 100 000 | 100 000 |
| Tap |
| Meget store tap av personell og materiell | Moderate nasjonalist-tapItalienske tap:731 døde2 481 sårede13 savnede |
|  |

**Aragónoffensiven** var en vellykket offensiv våren 1938 av de nasjonalistiske styrkene i den spanske borgerkrig. Offensiven kom som en oppfølging av seieren i slaget om Teruel, og hadde til hensikt å dele det området som ble kontrollert av republikken i to ved å ta seg videre til Catalonia og middelhavskysten.

Offensiven endte i katastrofe for Den andre spanske republikk, da de nasjonalistiske styrkene slo ut de republikanske styrkene i området og sikret seg under offensiven kontroll over Aragón og deler av Catalonia og deler av kystområdene. Karlistiske styrker tok seg fram til Middelhavet 17. april, og dette medførte at de republikanske styrkene sør for denne delingen ble avskåret fra (de få) militære forsyningene som republikkens styrker fikk via Frankrike over Pyreneene. Slik kunne det øvrige av republikken kun få forsyninger sjøveien, og dette var svært sårbart og viste seg utilstrekkelig.

Etter dette nederlaget søkte den republikanske regjeringen i mai å få til en fredsavtale med Francisco Franco, men han forlangte fullstendig kapitulasjon, og krigen fortsatte. Til tross for at frontavsnittet lå helt åpent, valgte nasjonalistene å ikke gå mot Barcelona og innta hele Catalonia, men gikk i stedet langs kysten i retning av Valencia. Her ble de stoppet etter harde kamper langs byens forsvarslinje, kalt *XYZ-linjen*.

Senere på sommeren gikk da republikkens stryker til den siste motoffensiven, kalt slaget ved Ebro, som imidlertid endte med nederlag, og borgerkrigen gikk etter dette mot slutten.

Litteratur
----------

* Beevor, Antony. *The Battle for Spain. The Spanish Civil War 1936-1939*. Penguin Books. London. 2006
Jernbanestasjonen i Haparanda
**Haparanda** (finsk: *Haaparanta*, nordsamisk: *Háhpárándi*) er en by i Norrbottens län i landskapet Norrbotten i Sverige. Den er administrasjonssenter for Haparanda kommune. I 2005 hadde byen 4 778 innbyggere, som i 2010 var økt til 4 856.

Haparanda fikk bystatus i 1842. Den ligger ved finske grensen ved Bottenviken og er Sveriges østligste by. Like over grensen, som går i Torneälven, ligger den finske byen Torneå (finsk: *Tornio*). De to byene på hver side av riksgrensen anses ofte som en sammenvokst by, og omtales gjerne som Haparanda-Tornio (Tornio-Haparanda).

Haparandabanan knytter Haparanda til det svenske og det finske jernbanenettet. I 2000 ble persontrafikken lagt ned på banen og i dag er det kun godstrafikk på strekninga.

Mellom Haparanda og Torneå bysenter avviker riksgrensen fra Torneälvens hovedløp, og går i et gammelt biløp til elven. Den største delen av Haparanda by ligger lenger sør, nærmere utløpet av Torneälven i Bottenviken.

Ikea
----

I 2005 ble det klart at Ikea skulle etablere seg i Haparanda. Det er det nordligste Ikea i verden, og det 16:e i Sverige. Varehuset ble kalt *Ikea Haparanda-Tornio,* "verldens mest internationelle Ikea".

Ikeavaruhuset er på 24 500 kvadratmeter (et normalstort Ikeavarehus) og det finnes også ytterligere shoppingyte i området. Det bor cirka 500. 000 personer nær byen (en radius på 14 mil). Styret i Ikea ville egentlig ikke bygge siden de har en regel at det skal være 300.000 innbyggere innen 10 mils radie (flere av de større byene ligger lenger unna), og dessuten er transportene kostbare så langt nord. Men folket i denne regionen er vant ved lange avstand og besluttet å etablere ble gjort av Ingvar Kamprad personlig. EU:s momsunion har gjort etableringen mulig. Før den måtte man betale moms på varer verdt et par tusen når man passerte grensen.

Idrettsforeningar
-----------------

* Haparanda golfklubb
* Haparanda SKT
* Haparanda-Torneå PV
* Haparanda FF
* Haparanda HF

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 23. april 2016.
3. ↑  *Norrbottens Kuriren* 15 november 2006: «Personkemin bakom Ikeas etablering»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haparanda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Haparanda kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Haparanda **·** Karungi **·** Marielund **·** Nikkala **·** Seskarö |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Den mytologiske jadekaninen som lager livseliksir på månen (kinesisk mytologi).
**Livseliksir**, eller **eliksiret for udødelighet** er en mytisk trylledrikk som sikrer den som drikker den evig liv eller evig ungdom. Av og til krever myten at den drikkes fra et særskilt beger. Eliksiret skal ifølge noen versjoner også være i stand til å skape liv. I vesten er mytene gjerne avleggere av myter knyttet til Tot eller Hermes Trismegistus, som begge skal ha drukket «de hvite dråper» (flytende gull) og vunnet udødelighet, og forestillingen finnes også i en av Nag Hammadi-tekstene.Alkymister i forskjellige kulturer og til forskjellige tider har forsøkt å finne resepten til livseliksiret. 

Ordet *eliksir* kommer fra arabisk «Al-Iksir».

Historie
--------

### Kina

Xu Fus første reise til «De udødeliges fjell».
I det gamle Kina lette forskjellige keisere etter livseliksiret. Qin-dynastiets keiser Qin Shi Huang sendte den daoistiske alkymisten Xu Fu med 500 unge menn og 500 unge kvinner til Østerhavet for å finne eliksiret, men han vendte aldri tilbake (legenden vil at de i stedet oppdaget Japan). 

Oldtidens kinesere trodde at bestandige verdifulle substanser som jade, sinober eller hematitt ville overføre noe av sin bestandighet til den person som måtte ha konsumert dem. Gull ble betraktet som særlig potent, ettersom det var et kostbart metall som ikke muister sin glans. Tanken om drikkbart gull kan spores til siste del av 300-tallet før Kristus i Kina. Kinas mest kjente alkymistiske verk, *Danjing yaojue* (c. 581 — c. 682 e.Kr.), drøfter i detalj bryggingen av livseliksirer (blant annet kvikksølv, sulfur, kvikksølv- og arsenikksalter).

Mange av stoffene som ble nevnt var langt fra livsforlengende; de var snarere aktivt giftige. Jiajing-keiseren (Ming-dynastiet) døde etter å ha inn tatt en dødelig dose av kvikksølv i et livseliksir hans alkymister hadde brygget. Historikeren Joseph Needham har utarbeidet en liste over kinesiske keisere hvis død sannsynligvis skyldes eliksirforgiftning.

### India

Livseliksiret amrita, som sikhene kaller «Amrit, udødelighetsnektaret» (Amrit Sanskar), beskrives i gamle hinduskrifter. Den som konsumerer bare det minste av *amrita* vinner evig liv. 

Omfattende legender om guder og demoner forteller om hvordan gudene ved hjelp av fjellene og en vasukislange satte i gang de prosesser i havene som frembragte livseliksiret.

### Europa

*Dell' elixir vitae*, 1624 
Comte de St. Germain, en andelsmann på 1700-tallet, skal ifølge legendene ha eid et mange hundre år gammelt livseliksir. Mange europeiske resepter spesifiserer at eliksiret burde oppbevares i klokker for at dets virkning skulle strykes. Også franskmannen Nicolas Flamel ble tilskrevet æren for å ha utviklet et livseleksir.

Referanser
----------

1. ↑   John D. Turner (overs.): The Interpretation of Knowledge. Lest 4. mai 2006.
2. ↑  Medieval Science, Technology And Medicine: An Encyclopedia, A Glick, T.F. A Livesey, S.J. Wallis, F. Routledge, s. 20 2005
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Line Kysnes Vennesland** (født 1985 i Evje og Hornnes) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet. Hun ble innvalgt i Aust-Agder fylkesting i 2007, og er siden 2003 medlem av kommunestyret i Evje og Hornnes, hvor hun først satt fire år i helse- og sosialstyret før hun i 2007 gikk inn i plan- og byggingsrådet. Vennesland var Arbeiderpartiets andrekandidat fra Aust-Agder ved stortingsvalget 2009. Dette gav henne posisjonen som første vararepresentant.

Vennesland ble valgt som Arbeiderpartiets første kvinnelige ordførerkandidat i Evje og Hornnes i 2011. Dette gav henne posisjon som gruppeleder og opposisjonsleder i kommunestyret etter valget. Hun er også innvalgt på en ny periode på fylkestinget hvor hun er nestleder i helse- og utdanningskomiteen, samt 1. vara for AP i fylkesutvalget.

Vennesland er utdannet sosionom fra Universitetet i Agder, og er ansatt som barnevernskonsulent ved helse og familieenheten i Evje og Hornnes kommune fra september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Line Vennesland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Line Vennesland hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Line Vennesland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* TV2 – presentasjon av Line Vennesland.
* «Min tur» – Line Venneslands blogg.
* Arendals Tidende[*død lenke*] - «Frukt og politikk til folket», 23, juni 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
AGV toget kjører 200 km/t på den tsjekkiske testbane Velim ved Cerhenice.
Alstom AGV ved Innotrans 2008
**AGV** (av fransk ***Automotrice à Grande Vitesse***, motorvogntog med høy hastighet) er et høyhastighetstog utviklet av Alstom. Det er ment som etterfølger til de populære TGVene. Energiforbruket (ved samme hastighet) er imidlertid 15 % lavere iflg. Alstom. Siden hver vogn har motorer under kupeene, trengs heller ikke et eget lokomotiv. Derfor gir togtypen plass til ca. 9 % flere passasjerer enn TGV. I likhet med TGV har AGV Jakobs-boggier, dvs. at hver boggi er plassert i overgangen mellom to vogner.

Den første AGV-prototypen ble vist 5. februar 1998. AGV leveres i sett med 7 eller 14 motorvogner. Togets kommersielle toppfart er 360 km/t. AGVs første kunde var det italienske togselskap Nuovo Trasporto Viaggiatori (NTV), som har bestilt 25 togsett. NTV regner med å sette togene i drift våren eller forsommeren 2011. 9. februar 2010 begynte uttestingen på høyhastighetslinjen Roma-Napoli, foreløpig med en toppfart på 300 km/t, som er planlagt økt til 330 km/t i løpet av testperioden frem til juni 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Schubert Der neue TGV heißt AGV. Frankfurter Allgemeine Zeitung
2. ↑  Next-generation TGV in the works – French high-speed train – Brief Article
3. ↑  «AGV reaches 300 km/h on Italian tracks». *Railway Gazette International*. 24. mars 2010. Arkivert fra originalen 28. mars 2010. Besøkt 27. mars 2010.
**Bjarne Lindstrøm** (født 3. juni 1942) er en norsk diplomat. Han var bl.a. utenriksråd og Norges ambassadør i London.

Diplomatisk karriere
--------------------

Lindstrøm begynte som assistent og bud i administrasjonsavdelingen i Utenriksdepartementet i 1962. I tiden 1968 til 1970 var han attaché ved Norges ambassade til Nigeria i Lagos. Fra 1970 til 1973 arbeidet han med handelspolitiske spørsmål i Utenriksdepartementet. I tiden 1973 til 1975 var han ambassadesekretær ved ambassaden i Budapest, deretter ved Norges faste delegasjon til FN i New York. Han var byråsjef for FN-kontoret i UD fra 1983 til 1986. Fra 1986 til 1990 var han generalkonsul i Sør-Afrika. Han var ekspedisjonssjef og sjef for UDs admnistrative avdeling fra 1993 til 1996. Lindstrøm var departementets høyeste embetsmann, utenriksråd, i tiden 1996 til 2005. I 2005 til 2010 var han Norges ambassadør i London.

I forbindelse med tsunamikatastrofen i Sørøst-Asia julen 2004 ble Utenriksdepartementet sterkt kritisert av det nedsatte Reinås-utvalget for manglende beredskapsplaner og retningslinjer for håndtering av situasjonen. Utvalget mente at hovedansvaret for denne svikten i første rekke lå hos ledelsen i Utenriksdepartementet.

Utmerkelser
-----------

Lindstrøm er kommandør med stjerne av St. Olavs Orden (1996) og kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2001). Han er også innehaver av storkors (første klasse) av den estiske Terra Mariana-korsets orden og av storkors av Den islandske falkeorden (1997).

Referanser
----------

1. ↑  *Norges statskalender*, 2008.
2. ↑  Falkaordan 1997, Forseti Íslands.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Michael (Mike) John Imber** (født 1940, død 28. april 2011) var en ornitolog og biolog fra New Zealand kjent for sin forskning og ekspertise på sjøfugler, særlig petreller.

Fugleforsker
------------

Imber arbeidet for New Zealand Department of Conservation i 40 år, (inkludert 21 år for departementets forgjenger, The Wildlife Service). Han var ekspert på sjøfugl og vannfugler. Han pensjonerte seg i 2006. Et av hans fremste tidlige forskningsområder var blekksprut som føde for petreller og albatrosser, hvor han benyttet seg av fuglenes oppkast for å identifisere hva de jaktet på. Han reiste også omfattende, blant annet til øyer med kolonier av sjøfugl, foruten også forskningskonferanser rundt om i verden. Foruten øyene rundt New Zealand, besøkte han subantarktiske Prince Edwardøyene i sørlige Indiahavet og Gough-øya i sørlige Atlanterhavet.

Utgivelser
----------

Imber var forfatter av eller medforfatter av mer enn 50 vitenskapelige forskningspublikasjoner og bidro til flere bøker, blant annet *Readers Digest Book of Zealand Birds*, *Handbook of Australian, New Zealand and Antarctic Birds*, og *Checklist of New Zealand Birds*.

Referanser
----------

1. 1 2   hdl.handle.net[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   A study of some effects of increased population density on reproduction in two inbred lines of mice[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Pterodroma Pelagics.

Litteratur
----------

* Cooper, John (2011): «Obituary: Michael John Imber, New Zealand procellariiform seabird researcher». *Accord sur la Conservation des Albatros et des Pétrels* (ACAP).
* «Pterodroma Pelagics». *Kiwi Wildlife Tours*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Ramat Rachel ligger omtrent halvveis mellom Gamlebyen i Jerusalem og Betlehem.
**Ramat Rachel** eller **Ramat Raḥel** (רָמַת רָחֵל) er en kibbutz i det sentrale Israel. Den er en enklave omgitt av Jerusalem bykommune *(municipality)* nær nabolagene Arnona og Talpiot, med utsyn over Betlehem og Rakels grav (som kibbutzen har sitt navn fra), og er som en eksklave del av Mateh Yehuda Regional Council. 

Arkeologer mener at Ramat Rachel i oldtiden til tider overgikk Jerusalem som det sørlige høylandets økomoniske og politiske sentrum.

Selve kibbutzen ble grunnlagt i 1926 av medlemmer av Gdud HaAvoda arbeiderbrigade. Deres mål var å slå seg ned i Jerusalem og finne et levebrød som kroppsarbeidere, i yrker som stenhuggere, tømrere og vognmenn. Etter å ha bodd i en overgangsleir i Jerusalem, slo en gruppe på ti pionerer seg ned i et steinete område på en ås 803 meter over havet, sør for byen. 

Kibbutzen ble ødelagt av araberne i opprørene i 1929. Hundrevis av arabere gikk til angrep på gården og brente den ned til grunnen. Nybyggerne kom tilbake til stedet ett år senere. Under den arabisk-israelske krig i 1948 ble veiforbindelsen mellom Ramat Rachel og Jerusalem brutt. I 1967 ble kibbutzen utsatt for intensiv artilleribombardement fra jordanske stillinger. Etterhvert som Jerusalem vokste sørover, ble kibbutzen helt omringet av bygrensene.

Litteratur
----------

* Yohanan Aharoni: *Excavations at Ramath Raḥel, 1954: Preliminary Report.* I: *Israel Exploration Journal*, 6 1956, s. 102-111, 137-157; tavlene 9-14.21-27.
* Yohanan Aharoni: *Ramat Rahel.* In: *New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land*, 4, Jerusalem 1993, s. 1261–1267.
* Oded Lipschits, Manfred Oeming, Yuval Gadot, Benjamin Arubas: *The 2006 and 2007 Excavation Seasons at Ramat Rahel: Preliminary Report.* I: *IEJ* 59 (2009), s. 1–20 (PDF)

Referanser
----------

1. ↑  Gadot, Yuval (2015). «In the Valley of the King: Jerusalem's Rural Hinterland in the 8th-4th Centuries BCE». *Tel Aviv*. 42 (1): 3–26. doi:10.1179/0334435515Z.00000000043.
2. ↑  «Ramat Rachel». *קיבוץ רמת רחל* **(hebraisk)**. Besøkt 7. februar 2023.
3. ↑  The battle for Ramat Rachel: Southern gateway to Jerusalem Da'at

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Det er norsk tradisjon å pynte med bjørk som fastelavnsris og til feiringa av Norges grunnlovsdag 17. mai. Nyutsprunget løv og hvite stammer har symbolisert blant annet vår og «det unge Norge». Postkortet utgitt til Grunnlovens hundreårsjubileum 1914 viser Eidsvollbygningen omkranset av bjørkerakler, -løv og kvister.
**Bjørkeris** er en bunt kvister fra et bjørketre.

Det har flere bruksområder:

* Som pynt
* Til prylestraff
* I badstue
* Som gulvunderlag i gamme og andre boliger

Galleri
-------

* Finske bjørkeris til bruk i badstue.  Foto: M. NiederdorferFinske bjørkeris til bruk i badstue.  Foto: M. Niederdorfer
* Fastelavnsris.  Foto: MarcusFastelavnsris.  Foto: Marcus
* Johan Scharffenberg får ris av «Mor Norge». Foto: Andreas Bloch i Korsaren 1905Johan Scharffenberg får ris av «Mor Norge». Foto: Andreas Bloch i *Korsaren* 1905

Referanser
----------

1. ↑  Liv Kari Bondevik Tønnessen (1995). *Norsk utdanningshistorie*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 51. ISBN 8200223981.

Eksterne lenker
---------------

* Rising av gåetie (gamme); tronderskbyggeskikk.no
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Nederlands flagg Nederland |
| Friidrett |
|  Handikapp-VM i friidrett |
| Bronse | Christchurch 2011 | T34 - 100 m |
| Bronse | Christchurch 2011 | T34 - 400 m |

**Stefan Rusch** (født 31. mai 1993) er en nederlandsk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han konkurrerer i klassen T34, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Mobre deltok ved VM i friidrett 2011 for handikappede (*IPC Athletics World Championships*) i Christchurch på New Zealand i januar 2011. Der fikk han bronse på 100 og 400 meter, men ble diskvalifisert på 200 meter. På 100 meter løp han på 17,65 i finalen, og ble slått av Sebastien Mobre og Mohamed Hammadi. På 400 meter løp han på 1:02,55, og også her ble han slått av Hammadi og Mobre.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London kom han på 6.-plass på 100 meter, med tiden 16,74 sekunder i finalen, som var ny personlig rekord. På 200 meter kom han på 6.-plass, med tiden 30,63. I innledningsheatet satte han ny personlig rekord, med 30,57.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Results Book from 2011 IPC Athletics World Championships* (PDF), besøkt 29. september 2012

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Stefan Rusch
* London 2012 - Athletics - Men's events (resultater PL 2012)
En **skandale** er en hendelse eller en handling som vekker forargelse eller ubehagelig og pinlig oppsikt, det vil si noe som strider mot den vanlige moral- eller rettsoppfattelsen i et samfunn. Skandalesaker kan være små eller store og av privat eller offentlig karakter. Handlingene dreier seg ofte om makt og personlig vinning, enten de er politisk, økonomisk, sportslig eller seksuelt motivert. Slike saker får som regel alltid store og negative konsekvenser for dem det gjelder. Mange moderne skandalesaker er knyttet til kjendiser.

Ordet skandale kan brukes både om den moralske forargelsen og den vanærende hendelsen, og personer kan derfor både lage, eller gjøre, skandale, og være innblandet i en. Adjektivet skandaløs kan bety «skandalepreget», «skammelig» eller «anstøtelig». Verbet å skandalisere vil si å utsette noen for en skandale og stille dem i et dårlig lys ved å trekke dem inn i den. Ordet kommer fra det franske *scandale* som igjen stammer fra det greske *skandalon*, som betyr «felle» eller «snare».

Omtale av skandalesaker
-----------------------

Mens enkelte skandalesaker kan avsløre viktige misforhold og kriminalitet i samfunnet, berører personlige skandaler vanligvis bare dem som er direkte innblandet eller dem som står nær disse. Likevel er slike hendelser svært populært og kommersielt godt stoff i de fleste massemediene, særlig hvis det gjelder kjente personer, selskaper og organisasjoner. Blader som skriver om sensasjoner og skandaler blant kjendiser, omtales gjerne som skandale- eller sladrepressen eller Den gule pressen. 

Skandalesaker kan oppstå som avsløringer etter undersøkende journalistikk, ved anonyme informasjonslekkasjer eller ved at en varsler eller whistle-blower fremskaffer negativt materiale om en bedrift, institusjon eller gruppe hen er medlem av. Noen skandaler har også vært iscenesatt for å skape oppmerksomhet omkring en sak eller person eller for å skjule eller overdøve et annet forhold.

Relaterte emner
---------------

* Justismord
* Korrupsjon
* Moralsk panikk
* SKUP-prisen
* Sladder
* Ære – skam

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Skandale» i *Ordbog over det danske sprog* (på dansk)
* Oppslagsordet «Skandal» i *Svenska Akademins ordbok* (på svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
Fylkets beliggenhet i Sichuan
**Lushan** (kinesisk: 芦山县; pinyin: *Lúshān Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Ya'an.

Fylket hadde 109 129 innbyggere i 2010.

Jordskjelvet i 2013
-------------------

Fylket var episenter for et kraftig jordskjelv den 20. april 2013. De hardest rammede delene av fylket var de to kommunene Longmen og Qingjin. Skader i fylkets verneområder for pandaer ble ikke registrert.

Kulturminner
------------

Fan Min-Que (fra år 205), og steintavlene (樊敏阙及石刻, *Fán Mǐn què jí shíkè*), Pingxianglou (平襄楼, *Píngxiāng lóu*) og Qinglongtempelets hovedhall (芦山青龙寺大殿, *Lúshān qīnglóng sì dàdiàn*) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Fan Min-stelen har en avrundet topp med et *bas-relief* dragemotiv - en forløper til «to sammenfiltrede drager»-motivet som senere skulle bli så populært, helt inn i Ming- og Qing-dynastienes tid, over tusen år senere. Stelen er den aller eldste bevarte fullstørrelses skilpaddestelen i landet.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Luyang 芦阳镇, Feixianguan 飞仙关镇, Shuangshi 双石镇, Taiping 太平镇, Dachuan 大川镇,

**Kommuner:**

* Siyan 思延乡, Qingjin 清仁乡, Longmen 龙门乡, Baosheng 宝盛乡.

Referanser
----------

1. ↑  «雅安市2010年第六次全国人口普查主要数据公报» **(kinesisk)**. 雅安之窗. 27. mai 2011. Arkivert fra originalen 28. juni 2013. Besøkt 30. april 2013.
2. ↑  Segalen 1995, s. 68–69
3. ↑  Harrist, Robert E. (2008), *The landscape of words: stone inscriptions from early and medieval China*, University of Washington Press, s. 72,   (snippet view only on Google Books)
4. 1 2  Chêng, Tê-kun (1957), *Archaeological studies in Szechwan*, Cambridge University Press, s. 144,  .

Litteratur
----------

* Segalen, Victor (1995), *"Chine. La grande statuaire", and "Les origines de la statuaire en Chine"*, Collections Bouquins, Editions Robert Laffont,   (Posthum publiksjon, baseer på forskning utført 1909-1917)

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Skridskoklubben Trollhättan** også kjent som **SK Trollhättan** er en idrettsforening i Trollhättan, stiftet i 1989 av skøytegruppen i Trollhättans SK. Styreleder siden starten i 1989 og frem til 2012 var Benno Johansson, og fra 2015 er det Christer Lorentzon som er styrets leder. Klubbens trener, Mattias Hadders, er også svensk landslagstrener i hurtigløp på skøyter.

På midten av 1990-tallet var SK Trollhättan en av Sveriges fremste skøyteklubber. Idrettsforeningen tok flere SM-titler og hadde i tillegg mange aktive med i de svenske ungdoms- og juniorlandslagene. Anna Björemark var under flere år en av Sveriges fremste kvinnelige skøyteløpere i hurtigløp.

Etter en periode når man hadde vanskeligere med å rekruttere ungdommer. Har klubben nå gjenopptatt sin plass i Sverige-eliten.
I januar 2011 vant SK Trollhättan SM-gull i lagtempo. I laget gikk David Andersson, Emil Ström og Hampus Larsson. 

I februar 2011 arrangerte idrettsforeningen Ungdoms-SM i Slättbergshallen og ble beste klubb i dette mesterskapet.

Den 19. november 2011 kom David Andersson, SK Trollhättan, på tredjeplass på 3000 meter i verdenscupen for junior, i Bjugn.
David Andersson deltok i Vinter-OL 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Bengt – Årets idrottsledare ser bara framåt» **(svensk)**. 25. januar 2011. Besøkt 15. august 2020.

Kilder
------

* SM-guld i lagtempo for Hampus Larsson[*død lenke*] [død link] Bohusläningen, 17. januar 2011
* David Andersson på prispallen! Svenska Skridskoförbundet
* David trea i världscupen för juniorer[*død lenke*] [død link] ttela, 20 november 2011

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* SK Trollhättan på Olympedia
**Liu Jin** (kinesisk: 劉瑾, pinyin: *Liú Jĭn*, henrettet 1510) var en kinesisk hoffevnukk unden Mingdynastiet. Han stammet fra fylket Xingping i Shaanxi. Liu Jin ble så mektig ved hoffet at han i en periode godt kunne anses som Kinas virkelige hersker.

Liu Jin begynte å komme til makt under Zhengde-keiserens tid. Denne keiseren førte et kostbart hushold som la tunge byrder på folk, og ettersom han foretrakk livet i sorgløs sus og dus, nektet han etterhvert å ta imot sine egne ministre i audiens og leste heller ikke de memoralier som ble fremsendt til ham. Han fremmet evnukkenes sterkere rolle i hoffet. Den sterkeste ble Liu Jin.

Mange av Lius beslutninger ble tatt dårlig imot. Da han oppfordret enker til gjengifte, fikk han mange mot seg, ettersom dette stred mot neokonfucianismens syn.

Det kom til opprør (fyrsten av Anhuas opprør), rettet mot Liu Jin, men det ble slått ned. Men så ble Liu selv anklaget for opprørsplaner. Keiseren ble overbevist om at anklagene var sanne, og beordret Liu torturert til døde, ved de tusen kutts død. Det hevdes at Liu led i to dager før han døde av 300-400 kutt og stikk.

Liu var også meget korrupt, etter det som fortelles. Etter at han ble arrestert ble det i hans residens angivelig funnet 12.057.800 tael (449,750 kg) gull og 259.583.600 tael (9,682,470 kg) sølv. Mengden er så høy at det kan dreie seg om en overdrivelse.

Litteratur
----------

* *The Cambridge History of China, Vol. 7: The Ming Dynasty, 1368-1644*, Part I, "The Prince of Anhua Uprising", av Frederick W. Mote og Denis Twitchett.

Referanser
----------

1. ↑  寡妇再嫁农民减负：中国古代鲜为人知的太监变法 Arkivert 7. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  比部招議/(明)陳璋
3. ↑  辉煌闽台温的陈璋家族 Arkivert 2. mars 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  端巖公年譜/(明)張文麟
5. ↑  Short Biography In Chinese Arkivert 14. mai 2010 hos Wayback Machine.
6. ↑  谈谈中国清朝腐败的深层次原因
7. ↑  吴思. 血酬定律：中国历史中的生存游戏, 第一部分

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
Det tradisjonelle grevskapet Kincardineshire
**Kincardineshire**, også kjent som *County of Kincardine* eller *The Mearns* var et grevskap i Skottland. Det grenset mot Aberdeenshire i nord og vest, og mot Angus i sør. Området er nå et stattholderskap.

Utsyn over Luther Water, sett nedstrøms.
Grevskapet hadde navn etter administrasjonsbyen Kincardine. Mange har feilaktig trodd at det opprinnelige administrasjonsstedet var Kincardine O Neil, men den landsbyen lå i grevskapet Aberdeen. Kincardine opphørte å eksistere i middelalderen, og det eneste synlige spor etter byen er ruinen av festningen Kincardine Castle, rundt 3 km nordøst for Fettercairn. I 1296 skrev kong Johan Balliol et brev om overgivelse fra festningen til Edvard I av England etter kortvarig stridigheter som markerte begynnelsen på den langvarige skotske uavhengighetskrig.

Fra 1600 ble grevskapet administrert fra Stonehavne Tolbooth. Stonehaven ble ny grevskapsby. Den var en av fire *burghs* i Kincardineshire; de andre var Banchory, Inverbervie og Laurencekirk. Grevskapet strakte seg til Hill of Fare nord for elven Dee, men i 1891 ble den kongelige burgh Torry ved sørbredden av Dee lagt inn under Aberdeen. Grevskapet mistet sin administrative status i 1975. Området Nigg i nord ble en del av byen Aberdeen, og det gjenværende ble en del av distriktet Kincardine og Deeside i Grampian. Regionen ble delt inn i enhetlige myndigheter i 1996, og distriktet ble da en del av Aberdeenshire.

Elsick Mounth er en forhistorisk sti eller gangvei som krysset Grampian-fjellene. Den ble nyttet av de kaledonske stammene foruten også av den romerske hæren i deres invasjon av det skotske høylandet.

Referanser
----------

1. ↑  «Fettercairn, Scotland», *Fife*
2. ↑  «John Balliol and Edward I: The subjugation of Scotland», *BBC*
3. ↑  «Temporary Roman Marching Camps: Ythan Wells Roman Camp» Arkivert 10. desember 2007 hos Wayback Machine. *Roman Britain*
4. ↑  Hogan, C. Michael (2005): «Elsick Mounth», *Megalithic Portal*.

Eksterne lenker
---------------

* Historisk kart som viser the Mearns (Kincardineshire)
* Historisk kart som viser the Mearns (Kincardineshire)
* Historisk kart som viser the Mearns (Kincardineshire)
* Historisk kart som viser the Mearns (Kincardineshire)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Gull | London 2012 | BC2, individuelt |
|  World cup |
| Bronse | Belfast 2011 | BC2, individuelt |

**Maciel Sousa Santos** (født 5. september 1985) er en brasiliansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese. 

Per august 2015 er han rangert som nummer 1 i verden i sin klasse av BISFed.

Karrière
--------

Santos fikk bronse i World cup i boccia 2011. Han slo Roberta Connolly 3-1 i bronsefinalen.

I Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han gull individuelt i klassen BC2. Han slo kinesiske Kai Zhong 7-1 i semifinalen og Zhiqiang Yan 8-0 i finalen. I lagkonkurransen ble Brasil slått ut i kvartfinalen, etter tap 11-1 mot Thailand. I Amerikamesterskapet i boccia 2013 vant han BC2 individuelt, etter å ha slått Pablo Cortez 3-2 i finalen, og Brasil vant lagkonkurransen i klasse BC1/2. 

Han kom på 3.-plass i BC2 i Verdensmesterskapet i boccia 2014, og deltok også på Brasils lag som fikk sølv i lagkonkurransen i klassen BC1/2.

Referanser
----------

1. ↑  BISFed - *The BISFed World Ranking as of 12TH August 2015* Arkivert 1. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 13. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Maciel Sousa Santos
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Innen astrofysikk blir betegnelsen **akkresjon** brukt i minst to atskilte prosesser.

Den første og mest vanlige er veksten av et massivt objekt ved gravitasjonell tiltrekking av materie, typisk gassformig materie i en akkresjonsskive. Akkresjonsskiver er vanlige rundt mindre stjerner eller stjernerester i et tett binært system, eller sorte hull i sentrum av spiralgalakser. Noe dynamikk i skivene er nødvendig for at gassen som går i bane kan miste vinkelmomentet og falle ned på det sentrale massive objektet. Av og til kan dette resultere i fusjon på overflaten av stjernen.

Den andre prosessen er noe tilsvarende til den i atmosfærevitenskapen. I tåkehypotesen refererer akkresjon til kollisjon og elektrostatisk tiltrekking av nedkjølt mikroskopisk støv og ispartikler i protoplanetariske skiver og protoplanetsystemer av gasskjemper. Dette fører til slutt til planetesimaler som gravitasjonelt akrerer flere små partikler og andre planetesimaler.

Bruker av begrepet akkresjonsskive for de protoplanetariske skivene fører dermed til forvirring over den planetære akkresjonsprosessen, selv om det i mange tilfeller kan hende at begge akkresjonsprosessene skjer samtidig. T Tauri er et eksempel på dette fenomenet.

Referanser
----------

1. ↑  «Science with the VLTI». European Southern Observatory. 8. august 2008. Besøkt 14. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* «Hvordan dannes stjerner?», artikkel fra Institutt for teoretisk astrofysikk, Universitetet i Oslo

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Pjatigorsk fra Masjukfjellet i 2007
Pjatigorsks byvåpen
**Pjatigorsk** (russisk: Пятиго́рск) er en by i Stavropol kraj i Russland. Den ligger ved elva Podkumok, rundt 150 km sørøst for Stavropol. Innbyggertall: 140 559 (folketelling 2002), 129 500 (folketelling 1989).

Navnet Pjatigorsk betyr «fem fjell» på russisk, og har navnet fra de fem toppene i Besjtau (som også betyr «fem fjell» på de tyrkiske språkene i Kaukasus. Byen ble grunnlagt i 1780, og har vært en kurbadby med mineralvannskilder siden 1803.

Historie
--------

Den første gang mineralkildene blir nevnt i historiske kilder er i opptegnelsene til den arabiske oppdagelsesreisende fra 1300-tallet, Ibn Battuta. Vitenskapelig interesse for dem ble først vist av tsar Peter I, men informasjonen som ble innsamlet på hans ekspedisjon har siden gått tapt. Interessen ble vekket igjen på sluttet av 1700-tallet, da den første russiske bosetningen ble grunnlagt – festningen Konstantinogorskaja, som ble bygget ved Masjukfjellet i 1780.

De verdifulle kaukasiske mineralkildene førte til at det ble bygget et feriested her i 1803, og de første studiene av vannets medisinske egenskaper begynte etter dette. Den 24. april undertegnet Aleksander I et dekret som gjorde mineralvannskildene til statlig eiendom. Mange bosetninger ble dannet ved kildene. Den første bosetningen var Gorjatsjevodsk (nå en del av Pjatigorsk) ved foten av Masjukfjellet, deretter Kislovodsk, Jessentuki og Zjeleznovodsk.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Næringslivet i Pjatigorsk er hovedsakelig orientert mot mineralvannskildene og kurbadene ved dem. Det finnes også en næringsmiddelindustri (et slakteri, et vintapperi, et meieri og et bryggeri), tekstilindustri, en skofabrikk og en teppefabrikk, maskinindustri og metallarbeid, en kjemisk fabrikk og en keramikkfabrikk (TEMP Ceramics) som har spesialisert seg på porselen og keramiske gaveartikler som samovarer, figuriner, vaser og dekorative keramiske veggpaneler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pyatigorsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjonsnettsted om Pjatigorsk (russisk)
* Om Pjatigorsk (engelsk)

| * v
* d
* r
Byer i Stavropol kraj |
| --- |
| Administrativt senter: Stavropol |
| Flagget til Stavropol kraj | Blagodarnyj **·** Budjonnovsk **·** Georgijevsk **·** Ipatovo **·** Izobilnyj **·** Jessentuki **·** Kislovodsk **·** Lermontov **·** Mikhajlovsk **·** Mineralnyje Vody **·** Neftekumsk **·** Nevinnomyssk **·** Novoaleksandrovsk **·** Novopavlovsk **·** Pjatigorsk **·** Svetlograd **·** Zelenokumsk **·** Zjeleznovodsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Syntetiske språk** er i morfologisk typologi språk der syntaktiske forhold i setningen i stor grad uttrykkes gjennom morfologi. I syntetiske språk er ordet en *syntese* ordets betydning og ordets funksjon/rolle i setningen. Ulike former for bøyings- og avledningsmorfemer kan knyttes til en ordstamme, slik at det enkelte ordet kan ha en kompleks oppbygging og inneholde mye informasjon. Et språk som ikke er syntetisk kalles gjerne for analytisk og slike språk uttrykker grammatiske forhold med egne ord (som preposisjoner) og med ordstilling som i mandarin og til dels i engelsk.

I et svakt syntetisk språk som norsk føyes f.eks. bøyningsendelsen *-de* til stammen *lev(e)* for å uttrykke at verbalhandlinga fant sted i fortid. Suffikset *-lig* føyes til stammen *van(e)* for å markere at ordet er et adjektiv.

Syntetiske språk kan rangeres på en skala fra svakt syntetiske (nær analytiske) språk til sterkt syntetiske (polysyntetiske) språk. I et polysyntetisk språk som grønlandsk kan innholdet i en hel setning uttrykkes ved tilføyelser til én enkelt stamme. Blant de amerikanske urbefolkningens språk er det mange polysyntetiske.

Som en grunnregel kan anføres at jo mindre syntetisk et språk er, jo mer avhengig er en av fast ordstilling i setningen. I det svakt syntetiske språket (moderne) norsk er det bare leddrekkefølgen i setningen «Mannen slo kona» som viser hvem som er offer og hvem som er overgriper. I det mer syntetiske norrøne språket er «Maðr sló konu» likeverdig med «Konu sló maðr», fordi bøyningsendelser viser hvilket ledd som er subjekt og hvilket som er objekt i setningen. I moderne norsk er formen av ordet sjelden avhengig av funksjon i setningen og kan stå som forskjellige ledd uten å forandres, mens i norrønt ble ordets funksjon i setningen gjenspeilet i ordets form. Norrønt er derfor et syntetisk språk, mens moderne norsk er svakt syntetisk.

Grønlandsk, tyrkisk og tamil er sterkt syntetiske språk, mens finsk, samisk og ungarsk er noe mindre syntetisk. Vietnamesisk og mandarin er sterkt analytiske språk, engelsk er noe mindre utpreget analytisk. Norsk, urdu, gresk og tysk er midt på skalaen mellom analytisk og syntetisk.

Referanser
----------

1. 1 2  Leitre, Arild (1975). *Språket vårt før og nå*. [Oslo]: Gyldendal. ISBN 8205078068.
2. 1 2  Øzerk, Kamil (1993). *Andrespråksinnlæring: innføring i språkpedagogiske kunnskapsområder, teorier og modeller*. Oslo: Universitetet i Oslo, Pedagogisk forskningsinstitutt.
3. ↑  Kelly, B. Wigglesworth, G. Nordlinger, R. & Blythe, J. (2014). The acquisition of polysynthetic languages. *Language and Linguistics Compass*, 8(2), 51-64.
4. ↑  Mithun, M. (1989). The acquisition of polysynthesis. *Journal of Child Language,* 16(02), 285-312.
5. ↑  Aikhenvald, A. Y. (2007). Typological distinctions in word-formation. *Language typology and syntactic description,* 3, 1-65.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Trollkjerringa Gryla er viktig i islandske førjulstradisjoner. Illustrasjon bygd på den berømte Gryla-tegningen i *Vísnabókin*.
**Grýla** er en trollkjerring fra norrøn folketro.

Den forferdelige trollkjerringa Grýla er en av de eldste skikkelsene i islandsk folketro og spiller i dag en særlig rolle i tida før jul. Hun omtales i skrift allerede på 1100-tallet, men det er noe usikkert hvilken rolle hun spilte da. Grunnen til at hun har gitt navn til den første del av *Sverres saga* er trolig for å antyde noe skremmende og kraftfullt. Seinere i middelalderen omtales hun som den glupske, stygge trollkvinnen hun er kjent som i vår tid. Fra 1600-tallet knyttes hun også opp mot julefeiringa på øya.

Ifølge tradisjonen er Grýla et monster med femten haler, hver hale med hundre sekker og hver sekk med tjue barn som hun skal koke og ete. Hun har vært gift med forskjellige grusomme troll opp gjennom historien, men i dag nevnes oftest den treige Leppalúdi. Grýla har også en stor, svart julekatt, den såkalte jólaköttur. Viktigere er at hun er mor til tretten skremselsvetter eller såkalte julesveiner, kalt jólasveinar på islandsk. Hver jul kommer Gryla ned fra fjellene for å fange uskikkelige småbarn i sekken sin, men samtidig kommer julesvennene med små førjulsgaver til dem som oppfører seg pent de tretten dagene før jul.

Fremdeles er historiene om Grýla, og ikke minst skikken med førjulsgaver, som begynte for alvor rundt forrige århundreskifte, en populær juletradisjon på Island. Islandske barn får i tillegg også gaver på selve julaften.

Grýla finnes også i en mildere variant på Færøyene.

Grýla i Sverres saga
--------------------

Første del av *Sverres saga*, det vil si sagaen om den norske kongen Sverre Sigurdsson (død 1202), har fått navnet Grýla. Navnet betyr opprinnelig «skremsel» eller «trollkjerring» og antyder antakelig noe truende og kraftfullt ved innledninga til sagaen.

Kong Sverres store saga skrevet av den islandske abbeden Karl Jónsson under påsyn av kongen sjøl. Sagaen er dermed blitt et propagandaskrift for kongen. Den inneholder blant annet drømmesyn, taler og beskrivelser av slag, og er den viktigste skriftlige kilden for norsk historie i kong Sverres regjeringstid fra 1177 til 1202. Grýla danner grunnlaget for resten av sagaen og dekker perioden fram til vinteren før slaget på Kalvskinnet i 1179.

Eksterne lenker
---------------

* Om Grýla (på engelsk)
* Islandske juleskikker (på engelsk)
* Grundig om historien bak Grýla (på engelsk)

Portaler: Litteratur | Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Jólasveinn**, flertall **jólasveinar** (julekar), er skremselsvetter i islandsk folketro og er i nær slekt med troll og jotner. Ifølge tradisjonen finnes det i alt tretten *jólasveinar*. Disse heter Stekkjastaur, Giljagaur, Stúfur, Þvörusleikir, Pottaskefill, Askasleikir, Hurðaskellir, Skyrgámur, Bjúgnakrækir, Gluggagægir, Gáttaþefur, Ketkrókur og Kertasníkir. Deres foreldre er trollene Grýla og Leppalúði. Grýla omtales i den norrøne litteraturen allerede på 1100-tallet. De har en katt som kalles for jólaköttur, men denne nevnes ikke før på slutten av 1800-tallet. 

Den gamle julekaren var et ufyselig skikkelse som opprinnelig har hatt den funksjon å skremme barn til lydighet, blant annet ble barn truet med at de ville blitt spist av *julekatten* om de ikke etterkom foreldrenes og de voksnes ønsker. Således skal de islandske julekarene ikke forveksles med den norske julenisse eller folketroens gardvord.

I senere tid har den islandske julekaren, i likhet med den norske nisse, mer eller mindre smeltet sammen med den vennlige julenissen. I motsetning til sin forgjenger som i sin natur var både farlig og til dels pervers, har den moderne *jólasveinn* hvitt skjegg, deler ut gaver og kler seg i rødt. Dette er noe de islandske *jólasveinar* ikke gjorde før i tiden.

13 dager før jul begynner de å komme – én hver dag med noe godt i skoen som skal stå klar i vinduskarmen over natta.

Hvis barna ikke har vært lydig og oppført seg ordentlig, får de en gammel potet i skoen.

Ordet *jólasveinn* brukes først i islandske skrifter fra 1600-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* Vísindavefurinn: Hvað getið þið sagt mér um jólasveina?
* Vísindavefurinn: Í skandínavískri þjóðtrú koma fyrir verur sem kallast nisse eða tomte. Eru til samsvarandi verur í íslenskri þjóðtrú?
* Nöfn jólasveina eftir Árna Björnsson - navna på de islandske julenissene

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |