recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Simon Vukčević** (født 29. januar 1986 i Titograd, i tidligere Jugoslavia) er en montenegrinsk fotballspiller som for tiden er klubbløs.

Spillerkarriere
---------------

Vukčević begynte karrieren i FK Partizan. Der spilte han lenge med drakt nummer 1, grunnet sin popularitet.

I 2006 meldte han en overraskende overgang til FK Saturn Moskva Oblast i Russland. Grunnet dårlig holdning til trening ble han forvist til reservelaget. Han spilte seg etterhvert til en førstelagsplass igjen, men mistet plassen nok en gang. Og trenerbytte gjorde sitt til at han forsvant til Sporting Lisboa i Portugal.

Han scoret i sin første kamp i Sporting-drakten, og i ligapremieren ble han kåret til banens beste. På banen viste han blendende spill og scoret også viktige mål, men hans prestasjoner utenfor banen gjorde ham ikke til en favoritt hos treneren.

### Blackburn Rovers

Allerede i 2008 meldte Blackburn Rovers og Bolton Wanderers sin interesse for serberen. Det ble ikke noen overgang den gangen, men den 26. august 2011 sikret Steve Kean hans underskrift og han ble Blackburn Rovers spiller.

Han scoret i sin debut fra start i rovers-drakten, i 3-2 seieren mot Leyton Orient i liga-cupen den 20. september 2011. 3 dager tidligere ligadeburte han som innbytter i 4-3 seieren over Arsenal FC hjemme på Ewood Park.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simon Vukčević – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Simon Vukčević – Soccerway Rediger på Wikidata
**Imitatio Christi** (latin for *imitatio*, *imitationis*: etterligning) som betyr «følge Kristus». Begrepet betyr at den troende skal følge Kristi eksempel og dessuten etterligne livet hans som et uttrykk for sin tro. 

Jesus selv talte om at hans disipler måtte følge og dele hans lidelse: *«Deretter sa Jesus til disiplene: «Om noen vil følge etter meg, må han fornekte seg selv og ta sitt kors opp og følge meg.»* (Matt. 16:24). Og *«Igjen talte Jesus til folket og sa: «Jeg er verdens lys. Den som følger meg, skal ikke vandre i mørket, men ha livets lys.»* (Joh. 8:12)

Spesielt innen klosterbevegelsen og pietismen ble dette et ideal. Frans av Assisi er en representant for *Imitatio Christi*. Han forsøkte å opprettholde en livsstil hvor han kopiere Jesus’ liv ved å levde som en fattig tiggermunk. I dag er *Imitatio Christi*, som oppfyllelsen av den radikale kristne imperativ (se eksatologi), mer sjeldent.

Den tysk-nederlandske augustineren og forfatteren Thomas à Kempis skrev boken *De imitatione Christi* (*Om Kristi etterfølgelse*) som ble utgitt anonymt på latin i 1418. Den oppbyggelige andaktsboken ble en av de mest leste kristne, åndelig bøker i sin tid og ble en av de fremste representanter for devotio moderna, en religiøs reformbevegelse på 1300- og 1400-tallet som hadde sin opprinnelse i Nederlandene. Dens mål var inderlig fromhet og aktiv kjærlighet, eksempelvis pleie og omsorg for fattige og syke. Boken betonte individualismen hos kristne og disses mulighet til å finne Kristus gjennom blant annet ydmykhet, nattverden og i et intimt vennskap med Kristus. Boken ble oversatt til en rekke europeiske språk, og den første svenske oversettelsen kom i 1663.

Portaler: Historie | Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Talehandling** kan best beskrives som «når vi sier noe, **gjør** vi noe», slik som når en prest sier *jeg erklærer dere herved for rette ektefolk å være* eller som en handling utført ved hjelp av språket, for eksempel å beskrive noe (*det snør*), stille et spørsmål (*snør det?*), be om noe eller gi en ordre (*kan du sende saltet?*, *slipp våpenet, ellers skyter jeg deg*) eller å gi et løfte (*Jeg lover å gi det tilbake*). Andre vanlige eksempler på talehandlinger er å hilse, å unnskylde (seg) eller å fornærme (noen).

I store deler av lingvistikkens og språkfilosofiens historie har språk primært blitt sett på som en måte å bekrefte fakta, og det har vært tendenser til å ignorere de andre bruksmåtene språket har. Men arbeidet til J. L.Austin førte til at filosofer begynte å bli mer oppmerksomme på hvordan språket brukes i dagligdagse aktiviteter. Hans student John Searle videreutviklet denne tilnærmingen. Det første systematiske arbeidet med talehandlinger ble gjort lenge før, av fenomenologen Adolf Reinach i 1913.

Austin skiller mellom illokusjonære og perlokusjonære talehandlinger. En interessant type talehandling er performativer, altså uttrykk som for eksempel *Jeg utnevner Jon til statsminister*, *Jeg dømmer deg til ti års fengsel* eller *Jeg lover å betale det tilbake*. I disse uttrykkene blir handlingen som setningen beskriver (utnevnelse, dom og løfte) utført ved setningen selv; talehandlingen er den handlingen setningen uttfører. Som en kontrast til dette har vi perlokusjonære handlinger som forårsaker handlinger som ikke er de samme som uttalelsen,

Studiet av talehandlinger utgjør en del av pragmatikk, som igjen er en del av lingvistikken.

I filosofi, særlig i etikk og juridisk filosofi, blir talehandlingsteori relatert til studiet av normer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
Taleggio
Taleggio kittost
Polenta med smeltet taleggio, Bergamo.
**Taleggio** er en italiensk halvmyk kittost laget av kumelk. Den mest opprinnelige produseres i Val Taleggio, en dal i Lombardia. Osten lagres vanligvis i 6-10 uker. Osten har en tynn skorpe og en sterk aroma, men dens smak er forholdsvis mild med en usedvanlig fruktaktig lukt.

Historie
--------

Taleggio og lignende oster har vært kjent siden romertiden, og både Cicero, Cato den eldre og Plinius den eldre nevner den. Osten ble utelukkende produset i Val Taleggio frem til sutten av 1800-årene, hvor en del av produksjonen ble flyttet mer mot sør i Lombardia. Etterhvert produseres taleggio i de lombardiske provinser Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Lecco, Lodi, Milano og Pavia. Den produseres dessuten i naboregionene Piemonte og Veneto, men i så fall kan den ikke selges med den beskyttede betegnelsen DOP, som kun kan brukes om de taleggioer som fremstilles i Lombardia.

Produksjon
----------

Produksjonen finner sted om høst og vinter, når kyrene er trette (italiensk:  *stracche* — osten ble opprinnelig kalt 'stracchino'). Først bringes melk fra melkekalver brakt til fabrikken. Osten blir anbragt på trehyller i kjellerkamre med høy luftfylkighet, eller i grotter på tradisjonelt vis, og vil modne i seks til ti uker. Den vaskes en gang om uken med en saltvannssvamp for å forhindre muggvekst og osten fra å danne en orange eller rosa skorpe.

I dag blir osten fremstilt av både pasteurisert melk og råmelk i fabrikker. Fabrikksfremstilte oster er lysere og mildere. Krydderier, rosiner, nøtter og noen sitroner tilføyes også.

Bruk
----

Osten kan spises revet i bittersalater av radicchio eller rucola og med krydderier og tomater på bruschetta. Den smelter godt og kan brukes i risotto eller på polenta.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2  . Arkivert fra originalen 24. oktober 2019.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  McCalman, Max (2005). *Cheese : a connoisseur's guide to the world's best*. New York: Clarkson Potter. s. 257. ISBN 1400050340.
4. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  Mathieu Lamson Androuet: *Taleggio*, lest 2017-11-20
6. ↑  Fox, Patrick. *Cheese: Chemistry, Physics and Microbiology*. s. 200.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taleggio cheese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Consorzio di Tutela del formaggio Taleggio

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**South African Communist Party (SACP)** er et sørafrikansk kommunistisk parti som ble grunnlagt i 1921 under navnet *Communist Party of South Africa*. SACP er en partner i trepartialliansen som ellers består av ANC og fagforeningsbevegelsen COSATU.

I begynnelsen av partiets historie bestod hele medlemsmassen av en hvit befolkning, men fra 1924 begynte partiet også å organisere svarte arbeidere som sammen tok opp kampen mot arbeidsgivere.
Strategien til partiet ble formulert slik: «Den mest direkte linjen for å nå fram til sosialismen går gjennom massekamp for flertalsstyre.» I 1950 erklærte apartheidregimet CPSA ulovlig etter Suppression of Communism Act nr. 44,
noe som førte til at det ble oppløst og gikk over til å arbeide illegalt. I 1953 relanserte de seg selv med sitt nåværende navn *South African Communist Party* og forkortelsen *SACP*. Partiet ble for øvrig ikke lovlig igjen før i 1990.

Joe Slovo, Chris Hani og Braam Fischer var blant flere prominente ledere i SACP.

Referanser
----------

1. ↑  Nancy Clark, South Africa: The Rise and Fall of Apartheid. Edinburgh 2004: s. 25
2. ↑  Nancy Clark: s. 54
3. ↑  Paul Nugent, Africa since Independence. New York 2004: s. 299
4. ↑  Paul Nugent: s. 430

Litteratur
----------

* Clark, Nancy L. & Worger, William H. (2004). *South Africa: The Rise and Fall of Apartheid*. Edinburgh: Pearson Education Limited. s. 25-26, 54, 89, 116, 156-157. ISBN 0-582-41437-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Nugent, Paul (2004). *Africa since Independence*. New York: Palgrave Macmillian. s. 133–134, 299, 430. ISBN 978-0-333-68273-9.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) South African Communist Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Pabianice slott
**Pabianice** (pabʲa'ɲiʦɛ) er en by i Łódź voivodskap i det sentrale Polen. Den har 71 313 innbyggere (2004)[] og er del av Storbyområdet Łódź. Pabianice er hovedstaden i powiaten med samme navn.

Byen, opprinnelig et tettsted, er kjent siden 1085 og tilhørte hertugene av Masovia. I andre halvdel av 1100-tallet ble den overgitt til domkapittelet i Kraków. Byen fikk større betydning senere i andre halvdel av 1300-tallet, da den ble hovedsetet til forvaltningen av kirkegodset i Masovia. Rundt 1342 fikk Pabianice byrettigheter og sitt våpenskjold.

På 1600-tallet hadde byen 1100 innbyggere. Tallet sank til 300 i første halvdel av 1700-tallet etter Karl XIIs felttog mot Polen. Byen opplevde imidlertid stor vekst etter 1815 i forbindelse med oppbygningen av tekstilindustrien i Kongress-Polen. 

Under andre verdenskrig ble nesten hele den jødiske befolkningen, som i 1939 utgjorde 18 % av byens innbyggere, drept av de tyske nazistene.

Vennskapsbyer
-------------

Gusev, Plauen, Prato, Rokiškis

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 4. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pabianice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Pabianice – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Tore Wilhelm Aas** (født 24. juli 1957) er en norsk komponist, arrangør, produsent og dirigent, som er ansatt som musikkprofessor på NLA i Oslo. Han har jobbet i mange år som plateprodusent for en rekke norske og utenlandske artister. I 1988 startet han Oslo Gospel Choir og har avholdt mange konserter og turnéer med disse i inn- og utland. 

Tore Aas har produsert og komponert i mange år innenfor ulike genre; messer, salmer, gospel, musikaler, popsanger, liturgisk musikk m.m. En av hans mest kjente sanger er julesangen *En stjerne skinner i natt*.

Referanser
----------

1. ↑   www.musik-sammler.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tore W. Aas på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tore W. Aas på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Tore W. Aas på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Presentasjon på Oslo Gospel Choirs nettside


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Svein Tindberg | **Petter Dass-prisen**(2012) | Neste mottaker:Rune Larsen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Rodong Sinmun** (*Arbeidets avis*) er en nordkoreansk dagsavis og det offisielle organet til sentralkomiteen i Koreas arbeiderparti. Avisa er landets største og kom ut første gang 1. november 1945 som **Chongro** (정로; 正路; «riktig vei»). I september 1946 ble avisa gitt dagens navn. Avisa er flittig sitert av nyhetsbyrået Korean Central News Agency (KCNA) og andre internasjonale media, ettersom avisa er ansett som en kilde for landets myndigheters holdninger.

Avisa inneholder normalt seks sider og følger stort sett den samme malen:

* Første side: Omtale av Kim Jong-ils gjøremål, samt en leder.
* Andre side: Opplæring om kommunismen.
* Tredje side: Innenriks, økonomi.
* Fjerde side: Nasjonale og internasjonale nyheter.
* Femte side: Fordømming av Sør-Korea.
* Sjette side: Fordømming av USA og Japan.

Avisa inneholder ikke stoffområder som livsstil, radio og fjernsyn eller underholdning. Rykter vil ha det til at avisa har vel 100 ansatte journalister. Avisa distribueres i hovedsak til organisasjoner som skoler, kollektive gårder og arbeidsplasser, samt til høyere embedsmenn og politikere. Ut over dette finnes avisa som veggavis rundt om å byen, plassert ut i egne stativer.

Referanser
----------

1. ↑  Department Directors Appointed KCNA 28. september 2010

Eksterne lenker
---------------

* (ko-KP) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rodong Sinmun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Rodong Sinmun

Portal: Korea
Bro over Haast River.
**Haastpasset** er et fjellpass i de sørlige alper på Sørøya på New Zealand. Det er oppkalt etter Julius von Haast, en oppdager og geolog på 1800-tallet. Passet ble brukt av maoriene i føreuropeisk tid, men ikke på fast basis.

Det er et av tre pass der bilveier krysser de sørlige alpene. De andre to er Lewispasset og Arthurs pass. I tillegg passerer Homertunnelen under fjellkjeden. Veien gjennom passet ble utvidet fra jordvei til ordentlig vei i 1966 og den ble fullstendig asfaltert i 1995. Tidlig på 1900-tallet ble det vurdert å bygge en jernbanestrekning fra West Coast til Otago over passet. Denne planen ble senere skrinlagt.

Passet ligger 562 meter over havet og ligger mellom Haast River og Makarora River. Det er også det laveste passet over de sørlige alpene. Det finnes ingen bebyggelse på veien fra Haast til Makarora. Veien passerer gjennom områder preget av sydbøk-urskog. Selve passet ligger på grensen til Mount Aspiring nasjonalpark og utgjør grensen mellom Otago og West Coast.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Lytsjakiv kirkegården** (ukrainsk: Личаківський цвинтар / Lytsjakivskyj tsvyntar, engelsk: *Lychakiv Cemetery*) — Statens historiske og kulturelle museum - reservat av nasjonal betydning «Lytsjakiv kirkegården» — er en minnekirkegård i Lviv, Ukraina. På 87 felt med et samlet areal på 42 hektar har det vært mer enn 300 000 begravelser, inkludert mer enn 2000 graver (krypter), og mer enn 500 skulpturer og relieffer er installert på gravene. Kirkegården ble åpnet i 1786 og er en av de eldste eksisterende felleskirkegårdene i Europa og Ukraina.

Folk gravlagt på kirkegården
----------------------------

* Ivan Franko
* Markijan Sjasjkevytsj
* Volodymyr Barvinskyj
* Roman Viktjuk
* Stefan Banach

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lychakiv Cemetery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lychakiv Cemetery – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Lychett Minster** er en liten landsby ved utkanten av byen Poole i det administrative distriktet Purbeck i grevskapet Dorset, England. Landsbyen utgjør sammen med Upton, som ligger like ved, på den andre siden av veien A35 en del av det verdslige sognet Lytchett Minster and Upton. Upton er nå forstad til Poole.

Det er to valgkretser: Lychett Minster og Upton East er det ene mens Lychett Minster og Upton West er det andre. Den samlede befolkningen for de to valgkretsene for 2011 var 7 983.

Første ledd i stedsnavnet kommer fra brytoniske *litchet* i betydningen «grå skog». Andre ledd i landsbyen stedsnavn har navn etter kirken, *minster* (merk, ikke *minister*), som betyr betyr domkirke eller klosterkirke. Kirken har ingen dedikasjon.

Det ligger flere herregårder i Lytchett Minster, hvorav en rommer Lytchett Minster School. 

Lytchett Minster Rugby Club spiller i Hampshire League og i Dorset and Wilts League.

Referanser
----------

1. ↑   *OS Explorer Map OL15 - Purbeck & South Dorset*. Ordnance Survey. 2006. ISBN 978-0-319-23865-3.
2. ↑  «Lytchett Minster & Upton East 2011»
3. ↑   «Lytchett Minster & Upton West 2011»
4. ↑  «Minster» Arkivert 13. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Oxford English Dictionary Online*.

Se også
-------

* Lytchett Matravers

Eksterne lenker
---------------

(en) Lytchett Minster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Lytchett Minster, Dorset OPC
* Lytchett Minster School
* Bowmen of Lytchett Archery Club

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
***Blood Diamond*** er en Oscar-nominert film fra 2006, regissert og produsert av Edward Zwick. Leonardo DiCaprio, Jennifer Connelly og Djimon Hounsou har hovedrollene i filmen. Tittelen refererer til bloddiamanter, som er diamanter gravd ut i krigssoner og solgt for å finansiere konfliktene. Under den 79. Oscar-utdelingen ble filmen nominert til fem Oscar-statuetter, inkludert prisen for «beste mannlige hovedrolle» (Leonardo DiCaprio) og «beste mannlige birolle» (Djimon Hounsou), men vant ingen. Deler av filmen er spilt inn i det sørlige Afrika, bl.a. Mosambiks hovedstad Maputo.

Handling
--------

Filmens handling er satt under borgerkrigen i Sierra Leone, og handler om et land som blir revet i stykker av en kamp mellom parter som er like voldelige og hensynsløse i sin kamp.

Filmen begynner med at Solomon Vandy (Djimon Hounsou) blir kidnappet av Revolutionary United Front (RUF). Han blir separert fra familien og sendt til å arbeide som slave i diamantgruvene under kommando av kaptein Poison (David Harewood). Diamantene slavene utvinner blir brukt av RUF til å kjøpe våpen og finansiere aksjonene deres.

Mens han arbeider i diamantgruvene finner Solomon en stor rosa diamant. Kaptein Poison legger merke til Solomon med diamanten, men i det samme øyeblikket blir gruvene angrepet av tropper fra regjeringen, og Solomon begraver diamanten like før han blir arrestert.

I fengsel møter Solomon Danny Archer (Leonardo DiCaprio), en tidligere soldat i SADF som nå er arrestert for å ha smuglet diamanter. Han smuglet for den sørafrikanske leiesoldaten oberst Coetzee. Archer er desperat etter å finne en måte å betale tilbake Coetzee diamantene han mistet da han ble arrestert. Han overhører Poisons samtale med Solomon om diamanten han fant før han ble arrestert, og Archer legger en plan om hvordan han skal finne steinen. Han tilbyr seg å hjelpe Solomon med å finne tilbake til familien sin i bytte for diamanten.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Leonardo DiCaprio | Danny Archer |
| Djimon Hounsou | Solomon Vandy |
| Jennifer Connelly | Maddy Bowen |
| Michael Sheen | Simmons |
| Arnold Vosloo | Oberst Coetzee |

Se også
-------

* Kimberley-prosessen, en sertifiseringsprosess for diamanters opprinnelse

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Blood Diamond* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Blood Diamond* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Blood Diamond* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Blood Diamond* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Blood Diamond* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Blood Diamond* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Blood Diamond* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Blood Diamond* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Blood Diamond* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Blood Diamond* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

 Wikiquote: Blood Diamond – sitater

* *Blood Diamond* hos Filmweb
* Blood Diamond

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Rodolfo Choperena Irizarri** (født 11. februar 1905 i Mexico by) var en meksikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Choperena vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det meksikanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen. Det var første gang basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen, som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Mexico vant over Italia med 37–17 i kvartfinalen, men tapte semifinalen med 10–25 mot USA, som siden vant finalen. I bronsefinalen møtte de Polen, som Mexico slo med 26–12. Choperena spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i basketball Mexicos flagg Mexico

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rodolfo Choperena – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rodolfo Choperena – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rodolfo Choperena – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Mexicos herrelandslag i basketball under Sommer-OL 1936 |
| --- |
| Basketball | 
* Carlos Borja
* Víctor Borja
* Rodolfo Choperena
* Luis de la Vega
* Raúl Fernández
* Andrés Gómez
* Silvio Hernández
* Francisco Martínez
* Jesús Olmos
* José Pamplona
* Greer Skousen
* Hovedtrener: Alfonso de la Vega

 | Mexicos flagg |
**Religioner i Afrika** er dels tradisjonelle animistiske religioner, og dels resultat av kulturelle utveklingsimpulser. Afrika er et omfattende kontinent, med mange ulike egne tradisjoner, og med ulike tilførte impulser i de ulike delene av kontinentet.

Tradisjonelle religioner
------------------------

Tradisjonelle afrikanske religioner innbefatter et vidt spekter av tradisjonelle trosretninger. Noen av dem er unike for enkelte folkegrupper, mens andre er mer universelle. 

Mange afrikanske kristne og muslimer holder fast ved noen aspekter fra sine tradisjonelle religioner.

Flere afrikanske religiøse tradisjoner, slik som jorubareligionen, ble eksportert til den nye verden som følge av slavehandelen, og finnes nå med nye uttrykk i Brasil og Karibia.

Abrahamittiske religioner
-------------------------

Brorparten av afrikanerne hører til abrahamittiske religioner: jødedom, kristendom og islam. Kristendom og islam er vidt spredt i Afrika. Disse religionene er ofte tilpasset afrikansk kultur og det lokale trossystemet.

Kristendommen har eksistert i Afrika i to årtusener. Den koptiske ortodokse kirke, idag rådende i Egypt, Etiopia og Eritrea, er den eldste kristne tradisjon i Afrika. Misjonsvirksomhet i kolonitiden og senere har lagt et grunnlag for kristendom i Afrika, spesielt i Sentral-, Sør- og Øst-Afrika, og rundt Guineabukta.

Islam har tilhengere over hele Afrika. Det er den dominerende religionen i Nord-Afrika, og er også fremtredende i Vest-Afrika (spesielt rundt Elfenbenskysten, Nord-Ghana, sydvest- og nord-Nigeria, i Nordøst-Afrika og lang kysten av Øst-Afrika.

Det er flere grupper av afrikanske utøvere av jødedom spredt rundt på kontinentet, inkludert Beta Israel i Etiopia, Abayudaya i Uganda, *the House of Israel* i Ghana og Lemba i Sør-Afrika.

Referanser
----------

1. ↑  «The Africanization of Missionary Christianity: History and Typology», Steven Kaplan, Journal of Religion in Africa 16 (3) (1986), 165-186.

Eksterne lenker
---------------

* BBC: The story of Africa; traditional religions
* Afrikaworld.net: African Traditional Religion Arkivert 27. oktober 2019 hos Wayback Machine. omfattende, privatdrevet hjemmeside
* F.B. Welbourn «Atoms and Ancestors» ansett som en klassisk studie

Portal: Afrika

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Matmos** er en elektronisk musikk-duo bestående av **Drew Daniel** og **M.C. Schmidt**. De to er også et par privat. Navnet Matmos er hentet fra filmen Barbarella.

Biografi
--------

Matmos er spesielt kjent for sin kreative sampling, og eksperimenterer med det meste av lyder i sin komposisjon. Albumet *A Chance to Cut Is a Chance to Cure* består hovedsakelig av samplinger av medisinske prosedyrer, slik som plastisk kirurgi og fettsuging, hørselstester og LASIK-inngrep. Sangen *For Felix* fra dette albumet består utelukkende av sampling av Matmos som spiller på buret til deres avdøde kjæledyr-rotte Felix.

Matmos remixet i 1998 Björk-singelen *Alarm Call*, og jobbet senere på albumene *Vespertine* og *Medúlla*, og var også med på hennes *Vespertine*- og *Greatest Hits*-turnéer. Matmos samarbeider ofte med andre musikere på sine egne utgivelser og live-opptredener, blant disse Matthew Herbert, J Lesser, Keith Fullerton Whitman, Maja Ratkje, Richard Devine og Mike Paradinas.

Diskografi
----------

### Album

* 1997 Matmos
* 1998 Quasi-Objects
* 1999 Matmos
* 1999 The West
* 1999 This CD Is Not Nice
* 2000 Full On Night
* 2001 A Chance To Cut Is A Chance To Cure
* 2002 Matmos Live with J Lesser
* 2003 The Civil War
* 2003 Wide Open Spaces
* 2004 Rat Relocation Program
* 2004 The Civil War
* 2006 The Rose Has Teeth In The Mouth Of A Beast
* 2008 Supreme Balloon
* 2013 The Marriage Of True Minds
* 2016 Ultimate Care II
* 2019 Plastic Anniversary
* 2020 The Consuming Flame: Open Exercises in Group Form

### EP-er

* 2001 California Rhinoplasty
* 2001 For Alan Turing
* 2012 The Ganzfeld EP

Referanser
----------

1. ↑  BUTT Magazine
2. ↑  allmusic.com – A Chance to Cut

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Matmos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Matador Records-side

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Matjaž Zupan** (født 27. september 1968) er en slovensk skihopptrener, tidligere skihopper.

Han arbeidet først som assistenttrener for det østerrikske landslaget. Fra sesongen 1999/2000 har han vært trener for det slovenske landslaget. Zupan var aktiv i en årrekke, og oppnådde en andreplass i verdenscuprenn i et skiflygingsrenn i Planica (1988), og var med på å ta sølv med det jugoslaviske laget under OL 1988 i Calgary.

I Zupans tid som trener har de slovenske hopperne oppnådd flere gode resultater, for eksempel gullmedaljen til Rok Benkovič i normalbakken i VM 2005 i Oberstdorf. I det samme mesterskapet tok Slovenia bronse i laghopping i normalbakken. I tillegg kom Peter Žonta på tredjeplass sammenlagt i hoppuka 2003/04. Etter sesongen 2005/06 gikk Zupan av som sjefstrener for det slovenske landslaget, han ble etterfulgt av Vasja Bajc. Zupan trente det tsjekkiske B-laget i to år, inntil det i april 2008 ble klart at Zupan skulle overta etter Bajcs etterfølger Ari-Pekka Nikkola som sjefstrener for Slovenia.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matjaž Zupan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Matjaž Zupan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Matjaž Zupan – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Den gamle Lillebæltsbroen  Foto: Ævar Arnfjörð Bjarmason 
**Lillebæltsbroen** eller **Den gamle Lillebæltsbro** over Lillebælt var den første faste forbindelse mellom Jylland og Fyn. Den kombinerte vei- og jernbanebroen ble dels bygget under den store depresjonen for å holde arbeidsløsheten nede; arbeidet ble startet i 1929 og varte til 1935, og broen ble innviet 14. mai samme år.

Broen er 1 178 meter lang og 20,5 meter bred. Fri seilingshøyde er 33 meter. Broen er utstyrt med 2 jernbanespor og 2 meget smale kjørefelt. Broen erstattet fergeforbindelsen mellom Strib og Fredericia.

Broen ble avlastet i 1970, da den nye Lillebæltsbroen overtok en stor del av veitrafikken.

Det er Banedanmark som står for vedlikehold av broen. De fem brofagene ble malt i perioden 2003–07, sist brofagene hadde blitt malt var i perioden 1966–71.

Eksterne lenker
---------------

* Broen i highways.dk
* Litteraturliste fra Danmarks Vej- og Bromuseum

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND
 |
**Blomstrandøya** er en øy, tidligere halvøy tilhørende Svalbard. Øya ligger nordvest på Svalbard i Kongsfjorden, og rett nord for Ny-Ålesund.

Den hang sammen med resten av Spitsbergen, gjennom Blomstrandbreen; fram til de første årene av 1990-årene. Breens resesjon er blitt tolket som ett klart signal på den globale oppvarmingen. Utviklingen har vært nøye overvåket av det vitenskapelige miljø; både nasjonalt og internasjonalt. Den har et areal på ca. 16,4 km2. Det høyeste punktet, Irgensfjellet; når 385 moh. og ligger nord/nordøst på øya. Blomstrandbreen ligger over sundet i nordøst.

Øya er Svalbards største øy; beliggende i en fjord. Omliggende øyer: i øst Gerdøya og i, nordøst foran brefronten; Tjukkholmen. Øya har ikke lenger noe permanent isdekke. Den har en kompakt og rund form og et tverrsnitt på ca. 5 km.

Sørvest på øya, ved Peirsonhamna; ligger det forlatte gruvesamfunnet Ny-London. Stedet ble etablert; sommeren 1911, for utvinning av marmor av det engelske selskapet; Northern Exploration Company. Grunnet problemer med frostsprengning av blokkene; ble stedet forlatt i 1920. I 1932 kjøpte den norske stat Northern Exploration Companys eiendom for, 100 000 kroner.
Noen bygninger ble flyttet til Ny-Ålesund; som ble etablert ca. 5 km. sør for denne bosettingen, nordøst på Brøggerhalvøya.

Den tidligere halvøya; nåværende øya har fått navnet sitt etter Blomstrandbreen. Breen er for øvrig oppkalt; etter den norske geologen og kjemikeren, Christian Wilhelm Blomstrand (1826–1899).

Referanser
----------

1. ↑  «Bomstrandhalvøya er blitt en øy!». *Svalbardposten*. 5. juli 1991. s. 5.
2. ↑  «Kartlegging i Arktis». *www.arcticsystem.no*. Polarinstituttet. Besøkt 14. august 2017.
3. ↑  «Blomstrandhalvøya». Besøkt 18. september 2017. [*død lenke*]
4. ↑  Rapp, Ole Magnus (24. oktober 2011). «Marmordrømmen som falt i grus». *Aftenposten*. s. 4.

Eksterne lenker
---------------

* Polarinstiuttets stedsnavnsside[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Tillabéri** er en av Nigers sju regioner. Hovedstadet i regionen er byen Tillabéri. Regionen har et areal på 89 623 km². I 2012 hadde regionen 2 722 482 innbyggere. Regionen grenser til Tahoua i vest, mens hovedstadsdistriktet Niamey er en enklave inni Tillabéri. I tillegg grenser Tillabéri til nabolandene Mali, Benin og Burkina Faso.

Tillabéri er delt opp i 6 departmenter:

* Filingue
* Kollo
* Ouallam
* Say
* Téra
* Tillabéri

Jordbruk er viktigste næringsvei i regionen. Det er også en del gruvedrift, hovedsakelig jern og gull.

Regionen (da kalt *departement*) ble opprettet i 1992, da departementet Niamey ble delt opp i ett administrativt separat hovedstadsdistrikt for byen Niamey, mens resten av departementet ble til Tillabéri.

Referanser
----------

1. ↑  *Le Niger en chiffres 2014*, Niamey: Institut National de la Statistique, 2014, s. 22.

| * v
* d
* r
Nigers regioner |
| --- |
| Agadez **·** Diffa **·** Dosso **·** Maradi **·** Niamey (hovedstadsdistrikt) **·** Tahoua **·** Tillabéri **·** Zinder | Nigers flagg |
| ISO 3166-2:NE |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Blood Bowl** er et brettspill for to personer basert på amerikansk fotball, satt i et fantasy-univers. Det er skapt av Jervis Johnson for det britiske miniatyrspill-selskapet Games Workshop. 

Spillet spilles på et brett oppdelt i ruter, og med miniatyrer som spillebrikker. Det meste av spillmekanikken ligner brettspill, mens miniatyrene med sine ferdigheter gir assosiasjoner til typiske miniatyrspill. Det er også klare bånd til rollespill ettersom spillerne på lagene får erfaringspoeng til utvikling av ferdigheter og spesielle evner. 

Spillet er lagt til Games Workshop sitt Warhammer-univers, hvor det også henter de forskjellige lagene fra. Orker, mennesker, alver, dverger, muterte rotter som man kaller Skaven, levende døde og mange flere møtes på banen for å måle krefter. Målet er å score flest touchdowns, men det er ikke grenser for stygge taklinger som spillerne kan benytte seg av. Det er alltids en fordel å sette motstanderens spillere ut av spill, enten ved kritiske skader eller direkte drap, noe dommerne ikke nødvendigvis slår hardt ned på. 

Spillet ble første gang gitt ut i 1987, og den siste utgaven, femte utgave, kom ut 1. august 2005. Tredjeutgaven fikk i 1994 Origins Award-prisen for beste minitayrspillregler.
**Blomstrandbreen** er en 18 km lang isbre på Haakon VII Lands sør- og vestside på Spitsbergen. Blomstrandbreen er en dalbre som strekker seg sørvestover fra Isachsenfonna til sørsiden av H.U. Sverdrupfjella og Mercantonfjellet til Blomstrandhamna, Blomstrandhalvøya og Dyrevika i Kongsfjorden. Underveis tar Blomstrandbreen opp flere sidebreer, hvorav de største er Løvlandbreen, Svansbreen, Rantebreen og Konsulbreen.

Tjukkholmen kom til syne da Blomstrandbreen trakk seg tilbake i mars 2006.

Blomstrandbreen ble undersøkt av Adolf Hoel i 1909 og ble sommeren 1911 traversert av Olaf Holtedahl og hans kompanjonger. Breen er oppkalt etter kjemikeren og geologen Christian Wilhelm Blomstrand (1826-1899).

Referanser
----------

1. ↑  «Et lite stykke nytt Norge». *aftenposten.no*. Aftenposten. 8. januar 2009. Besøkt 7. mars 2013.
2. ↑  Blomstrandbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 7. mars 2013

Tegning av Blomstrandbreen fra 1912
Den nederlandske trebåten «Noorderlicht» ved Blomstrandbreen i 1994

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
En familie {\displaystyle {\mathcal {A}}} av delmengder av mengden X kalles en **sigma-algebra** dersom

1. {\displaystyle {\mathcal {A}}} er ikke tom. (Det finnes minst en delmengde {\displaystyle A\in {\mathcal {A}}}.)
2. Lukket under komplement: Hvis A er med i {\displaystyle {\mathcal {A}}} så er komplementet {\displaystyle A^{c}=X\setminus A} også være med i {\displaystyle {\mathcal {A}}}
3. Lukket under tellbare unioner: Hvis {\displaystyle (A\_{n})\_{n=1}^{\infty }} er en samling av mengder i {\displaystyle {\mathcal {A}}} er også unionen {\displaystyle \cup \_{n=1}^{\infty }A\_{n}} med i {\displaystyle {\mathcal {A}}}

Det følger at {\displaystyle \emptyset } og X er med i {\displaystyle {\mathcal {A}}}:  

Tar vi en vilkårlig mengde A i {\displaystyle {\mathcal {A}}} (som finnes, ved egenskap 1) har vi at komplementet {\displaystyle A^{c}} er i {\displaystyle {\mathcal {A}}} ved egenskap 2, og ved egenskap 3 får vi at da må unionen {\displaystyle A\cup A^{c}=X} og dens komplement {\displaystyle \emptyset } være i {\displaystyle {\mathcal {A}}}.

Eksempel
--------

Den enkleste {\displaystyle \sigma }-algebraen på en gitt mengde X er den trivielle: {\displaystyle {\mathcal {A}}=\{\emptyset ,X,A,A^{c}\}}, for en delmengde A av X. Går vi til den andre enden av skalaen er den største {\displaystyle \sigma }-algebraen på en gitt mengde samlingen av alle delmengder av X, {\displaystyle {\mathcal {P}}(X)}.

La {\displaystyle X={1,2,3,4,5,....}} være mengden {\displaystyle \mathbb {N} } av alle naturlige tall, og la
familien {\displaystyle {\mathcal {A}}} bestå av de 4 delmengdene {\displaystyle \emptyset }, {\displaystyle {1,3,5,....}} (alle oddetall)
{\displaystyle {2,4,6,...}} (alle partall) samt X selv.
{\displaystyle {\mathcal {A}}} er da en sigma-algebra.

En svært viktig {\displaystyle \sigma }-algebra er **Borel {\displaystyle \sigma }-algebraen.** Denne definerer vi som {\displaystyle \sigma }-algebraen generert av alle de åpne mengdene på en mengde X. Dersom vi betrakter de reelle tallene vil da de åpne mengdene være åpne intervaller, og dermed kan vi skrive {\displaystyle {\mathcal {B}}=\sigma ((a,b))}. Ved egenskapene 2 og 3 kan vi vise at også de lukkede mengdene, de halvåpne mengdene og åpne og lukkede stråler genererer Borel {\displaystyle \sigma }-algebraen. Igjen for de reelle tallene får vi da at Borel {\displaystyle \sigma }-algebraen også er generert av {\displaystyle [a,b]},{\displaystyle [a,b)},{\displaystyle (a,\infty )} og {\displaystyle [a,\infty )}.

Referanser
----------

Bartle, Robert G: The Elements of Integration and Lebesgue Measure. Wiley Classics Library

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** MathWorld **·** GND
 |
**Fort Stotsenburg** var en amerikansk militærforlegning etablert i 1903 nær Angeles i provinsen Pampanga, ca. 80 km nord for Manila på Filippinene.

Militærreservatet ble oppkalt etter den amerikanske oberst John M. Stotsenburg som hadde falt i kamp kort etter utbruddet av Den filippinsk-amerikanske krig, ved Quingua i Bulacan ikke langt unna, den 24. april 1899. Dette hadde vært det første større sammenstøtet under denne krigen. De filippinske nasjonalistiske styrker var knekket da Fort Stotsenburg ble anlagt, skjønt spredte og sporadiske sammenstøt pågikk i enda et tiår.

Ca. 1917 ble Fort Stotsenburg forlegning for det 1. filippinske artilleriregiment. Øvelser for kystartilleriet ble gjennomført her.

På denne basens svært store område ble senere militærflyplassen *Clark Field* anlagt (1919, oppkalt etter en major som hadde styrket med sitt fly i Panamakanalsonen samme år) og senere utskilt som egen base. Clark Field var i lang tid den eneste amerikanske flybasen vest for Hawaii.

Ved den japanske invasjon av Filippinene i desember 1941 var Fort Stotsenburg forlegning for de amerikanske 26. kavalleriregiment, 86. feltartilleriregiment og 88. feltartilleriregiment, såvel som den lokalt rekrutterte filippinske divisjons 23. og 24. feltartilleriregimenter (etterfølgeravdelinger av de tidligere Macabebe-speiderne).

Etter annen verdenskrig ble Fort Stotsenburg og Clark Field sammenslått og utgjorde deretter sammen Clark Air Base.

Portal: Andre verdenskrig
|  |
| --- |
| **7-Eleven Cycling Team** |
|  |
|  |
| Laginformasjon |
| Base | USA USA |
| Grunnlagt | 1981 |
| Oppløst | 1996 |
| Disiplin(er) | Landevei |
| Status | oppløst |
| Ledelse |
| Hovedsponsor | 7-ElevenMotorola |
| Sportsdirektør | Jim Ochowicz |
| Lagnavn |
| 1981-19901991-1996 | 7-ElevenMotorola |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Team colours | Team colours | Team colours |
| Team colours |
| **1981-1990(7-Eleven)** |

 |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Team colours | Team colours | Team colours |
| Team colours |
| **1991-1996(Motorola)** |

 |

 |

**7-Eleven Cycling Team**, senere **Motorola Cycling Team**, var et amerikansk profesjonelt sykkellag som ble grunnlagt i 1981 av Jim Ochowicz. Lagets innsats og resultater bidro sterkt til sykkelsportens økende popularitet i USA på 80-tallet.

Historie
--------

I starten besto 7-Eleven av syv syklister, blant dem den tidligere skøyteløperen Eric Heiden. De ble i 1985 det andre amerikanske laget i historien som deltok i Giro d'Italia (*Gianni Motta* var det første i 1984) og i Tour de France (1986). 7-Eleven tok sammenlagtseieren i Giro d'Italia i 1988 ved Andy Hampsten, og vant flere etapper i Tour de France, blant annet ved Dag Otto Lauritzen i 1987.

Fra 1991 ble laget sponset av Motorola, og Lance Armstrong debuterte som profesjonell syklist på nettopp dette laget i 1992.

Laget drev i 1994/1995 utstrakt bruk av EPO.[]

Laget ble nedlagt i 1996.

Meritterte ryttere på 7-Eleven og Motorola
------------------------------------------

* Raúl Alcalá
* Phil Anderson
* Lance Armstrong
* Steve Bauer
* Andy Hampsten
* Eric Heiden
* George Hincapie
* Dag Otto Lauritzen
* John Tomac
* Sean Yates
* Steinar Melbø

Referanser
----------
Denne artikkelen omhandler kioskkjeden.  For sykkellaget, se 7-Eleven (sykkellag).

7-Eleven i Hongkong.
**7-Eleven** er et internasjonalt konglomerat som driver den største kjeden innen servicehandel (engelsk: *Convenience Stores*) med nærbutikker i 20 land. Selskapet ble grunnlagt i Texas i 1927 og begynte å bruke 7-Eleven-navnet i 1946; butikkene var opprinnelig kalt Speedee-Mart. Butikkene var i begynnelsen åpne fra 7 om morgenen til 11 om kvelden, derav navnet, men de fleste butikkene er nå åpne 24 timer i døgnet.

Norge
-----

7-Eleven-kiosken på Holbergs plass i Oslo.
Det finnes 105 7-Eleven-kiosker i Norge, den første ble etablert i Stolmakergata på Grünerløkka i Oslo 13. september 1986. Narvesen kjøpte 7-Eleven i 1997 og fem år senere, i 2002, ble både Narvesen og 7-Eleven en del av Reitangruppen, som eier 7-Eleven-rettighetene for hele Skandinavia. Alle kioskene drives på franchisebasis. 

### 7-Eleven i det politiske miljø

Under en debatt i Stortinget 5. november 2002 lanserte daværende justisminister Odd Einar Dørum begrepet «7-Eleven-mentaliteten» for å beskrive hvilke forventninger og holdninger som preger Norge i dag. «7-Eleven-mentaliteten» innebærer ifølge Dørum at «vi er blitt så vant til at vi når som helst kan gå ut og kjøpe alt som finnes, og det er på lager».

At et forretningskonsept brukes som beskrivende for tidsånden fra nasjonalforsamlingens talerstol, kan tolkes som en bekreftelse på at konseptet er tilpasset behovene og at det er godt kjent blant folk flest.

Historikk
---------

Joe C. Thompson grunnla *Southland Ice Company* i Dallas i Texas i 1927. Selskapet var basert på salg av isblokker til private husholdninger. Sortimentet ble etter hvert større, i første omgang ble det utvidet til å omfatte melk, brød og egg. Navnet *7-Eleven* ble introdusert i 1946. Da var det ikke lenger isblokkene, men åpningstidene som var viktigst.

Referanser
----------

1. ↑  «Stortinget - Møte tirsdag den 5. november 2002 kl. 10». Stortinget. 5. november 2002. Besøkt 19. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 7-Eleven – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 7-Eleven – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 7-Eleven Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Storbom på en seilyacht:  

1. Bom  

2. Mast  

3. Svanehalsfeste   

4. Seil  

5. Bomløfter
6. Bomnokk med trinser for fotstrammer og revliner   

7.   

8. Bomnedhaler   

9. 
**Bom** er i skipsterminologi et langskips rundholt av tre eller metall – til forskjell fra rå som står tverrskips). Betegnelsen brukes i sammensetninger som klyverbom, mesanbom og stor(seil)bom på seilbåter og seilskip. På en bom som er festet til masten, føres seilets underlik parallelt med bommen. 

På seilbrett er bommen todelt og tilnærmet ellipseformet for å gi rom for seilets bus. Bommens ene ende er festet vertikalt til masten, den andre til seilets akterlik slik at seilet kan finne sin optimale form mellom bommens to deler uansett vindretning. Ved hjelp av bommen kontrolleres seilet og dermed også brettets fart og kurs.

På lasteskip hadde man tidligere laste- og lossebommer som ble brukt til heising av last.

Eksterne lenker
---------------

Bommen på «Berntine», en tomastet galeas fra 1890. Foto: Tønsberg, 2022 
(en) Booms (sailing) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kors til minne om Chris Gueffroy i nærheten av Riksdagen i Berlin. Foto fra vinteren 1989/90, i bakgrunnen den allerede delvis ødelagte muren.
**Chris Gueffroy** (født 21. juni 1968, død 6. februar 1989 i Øst-Berlin) var den siste personen som forsøkte å flykte over Berlinmuren og som ble drept under forsøket.

Sammen med vennen Christian Gaudian forsøkte Gueffroy natten mellom 5. og 6. februar 1989 å flykte fra Øst-Berlin til Vest-Berlin ved Britz-kanalen. De to trodde at ordren om å skyte flyktninger hadde blitt opphevet. Etter å ha klatret opp det siste metallgjerdet ble de oppdaget, og ble beskutt. Gueffroy ble truffet av en kule i brystet og døde, 20 år gammel. Gaudian ble arrestert av grensetroppene, sterkt skadet.

Monument ved Britz-kanalen
Chris Gueffroys mor ble dagen etter tilkalt til politihovedkvarteret i Øst-Berlin «for oppklaring av et saksforhold», hvor hun fikk vite at hennes sønn «hadde begått et attentat mot en militærenhet og døde for få timer siden». Gaudian ble dømt til tre års fengsel for «alvorlig forsøk på ulovlig grensepassering». Han slapp ut i september samme år og 17. oktober, kort før murens fall, fikk han reise til Vest-Berlin.

De fire grensevaktene som deltok i drapet på Gueffroy og arrestasjonen av Gaudian mottok en utmerkelse fra sjefen for *Grenzkommando Mitte* og 150 mark hver. Etter gjenforeningen ble de stilt for retten i Berlin. To ble løslatt i januar 1992, en fikk en betinget dom. Den siste, Ingo Heinrich, som var ansvarlig for det dødelige skuddet, ble først dømt til tre og et halvt års fengsel. Høyesterett reduserte straffen til to års fengsel i 1994.

21. juni 2003, som ville vært hans 35-årsdag, ble et monument til minne om Gueffroy, utført av kunstneren Karl Biedermann, satt opp ved bredden av Britz-kanalen.

I 2000 ble to SED-funksjonærer og tidligere politbyråmedlemmer, Siegfried Lorenz og Hans-Joachim Böhme, tiltalt for drapet på Gueffroy og to andre unge flyktninger, men ble frikjent. Saken kom opp på nytt i 2004, og Lorenz og Böhme ble dømt til betingede fengselsstraffer på 15 måneder hver. Dommeren la vekt på at det hadde gått svært lang tid siden drapene. Dette var den siste straffesaken mot DDR-ledere for drapene ved muren.

Chris Gueffroy tilhørte en hugenottisk familie.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Roman Grafe: *Deutsche Gerechtigkeit. Prozesse gegen DDR-Grenzschützen und ihre Befehlshaber*. München: Siedler, 2004. ISBN 3-88680-819-X
* Christoph Links: «Gueffroy, Chris». I: *Wer war wer in der DDR? Ein biographisches Lexikon*. Christoph Links, Berlin 2000, ISBN 3-86153-201-8, S. 290

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chris Gueffroy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Den albanske gresk-katolske kirke** (eller *albansk-katolske kirke*) er én av den katolske kirkens 23 særkirker. Kirken følger den bysantinske ritus og bruker gresk og albansk som liturgisk språk, men anerkjenner paven som religiøst overhode. Den albanske gresk-katolske kirke har omtrent 3600 tilhengere, hovedsakelig i Albania, der den er organisert som en apostolisk administrasjon. Bare 0,1 % av den albanske befolkningen er gresk-katolsk, og kirken er dermed betydelig mindre enn både den albansk-ortodokse (20 %) og den romersk-katolske kirke (10 %).

Den gresk-katolske befolkningen i Albania har var tilknyttet paven i Roma siden 1628. Gjennom utvandringen av katolikker til Italia (se italo-albansk kirke) og undertrykkelsen gjennom kommunistregimet ble kirken sterkt svekket. I dag blir de fleste katolske gudstjenester i praksis holdt etter den latinske ritus.

  


| * v
* d
* r
Katolske bispedømmer i Albania |
| --- |
| Lezhë **·** Rrëshen **·** Sapë **·** **Shkodër-Pult** **·** *Syd-Albania* **·** **Tirana-Durrës** | Bispeseter i Albania |
| (erkebispedømmer i fet; gresk-katolsk administrasjon i kursiv) |