**Gonzalo Queipo de Llano y Sierra** (født 5. februar 1875 i Tordesillas, død 9. mars 1951 i Sevilla) var en spansk adelsmann og offiser, som kjempet for nasjonalistene under den spanske borgerkrigen.

Han skulle egentlig bli prest, men bestemte seg i stedet for å satse på en karriere i hæren. Han var kadett på det kongelige kavaleriakademiet i Valladolid og kjempet på *Cuba* under den spansk-amerikanske krigen og i Rifkrigen. Queipo de Llano ble brigadegeneral 1923. Han var svært kritisk til den spanske hæren, og på grunn av sin opposisjon mot diktator Miguel Primo de Rivera ble han fratatt kommandoen og fengslet.

Han ble løslatt i 1926, men fortsatte å kritisere regjeringen, og ble gitt avskjed fra hæren i 1928. To år etter ble han leder for den republikanske militærforeningen og samarbeidet med den nasjonale revolusjonære komiteen, som ville styrte kong Alfonso XIII av Spania. Etter at det mislykkes flyktet han til Portugal.

Da Alfonso XIII måtte abdiserte i april 1931 kom han tilbake til Spania og ble gjort til sjef for det 1. militærdistriktet i Madrid. Han ble senere utnevnt til sjef for det militære kammeret i Den andre spanske republikken av president Niceto Alcalá-Zamora, som han var i familie med.

Queipo de Llano støttet opprinnelig Folkefronten og hadde en ledende stilling i Den andre spanske republikken fra 1934 til 1936. Han var likevel kritisk til deler av Folkefrontens politikk, f.eks. landbruksreformene, forbudet mot Falange og at Catalonia ble gitt autonomi.

Da Alcalá-Zamora ble avsatt som president 10. mai 1936 og erstattet med den mer radikale Manuel Azaña begynte Queipo de Llano sammen med generalene Emilio Mola, Francisco Franco og José Sanjurjo å planlegge å avsette regjeringen. Han var et av de ledende medlemmene av gruppen av konspiratorer som startet et militært opprør 17. juli 1936 som førte til den spanske borgerkrigen.

Queipo de Llanos rolle i erobringen av Sevilla i begynnelsen av krigen har fått nesten mytisk status. Han hevdet først å ha tatt byen med bare 200 menn, og sa senere at han bare hadde hatt 15 menn. Dette ble den aksepterte versjonen av historien. Nyere forskning av historikeren Paul Preston tyder likevel på at erobringen av Sevilla skjedde etter grundig planlegging og med minst 4000 soldater.

Han ble sjef for nasjonalisthæren i Sør-Spania, og satte i gang et angrep på Málaga den 17. januar 1937. Byen overgav seg til de nasjonale styrkene 8. februar. Han gjennomførte også propagandasendinger under krigen og ivret for å starte opp landbruksproduksjonen i Andalucía igjen ved å skrive ut arbeidsplikt. Landbrukseksporten til Europa var en viktig økonomisk bærebjelke for Francos Spania på denne tiden.

Etter seieren i den spanske borgerkrigen ble han utnevnt til generalløytnant, og sendt av Franco som ambassadør til Italia og senere sjef for det militære distriktet Sevilla. Forholdet til Franco var likevel ikke det beste og han var ikke tilhenger av kongen. Han døde på landeiendommen sin i nærheten av Sevilla.

Referanser
----------

1. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.elperiodicoextremadura.com, besøkt 27. april 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BOE ID BOE-A-1944-2178[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** BNE
 |