recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kunstnerens mor Ane Hedvig Brøndum i den blå stue** er et maleri fra 1909 av den danske billedkunstneren Anna Ancher. 

Billedet forestiller kunstnerens mor sittende i en stol med mange puter mens hun leser ved et skrivebord foran vinduet. Etter ektemannens død i 1890 drev hun sammen med sønnen Degn og døtrene døtrene Marie og Hulda Brøndums Hotel i Skagen. Da hun kom opp i 70-årene overlot hun helt hotelldriften til barna, og tilbragte i stedet tiden i den blå stue på hotellet, hvor hun leste bøker og skrev brev.

Anna Ancher har malt flere bilder av sin mor sittende i den blå stue. Disse kjennetegnes ved, at den avbildede personen ikke gjengjelder beskuerens blikk. Sammen med Theodor Philipsen regnes hun som en av de betydeligste, impresjonistiske malere i Danmark.

Proveniens
----------

* Dansk privateie
* Solgt hos Bukowski, København, 22. april 1991
* Solgt hos Bruun Rasmussen Kunstauktioner, Vejle, auksjon 115, 12. august 2008
* Solgt på auksjon hos Bruun Rasmussen, auksjon nr. 825, 28. november 2011. Kjøpt av Ny Carlsbergfondet og skjenket til Statens Museum for Kunst.

Andre bilder fra den blå stue
-----------------------------

* Ane Hedvig Brøndum, 1880Ane Hedvig Brøndum, 1880
* Solskin i den blå stue, 1891*Solskin i den blå stue*, 1891
* Fru Ane Brøndum i den blå stue, 1913*Fru Ane Brøndum i den blå stue*, 1913

Referanser
----------

1. 1 2  *Min mor*, skagensmuseum.dk. Besøkt 30. mai 2016
2. ↑  *The Artist's Mother Ane Hedvig Brøndum in the Blue Room* , europeana.eu. Besøkt 30. mai 2016
3. ↑  *Kunstnerens mor Ane Hedvig Brøndum i den blå stue,*, smj.dk. Besøkt 30. mai 2016

Portaler: Danmark | Kunst
Bjerkelunden
**Bjerkelunden** er navnet på et friområde og et gravfelt fra jernalderen i Mysen, Eidsberg kommune, Østfold.

Stedet ligger på nordsiden av Mysenelva i sørkanten av tettbebyggelsen i Mysen sentrum. Her ligger et gravfelt med i alt 12 gravhauger på en høyderygg mellom to meandre av Mysenelva. Gjennom vestsiden av feltet, mellom haugene, går et dypt hulveispor fra elvebredden opp til platået der haugene ligger. Det har tydeligvis vært et viktig vadested her, og veifaret kan finnes igjen som dype hulveispor lenger sør, i stigningene mot Folkenborg. Gravfeltet i Bjerkelunden er dermed et godt eksempel på hvordan de gravfeltene ligger i nær tilknytning til gamle veifar.

Bjerkelunden er til dels parkmessig behandlet og vedlikeholdes av Eidsberg kommune. Gjennom feltet går Folkestien fra Susebakkefossen til Kloppa ved Mysen stasjon.

Eksterne lenker
---------------

* «Bjerkelunden». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Chu Anping** (kinesisk: 储安平, pinyin: *Chǔ Anpíng*, Wade-Giles: *Ch'u Anp'ing*, født 5. november 1909 i Yixing i provinsen Jiangsu i Kina, sannsynligvis død ved selvmord i 1966) var en kinesisk liberal intellektuell, journalist og redaktør.

Han begynte tidlig i pressen i Shanghai. Under et avbrekk reiste han til England for å samle politiske tekster, og studerte på London School of Economics under Harold Laski.

Han redigerte *Guancha* (观察, Observatøren) under den kinesiske borgerkrig i 1940-årene og i perioden etter 1949 den kommunistiske dagsavisen «for intellektuelle», Guangming Ribao [光明日报]. Han var blant dem som grep ordet med kritiske bemerkninger mot kommunistpartiets politikk under La hundre blomster blomstre-kampanjen i 1957. Etter at han publiserte artikkelen «Hele verden tilhører Partiet» ble han utrensket i 1958 som *anti-parti anti-folk anti-sosialisme bourgeois høyreorientert*. 

Avisartikkelen inneholdt blant annet passasjen:

*Hva er problemets nøkkel? Etter min mening ligger det i tanken om at «Hele verden tilhører Partiet». Jeg mener at det at et parti leder en nasjon ikke er det samme som at partiet eier nasjonen.*
Han ble med dette en av de mest fremtredende ofre for Anti-høyre-kampanjen som fulgte etter Hundre-blomster-kampanjen.

I 1966, ved utbruddet av kulturrevolusjonen, ble Chu brutalt forfulgt, og forsvant etter kort tid. Hva som skjedde er ukjent, og det antas at han begikk selvmord.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, oppført som Anping Chu, Trove person-ID 1395324, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som An Ping Chu, BNF-ID 15856890q[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Anping Chu, FAST-ID 266577, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sitert fra J.A.G. Roberts: *The Complete History of China*, Stroud, 2003, s. 432

Litteratur
----------

* Young-Tsu Wong: «The Fate of Liberalism in Revolutionary China: Chu Anping and His Circle, 1946-1950,» i *Modern China,* Vol. 19, No. 4 (Oct. 1993) , s. 457-490.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
Hespriholmens hovedbrudd sett fra sjøen mot øst
**Hespriholmen** er en holme, eller ei lita øy, i Bømlo kommune i Vestland fylke.

Holmen ligger tre kilometer ut i havet vest for Bømlo, nord for Espevær. Berggrunnen i området tilhører den vestre gneisregionen.

Norges eldste bergindustri
--------------------------

Hespriholmen er bare ca. 15 da og høyeste punkt er på knapt 30 meter. Etter systematisk leting lyktes arkeologer og geologer på 1920-tallet i å finne rester her etter ett stort og to mindre steinbrudd som har vært brukt i steinalderen. Økser av grønnstein herfra er funnet både sør i Rogaland, så langt nord som i Sogn, og en og annen øks er funnet østafjells.

Hovedbruddet fronter havet i vest. Her er det under ekstremt vanskelige forhold hentet ut ca. 350 kubikkmeter grønnstein. Dette åpne bruddet er ca. 30 meter langt og ti meter høyt, med varierende dybde og den eldste delen liggende øverst. Steinbryterne har arbeidet seg nedover fra toppen og ut mot sidene. Veggene er dermed nærmest loddrette, og gulvet nokså flatt. Dette danner en avsats ca. seks meter over dagens havnivå. Man har altså sluttet å hente grønnstein fra Hespriholmen da havet stod ca. seks meter høyere enn det gjør i dag, dvs omkring år 2000 f.Kr. Om en regner med alle tre steinbruddene, er anslagsvis 4-500 kubikkmeter grønnstein fjernet fra holmen, dvs ca. tusen tonn. Disse måtte fraktes i båt til hovedøyen ca. 6 km mot øst. Dykkerundersøkelser tyder på at så mye som 70% av steinfrakten havnet på sjøbunnen.

Store slagmerker tyder på at noe av steinen ble brutt løs med kraftige slag, mens bålrester tyder på at blokker er brent løs. Da må brensel være fraktet ut til holmen. Arbeidet har pågått om sommeren, for en liten skinnbåt kan bare legge til her i godværstider. En skinnbåt kunne neppe frakte mer enn et par hundre kilo stein om gangen. Steinalderfolk andre steder kunne gå alene på jakt etter flint eller skifer til redskaper, men de som hentet grønnstein på Hespriholmen, måtte organisere seg i lag for å bryte løs steinen og deretter frakte den over den farlige havstrekningen som ser ut til å ha slukt de fleste av transportene på vei mot land. Grønnstein var en svært verdifull ressurs for steinalderfolket som bodde i området. På noen av Bømlo-boplassene er det registrert opptil 1.700 avslag av grønnstein pr kvadratmeter blant avfallet. I tillegg ble grønnstein spredt over store deler av landet..Arkeologiske undersøkelser i regi av UiB i 2014 avdekket en verkstedboplass, en knakkeplass, på en strandvoll fra steinalderen i en vik rett inn for Hespriholmen. 

Steinbruddet på Hespriholmen ble brukt i ca. 5.500 år.

Etter steinalderen ble det tatt ut kleberstein i området, men ikke på denne holmen.

Se også
-------

* Norges berggrunn
* Steinverktøy

Referanser
----------

1. ↑  Anders Hagen: *Norges oldtid* (s. 72), forlaget Cappelen, Oslo 1983, ISBN 82-02-09067-9
2. ↑  Anders Hagen: *Norges oldtid* (s. 71-2)
3. ↑  Anders Hagen: *Norges oldtid* (s. 70-3)

Eksterne lenker
---------------

* Arkeologinettstedet «Gamle naboer»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kenan Korkmaz** (født 21. april 1969 i Diyarbakır, Tyrkia) er en tyrkisk filmskaper utdannet ved *Çukurova Üniversitesi* der han også har forelest i filmstudier og fotografi. Hans første spillefilm *Lüks Otel (The Luxury Hotel*)ble tildelt prisen *Golden Orange* i 2011 i kategorien Beste Filmfotograf, og juryens spesialpriser for Beste Film og Beste Musikk ved *International Antalya Golden Orange Film Festival.[]* I 2013 var Korkmaz sjefsfotograf for spillefilmen *Yola Çikmak (Take the Road*)regissert av Evren Erdem. Korkmaz var ansvarlig for manus, regi, fotografi og klipp for spillefilmen *Gittiler 'Sair ve Mechul'* (*Gone 'The Other and the Unknown´*) fra 2014, innspilt i Tyrkia og Sverige.

Filmografi
----------

* *Gittiler 'Sair ve Mechul'* (2014) Spillefilm, 1 time og 37 minutter
* *Yola Çikmak* (2013) Spillefilm, 1 time og 30 minutter (som filmfotograf)
* *Lüks Otel* (2011) Spillefilm, 1 time og 32 minutter

Referanser
----------

1. ↑  «Luks Otel (2011)». Besøkt 13. august 2017.
2. ↑  «Yola Çikmak (2015)». Besøkt 13. august 2017.
3. ↑  «Gittiler 'Sair ve Mechul' (2014)». Besøkt 13. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kenan Korkmaz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kenan Korkmaz på AllMovie Rediger på Wikidata
* (en) *Gittiler 'Sair ve Mechul'* anmeldt av *The Hollywood Reporter*
**Haukelandshallen** ligger i Årstad bydel i Bergen, ikke langt fra Brann Stadion og Nymarksbanene, og er Bergens største håndballarena.

Arkitektur
----------

Bygningen er tegnet av arkitekt Bjørn Simonnæs og oppført mellom 1965 og 1970. Hallen er utført i ubehandlet betong. Materialets skulpturelle og ekspressive kvaliteter kommer tydelig fram bygningseksteriørets futuristiske betongrelieffer. Haukelandshallen ble åpnet i 1970, og er eiet og drevet av Bergen kommune.

Bruk
----

Håndballaget Tertnes idrettslag og basketballaget Ulriken Eagles spiller sine hjemmekamper her. Hallen har holdt flere landskamper i håndball både for herrer og kvinner. Under Håndball-EM 2008 for menn ble noen av gruppespillskampene spilt i Haukelandshallen.

Den blir også brukt til andre idretter som volleyball, kampsport og bueskyting. I tillegg brukes den som gymsal for elever ved Gimle skole.

I 2005 ble hallen renovert og fikk da blant annet nytt parkettgulv. I januar 2008 ble det installert trådløst internett i hallen, blant annet til bruk ved mesterskapsarrangementer, som en av de første hallene i fylket. Dette ble sådan tatt i bruk for arrangør og presse da det ble spilt gruppespillskamper i håndball-EM 2008 for herrer i Haukelandshallen.

I 2009 har det vært arrangert nasjonalt mesterskap i innebandy i G19-klassen i Haukelandshallen. Hallen var også arena for Landsturneringen i sjakk.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Norges Håndballforbunds nettsider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**«Dear Prudence»** er en sang skrevet av John Lennon (men kreditert Lennon/McCartney) som ble fremført og utgitt 22. november 1968 med The Beatles på deres dobbeltalbum *The Beatles* (også kalt *White Album*).

Bakgrunn
--------

Da The Beatles og bekjente av dem var på meditasjonskurs i Rishikesh i India, ble det laget en del sanger, deriblant «Dear Prudence». Sangen handlet om Prudence Anne Villiers Farrow (lillesøsteren til Mia Farrow). Under oppholdet i Rishikesh var det sjelden at Prudence kom ut av sin meditasjons-hytte. Dette varte hele tre uker. Lennon og George Harrison klarte til slutt å overtale henne til å komme ut.

Innspilling
-----------

«Dear Prudence» ble innspilt 28./29./30. august 1968 i Trident Studios i London. Ringo Starr hadde forlatt gruppen midlertidig noen dager i forveien grunnet mistrivsel. Derfor tok Paul McCartney på seg jobben bak trommesettet. På en av innspillingsdagene hadde McCartney besøk av sin fetter John som fikk lov å bidra med kor og håndklapp.

Personell
---------

* John Lennon: elektrisk gitar, tamburin, vokal, kor
* Paul McCartney: trommer, bass, piano, kor, håndklapp
* George Harrison: sologitar, kor, håndklapp
* Mal Evans: kor, håndklapp
* Jackie Lomax: kor, håndklapp
* John McCartney: kor, håndklapp

Annet
-----

John Lennons sønn, Sean Lennon ga ut en coverversjon av «Dear Prudence» i Japan i 1991.

Det norske bandet Prudence tok sitt bandnavn fra nettopp sangen «Dear Prudence».

Referanser
----------

1. ↑  Turner, Steve (2009) *The Stories Behind the Songs 1967 – 1970* Carlton Books Limited ISBN 978-1-847-32268-5
2. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 152
3. ↑  Hoel, Ole Jacob (2011) *Åge – historien om Norges største rocker*. Oslo, Gyldendal ISBN 9788205390959 s. 66
Tysk Bf 110G-4 nattjager ved RAF Museum i London.
**Nattjagere** (også kjent som **allværsjagere**) var spesialiserte jagerfly beregnet for avskjæring av bombefly om natten eller i andre situasjoner med dårlig sikt. 

Bruken av jagerfly til avskjæring av bombefly om natten oppsto under den første verdenskrig. Dette var imidlertid vanlige jagerfly som opererte ved hjelp av lyskastere på bakken. De første spesialdesignede nattjagerne oppsto imidlertid under den andre verdenskrig. Dette var ombygde jagerfly og lette bombefly utstyrt med radar og egnet bestykning.

Bruken av nattjagere fortsatte frem til 1960-tallet, da multi-rolle jagerfly tok over rollen for de til da mer spesialiserte flyene.

Første verdenskrig
------------------

* Sopwith Camel

Andre verdenskrig
-----------------

### Storbritannia

Pre-radar:

* Boulton Paul Defiant

Airborne Intercept (AI) radar:

* Bristol Blenheim
* Bristol Beaufighter (1940)
* de Havilland Mosquito (1942)

### Tyskland

* Dornier Do 217J/217N
* Focke-Wulf Ta 154
* Heinkel He 219
* Junkers Ju 88C, Ju 88G
* Messerschmitt Bf 110F-4, 110G-4
* Messerschmitt Me 262

### Japan

* Nakajima J1N Gekko (月光)

### USA

* Grumman F7F-2N, F7F-3N
* P-38M "Night Lightning"
* Northrop P-61 Black Widow
* Douglas P-70

Etterkrigstiden
---------------

* North American F-82 Twin Mustang
* Lockheed F-94 Starfire
* Avro Arrow
* Convair F-106 Delta Dart
* English Electric Lightning
* Mikoyan-Gurevich MiG-31
* Grumman F-14 Tomcat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
En Jollibee-restaurant i Dumaguete City.
**Jollibee Foods Corporation**, alment kjent som **Jollibee**, er en filippinsk restaurantkjede for fastfood av amerikansk type, men med filippinsk tilsnitt. Den oppstod og har hovedutbredelse på Filippinene. Den serverer burgere, spaghetti, kylling og noen typisk filippinske retter. Kjeden har bred dekning på Filippinene, men er også representert med restauranter i USA, Saudi-Arabia, Folkerepublikken Kina, Hongkong, Vietnam, Malaysia, Indonesia, Dubai og Brunei. Jollibee er også navnet på kjedens maskot, en stor bie i blazer, skjorte og kokkehatt.

Per desember 2007 var Jollibee blitt en av verdens største *fast food*-kjeder med 1.655 restauranter verden over. I mars 2008 hadde JFC 1.466 restauranter bare på Filippinene: Jollibee (627), Chowking (377), Greenwich Pizza (236), Red Ribbon Bakeshop (194), Délifrance (28) og Manong Pepe's (4). 

Per utgangen av september 2008 hadde JFC 1.490 lokale og 228 utenlandske restauranter i sin portefølje.

Jollibees historie går tilbake til stifteren Tony Tan Caktiongs første Jollibee-restaurant i Cubao i Quezon City, som ble åpnet i 1975.

Mat
---

* Frokost med fruktFrokost med frukt
* Pakker med pannekaker og risPakker med pannekaker og ris
* «Jolly Super Meal B» med ris, spaghetti, Burger Steak, Shanghai Rolls med saus, fløteis og colabrus«Jolly Super Meal B» med ris, spaghetti, Burger Steak, Shanghai Rolls med saus, fløteis og colabrus
* Friterte kyllingbiterFriterte kyllingbiter
* FrokostmenyFrokostmeny

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jollibee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**William John Gill** (født 10. september 1843 i Bengaluru i India, død 11. august 1881 ved Kalaat en Naht i Egypt) var en britisk offiser og oppdagelsesreisende. 

Han tjenestegjorde årene 1864–1873 i den britisk-indiske hær som ingeniøroffiser i India, besøkte i 1873 (med Baker Pasha) det nordlige Persia og det russiske grenseområdet, og reiste 1877–1878 gjennom det sørlige Kina i retning fra Shanghai til Bhamo i øvre Burma. 

Ved utbruddet av den anglo-egyptiske krig fikk han i oppdrag å beskytte Suezkanalen mot beduinene. Under denne tjenesten ble han overfalt og drept.

Reiseskildring
--------------

* *The river of Golden Sand : the narrative of a journey through China and Eastern Tibet to Burmah*. 2 bind. 1880.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gold Medal Recipients[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Jomfru Ane Teatret** er et teater i Aalborg. Det ble opprettet i 1967 av en gruppe unge intellektuelle sammen med skuespillere fra Aalborg Teater. Den første scenen var i et av de gamle husene i Jomfru Ane Gade, som snart måtte forlates, da gatens første diskotek ble åpnet i samme bygningen.

Teateret hadde i mange år en omskiftelig tilværelse, blant annet på grunn av et anspent forhold til de lokale makthavere. Siden midten av 80-tallet har det allikevel nytt godt av statens og kommunens anerkjennelse med faste bevillinger og akseptable fysiske omgivelser.

Blant teaterets personligheter kan nevnes Klaus Hoffmeyer, Mogens Pedersen, Jens Okking, Knud Ditthmer, Niels Andersen, Claus Flygare, Rebecca Brüel, Sanne Brüel, Carsten Bang, Morten Suurballe, Elin Andersen, Inge Eilertsen, Henrik Sartou, Bodil Lassen, Lars Bom, Bodil Jørgensen, Jesper Lohmann, Jens Albinus og Bjarne Henriksen.

Michael Mandsdotter er teaterets leder i 2007.  Johannes Andersen er formann for styret.

Teatret flytter sammen med JakoBole Teatret i 2010 til Nordkraft, Aalborg kommunes nye kulturhus overfor Musikkens Hus.

Eksterne lenker
---------------

* Teaterets egen hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon
 |

Portal: Danmark
***Nattens ulver*** (originaltittel: *Du rififi chez les hommes*) er en fransk kriminalfilm fra 1955 av den amerikanske regissøren Jules Dassin.

Om filmen
---------

*Nattens ulver* var den første den amerikanske regissøren Jules Dassin produserte i Frankrike, etter at han hadde blitt offer for Hollywoods svartelisting av kommunist-sympatisører. Filmen gav opphav til en ny undersjanger av krim, **kuppfilmen**, (på engelsk kalt heist movie), hvor en liga forbereder og gjennomfører en forbrytelse - et tyveri, ran, eller bedrageri, som skal gjøre dem rike.

Handling
--------

Tony, en kriminell som har sonet fem års fengsel for juvel-tyveri, og har nylig blitt sluppet løs. Vennen Jo foreslår ett nytt ran, sammen med vennen Mario, angående en gullsmed. Men Tony avviser forslaget. Deretter får han vite fra hans tidligere kjæreste, Mado, som nå arbeider for nattklubb-eier Pierre Grutter. Men Tony ombestemmer seg snart angående ranet. Han godtar, under forutsetning av at de også skal rane butikkens safe. Mario foreslår at de bruker den italienske César, til å bryte løs safen. De utarbeider en genial plan for å bryte seg inn i butikken, og deaktivere det sofistikerte alarmsystemet.

Innbruddet går helt etter planen, og de kriminelle ser ut til å slippe unna uten å etterlate seg noen spor. Men uten de andres viten, tar César også en diamant-ring for kjæresten sin Viviane. Tyveriet forårsaker også overskrifter i avisene, og de kriminelle planlegger å selge byttet gjennom en kontakt de kjenner i London. Men gjengen får snart problemer når Grutter oppdager hva de hadde gjort, og forsøker å skaffe seg byttet selv.

Medvirkende
-----------

* Jean Servais – Tony le Stéphanois
* Carl Möhner – Jo le Suedois
* Robert Manuel – Mario Ferrati
* Jules Dassin – Cesar le Milanais (under pseudonymet Perlo Vita)
* Magali Noël - Viviane
* Claude Sylvain - Ida
* Pierre Grasset – Louis Grutter
* Marcel Lupovici - Pierre Grutter
* Robert Hossein - Rémy Grutter:
* Marie Sabouret – Mado

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nattens ulver* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Nattens ulver* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Nattens ulver* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Nattens ulver* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Nattens ulver* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Nattens ulver* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Nattens ulver* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Nattens ulver* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Nattens ulver* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Nattens ulver* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jomaforekomsten** er et nedlagt dagbrudd som ligger i Nord-Trøndelag lokalisert ved svenskegrensen øst for Røyrvik.

Jomaforekomsten ble oppdaget allerede i 1910, men på grunn av utbruddet av første verdenskrig ble utbyggingen lagt på is. Ironisk nok var det tyskerne som fattet ny interesse for forekomsten under andre verdenskrig, og de foretok også elektromagnetiske målinger for å kartlegge omfanget. Etter krigen ble det fattet nytt initiativ til utvinning. I 1969 godkjente Stortinget planene for en utbygging av anlegget, og i 1972 startet utvinningen. I perioden frem til nedleggelsen 30. mai 1998 ble det totalt hentet ut 11,453 millioner tonn sulfidmalm, ca. halvparten av den anslåtte totale forekomsten på 22 millioner tonn. Av malmen ble det utvunnet 624 000 tonn kobberkonsentrat og 243 000 tonn sinkkonsentrat. Den mest kobberrike malmen utgjorde 6,85 millioner tonn som i gjennomsnitt inneholdt 1,7 % kobber og 1,11 % sink. Malmen hadde også et meget høyt svovelinnhold, men det lyktes aldri å få til en økonomisk lønnsom utvinning av svovel fra bruddet.

Selskapet Grong Gruber A/S stod ansvarlig for virksomheten ved oppstarten i Joma i 1972, men senere overtok finske Outokumpu før det i 1988 igjen ble solgt til Norsulfid som er nåværende eier.

I 1989 ble Hudningsvatnet avdelt på midten og satt under oppsyn av Norsk institutt for vannforskning (NIVA) på grunn av betydelig forurensing etter at alt gruvevann hadde blitt sluppet rett ut i vatnet. Nyere prøver og undersøkelser viser imidlertid at økosystemene er i ferd med å rehabiliteres etter den langvarige forurensingen.

Eksterne lenker
---------------

* NIVA RAPPORT LNR 4871-2004 Kontrollundersøkelser i vassdrag 1970-2003 Norsulfid AS avd. Grong Gruber[*død lenke*]
* Geological survey of Norway: The Ore Database[*død lenke*]
**Petronius Maximus** (latin: *Flavius Anicius Petronius Maximus Augustus*; født ca. 396, død 31. mai 455)  var en romersk keiser i to og en halv måned i 455. Som en rik senator og framstående aristokrat var han medvirkende og ansvarlig i å myrdet den vestromerske magister militum (general) Flavius Aëtius, og deretter den vestromerske keiser Valentinian III.

Maximus skaffet seg keisertronen dagen etter at Valentinian III var blitt drept ved å sikre seg støtte i senatet og ved å bestikke myndighetspersoner ved keiserpalasset. Det østromerske hoffet nektet å anerkjenne ham. Han forsøkte å styrke sin posisjon militært ved å utnevne Avitus som magister militum og sendte ham til Toulouse i Gallia for å skaffe støtte hos vestgoterne. Han styrket ytterligere sin posisjon ved å tvinge Valentinians enke Licinia Eudoxia til å gifte seg med ham. Han opphevet forlovelsen til Eudocia, datteren til sin nye hustru til Hunerik, sønn av vandalkongen Geiserik, og tvang henne isteden til å gifte seg med sin egen sønn Palladius. Dette gjorde både Eudocia og Geiserik rasende. Vandalene begynte forberedelsene for å invadere Italia, og to måneder at Maximus hadde overtatt tronen kom nyheten om at Geiserik seilte mot Italia, og samtidig hadde ikke Avitus kommet med vestgotisk støtte. Maximus flyktet ut av byen, kom fra sitt følge og ble oppdaget av en rasende menneskemengde som steinet ham til døde, mishandlet liket og kastet det i Tiber. Hans sønn ble senere henrettet. Den 2. juni 455, tre dager etter Maximus’ død, ble Roma tatt av vandalene som herjet den i to uker.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Petronius-Maximus, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Jones & Martindale 1992), s. 749
3. ↑   Drinkwater Elton (2002), s. 117–118
4. ↑  Drinkwater Elton (2002), s. 118
5. ↑   Norwich (1990), s. 162
6. ↑   Canduci (2010), s. 161–163
7. ↑   Canduci (2010), s. 161

Litteratur
----------

* Canduci, Alexander (2010): *Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors*. Pier 9. ISBN 978-1-74196-598-8.
* Drinkwater, John; Elton, Hugh (2002): *Fifth-Century Gaul: A Crisis of Identity?* Cambridge, England: Cambridge University Press. ISBN 0-521-52933-6.
* Gibbon, Edward (1776): *Decline and Fall of the Roman Empire*, bind I. OCLC 810900761.
* Jones, Arnold Hugh Martin; Martindale, John Robert (1992): *The Prosopography of the Later Roman Empire*, bind 2. Cambridge, England: Cambridge University Press. ISBN 0-521-20159-4.
* Norwich, John Julius (1990): *Byzantium: The Early Centuries*. Penguin. ISBN 9780140114478.

Eksterne lenker
---------------

* Mathisen, Ralph (1999): «Petronius Maximus (17 March 455 – 22 May 455)», *De Imperatoribus Romanis*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Petronio Franceschini** (1651–1680) var en italiensk cellist og barokk-komponist.

Liv og virke
------------

Petronio Franceschini var sønn av Giacomo Franceschini og Giulia Maffei. Broren, Marcantonio Franceschini, var en kjent maler.

Franceschini studerte først med Lorenzo Perti i hjembyen Bologna, deretter i Roma med Giuseppe Corsi da Celano.

Han vendte tilbake til Bologna og ble *Accademia Filarmonicas* første medlem. I 1673 ble han akademiets leder. Fra 1675 til 1680 var han cellist i kapellet ved San Petronio. Deretter oppholdt han seg i Venezia, der han hadde fått i oppdrag å skrive operaen *Dioniso ovvero La virtù trionfante del vitio*, men døde kort tid etter at første akt var ferdig. Operaen ble fullført av Gian Domenico Partenio. Franceschinis venner bekostet oppføringen av et av Giovanni Legrenzis rekviem i *Santi Giovanni e Paolo* 25. januar 1681.

Franceschini opparbeidet seg hurtig et stort ry på scenemusikkfeltet. Han skrev fire operaer, to oratorier, kirkemusikk, fire kantater og 2 canzonetter, flere triosonater og en sonate for to trompeter, strykere og orgel. Enkelte verk oppføres fremdeles, eksempelvis oratoriet *La vittima generosa* med libretto av B.G. Balbi, uroppført 6. mars 1679 i Bologna og en sonate for to fioliner og generalbass.

I sin *Sonata a 7* var Franceschini en av første som frigjør celloen fra rollen som continuo-instrument. Også i scenemusikken introduserte han innovative ideer.

Franceschini var en dyktig musikkpedagog. Hans mest kjente elever er Giacomo Antonio Perti og Domenico Gabrielli.

Verk
----

* *Oronte de Menfi*, 1676
* *Arsinoe*, 1676
* *Prologo ed Intermedi dell’Arsinoe*, 1677
* *Apollo in Tessaglia*, 1679
* flere kirkemusikalske verk, som messer, motetter, offertorier, salmer, hymner, litanier og annet

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 79625[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Franceschini,\_Petronio, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63r10q4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Rossella Pelagalli: «Petronio Franceschini», treccani.it. *Dizionario Biografico degli Italiani* - Volume 49 (1997).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petronio Franceschini på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Petronio Franceschini på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (de) Liste over sceneverk av Petronio Franceschini på grunnlag av *MGG* på *Operone*
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Petronio Franceschini i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits’ flagg Sveits |
| Snøbrett |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | Lillehammer 2016 | Boardercross |
| Sølv | Lillehammer 2016 | Miksøvelse |
| Snøbrett Junior-VM |
| Bronse | Cardrona 2018 | Boardercross |

**Sophie Hediger** (født 14. desember 1998 i Horgen) er en sveitsisk snøbrettkjører som konkurrerer i boardercross.

Hediger representerte Sveits under Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, hvor hun endte med to sølvmedaljer. Først individuelt – mellom franske Manon Petit og italienske Caterina Carpano, og til slutt med det sveitsiske mikslaget – bestående av snøbrettkjøreren Pascal Bitschnau og freestylekjørerne Talina Gantenbein og Sascha Rüedi.

Hun tok bronsemedalje i boardercross under Junior-VM i freestyle og snøbrett 2018 i Cardrona.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing ble Hediger utslått i åttedelsfinalen individuelt, men kom til B-finalen for mikslag med Kalle Koblet og endte på en 7.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  «Snowboarding - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 19. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sophie Hediger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sophie Hediger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sophie Hediger – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata
***Wolfen*** er en amerikansk skrekk-thriller fra 1981 regissert av Michael Wadleigh. Hovedrollene spilles av Albert Finney, Gregory Hines og Edward James Olmos. Filmen er basert på 1978-romanen *The Wolfen*, skrevet av Whitley Strieber.

Handling
--------

I New York City blir en forretningsmann og flere uteliggere utsatt for bestialske drap som politiet ikke skjønner noe av. Den tvilsomme etterforskeren Dewey (Finney) settes på saken, og etter flere tegn som tyder på at de drepte har blitt angrepet av råvdyr, tilkaller han en ulveekspert. I forbindelse med etterforskningen får han stifte bekjentskap med en indiansk legende kalt "ulve-ånden", som omhandler mennesker som forvandler seg til ulver.

Om filmen
---------

*Wolfen* ble første gang vist under en varulv-festival tidlig på 1980-tallet, sammen med Joe Dantes *The Howling* og John Landis' *En amerikansk varulv i London*. Filmen er den minst kjente av de tre, men har likevel maktet å etablere en liten kult av tilhengere, delvis p.g.a. dens uvanlige behandling av temaet varulver.

Filmen ble ikke vist på kino i Norge, men ble utgitt på video rundt 1984.

I rollene
---------

(utvalg)

* Albert Finney .... Dewey Wilson
* Diane Venora .... Rebecca Neff
* Edward James Olmos .... Eddie Holt
* Gregory Hines .... Whittington
* Tom Noonan .... Ferguson
* Dick O'Neill .... Warren
* Dehl Berti .... Old Indian
* Peter Michael Goetz .... Ross

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wolfen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Wolfen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Wolfen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Wolfen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Wolfen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Wolfen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Wolfen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Wolfen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Wolfen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Wolfen* på Metacritic Rediger på Wikidata
*Fernande* (1910–1917) av Jean Agélou.
**Erotikk** (gresk: ἔρως, *eros*; «begjær») er en kvalitet som fører til seksuelle følelser, men også en filosofisk betraktning vedrørende estetikken for seksuelt begjær, sensualitet og romantisk kjærlighet. Denne kvaliteten kan bli funnet i enhver form for kunst, inkludert maleri, skulptur, fotografi, drama, film, tegninger, musikk eller litteratur. Det kan også bli funnet i reklame. Begrepet erotisk kan også referere til en tilstand av seksuell spenning eller opphisselse, eller forventning om seksuell aktivitet, en pågående seksuell impuls, begjær, eller tankemønster.

Som den franske romanforfatteren Honoré de Balzac pekte på, erotikk er avhengig ikke bare av den enkeltes seksuelle moral, men også kulturen og tidsepoken som den enkelte befinner seg i.

Ordet «erotikk» er avledet fra guden Eros i gresk mytologi, en gresk kjærlighetsguddom. Eros er ett av fire ord på gammelgresk som på norsk kan bli oversatt eller gjengitt som kjærlighet. De andre tre er *storge*, *filia* og *agape*. For antikkens grekere refererte eros til «intim kjærlighet», eller «romantisk kjærlighet»; *storge* til «familiekjærlighet», *filia* til «vennskap» som en form for kjærlighet, og *agape* til en «uselvisk kjærlighet», eller «nestekjærlighet» som det er oversatt til kristne skrifter (fra latin *caritas*, ømhet/kjærlighet).

Se også
-------

* Seksualitet
* Sensualisme
* Erotisk kunst
* Erotisk dans

Referanser
----------

1. 1 2  «Eroticism». *Merriam-Webster*.
2. ↑  Balzac, Honoré de (1826): *The Physiology of Marriage*, engelsk overs. Sharon Marcus (1997), Aphorism XXVI, 65
3. ↑  Grande, L. (1987): «Laws and Attitudes towards Homosexuality from Antiquity to the Modern Era» i: *Ponte* 43:4-5, s. 122-129
4. ↑  Gauthier, Albert (1976): «La sodomie dans le droit canonique medieval» i: L'Erotisme au Moyen Age: Etudes presentees au IIe Colloque de l'Institut d'Etudes Medievales, 3-4 Avril, red. Roy, Bruno (Montreal: Ed. Aurore, 1977), s. 109-122
5. ↑  Lewis, C.S. (1958): «The Four Loves» Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine. (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Petronilla av Aquitaine** (født ca. 1125, død 1193) var datter av Vilhelm X av Aquitaine og Aénor de Châtellerault. Hun var søster av Eleanor av Aquitaine, som var dronning av Frankrike og deretter England. Hun ble varierende kalt for Alix (Aelith på oksitansk) og Petronilla – hun ble referert til som Alix etter hennes ekteskap mens Petronilla synes å ha vært hennes navn i barndommen (hun ble referert til som Petronilla i hennes fars testamente).

Petronilla fulgte sin søster til det franske hoff hvor møtte den godt gifte grev Raoul I av Vermandois, en fetter av hennes svoger Ludvig VII av Frankrike. Han fornektet sin hustru og giftet seg med Petronilla, og de ble deretter bannlyst av paven. Pave Innocent II lovte å løfte bannlysningen, men gikk tilbake på sitt løfte i 1143. Fiendskap og strid spredte seg, og kong Ludvig VII skaffet seg vanære ved å brenne byen Vitry. Til slutt døde paven og hans etterfølger Celestinus II løftet bannlysningen ved kirkerådet i Reims i 1144. Imidlertid ble Petronilla og greve Raoul I skilt i 1151, og han giftet seg på nytt året etter.

Petronilla var et medlem av det franske hoff og var et fast følge med sis søster Eleanora mens hun var fengslet av sin ektemann kong Henrik II i England og Wales. Etter at Henrik II døde ble Eleanora satt fri og Petronilla planla å reise til Frankrike. Nedtegnelser om Petronilla etter 1189 er knappe. Det er antatt at hun fikk en feber på hennes reise fra England og til Frankrike og døde tidlig i 1190 før hun kom til havn. Sammen hadde Raoul I og Petronilla tre barn:

* Elizabeth (1141–1151)
* Isabel Mabile (1143 – 28. mars 1183), gift med greve Filip av Flandern
* Raoul II av Vermandois, greve av Vermandois og Valois (1145–1167), gift med Margaret av Lorraine, senere grevinne av Flandern

I fiksjonen
-----------

* Gregory, Kristiana (2002): *Eleanor Crown Jewel of Aquitaine: France, 1136*. Scholastic Inc. ISBN 0-439-16484-2. Hun er nevnt som Petronilla og stundom som kun Petra i denne fiktive dagboken til hennes søster Eleanora.

Litteratur
----------

* Kerrebrouck, Patrick van (2000): *Les Capétiens 987-1328*.

Portal: Historie
***Lord Chumley*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av James Kirkwood.

Handling
--------

Etter at Gasper La Sage og hans medhjelper, Blink Blunk, blir løslatt fra fengselet legger de planer for et nytt ran. Men opplegget, som krever at La Sage poserer som en velstående gentleman, mislykkes. Blunk blir arrestert, men La Sage går fri. En tid senere reiser La Sage til England hvor han utpresser løytnant Hugh Butterworth, en offiser som unnlot å sende penger beregnet på enken til en med-offiser, og som skylder La Sage penger på grunn av spillegjeld.

Som betaling ønsker La Sage at Hugh skal sørge for at han skal gifte seg med Eleanor - Hughs søster. Hugh forteller imidlertid sin venn Lord Chumley om La Sage. Chumley får også vite mer om La Sages fortid når han overhører Blunk, nå ute av fengsel, true sin tidligere venn. Chumley ønsker å diskreditere La Sage for å få ham av veien, fordi Chumley ønsker å gifte seg med Eleanor selv.

Skuespillere
------------

* Henry B. Walthall som Lord Chumley.
* Lillian Gish som Eleanor Butterworth.
* Charles Hill Mailes som Gaspar La Sage.
* Walter Miller som løytnant Hugh Butterworth.
* Mary Alden som Jessie - Butterworths kjæreste.
* Gus Pixley som Tommy Tucker.
* Helen Hart som Meg McGregor.
* Charles West som en butler.

Referanser
----------

1. ↑  Lord Chumley
2. ↑  Lord Chumley

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lord Chumley* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Lord Chumley* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Lord Chumley* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Dragonite** er en førstegenerasjons Pokémon. Den er av typene Dragon (drage) og Flying (flyger) Pokémon.
Dragonite er en stor (2 – 3.5 meter høy), oransje drage, med runde former, et par små vinger der skulderbladene skulle vært, og et mildt lynne. Den er en av de aller raskeste flygende Pokémon, da det sies at den kan fly jorden rundt på 16 timer. Dette ville gitt den en gjennomsnittsfart på omtrent 2500 km/t, gitt at det er vår jord det snakkes om. Dessverre er den ikke så god til å bremse, og på grunn av den store vekten og farten kan en feilslått landing bety betraktelige skader på omgivelsene. Ikke desto mindre brukes Dragonite mye som postbud. Dragonite er ganske klumsete på bakken, så det at den vanligvis prøver å rette opp skadene den forårsaker, er ikke alltid en god ting. Den er også regnet som en veldig smart Pokémon, og feiltolker sjelden beskjeder.

Dragonite har en mengde spesielle evner, hovedsakelig det at den kan forandre været på alle tenkelige måter. Den kan i tillegg bruke diverse energiangrep, og fremkalle jordskjelv.
Dragonite er sterkest på fysiske angrep, som slag og taklinger, skjønt den kan bruke spesialangrep fra nesten alle elementtyper.

Navnet kommer "dragon", som betyr drage, og enten "knight" (ridder) eller "night" (natt). Navnet kan også komme fra "draconite", som betyr noer slikt som "drakonitt", som var en mytisk dragestein.

Dragonite er nr. 149 i National Dex.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) «Dragonite» på Bulbapedia

Portal: Videospill
*For spillefilmen fra 1994, se The Flintstones (film)*

***Familien Flint*** (engelsk originaltittel *The Flintstones*) er en amerikansk animert komiserie som gikk på ABC fra 1960 til 1966. Serien handler om familien Flint og vennene som lever i en karikert steinalderverden formet som en parodi på et middelklassemiljø i en amerikansk småby. Serien var den første sitcom tegnefilmserien beregnet for et voksent TV-publikum og ble sendt i beste sendetid. Serien ble produsert av Hanna-Barbera Productions (H-B).

Serien handler i hovedsak om Fred Flint og hans kone Wilma. De har den lille datteren Pebbles, samt dinosauren Dino og sabeltannkatten Baby Puss som kjæledyr. Freds beste kamerat er Barney Rubble, som er gift med Betty. De har den lille, men likevel kjempesterke, sønnen Bamm-Bamm og Hoppy (en blanding av kenguru og dinosaur) som kjæledyr. Alle bor i steinalderbyen Bedrock. Serien skildret med humoristiske anakronistiske paralleller til den amerikanske middelklassens forstadsliv.

Serien dannet utgangspunkt for en rekke spinoff-produkter, blant annet 11 TV-serier og en rekke andre TV-specials. I 1994 kom en filmversjon i realfilm med John Goodman i den ledende rollen, og i 2000 kom en oppfølger. Det ble også skapt flere tema-parker.

I Norge ble serien vist første gang på NRK fra 1962 til 1966. Deler av den ble sendt i reprise fra 1969 til 1970. I 1978 sendte de nye episoder (*The Flintstone Comedy Hour*). NRK sendte så hele den originale serien i reprise fra 1986 til 1989, da i helgene som en del av Frokost-TV.

Norske stemmer
--------------

* Ivar Nørve som Fred Flintstone
* Kari-Ann Grønsund som Wilma Flintstone
* Harald Mæle som Barney Rubble
* Unn Vibeke Hol som Betty Rubble
* Øyvind B. Lyse

* Familien Flint-skulpturer i fornøyelsesparken Harikalar Diyari ved Ankara i Tyrkia Foto: 2007Familien Flint-skulpturer i fornøyelsesparken Harikalar Diyari ved Ankara i Tyrkia Foto: 2007
* En utgave av den karakteristiske Familien Flint-bilen i et karnevalsopptog i Weingarten, Württemberg sør i Tyskland Foto: 2011En utgave av den karakteristiske Familien Flint-bilen i et karnevalsopptog i Weingarten, Württemberg sør i Tyskland Foto: 2011
* En kafeteria og bar på Kypros dekorert med effekter fra Familien Flint-universet Foto: 2011En kafeteria og bar på Kypros dekorert med effekter fra Familien Flint-universet Foto: 2011

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten Radio&TV bilag (22.9.1978, s.12)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Familien Flint* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Familien Flint* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Flint* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Flint* på Metacritic Rediger på Wikidata
* *The Flintstones* hos TV.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Jokkmokks «nye» kirke
Veiskilt med svensk og lulesamisk navn
**Jokkmokk** (lulesamisk: *Jåhkåmåhkke* eller *Dálvvadis*) er et tettsted i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Det er Jokkmokk kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 2 786 innbyggere.

Jokkmokk ligger ved E45 straks nord for polarsirkelen. Kommunen er den nest største etter Kiruna kommune. Kommunen grenser mot Norge i vest. 

Jokkmokk er kjent for «Jokkmokks marked», som feiret 400-årsjubileum i 2005, samt for sin rolle som en sentral samisk samlingsplass. I Jokkmokk finnes blant annet fjellmuseet Ájtte, samt flere kunst- og håndverksbutikker. Det er også kjent som et viktig kultursted. Jokkmokk har en stor samisk befolkning.

I Jokkmokk ligger Samernas utbildningscentrum som tidligere ble kalt Samernas folkhögskola.

Jokkmokk har et rikt foreningsliv og idrettsaktivitet i forhold til folketallet.

Navnet Jokkmokk har vært tolket som en forsvenskning av de samiske ordene for «elv» og «krok». Andreleddet kan imidlertid også være avledet av det samiske ordet for «eid». Det alternative lulesamiske navnet Dálvvadis betyr vinterboplass.

Kuriositet
----------

Jokkmokk har gitt opphav til navnet på en fabrikk i Japan, Yoku Moku, som lager svært populære delikatessekaker. Navnet kommer av at eieren, Noriichi Fujinawa, besøkte Jokkmokk og likte «den vakre bygda og den vennlige befolkningen» så godt at han brukte navnet i selskapet sitt.

Plateartisten Jokkmokks-Jokke (Bengt S. Djupbäck, 1915–1998) oppnådde en viss folkelig popularitet i Sverige på 1960- og 1970-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  Ortnamn med lulesamisk stavning, Sametinget i Sverige
3. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 20. april 2016.
4. ↑  Olavi Korhonen: *Ortnamnet Jokkmokk, Jåhkåmåhkke*, Jokkmokks församling 400 år: Jubileumsskrift, 2007, sidene 26–50
5. ↑  Anders Kintel: Lulesamisk-norsk ordbok, Sametinget, 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jokkmokk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Jokkmokk kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Jokkmokk **·** Porjus **·** Vuollerim |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Ove Gude Meidell** (1903–1942) var assistent fra Statens viltundersøkelser. Han var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Meidell måtte avbryte sitt universitetsstudium grunnet sykdom og døde kun 39 år gammel.

Mellom 1929 til 1933 fant han i alt 103 ulike arter: 81 bier samt 22 humler. Svært få nordmenn har vært opptatt av å foreta studier av villbienes levekår, men Meidell var et unntak. Hans omfattende kartleggingsvirksomhet har gitt forskerne meget viktig kunnskap for å forstå hvorledes faunaen er i endring.

De sosiale og solitære biers liv ble gjort til gjenstand for de mest inngående studier, som selv ikke et flerårig sykeleie kunne avbryte.På dødsleiet mottok han gullmedaljen fra Universitetet i Oslo for en avhandling om småfugl i Suldal.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Stinkdyr på Kongsgård", 17. april 1982 s.12.
2. ↑  Nekrolog over Ove Meidell i Norsk entomologisk tidsskrift fra 1943
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Entomologen Ove Gude Meidell", 10. september 1942 s.2.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Gerben Löwik
**Gerben Löwik** (født 29. juni 1977 i Vriezenveen, Overijssel) er siden 2000 en profesjonell nederlandsk landeveissyklist.

Löwik var en god amatør, og etter to anonyme år som profesjonell for Farm Frites og Rabobank gikk han til det lille laget Bankgiroloterij. Her utviklet han seg langsomt til spesialist i både (kortere) flerdagskonkurranser og, takket være en god sprint, endagskonkurranser. Slik vant han i 2003 Ster Elektrotoer og Circuit Franco-Belge (og dessuten en etappe i den konkurransen) og en etappe i Deutschland-Rundfahrt. Et år senere gikk han, og kjernen av laget, over til det belgiske laget Chocolade Jacques. Selv om han mistet klassikerne i forsesongen takket være et fall under Paris-Roubaix, fikk han flere gode plasseringer i endagskonkurranser. Blant disse var en tredjeplass i Kuurne-Brussel-Kuurne og en femteplass i HEW Cyclassics. Löwik vant dessuten Tour de la Région Wallonne.

Fra 2005 av vendte Löwik tilbake til Rabobanklaget. Også denne forsesongen gikk tapt på grunn av en skade, men han ble likevel satt opp for deltagelse i Tour de France for første gang. Etter to uker måtte han bryte konkurransen etter å ha fått den 'tredje ballen'.

I 2006 begynte også Löwiks sesong med uhell, takket være flere fall mistet han alle konkurransene den våren. På høsten kom han sterkt tilbake, han var nær på å vinne konkurranser og greide å hjelpe lagkameratene til seier et par ganger. Som lønn for strevet ble han satt opp for VM, der han var en av de tre beste nederlenderne sammen med Michael Boogerd og Karsten Kroon.

Viktigste seire
---------------

2003
* 2. etappe Deutschland-Rundfahrt
* Ster Elektrotoer, seier
* 1. etappe og seier Circuit Franco-Belge

2004
* Seier Tour de la Région Wallonne

Tour de France
--------------

* 2005 – ikke fullført

Lag
---

|  |  |
| --- | --- |
| 2000 | Farm Frites |
| 2001 | Rabobank |
| 2002 | Bankgiroloterij-Batavus |
| 2003 | Bankgiroloterij |
| 2004 | Chocolade Jacques-Wincor Nixdorf |
| 2005-2008 | Rabobank |
| 2009 | Vacansoleil Pro Cycling Team |
| 2010 | Omega Pharma-Lotto |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gerben Löwik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Gerben Löwik – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Gerben Löwik – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Gerben Löwik – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Gerben Löwik – Cycling Quotient Rediger på Wikidata