recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Friedel-Crafts reaksjon** en type av organisk reaksjon som ble utviklet av Charles Friedel og James Crafts i 1877.

The Friedel-Crafts alkylation of benzene with methyl chlorideThe Friedel-Crafts alkylation of benzene with methyl chloride
Reaksjonen er grundig beskrevet.

Friedel-Crafts alkylering
-------------------------

Friedel-Crafts alkylering er alkylering av en aromatisk ring og et alkylhalid med en sterk Lewis syre som katalysator. Med dehydrert jernklorid som katalysator binder alkylgruppen seg til kloridionet.

Mechanism for the Friedel Crafts alkylationMechanism for the Friedel Crafts alkylation

Friedel-Crafts dealkylering
---------------------------

**Reversert Friedel-Crafts reaksjon** eller **Friedel-Crafts dealkylering** er en reaksjon der alkylgrupper fjernes ved tilførsel av protoner og en Lewis syre.

I en addisjonsreaksjon av etylbromid til benzen er *orto* og *para* substitusjon forventet etter første substitusjonstrinn fordi en alkylgruppe er aktiveringsgruppe. Men reaksjonsproduktet er 1,3,5-trietylbenzen med alle alkylgrupper as a metasubstituent. Termodynamisk reaksjonskontroll forsikrer at termodynamisk gunstig *meta* substitusjon med sterisk hindring minimized favoriseres over less gunstige *orto* og *para* substitusjon av kjemisk likevektsdannelse. Det endelige reaksjonsprodut er dermed et resultat av en serie av alkyleringer og dealkyleringer.

syntese av 2,4,6-trietylbenzensyntese av 2,4,6-trietylbenzen

Referanser
----------

1. ↑  Friedel, C.; Crafts, J. M. *Compt. Rend.* **1877**, *84*, 1392 & 1450.
2. ↑  Price, C. C. *Org. React.* **1946**, *3*, 1. (Review)
3. ↑  Groves, J. K. *Chem. Soc. Rev.* **1972**, *1*, 73. (Review)
4. ↑  Eyley, S. C. *Comp. Org. Syn.* **1991**, *2*, 707-731. (Review)
5. ↑  Heaney, H. *Comp. Org. Syn.* **1991**, *2*, 733-752. (Review)
6. ↑  K. Wallace, R. Hanes, E. Anslyn, J. Morey, K. Kilway and J. Siegel (2005). «Preparation of 1,3,5-Tris(aminomethyl)-2,4,6-triethylbenzene from Two Versatile 1,3,5-Tri(halosubstituted) 2,4,6-Triethylbenzene Derivatives». *Synthesis*. 2005 (12): 2080–2083. doi:10.1055/s-2005-869963. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Friedenau** (ˌfriːdə'naʊ̯) er en ortsteil i Berlins bydel Tempelhof-Schöneberg. Friedenau er arealmessig blant de minste av Berlins 95 ortsteiler, men med sine 27 000 innbyggere samtidig den tettest befolkete.

Historie
--------

Friedenau ble grunnlagt 1871 som forstad til Berlin. Navnet (*Frieden* er tysk for fred, *au* et ord for elveslette) henspiller på Frankfurtfreden i Den fransk-prøyssiske krig. Frem til 1920 var Friedenau en selvstendig forstad sørvest om det gamle Berlin. Da Friedenau og mange andre steder ble inkorporert i Stor-Berlin i 1920, ble Friedenau del av bydelen Schöneberg som 2001 ble slått sammen med bydelen Tempelhof.

Geografi
--------

Friedenau ligger forholdsvis sentralt plassert, kun tre kilometer fra City West og er preget av handlegatene Rheinstrasse og Hauptstrasse. Samtidig har de små og tidvis smale boliggatene med forhager og tallrike trær og gamle hus en rolig karakter. En særegenhet med *Ortsteil'*en er boligkvarterene som er bygget i hesteskoformete gater. 

* Syndflodsbrønnen (Sinflutbrunnen) på Perelsplatz. Foto: Lienhard Schulz*Syndflodsbrønnen* (*Sinflutbrunnen*) på Perelsplatz. Foto: Lienhard Schulz
* Niedstrasse 13, hvor Günter Grass bodde 1963-96.Niedstrasse 13, hvor Günter Grass bodde 1963-96.
* Wiesbadener Strasse.Wiesbadener Strasse.
* Parkkafé på Perelsplatz.  Foto: Angela Monika ArnoldParkkafé på Perelsplatz.  Foto: Angela Monika Arnold

### Gater og plasser

* Friedrich-Wilhelm-Platz
* Perelsplatz

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Friedenau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Friedenau – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Tempelhof-Schöneberg |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Friedenau
* Lichtenrade
* Mariendorf
* Marienfelde
* Schöneberg
* Tempelhof

 | Bezirkswappen Tempelhof-Schöneberg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kaare Bratung** (1906–1985) var en norsk tegneserietegner og illustratør. Han tegnet både eventyrserier med realistiske tegninger og humorserier med lett og enkel strek.

Han var født i Bodø, tok eksamen ved SHKS i 1929, og arbeidet hos Eyvin Ovrum i hans *Atélier E-O* fra krigsårene og i alt 30 år.

I 1942 tegnet han tre bøker baserte på J.F. Coopers indianerfortelling *Overfallet på Beverborgen* for EOs billedserier. I den tidligste etterkrigstiden skapte han eventyrseriene *Skatteøya* og *Jøngehøvdingen* i samarbeid med Eyvin Ovrum.

Blant Bratungs humoristiske serier finnes *Professoren*, som han tegnet i en årrekke, først i *Se og Les* (1945–47), siden i *Morgenbladet* og den går fremdeles som reprise i *Vårt Land* og i *DagenMagazinet*; og serien *Baldrian*, som gikk i dagsavisen *Nationen* (1948–50). Bratungs mest velkjente serie er nok imidlertid *Dagros*, en helnorsk tegneserie med lun bygdehumor, som handler om det aldrende ekteparet Ola og Gurine og deres liv på gården med kua Dagros. *Dagros* gjorde sin debut i *Se og Les* i 1945, hvor den gikk med faste innslag i et par år. Siden tegnet Bratung serien for *Nationen* i en drøy 15-årsperiode, og serien ble trykket i reprise siden. *Dagros* kom også ut som julehefte årene 1979-1986 fra Semic.

I 1977 fikk Bratung Kultur- og kirkedepartementets tegneseriepris for sin samlede innsats.

Kaare Bratung malte også oljemalerier av norske landskap.

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, side(r) 21, utgitt 9. mars 1985[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID a1b4b687-8e3d-43ea-ac08-cbbbe74b270e, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  *Norlandsposten*, 9. mars 1985, s. 3. Lest 5. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Om Bratungs tegneserier
* Kort, engelskspråklig presentasjon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Formaldehyd** er et tidligere navn (trivialnavn) på aldehydet **metanal**, og er det enkleste av aldehydene. Det består av et karbonatom som har bundet til seg to hydrogenatomer og ett oksygenatom.

Formaldehyd løst i vann kalles formalin, som er meget bakteriedrepende.

Stoffet ble oppdaget i 1859 av den russiske kjemikeren Aleksandr Butlerov.

Fremstilling
------------

Industrielt fremstiller man formaldehyd av metanol ved hjelp av en katalysator. Ved temperaturer omkring 400 °C kan man over et katalysatormateriale blandet av et jernoksid og molybden få metanolen til å oksidere til formaldehyd og vanndamp:

2 CH3OH + O2 → 2 H2CO + 2 H2O
Metanolen avspalter hydrogen over en katalysator av sølv og temperaturer omkring 650 °C, hvorved det dannes formaldehyd:

CH3OH → H2CO + H2

Formaldehyd i Norge
-------------------

Dynea fremstiller formaldehyd som videreforedles til limstoffer og harpikser.

Eksterne lenker
---------------

* ChemSub Online: Formaldehyd

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Formalpragmatikk** er et språkfilosofisk begrep, og et filosofisk program lansert av Jürgen Habermas for å betegne hans teoretiske filosofi fra og med Teorien om den kommunikative handling. Tidligere under betegnelsen **universalpragmatikk**, viser begrepet til undersøkelsen av nødvendige, formelle og universelle forutsetninger i språket som gjør kommunikasjon mulig. Formuleringen av dette programmet ser man først i essayet «Was heißt Universalpragmatik?» fra 1976.

Grunntanker
-----------

En undersøkelse av nødvendige forutsetninger for kommunikasjonen slik Habermas tenker seg benytter seg av det han kaller for en rekonstruksjonsmodell. Kant er den filosofen som tydeligst redegjør for menneskets nødvendige forutsetninger for at kunnskap skal være mulig. Hos Kant dreier undersøkelsen seg om de «nødvendige forutsetningene» for kunnskap, og dette er kjennetegnet for transcendentalfilosfien. I motsetning til denne kantianske modellen vil Habermas ikke henvise til syntetiske a priori, men vise til a posteriori tilegnet data. Forutsetningene er tilgjengelig ved undersøkelse av faktisk kommunikasjon mellom språbrukere. Ved å gjøre som Kant, å ta utgangspunkt i en hypotetisk spørring, men i stedet for å vurdere logiske resonnement må hypotesen sjekkes opp mot data, kan man rekonstruere forutsetningene for kommunikasjon. Dataen man benytter seg av kommer fra de faktiske performative handlingene som gjøres av de kommuniserende. Resultatet av undersøkelsen av de faktiske forutsetningene i språket danner igjen grunnlaget for en teori om kommunikativ rasjonalitet.

Formalpragmatikken har talehandlinger som enheten for undersøkelse. For å foreta en talehandling kreves det at man påtar seg visse forpliktelser, for eksempel at enhver påstand som er fremmet lar seg tematisere i en diskurs hvor gyldigheten til påstanden kan bestrides. Det er altså ikke det konkrete innholdet i en gitt talehandling som er av interesse, men hva som utgjør rasjonalet i dem.[]

Referanser
----------

1. ↑  Kant, «Kritikk av den rene fornuft» s. B25
*For språket som også kalles guatuso, se maleku (språk).*

Landskapet i Guatuso er grønt og frodig.
**Guatuso** er en kanton i provinsen Alajuela i Costa Rica. Den har et innbyggertall på 15 508 (2011) og et areal på 758,32 km². Kantonens administrasjonssentrum er San Rafael.

Kantonen er forma som en diamant, med Río Purgatorio og Río Frío som grense i nord, Río Cucaracha som en del av den sørlige grensa, Cordillera de Guanacaste i sørvest, og Río Rito og Río Mónico i nordvest. Vulkanen Tenorio markerer kantonens vestligste punkt.

Guatuso ble oppretta 17. mars 1970. Områdets opprinnelige befolkning er malekuene, et indiansk folk som tidligere ble kalt guatusos. De bor i dag i tre små landsbyer (*palenquer*) i et reservat. Noen hundre av dem har språket maleku som morsmål.

Distrikter
----------

Guatuso er delt inn i tre distrikter:

* San Rafael
* Buenavista
* Cote

Referanser
----------

1. ↑  «Estadísticas demográficas. 2011 – 2025. Proyecciones nacionales. Población total proyectada al 30 de junio por grupos de edades, según provincia, cantón, distrito y sexo». Instituto Nacional de Estadística y Censos. Besøkt 11. januar 2022.
2. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011
3. ↑  Instituto Geográfico Nacional (IGN), 2001.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guatuso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om Guatuso

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Carl H. Eigenmann** (født 9. mars 1863, død 24. april 1927) var en iktyolog som sammen med sin kone Rosa Smith Eigenmann beskrev mange av fiskene i Amerika.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født i Flehingen i Tyskland. I en alder av 14 flyttet han til Rockport i Indiana. I løpet av noen år hadde han immatrikulert seg ved Indiana University, hvor han studerte under David Starr Jordan. Eigenmann tok bachelorgrad i 1886. Like etterpå dro han til California hvor han møtte Rosa Smith. De giftet seg 20. august 1887 og dro deretter til Harvard University hvor de studerte samlingene fra Louis Agassiz og Franz Steindachner, og produserte sine første samarbeidspublikasjoner.

### Karriere

De flyttet til San Diego i 1888, hvor han arbeidet som kurator for et naturhistorisk samfunn. Han mottok doktorgrad fra Indiana i 1889 og tok en professorat i zoologi i 1891. I 1892 finansierte Albert C. L. G. Günther Eigenmanns første ekspedisjon, en tur gjennom vestlige Nord-Amerika hvor mange nye arter ble samlet inn. Senere ekspedisjoner fokuserte på de blinde fiskene og salamanderne i huler i Indiana, senere i huler i Texas, Missouri og Cuba.

Etter en tur til Albert-Ludwigs-Universität Freiburg i 1905-7, ble Eigenmann i 1908 dekan for Indianas forskerskole. Samme år fikk han støtte fra Carnegie Museums of Pittsburgh for en tur til Sør-Amerika, og i september 1908 tok ekspedisjonen fatt. De kom tilbake med 25 000 spesimener, som førte til at 128 nye arter og 28 nye slekter ble beskrevet. Sener turer gikk til Colombia (1912) og Andes (1918). Rosa fortsatte å samarbeide med ham gjennom disse årene, men i mindre grad. Av deres fem barn var en datter funksjonshemmet, og Rosa tok mesteparten av arbeidet som dette medførte.

Eigenmanns siste år brukte han på å skrive rapporter om sine tidligere ekspedisjoner, og hjelpe yngre kolleger i å forberede sine egne turer. Han ble valgt inn i United States National Academy of Sciences i 1923.

Da Carl fikk slag i 1927, flyttet familien tilbake til San Diego. Han døde i april 1927.

I 1970 ble et nybygget internat ved Indiana University Bloomington oppkalt etter Carl H. Eigenmann.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6571b1r, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   archives.iu.edu[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, Find a Grave 230185962[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
Petsjenga klosterkirke i vinterlandskap omkring 1911. Prester på vei hjem.  Foto: Ellisif Wessel/Preus museum 
Klosteret på 1940-tallet.
**Petsjengaklosteret** (russisk: *Печенгский монастырь*, finsk: *Petsamon luostari*) var i mange århundre verdens nordligste kloster. Det ble grunnlagt i 1533, på stedet hvor elva Petsjenga munner ut i Petsjengafjorden, 135 km vest for nåtidens Murmansk, av den hellige Trifon, en munk fra Novgorod.

Inspirert av eksempelet fra Solovki-klosteret ønsket Trifon å omvende de lokale skoltesamene til kristendommen, og å vise hvordan troen kunne blomstre selv i de mest ugjestmilde land. Hans eksempel ble fulgt av mange andre russiske munker, og i 1572 var det rundt 50 munker og 200 legbrødre ved Petsjengaklosteret.

Seks år etter St. Trifons død i 1583 ble klostreret, som var bygget i tre, plyndret og brent ned av svenskene. Angrepet krevde livet til 51 munker og 65 legbrødre, og det avsluttet historien om Trifons kloster i Petsjenga. Det svenske hevnraidet ble utført av en finsk bondehøvding, Pekka Antinpoika Vesainen, 25. desember 1589, og var en del av den den nordiske tjuefemårskrigen fra 1570 til 1595.

I 1591 beordret tsar Fjodor I at klosteret skulle gjenopprettes i nærheten av Kola, men det nye klosteret brant ned i 1619. Selv om det nye Petsjengaklosteret etterhvert ble flyttet til selve byen, så var det så tynt befolket at Den hellige synode i 1764 bestemte at det skulle oppløses.

Som følge av at den russiske koloniseringen av Kolahalvøya skjøt fart på slutten av 1800-tallet, ble Petsjengaklosteret gjenopprettet på sin opprinnelige beliggenhet 1886. Før den russiske revolusjon bestod det av det øvre klosteret, til minne om gravene til Trifon og de 116 martyrene fra angrepet i 1589, og det nye nedre klosteret, med utsikt over Petsjengafjorden.

Det stauropegiske klosteret fortsatte å blomstre etter at Petsjenga ble en del av Finland i 1920. Ved slutten av fortsettelseskrigen i 1944 ble Petsamo tilbakeført til Sovjetunionen. Munkene ble evakuert til Valamo nye kloster sør i Finland, hvor de beholdt sin autonomi til 1984, da den siste av dem døde i en alder av 110. Selv om klosterbygningene ble ødelagt under krigen, besluttet den russisk-ortodokse kirke i 1997 at klosteret skulle gjenopprettes.

Litteratur
----------

* Nikolsky A.V. *Монастыри. Энциклопедический словарь*. Moscow Patriarchate Publishers, Moskva, 2000.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pechenga Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Carl Hjalmar Borgstrøm** (født 12. oktober 1909 i Kristiania, død 14. september 1986) var en norsk språkforsker og professor i sammenlignende språkforskning ved Universitetet i Oslo 1947–1986.

Carl Borgstrøm var sønn av komponisten Hjalmar Borgstrøm og Harriet Amalie Müller. Han ble student i 1928, studerte sammenlignende indoeuropeisk språkvitenskap, indisk og keltisk ved Universitetet i Oslo, og ble *mag. art.* i 1936. Fra 1932 til 1935 var han foreleser i sammenlignende filologi ved Trinity College i Dublin. Fra 1936 til 1937 var han vikarierende professor i indisk ved Universitetet i Ankara. Han var lektor i språkvitenskap ved Universitetet i Lund fra 1945, og professor i sammenlignende språkforskning ved Universitetet i Oslo fra 1947.

Borgstrøm utga blant annet en *Innføring i sprogvidenskap* (1958).

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 19. september 1986[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 7. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Norges filologer og realister*. Stavanger, 1950.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Carl H. Borgstrøm i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Livbanen/Fosseparken** er en tidligere idrettsplass i Hønefoss som i 2022 gjort om til aktivitetspark. Fosseparken har skatebane, en fullverdig basketballbane, pump track (sykkelbane), petanquebane og områder for piknik og rekreasjon. 

Området ligger i Hønefoss sentrum, mellom Kongens gate, Kong Rings gate og Stangs gate, og utgjør sammen med Hønefoss barnehage vestdelen av Søndre park.

Historie
--------

Livbanen ble anlagt i 1911, og ble da brukt til både fotball, skøyter og friidrett. Navnet kommer av at den ble brukt av Idrettsforeningen Liv, som i dag er Hønefoss ballklubb. Før banen ble anlagt var dette en løkke, som ble kjøpt av Selskabet for Hønefoss Bys Vel og gitt til IF Liv, som lagde idrettsbane her.

I 1935 ble Ringerikes Varemesse arrangert på Livbanen.

Den 18. juni 2022 åpnet Ringerike kommune, sammen med Ringerike Rullebrettklubb (stiftet i april 2021), en aktivitetspark på Livbanen. Denne parken heter Fosseparken, og har utgangspunkt i et forprosjekt utarbeidet av Tom Erik Bakkely Aasheim. Parken er finansiert gjennom Ringerike kommune, spillemidler og en stor pengegave til Ringerike Rullebrettklubb fra Skue Sparebank Hønefoss. Parken kostet rundt 18 millioner kroner, og det tok rundt 9 måneder fra det ble vedtatt i Ringerike kommunestyre at parken skulle bygges, til den sto klar i 2022. Entreprenør var Betongpark AS. 

Det ble arrangert en stor åpningsfest den 18. juni 2022. Parken ble offisielt åpnet ved snorklipping utført av ordfører Kirsten Orebråten og initiativtaker til stiftelsen av Ringerike Rullebrettklubb, Lasse Nilsen.

Bilder
------

Fosseparken Skatepark.

Livbanen i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Google Maps - *Livbanen aktivitetspark*, besøkt 28. juni 2022.
2. ↑  Hønefoss speidergruppe - *Alltid beredt i 100 år - Speider'n i Hønefoss 1915-2015*
3. ↑  Hervibor.no - *Livbanen*, besøkt 28. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Fosseparken
En transformatorstasjon i Kongsvinger Foto: NVE (2009) 
**Fordelingstransformator** er en elektrisk transformator som transformerer ned til forbruksspenning (230V).

Den elektriske stømmen kommer via en høyspentlinje fra kraftstasjonen og det nå landsomfattende fordelingsnettet. I Norge er 22–24 kV og 12 kV de vanligste spenningene i fordelingsnettet, før det transformeres ned til lavspenning.

Energilevering med høyspenning er uegnet for de fleste sluttforbrukere. I Norge brukse derfor mest 230 volts IT-nett (3 faser + jord) mens resten av Europa har utelukkende 400 volts TN-S-nett (3 faser + PE og N leder). Enkelte deler i verden har også 110 volts system. Dette systemet er egentlig et TN-Nett med fasespenning på 230V (der europeisk TN har 400V). Grunnen til at 400 volts systemet er mest utbredt er at det gir mest effekt og lavest strømforbruk (ved samme effekt vil høyere spenning føre til lavere strøm, og demed også mindre energitap i overføringsledningene).

En fordelingstransformator Foto: Teigens Fotoatelier (2011) 
Industrien og boliger kan få levert andre spenninger ved behov, så lenge det er en egnet fordelingsstasjon innen rekkevidde. TN-Nett har blitt den foretrukne nettypen når nye fordelingsstasjoner bygges fordi den byr større fleksibilitet. En enkel transformator i et 400V TN-nett kan for eksempel forsyne både en datamaskin med 230V og en stor industrimaskin med 400V.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Nettanlegg – Utbygd nettanlegg – Distribusjonsnett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. januar 2018

Eksterne lenker
---------------

* «EUs forordning om krafttransformatorer». NVE. 7. mars 2017. Arkivert fra originalen 25. januar 2018. Besøkt 24. januar 2018.
* Ordliste kraftproduksjon Arkivert 25. januar 2018 hos Wayback Machine. (E-CO Energi 2018)
* «Tonsen». NVE. 17. august 2016. Besøkt 24. januar 2018.  - en av Norges eldste transformatorstasjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
Livbreen på kartet over SvalbardLivbreenLivbreenLivbreen på kartet over Svalbard
**Livbreen** er en smal, 3 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Van Mijenfjorden, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Den er en ca. 4 km lang bre som starter umiddelbart nord for Røystoppen (1115 m) og Alvetind (1065 m) – og går deretter nordvestover til Gramdalen og Røystoppdalen som er sørlige armer av Reindalen. Breen har lagt foran seg et 1 km bredt belte av morenemateriale, sammen med Ankerbreen som skjærer inn i morenen fra øst. I vest strekker Røystoppnosa (752 m) og i øst Gustavfjellet (1218 m) seg som vegger langs breen.

Breen ligger øst for Costerbreen, og ligger utenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark – som starter nede i Røystoppdalen.

Costerbreen er oppkalt etter Liv Balstad som var gift med sysselmann Håkon Balstad.

Referanser
----------

1. ↑  Livbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
**Forekomstareal** og **utbredelsesområde** er to mål som brukes i økologien for å angi utbredelsen til en art (eller andre enheter, f.eks. naturtyper). Mens forekomstarealet måler det spesifikke arealet, angir utbredelsesarealet den samla utstrekningen av arealet som arten fins på. Målene er sentrale bl.a. i IUCNs (2001) rødlistekriterier for trua arter.

*Forekomstareal* (engelsk *area of occupancy* eller *AOO*) er definert som antallet av celler i et rutenett der arten faktisk forekommer, ganget med cellenes areal. IUCN (2011) anbefaler et 2 km × 2 km-rutenett (dvs. 4 km² per celle).

*Utbredelsesområde* (engelsk *extent of occurrence* eller *EOO*) er definert som arealet av det minste konvekse polygonet som omringer alle forekomstene. Utbredelsesområdet til en art er derfor nesten alltid større enn forekomstarealet, siden førstnevnte også omfatter til dels store arealer der arten ikke forekommer, men som ligger mellom de ulike forekomstene.

Målene ligger bl.a. til grunn for kriterievurderingen i *Norsk rødliste for arter* (Kålås mfl. 2010: kriterium B), *Norsk rødliste for naturtyper* (Lindgaard og Henriksen 2011: kriterium 1) og *Fremmede arter i Norge* (Gederaas mfl. 2012: kriteriene B–F).

Kilder
------

* Gederaas, L. Moen, T.L. Skjelseth, S. og Larsen, L.-K. (2012). *Fremmede arter i Norge – med norsk svarteliste 2012*. Trondheim: Artsdatabanken. Arkivert fra originalen 20. juni 2012. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* IUCN (2001). *IUCN Red List categories and criteria: version 3.1*. Gland & Cambridge: International Union for Conservation of Nature and Natural Resources.  [Figur 2 illustrerer måten forekomstareal og utbredelsesareal beregnes på]
* IUCN (2011). *Guidelines for using the IUCN Red List categories and criteria: version 9.0* (PDF). Gland & Cambridge: International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [*død lenke*]
* Kålås, J.A. Viken, Å. Henriksen, S. og Skjelseth, S. red. (2010). *Norsk rødliste for arter 2010*. Trondheim: Artsdatabanken. Arkivert fra originalen 28. mai 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
* Lindgaard, A. og Henriksen, S. red. (2011). *Norsk rødliste for naturtyper 2011*. Trondheim: Artsdatabanken. Arkivert fra originalen 28. april 2012. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
***Livbåt*** (orig. *Lifeboat*) er en amerikansk film fra 1944 regissert av Alfred Hitchcock med Tallulah Bankhead, William Bendix og Walter Slezak i hovedrollene.

Sammendrag
----------

Flere britiske og amerikanske sivile og militære sitter i en livbåt i Nord-Atlanteren etter at skipet deres og en U-båt sank hverandre i kamp. Willi, en tysk overlevende, blir trukket om bord, men nekter for å ha vært U-båtens kaptein. I en diskusjon krever en av dem, Kovac, at tyskeren kastes på havet for å drukne. De andre motsetter seg dette. Blant passasjerene er fru Higley, en ung britisk kvinne hvis spedbarn er dødt når de blir trukket opp av vannet. Hun smyger seg senere vekk fra båten når de andre passasjerene sover, og drukner seg om natten.

Willi blir snart avslørt som kaptein for ubåten. Filmen følger deretter livbåtens innbyggere når de forsøker å organisere rasjonene deres, setter kurs for Bermuda og prøver å overleve. Blant annet må de amputere det ene beinet til en av dem, den tysk-amerikanske Gus Smith, på grunn av koldbrann. Kovac tar ansvaret, og rasjonerer den lille maten og vannet de har. Men Willi, som har konsultert et skjult kompass og avslører at han snakker engelsk, tar kontrollen fra ham under en storm.

Rollebesetning
--------------

* Tallulah Bankhead - Constance "Connie" Porter
* William Bendix - Gus Smith
* Walter Slezak - Kapitan Willi
* Mary Anderson - Alice MacKenzie
* John Hodiak - John Kovac
* Henry Hull - Charles J. "Ritt" Rittenhouse, Jr.
* Heather Angel - Mrs. Higley
* Hume Cronyn - Stanley "Sparks" Garrett
* Canada Lee - Joe Spencer

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Livbåt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Livbåt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Livbåt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Livbåt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Livbåt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Livbåt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Livbåt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Livbåt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Livbåt* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Livbåt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Mallnitz-leiren** i Norddalen i Storfjord kommune i Troms fylke var en fangeleir for sovjetiske krigsfanger under tvangsarbeid; den var i bruk 1944 - 1945. Innkvarteringen var kummerlig og svært mange fanger døde. Av et kompani på 350 overlevde bare 18. 

Den siste krigsvinteren bygde tyskerne forsvarsverk i Storfjord mot en forventet invasjon fra øst og den såkalte Lyngen-linjen ble opprettet. Landskapet er slik at skytestillinger høyt i terrenget er fordelaktig. Bollemannsveien eller *Russeveien* ble bygd fra fjorden og opp til 550 m.o.h. rundt nordeggen av Falsnestinden. 

Antall russefanger som, etter evakueringen av Finnmark, var plassert i Storfjord antas å ha vært 7 - 8000. 

Norddalen er en sidedal til Kitdalen som går østover fra Storfjord. En kilometer oppover dalen lå Mallnitz-leiren. "Brakkene", eller fangehyttene, var laget av bjørkeris og torv. Maten var utilstrekkelig, de fikk 1300 kcal pr dag. Kannibalisme forekom også. En britisk krigsforbryterkommisjon besøkte restene av leiren i 1945 og undersøkte russiske lik og sørget for at de ble begravet. 

Kommisjonen fant ut at Mallnitz-leiren var etablert som en vanlig arbeidsleir i november eller desember 1944. Fra 16. april 1945 fikk den en ny funksjon. Den ble en dødsleir som tok imot fanger som var for syke til å arbeide med Lyngenlinja.

I en rapport som er skrevet etter krigen kan en lese følgende beskrivelse av en brakke: «Størrelse ca. 30 m², med plass for ca. 20 fanger. Det var foretatt en mindre utgraving i bakken for at gulvet skulle være plant. Gulvet bestod av pæler som var rammet ned i bakke, uten noen form for planker eller bordgulv over pælene. Det var ikke vegger eller tak på hytten bortsett fra at der delvis av jord og delvis av knipper av bjørkeris var dannet vegger på ca. 1 meters høyde over gulvet. Bare på den siden som vendte nedover, var det et lite utbygg med vegger og tak av bjerkeris. Etter den tyske leges uttalelse var dette den ordinære type fangehytter på stedet.»

De døde ble begravd i massegraver. Etter krigen ble det funnet fire graver med 143 døde; disse ble i 1952 flyttet til Tjøtta. Ytterligere en grav med 16 døde ble funnet i 1986 under bygging av Frøy-linjen.

Se også
-------

* Sovjetiske fanger i Norge under andre verdenskrig
* Okkupasjonsmaktens fangeleirer og fengsler i Norge

Referanser
----------

1. ↑  Bare 35 av 272 krigsfanger overlevde dødsleiren. NRK. Besøkt 27.9.2021
2. ↑   Norgeskart.no
3. ↑  Bare 35 av 272 krigsfanger overlevde dødsleiren. NRK. Besøkt 27.9.2021
4. ↑  Bare 35 av 272 krigsfanger overlevde dødsleiren. NRK. Besøkt 27.9.2021
5. ↑  Bare 35 av 272 krigsfanger overlevde dødsleiren. NRK. Besøkt 27.9.2021

Eksterne lenker
---------------

* Klikk.no
«**Be-Bop-A-Lula**» er en rock and roll-sang skrevet og først innspilt av Gene Vincent and His Blue Caps. Musikkmagasinet *Rolling Stone* rangerte songen på 102.-plass over de 500 største sangane gjennom tidene. Sangen er kreditert til Gene Vincent og mangaren hans Bill «Sheriff Tex» Davis. 

Sangen kom til i 1955 da Vincent kom seg etter ei motorsykkelulykke. Frasen, eller lignende uttrykk, ble mye benyttet i jazz-miljøer i 1940-åra, og ga navn til en jazz-stil som het bebop.

Tilig i 1956 spilte Gene Vincent inn sangen på et radioshow i Norfolk Virginia, og sendte en demoutgave til Capitol Records. Capitol inviterte Gene Vincent til å spele inn sangen i Nashville den 4. mai 1956. Bandet bestod av Cliff Gallup (sologitar), «Wee» Willie Williams (rytmegitar), «Jumpin'» Jack Neal (kontrabass) og Dickie «Be Bop» Harrell (trommer). 

Sangen ble gitt ut i juni 1956 på Capitol Records og solgte raskt i mange eksemplarer. I april 1957 rapporterte plateselskapet at det var solgt over 2 millioner eksemplarer av singelen. Sangen nådde 7.-plass på Billboard-lista. 

Mange andre artister har spelt sangen, som har vært en rocke-standrard- Elvis Presley, Jerry Lee Lewis, The Beatles, Suicide, David Cassidy, The Everly Brothers, Foghat, John Lennon, Paul McCartney, Gene Summers, Carl Perkins, Raul Seixas, Demented Are Go, Stray Cats og Queen er blant band som har spilt sangen live eller i cover. Den var blant sangene som McCartney spilte for Lennon for å bli med i bandet som skulle bli The Beatles.

Referanser
----------

1. ↑  «How Be Bop A Lula Came to Be?». Arkivert fra originalen 26. oktober 2016. Besøkt 26. juli 2015.
2. ↑  Peter Gammond, *The Oxford Companion to Popular Music*, 1991, ISBN 0-19-311323-6
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. juli 2018. Besøkt 12. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Teksten til Be-Bop-A-Lula Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
**Hvitribbet vandresvermer** (*Hyles livornica*) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den er kjent for å vandre mye og er funnet én enkelt gang i Noreg, i Røyken i Buskerud i 1995. Den har ofte blitt forvekslet med den meget like arten *Hyles lineata*, som overtar den hvitribbete vandresvermerens rolle i Amerika. Denne artens larver kan leve på en lang rekke forskjellige planter, og kan gjøre noe skade blant annet på vindruer.

Utseende
--------

En ganske stor (vingespenn 78 – 90 mm), slank svermer med påfallende spiss bakkropp. Antennene er rundt 1/3 så alnge som forvingene, tykkere mot den hvite spissen. Det brede **hodet** er brunt, kantet med hvitt. **Brystet** er brunt med hvite sider og to hvite skråstriper som løper bakfra inn mot midten. Bakkroppen er brun med svarte og hvite tverrstriper på sidene. Langs midten går det en rekke av små, hvite flekker. **Forvingen** er brun med markerte, hvite årer. Den har en bred, hvit lengdestripe midt i, området foran dette har hvit marmorering. **Bakvingen** er brunsvart ved roten, med et bredt, rosa midtfelt og et brunsvart bånd langs kanten. Nær bakhjørnet er det en hvit flekk.

* ♂ - MHNT♂ - MHNT
* ♂△ - MHNT♂△ - MHNT
* ♀ - MHNT♀ - MHNT
* ♀△ - MHNT♀△ - MHNT

Levevis
-------

Den hvitribbete vandresvermeren er kjent for å vandre langt, og er en regelmessig gjest til Mellom- og Nord-Europa. Larven lever på maurer (*Galium* spp.), syrer (*Rumex* spp.), vindruer (*Vitis vinifera*) og andre planter. Den voksne sommerfuglen flyr i skumringen og besøker blomster som den henger framfor med svirrende vinger.

Utbredelse
----------

Fra Afrika, gjennom Sør-Europa og Midtøsten østover til Kina. Den er vanlig i middelhavsområdet. Før regnet man hvitribbet vandresvermer som en underart av den amerikanske arten *Hyles lineata.*

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 21. juli 2020. Besøkt 21. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvitribbet mauresvermer* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet mauresvermer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvitribbet mauresvermer* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *hvitribbet mauresvermer* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet mauresvermer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet mauresvermer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hyles livornica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Hyles livornica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Jacob Laurentius Vidnes** (født 1875 i Vanylven, død oktober 1940) var en norsk journalist, redaktør og politiker for Arbeiderpartiet. Han var redaktør av *Social-Demokraten* mellom 1912 og 1918, men hadde allerede startet som journalist i 1899.

I 1919 ble han sjef for Utenriksdepartemenstets pressekontor. Han var en av stifterne av Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund i 1903, samt redaktør i tidsskriftet *Det tyvende århundrede* i 1904. Under felttoget i Norge i 1940 sluttet Vidnes seg til regjeringen etter å ha gått på ski gjennom Nordmarka sammen med sin kone. Han fulgte så regjeringen videre under felttoget. Og senere til Storbritannia der han fortsatte som leder for Utenriksdepartementets pressekontor. Han startet også og var redaktør for *Norsk Tidend*, den norske eksilregjeringas presseorgan på utefronten under andre verdenskrig, fra 1940 til sin død.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Jacob Laurentius Vidnes, Norsk biografisk leksikon ID Jacob\_Vidnes, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Halvdan Koht (1947). *Frå skanse til skanse : minne frå krigsmånadene i Noreg*. Oslo. s. 86.
3. ↑  Undersøkelseskommisjonen av 1945 (1948). *Den Norske regjerings virksomhet fra 9. april 1940 til 22. juni 1945 : departementenes meldinger. 1 : Utenriksdepartementet, Regjeringens informasjonskontor, Kirkedepartementet, Justisdepartementet, Sosialdepartementet*. Oslo Stortinget. s. 33.

Litteratur
----------

* Norsk biografisk leksikon. B. 17 : Torp, Eivind-Vidnes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
*For filmen fra 2001, se Ocean's Eleven (2001)*

***Elleve om kuppet*** (orig. *Ocean's Eleven*) er en amerikansk spillefilm fra 1960 regissert av Lewis Milestone og med fem stjerner fra «The Rat Pack» i hovedrollene. Filmen ble gjeninnspilt i 2001, se Ocean's Eleven (2001).

I hovedrollene er Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis jr. Joey Bishop og Peter Lawford fra «Rat Pack», samt Angie Dickinson og Cesar Romero.

Handlingsreferat
----------------

Danny Ocean og Jimmy Foster er veteraner fra andre verdenskrig, rekrutterer ni kamerater fra deres tidligere enhet å samtidig rane fem forskjellige kasino i Las Vegas. Gjengen planlegger å gjennomføre den forseggjorte planen på nyttårsaften med samme presisjon som en militær operasjon. Josh Howard får seg en jobb ved å kjøre søppelbil, samtidig som de andre fra gjengen får jobb ved de forskjellige kasinoene. 

Gjengen planlegger å kutte all strømmen på Las Vegas Strip, samtidig som gjengen på innsiden sniker seg inn, og stjeler alle pengene som de tømmer i hotellets søppelkasser. En søppelbil kjørt av Josh henter sekkene og passerer politiets blokade. Hele planen ser ut til å ha gått uten problemer. En elektriker, Tony Bergdorf som er medlem av gjengen, faller imidlertid død om på grunn av et hjerteinfarkt i nærheten av kasinoet. Dette gjør politiet og Sheriff Wimmer mistenksomme, og de lurer på om det finnes noen sammenheng mellom alle ranene og dette dødsfallet.

Skuespillere
------------

* Frank Sinatra som Danny Ocean
* Dean Martin som Sam Harmon.
* Sammy Davis, Jr. som Josh Howard.
* Peter Lawford som Jimmy Foster
* Richard Conte som Tony Bergdorf
* Joey Bishop som "Mushy" O'Connors
* Henry Silva som Roger Corneal
* Buddy Lester som Vince Massler
* Richard Benedict som George "Curly" Steffans.
* Norman Fell som Peter Rheimer.
* Clem Harvey som Louis Jackson.
* Angie Dickinson som Beatrice Ocean.
* Cesar Romero som Duke Santos
* Patrice Wymore som Adele Elkstrom
* Akim Tamiroff som Spyros Acebos
* Ilka Chase som Mrs. Restes
* Jean Willes som Gracie Bergdorf
* Hank Henry som Mr. Kelly.
* Robert Foulk som Sheriff Wimmer

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elleve om kuppet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Elleve om kuppet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Elleve om kuppet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Elleve om kuppet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Elleve om kuppet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Elleve om kuppet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Elleve om kuppet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Elleve om kuppet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Elleve om kuppet* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Elleve om kuppet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Lukaspasjonen** er et oratorisk pasjonsverk som tidligere ble tilskrevet Johann Sebastian Bach, og derfor er oppført i Bach-Werke-Verzeichnis som BWV 246. I dag er musikkforskerne stort sett enig om at verket for en stor del ikke komponert av Bach selv, og det regnes derfor som apokryft. Det hersker ulike oppfatninger om hvem komponisten kan være; Johann Melchior Molter er en av kandidatene.

Historie
--------

Håndskriftsanalyser viser at et manuskript av Lukaspasjonen fra 1730 delvis er skrevet av Bach. Sannsynligvis oppførte Bach verket i Leipzig – eller han hadde til hensikt å gjøre det. Sønnen Carl Philipp Emanuel Bach og eleven Johann Friedrich Agricola kan ha trodd at verket var av Bach og ført det opp på deres verkliste. I 1730 var Johannespasjonen og Matteuspasjonen allerede komponert, og med tanke på Bachs forkjærlighet for komplette sykluser er det rimelig å anta at han komponerte en Lukaspasjon. Kanskje valgte Bach å arrangere en annen komponists Lukaspasjon for fire solostemmer, kor, orkester og generalbass for overholde en knapp tidsfrist til langfredag 1730. Han kan ha planlagt å skrive en egen Lukaspasjon senere, men skrev i stedet den tapte Markuspasjonen for å fullføre pasjonstetralogien.

Referanser
----------

1. ↑   BWV 246 på bach-cantatas

Litteratur
----------

* Erich Prieger, *Echt oder unecht? Zur „Lucas-Passion"*, Berlin 1889

Eksterne lenker
---------------

* Struktur og tekst
* Noter på CPDL.org
* St Luke Passion: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* 

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Lukaspasjonen BWV 246 i Choral Public Domain Library (ChoralWiki) på ChoralWiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
*Se egen artikkel om psykiateren Hilchen Thode Sommerschild.*

**Hilchen Sommerschild** (også omtalt som **Helene**; født 1756, død 1831) er omtalt som den første norske lærerinne.

Hilchen, som var født Thode, blei i 1790 gift med kaptein Peter Henrich Sommerschild, som var kompanisjef i infanteriet ved Steinkjer. Han døde i 1798. Hilchen påtok seg da stillinga som «læremoder» ved Døtreskolen i Trondheim. Hun hadde sjøl ingen formell utdannelse, men kom fra et boklig hjem og hadde lært seg fransk.

Døtreskolen var fra 1801 en avdeling av Realskolen, som var etablert i 1783, da med elever av begge kjønn. Den utskilte skolen var den første jenteskolen i landet.

Sommerschild var ikke den første som hadde stilling som læremoder. Det spesielle var at hun, i tillegg til å undervise i praktiske fag som håndarbeid, også var lærer i boklige fag, i dette tilfellet språk. I tillegg hadde hun bolig på skolen og førte tilsyn med reinhold og med jentenes oppførsel. Hun skulle «iagttage deres Forhold naar de ere i Gaarden, og efterspore hvorledes de skikke sig naar de begive sig til og fra Skolen». Lønna var 120 riksdaler pluss et brenselstillegg på 30 riksdaler.

I 1826 søkte Sommerschild avskjed etter 25 års tjeneste.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Meyer, side 16.
3. ↑  Dagens Gerhard Schønings skole er en etterfølger av Realskolen.
4. ↑  Sitert i Meyer, side 16,

Kilder
------

* Om Hilchen Sommerschild på www.trondheim.no; besøkt 11. mars 2014.
* Ulla Meyer: *Norske kvinner. 150 portretter*, Jacob Dybwads forlag, Oslo 1943
* Rolf Grankvist om Sommerschild i *Norsk biografisk leksikon*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
Frederic Dannay (til venstre) med James Yaffe (1943).
**Ellery Queen** er et felles pseudonym for de amerikanske forfatterne og fetterne Manfred B. Lee (født 11. januar 1905, død 2. april 1971) og Frederic Dannay (født 20. oktober 1905, død 3. september 1982). 

Ellery Queen er også navnet på detektiven som er hovedpersonen i mange av bøkene deres. 

I løpet av 42 år skrev de i alt nærmere 50 detektivromaner. Ved siden av Agatha Christie og John Dickson Carr blir de ansett som de tre store klassiske forfatterne av kriminalmysterier fra genrens gullalder.

De lot også navnet Ellery Queen bli brukt som et husnavn for mange kriminalromaner skrevet av andre forfattere, blant andre Edward Hoch og Jack Vance. Kun noen få av disse bøkene handlet imidlertid om *detektiven* Ellery Queen.

Kilder
------

* Om Ellery Sueen hos britannica.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
*For det norske direktoratet for utviklingssamarbeid, se Norad.*

NORAD kommandosentral, Cheyenne Mountain, Colorado, cirka 2005  Foto: US Air Force 
**North American Aerospace Defense Command** (**NORAD**) er en felles amerikansk-canadisk forsvarskommando for luftrommet over Nord-Amerika. Kommandoen ble opprettet 12. mai 1958. Den ledes av en firestjerners offiser utnevnt i fellesskap av USAs president og Canadas statsminister. Tradisjonelt er kommanderende offiser amerikansk (som også er sjef for U.S. Northern Command), mens stedfortredende kommanderende offiser er canadisk.

NORAD ledes fra Peterson Air Force Base i Colorado, USA med et koordineringssenter ved Cheyenne Mountain flystasjon og underliggende hovedkvarter ved Elmendorf Air Force Base i Alaska (USA), Canadian Forces Base Winnipeg i Manitoba (Canada), og Tyndall Air Force Base i Florida i USA.

Se også
-------

* NORAD sporer Julenissen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) North American Aerospace Defense Command – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
***Electrocuting an Elephant*** er en amerikansk stumfilm fra 1903, regissert av Edwin S. Porter.

Handling
--------

Henrettelsen av Topsy, en hunn-elefant, blir brukt som et reklame-stunt som annonserer åpningen av Luna Park på Coney Island. Topsy var opprinnelig eid av Forepaugh Circus, hvor elefanten drepte en beruset tilskuer etter at tilskueren hadde skadet henne med en sigar. Elefanten ble solgt til Sea Lion Park i 1902, som deretter ble solgt til nye eiere som gjorde om sirkuset til Luna Park.

Etter at de de bestemte seg for at de ikke lenger kunne håndtere elefanten, kunngjorde eierne av Luna Park at de planla å henge Topsy, noe som førte til et ramaskrik fra veldedige organisasjoner for dyrevern. Eierne bestemte seg deretter for at de heller ville gi elefanten store elektrosjokk, med en reserveplan om å ta cyanid i gulrøttene hennes og deretter kvele henne med en kabel.

Referanser
----------

1. ↑  Electrocuting an Elephant
2. ↑  Stuart Marshall Bender. *Legacies of the Degraded Image in Violent Digital Media*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Electrocuting an Elephant* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Electrocuting an Elephant* på Silent Era Rediger på Wikidata