recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Transhumans**, eller **transhumance**, er en beiteform med sesongmessig flytting med bufe fra ett område til et annet. Hensikten er å utnytte beite som varierer med årstidene, høyde over havet eller vanntilgang, eller for å unngå sykdommer. Transhumans skiller seg fra nomadisme ved at man har noenlunde fast bosted i tilknytning til flyttrutene, men overgangen er glidende. Det norske seterbruket er eksempel på en svært bosatt form for transhumans. Transhumans finnes i alle verdensdeler. 

Transhumans var blant annet vanlig i mediterrane områder, blant annet i Alpenes sørside, i de spanske fjellene og i Atlasfjellene. På grunn av lite nedbør er det her sommerbeitene som er den begrensende faktoren for febestanden. Transhumans kan drives med tamsau av betalte gjetere, mens bøndene (bufeets eiere) driver jordbruk i nærheten av den permanente bosetningen. I dag har driftsformen blitt sjeldnere og er stort sett erstattet av ekstensiv sauehold uten gjeting, og med lastebiltransport til sommerbeitene.

Det kan være store avstander mellom de ulike beiteområdene, og tildels kan de ligge i forskjellige land. Bønder fra Bergamo-Alpene (Nord-Italia) har f.eks. helt frem til 1900-tallet brukt fjellbeiter i Engadin (Sveits), mens sydfranske bønder benyttet beiter i Piemonte.

Det fins ulike overgangsformer:

* I Vogesene overvintret bufeet (kyr i dette tilfellet) i fjøs, men både sommerbeitene og fjøsene lå på fjellet. Gårdene lå på Vogesenes østside og dermed faktisk nærmere sommerbeitene (på og rundt åsryggen) enn fjøsene (som lå på høydedragets vestside). Dette systemet varte frem til slutten av 1800-tallet.
* I de bayerske For-Alpene er det nå enkelte bønder som frakter kyrne sine per lastebil til sommerbeiter i Alpene. Fenomenet er forholdsvis nytt og benytter seg av fjellbeiter som tidligere var setre, men som har blitt lagt ned. Her er det de store avstandene mellom gård og fjellbeite som minner mer om transhumans enn om seterdrift.

Referanser
----------

1. ↑  «transhumance». SNL. Besøkt 29. september 2023.
2. ↑  *Norsk samfunnsleksikon*. Pax. 1987. s. 429. ISBN 8253014198.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Transhumance – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Rubens fremstilling av feiringen
Bacchanalia (Auguste Léveque)
**Bakkanal** var en overdådig feiring i Italia, under romerriket til ære for den romerske vinguden Bacchus. Festlighetene var lagt til midten av mars måned, ved vårjevndøgn, når fjorårets druer var blitt til drikkeklar vin.

Romersk
-------

Romerne overtok (overtatt via Etruria) dette kulturinnslaget fra grekerne, der vinguden var Dionysos, og festivalene ble kalt **Dionysia**.

Feiringen
---------

Feiringen var opprinnelig reservert kvinner og fungerte som et religiøst mysterium i en hellig lund. Kulten spredte seg imidlertid raskt ifølge historikeren Livius, og utartet til både fyll, drap og annet, som førte til at det romerske senatet innførte forbud mot alle andre enn godkjente bakkanaler i 186 f. Kr. Tross harde straffer (Livius hevder der var flere henrettelser enn fengselsstraffer), overlevde feiringen ennå noen år i Sør-Italia.

Den greske dikteren Evripides skrev dramaet *Bakkantinnene* litt over 400 år før Kristus, om hvordan Dionysos' fetter kledte seg som kvinne for å infiltrere Bacchus-dyrkelsen, ble oppdaget og drept av kvinnene (bakkantinnene).

Begrepet
--------

Ordet brukes i dag om fyllefester med noenlunde stilig start og orgiastisk avslutning, mens det mystiske innholdet er glemt. Litterært er det sjelden brukt i dag, men Henrik Ibsen bruker det i varianter som «bacchanal», «bacchant» og «bacchantisk». Charles Dickens skriver i en av sine bøker at «juristene ikke sto tilbake for noen når det gjaldt bakkanalske evner og kapasitet» (Fritt sitert fra *To byer*.) Også i Knut Hamsuns roman "Mysterier" er ordet brukt for å beskrive en fest på hotellrommet til Johan Nagel. I Donna Tartts bok *Den hemmelige historien* forsøker en gruppe studenter å gjenskape en bakkanal i moderne tid, noe som får tragiske konsekvenser. I Fjodor Dostojevskijs roman Brødrene Karamasov blir ordet brukt for å beskrive en av Dimitrij Fjodorovitsj’ (Mitjas) fester.

Se også
-------

* Menader – kvinnelige tilbedere av Dionysus
* Thriambus – en hymne som ble sunget i prosesjoner til ære for Dionysus
* Dionysiske mysterier
* Det romerske senatet

Referanser
----------

1. ↑  Iversen, Ragnvald (1958). *Ibsen-ordbok*. Oslo: Gyldendal. s. 62.

Kilder
------

* *Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*
* Evripides *Bakkantinnene*, en gresk tragedie, gir litt innsikt i de opprinnelige ritene.
* *Bacchanales. Actes des colloques Dionysos de Montpellier (1996-1998).* Textes réunis par Pierre Sauzeau. Montpellier : Publications de l'Université Paul Valéry, 2000, 300 p. (ISBN 2-84269-382-5) ; *Cahiers du GITA'*' nº 13 (ISSN 0295-9900).

Eksterne lenker
---------------

* *Senatus consultum de Bacchanalibus* in Latin at The Latin Library
* *Senatus Consultum de Bacchaniabus* in English and Latin at forumromanum.org
* Description of the Bacchanalia and the Senate's ruling Arkivert 4. september 2006 hos Wayback Machine. from Fordham.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis
 |
«Dalsfjord» har flere betydninger.
Dalsfjorden sett fra Kornbergsfjellet (2006).
**Dalsfjorden** er en arm av Voldsfjorden i Volda kommune i Møre og Romsdal. Fjorden er 17 kilometer lang, og går sørover fra innløpet mellom Bjørkvoll og Rysteneset til fjordbotnen ved Åmelfoten og Steinsvika.

Største dybde i fjorden er 209 meter.

På vestsida like sør for innløpet ligger bygda Dravlaus. Videre sørover ligger det flere gårder på vestsida av fjorden, som Løvika, Lyngsneset, Aksneset og Innselset. På østsida ligger Dale. Fjordsidene er bratte og stiger opp til 600-800 meter over havet i den indre delen av fjorden. Fv40 går langs fjorden på begge sider.

Arbeidere fra Dalsfjorden har oppført flere av de norske fyrene.

Se også
-------

* Dalsfjord fyrmuseum

Referanser
----------

1. ↑  Dalsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Sverre Lyngnes (1965). *Dalsfjord*. Dalsfjord sogenemnd. s. 213-220.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
«Angrepet» (*Hyökkäys*), maleri av Eetu Isto, olje på lerret, 1899 - symbol på perioden med russifisering i Finland, den russiske dobbeltørnen angriper den finske jomfruen med lovboken i hendene
**Russifiseringen av Finland** (sortokaudet/sortovuodet på finsk) var en politisk linje fra Det russiske keiserdømmet innrettet mot avslutningen av Finlands autonomi og var virksom i periodene 1899-1905 og 1908-1917. Russifiseringen av Finland var et ledd i en større plan om russifisering som ble drevet mot slutten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet for å fjerne kulturell og administrativ autonomi for ikke-russiske minoriteter innen imperiet. I Storfyrstedømmet Finland ble russifiseringen særlig preget av følgende utspill:

* *Februarimanifestet* av 1899 var en erklæring hvor tsar Nikolaj II fremholdt tsarrikets rett til å styre Finland uten godkjenning fra lokale lovgivende forsamlinger.
* Språkmanifestet av 1900 var en erklæring fra tsar Nikolaj II som gjorde russisk til Finlands statsspråk.
* Vernepliktsloven ble undertegnet av tsar Nikolaj II i juli 1901 og la den finske hæren inn i tsarrikets hær.
**Ohmb** er et norsk indierockband. Bandet ble startet i 2004, men ble først utgitt i 2014. Medlemmene Kyrre Alvær og Herman Bondeson har spilt sammen i tidligere Østfold-prosjekter som Fascination og The Source. Ved siden av andre karrierer har begge to alltid holdt musikken og skrivingen ved like.

Sangene har utviklet seg som gammeldagse brevvekslinger fra det 18. århundre på teknologi fra det 21. Ohmb lager melodisentrerte låter i grenselandet pop og rock, men tangerer både elektronika, vise- og fortellertradisjon, med noe innslag av jazz.

Medlemmer
---------

* Herman Bondeson – bass, piano, orgel og vokal
* Kyrre Alvær – gitar, perkusjon, trommer, synth og vokal
* Susanne Walle - Vokal (gjest)

Fra platen *Wild Tales* er Alex Quinn fast å regne på trommer og som studioingeniør.

Chris Taylor er Studio Manager og produsent hos Parr Street Studios i Liverpool. Taylor er på mange måter bandets fjerdeperson, med utdanning fra LIPA i Liverpool, og 7 års historie med noen av verdens største band.

Diskografi
----------

* *Brazilian Song -* singel *(2019)*
* *Alone -* singel *(2019)*
* *Promise -* singel *(2018)*
* *Left the Building -* singel *(2018)*
* *Ohmb* - EP (2018)
* *Wild Tales* – EP (2017)
* *Still Here* – singel (2016)
* *My Denial* – singel (2016)
* *Solar System* – singel (2015)
* *Goodbye* – singel (2015)
* *Summertime* – singel (2015)
* *Lifelong* – singel (2015)
* *Sunday Evening Sound* – singel (2014)
Trening på depotstopp hos Red Bull-laget i Formel 1 (2015)
**Overcut** (engelsk for å overby) er innen motorsport en taktikk eller strategi for depotstopp hvor den som jager velger å bli liggende ute for å gå inn i depot på et senere tidspunkt enn konkurrenten. Man blir da liggende lenger ute på gamle dekk (og eventuelt med mindre drivstoff, i tilfelle depotstopp med fylling av drivstoff), og satser på å utnytte mindre trafikk og ren luft for å kunne holde et høyere tempo, slik at man forhåpentligvis kommer ut foran konkurrenten når man endelig har gjennomført sitt eget depotstopp. Overcut og den motsvarende strategien undercut er vanlige i Formel 1. Overcut er dog noe mindre vanlig enn undercut, og er avhengig av en rekke faktorer for å lykkes.

Avveininger
-----------

Overcut-strategien er basert på tanken om å sette sjåføren i stand til å presse korte rundetider lengre enn konkurrenten som har gått inn i depot, uten å bli forstyrret av trafikk fra andre biler, slik at sjåføren blir mindre hindret og har en renere luftstrøm. Sjåføren må da gå inn i depot noen runder senere enn konkurrenten for å kunne bygge et stort nok intervall til å komme ut foran etter sitt eget depotstopp. Denne strategien kan være fordelaktig dersom sjåføren som først stoppet blir liggende i trafikk med langsommere biler som ikke tillater konkurrenten å presse det maksimale, eller dersom de gamle dekkene fungerer bedre enn de nye. Strategien kan dog være en ulempe dersom de gamle dekkene gir mye dårligere ytelse enn de nye, hvilket vil medføre at overcutten ikke blir effektiv og resulterer i tap av tid.

Se også
-------

* Depotstopp
* Undercut

Referanser
----------

1. ↑  «Time Is Money: Overcutting in times of scarcity». *Engadget* **(engelsk)**. Besøkt 28. mars 2022.
2. ↑  Greeley, William Buckhout (1917). *Some Public and Economic Aspects of the Lumber Industry* **(engelsk)**. U.S. Government Printing Office.
**Moa Abounnachat Bollerød** (født 2. november 2001) er en norsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og mellomdistanseløp. Han representerer Sem IF.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongene 2017-2018

Bollerød deltok i friidrett under European Youth Summer Olympic Festival 2017, men ble der diskvalifisert på 800 meter. Han kom på tiendeplass på 800 meter i den nasjonale konkurransen under Bislett Games i 2018, og han deltok i U18-EM i friidrett 2018, der han kom på 12.-plass på 1500 meter, men nådde ikke finalen på 800 meter. Han kom på 12.-plass på 1500 meter under NM i friidrett 2018, og han ble nummer 11 på samme distanse under Junior-NM i friidrett 2018.

### Sesongen 2019

Han kom på sjetteplass på 1500 meter under Karsten Warholm Invitational 2019. Under Ungdomsmesterskapet innendørs 2019 deltok han i klassen G18/19, og han fikk der bronse på 800 meter og 1500 meter. Han ble nummer seks på 1500 meter i den nasjonale konkurransen under Bislett Games. Under U20-EM i friidrett 2019 representerte han Norge, men ble slått ut i forsøksheatet på 1500 meter. Han representerte Danmark/Island under Nordisk juniormesterskap i friidrett 2019, og kom der på åttendeplass på 1500 meter. Han fikk sølv på 1500 meter i U20-klassen under Junior-NM i friidrett 2019, og han fikk sølv på 800 meter i G18/19-klassen under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2019.

### Sesongen 2020

Under Karsten Warholm Invitational 2019 ble han nummer tre på 1500 meter, og han vant 800 meter og 1500 meter under Junior-NM i friidrett 2020. Han fikk bronse på 1500 meter under NM i friidrett 2020, bak Jakob Ingebrigtsen og Mats Hauge.

### Sesongen 2021

Han konkurrerte lite i 2021, men deltok blant annet i Per Halle Invitational, der han kom på femteplass på 1500 meter, og han kom også på femteplass på 1500 meter under Night of Highlights på Bislett Stadion. Under Kuortane Games i Finland fikk han sjette beste tid på 1500 meter.

### Sesongen 2022

Den 5. juni debuterte han i Diamond League, da han deltok i Meeting International Mohammed VI d’Athlétisme de Rabat. Han kom der på 14.-plass på 1500 meter med ny personlig rekord på 3:41,16.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  World Athletics - *Moa Abounnachat Bollerød - Results*, besøkt 6. juni 2022.
2. ↑  Norges friidrettsforbund - *UM innendørs 2019*, besøkt 6. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moa Abounnachat Bollerød – World Athletics Rediger på Wikidata
**Eigil Nansen** (født 18. juni 1931, død 28. februar 2017) var en norsk arkitekt og menneskerettighetsforkjemper.

Liv og virke
------------

Eigil Nansen var sønn av Odd Nansen og Kari Hirch. Han ble født året etter at farfaren, Fridtjof Nansen, gikk bort. 

Nansen var gift med danske Lone Bastholm (f. 1934) fra 1965 til 1969. 

Nansen arbeidet særlig for flyktninger og statsløse. Han medvirket til etableringen av NOAS og dannet i samarbeid med Annette Thommessen aksjonskomiteen «En båt for Vietnam», som engasjerte seg for de vietnamesiske båtflyktningene. Nansen var også delaktig i humanitære prosjekter i Russland og Armenia. Han var formann i Nansenkomiteen.

For sitt flyktningearbeid ble han i 1991 tildelt Leo Eitinger-prisen, en menneskerettighetspris som deles ut av Universitetet i Oslo.

Som arkitekt tegnet Nansen, søsteren Siri Jemtland og faren Odd blant annet hovedflyplassen på Fornebu.

Under åpningsseremonien for Vinter-OL 1952 ble Nansen den første nordmann som tente den olympiske ild.

Se også
-------

* Liste over personer som har tent den olympiske ild

Referanser
----------

1. 1 2  Han tente OL-ilden i 1952 - og feires som en konge i Sibir, *Dagbladet*, 1. mars 2017. Lest 1. mars 2017.
2. ↑  Lone Bastholm (1934 -), *Dansk Kvindebiografisk Leksikon*.
3. ↑  Ingrid A. Thommessen, Vigdis Vevstad, Ann-Magrit Austenå: *Eigil Nansen (nekrolog)*, *Aftenposten' 14. mars 2017.*
4. 1 2 3  Anne Ellingsen: *Nekrolog: Eigil Nansen*, *Aftenposten* 9. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Eigil Nansen på vei med den olympiske ilden i 1952
* Bilde av Eigil Nansen idet han tenner OL-ilden i 1952

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Olav M. Hoff, Nasjonal Samlings fylkesfører i Østfold, taler under en «hirdmønstring» i Halden 1941. Olav M. Hoff bærer uniform som medlem av Rikshirden. Foto: NTBs krigsarkiv/Riksarkivet 
**Olav Martin Hoff** (født 3. april 1908 i Heddal i Telemark, død 23. august 1996) var fylkesfører i Nasjonal Samling (NS) under andre verdenskrig.

Etter skolegang på Notodden utdannet Olav Martin Hoff seg «dels ved læreanstalter i inn- og utland, dels ved selvstudier». I perioden 1927-1933 oppholdt han seg i Canada.

Olav Hoff (med briller) under NS-stevnet «Borgarting» i Sarpsborg 20.–21. juni 1942 ved siden av Vidkun Quisling (i mørk hirduniform), leder i fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Tilstede var også representanter for den tyske okkupasjonsmakten. Foto: Riksarkivet 
Hoff var innom flere politiske og religiøse retninger før han 14. juni 1940 meldte seg inn i NS, Vidkun Quislings nasjonalistiske og tyskvennlige fascistparti. Samme sommer ble Hoff kretsfører i Fredrikstad. I og allerede august ble han leder av NS' fylkesorganisasjon i Østfold («Østfold F.O.») med sete i Fredrikstad, et område som seinere ble utvidet nordover til Romerike under navnet «Aust-Viken». Hoff var også presseleder i fylkesstaben til NS i Østfold og bidrotikå stanse utgivelsene av *Dagbladet Glommen* og *Fredrikstad Dagblad* i 1941.

I 1942 ble Hoff forflyttet til Troms der han begynte som fylkesfører 1. november. Quisling beordret ham som landsleder for NS Faggruppeorganisasjon (NSFO) etter Odd Fossum fra 1. september 1944. I oktober samme høst fikk Hoff permisjon på grunn av sykdom.

Under landsvikoppgjøret etter krigen dømte lagmannsretten i Sarpsborg 13. januar 1948 Olav M. Hoff til tvangsarbeid i 15 år og rettighetstap. Retten la særlig vekt på «Hoffs arbeid for oppslutning om Den norske legion, hans medvirkning til å kartlegge politisk motstand, utarbeidelse av «jøssinglister» og hans anmeldelse av en lang rekke politiske motstandere». Som mange andre NS-aktører ble Hoff benådet etter få år.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Olav Martin Hoff, (03.april 1908 - 23.august 1996).», besøkt 14. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olav Martin Hoff i Historisk befolkningsregister
3. 1 2 3 4 5  *Aftenposten* 1. september 1944: *Landslederskifte i N. S. Faggruppeorganisasjon*
4. ↑  Dehli, Martin (1981). *Fredrikstad under krig og okkupasjon*. Fredrikstad kommune.
5. ↑  Lokalhistoriewiki.no om Nasjonal Samlings fylkesorganisasjoner
6. ↑  Presseklipp om rettssaken mot Olav Hoff etter krigen
7. ↑  Nasjonal Samlings informasjon om fylkesførerskiftet i Troms F.O. 1944
8. 1 2  *Aftenposten* 14. januar 1948: *«Fylkesfører» Olaf Hoff idømt 15 års tvangsarbeid*
9. ↑  *Nordlys 1948.01.15*. Norge;Troms og Finnmark; Tromsø;. 15. januar 1948.
10. ↑  Dehli, Martin (1920-2006) (1981). *Fredrikstad under krig og okkupasjon*. Fredrikstad: Fredrikstad kommune. s. 278.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olav M. Hoff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Edwin Vincent O'Hara** (født 6. september 1881 i Lanesboro i Oregon i USA; død 11. september 1956) var en amerikansk katolsk biskop.

Liv og virke
------------

### Prest

O'Hara ble preseviet for erkebispedømmet Portland i Oregon den 9. juni 1905.

### Biskop av Great Falls

Den 1. august 1930 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av Great Falls. Erkebiskopen av Portland i Oregon, Edward Daniel Howard, ordinerte ham til biskop den 28. oktober samme år. Medkonsekratorer var Charles Daniel White, biskop av Spokane, og Joseph Raphael John Crimont S.J. apostilisk vikar av  Alaska. Den 5. november 1930 tok han sitt bispedømme i besittelse. 

### Biskop-erkebiskop av Kansas City i Kansas

Den 15. april 1939 gjorde pave Pius XII ham til biskop av Kansas City. Den 29. juni 1954 ga paven ham den personlige tittelen erkebiskop. 

### Biskop av Kansas City-Saint Joseph

Den 24. august 1956 ble han utnevnt til den første biskopen av bispedømmet Kansas City-Saint Joseph, som begge ligger i delstaten Missouri..
**Sligo Rovers Football Club** (irsk: *Cumann Peile Ruagairí Shligigh*) er en irsk fotballklubb fra byen Sligo i grevskapet med samme navn. Klubben ble grunnlagt i 1928 og lagets draktfarger er helrød med hvite sokker, mens bortedraktene er helhvit. Sligo Rovers spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen League of Ireland Premier Division, og spiller sine hjemmekamper på Showgrounds. Nåværende trener er Paul Cook.

Klubben har per dags vunnet det irske seriemesterskapet to ganger og det irske cupmesterskapet to ganger. Sligo Rovers har også vunnet League of Ireland Cup to ganger, senest i 2010. Klubben har ved flere anledninger deltatt i kvalifiseringsspill og innledende kamper både i Serievinnercupen (én gang) Cupvinnercupen og UEFA Intertoto Cup, men møtte der større motstand og kom seg ikke videre til sluttspill.

Meritter
--------

* **League of Ireland:** 1936–37, 1976–77
* **FAI Cup:** 1983, 1994
* **League of Ireland Cup:** 1997–98, 2010
* **League of Ireland First Division:** 1993-94, 2005
* **League of Ireland First Division Shield:** 1993-94

Kjente spillere med en fortid i klubben
---------------------------------------

* Irlands flagg Mick Byrne
* Irlands flagg Seamus Coleman
* Englands flagg Dixie Dean
* Nord-Irlands flagg Lawrie Sanchez

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider

| * v
* d
* r
League of Ireland Premier Division 2023 |
| --- |
|  | Bohemians  **·** Cork City  **·** Derry City  **·** Drogheda United  **·** Dundalk  **·** Shamrock Rovers  **·** Shelbourne **·** Sligo Rovers  **·** St Patrick's Athletic  **·** University College Dublin | Irlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
En **sertifisering** er en form evaluering som skal bekrefte at et produkt, en person eller organisasjon oppfyller visse krav. For personer og organisasjoner fungerer sertifiseringen som bevis på at de innehar tilstrekkelig kompetanse for å yte sin virksomhet. For produkter skal sertifiseringen vise at produktet oppfyller visse minstekrav, for eksempel angående sikkerhet, eller at produktet er produsert i samsvar med visse standarder, for eksempel en ISO-standard. Sertifisering utføres normal av en ekstern organisasjon.

Se også
-------

* TCO-sertifisering
* Akkreditering
* Det Norske Veritas

Referanser
----------

1. ↑  Hofstad, Knut (25. januar 2023). «sertifisering». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 24. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Certification – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
***Eilema psaudocomplanum*** er en av lavspinnerne i familiegruppen bjørnespinnere (Arctiidae).

Utseende
--------

*Eilema psaudocomplanum* ligner mye på de andre lavspinnerne i slekten *Eilema*. Framvingene hos hannen er ensfarget lyst skittengule, med et gulere parti i framkanten. Bakvingene er ensfarget skittengul. Bakkroppen er også gulaktig grå, men mer gul bakerst. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 30 og  35 millimeter.

De tre artene *Eilema palliatellum*, sølvgrå lavspinner og *Eilema psaudocomplanum* ligner mye på hverandre. Men det er bare *sølvgrå lavspinner* som med sikkerhet finnes i Norden. For sikker artsbestemmelsen må artens genitalier undersøkes.

Lavspinnere kan forveksles med flere andre småsommerfugler, kanskje særlig en vikler eller en liten måler. Men de kan skilles fra disse på de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Lavspinnere har også et høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax).

Levevis
-------

*Eilema psaudocomplanum* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Puppestadiet tilbringes ofte i en barksprekk eller lignende. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Puppen klekkes etter noen uker.

Utbredelse
----------

*Eilema psaudocomplanum* er utbredt i sør- og mellom Europa.

Navnet
------

Det latinske navnet *Eilema* betyr *omsluttet, spole*, og slekten har trolig fått navnet fordi noen arter bretter eller «ruller» vingene rundt kroppen som en spole når den hviler.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe lavspinnere, (Lithosiinae)
						* ***Eilema psaudocomplanum* (Daniel, 1939)**

Kilder
------

* Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org.
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-toftsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eilema psaudocomplanum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eilema psaudocomplanum* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Eilema psaudocomplanum* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Manulea pseudocomplana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nansen Ski Club** er en skiklubb i Berlin/Milan i delstaten New Hampshire, USA. Klubben ble stiftet i 1872, og er med det den eldste skiklubben i USA som fremdeles er i drift. Den er aktiv innen langrenn og trugegang, og drev tidligere også med skihopping.

Skiklubben ble stiftet i Berlin av skandinaviske innvandrere, og hadde opprinnelig navnet Berlin Mills Ski Club etter sagbruket som tiltrakk seg mange skandinaviske arbeidere på den tiden. I begynnelsen skal klubben bare ha vært åpen for skandinaviske menn som bodde i distriktet, men denne regelen ble tidlig opphevet.

Klubben var kjent under flere navn, blant annet Berlin Falls Club, Skiklubben og Fridtjof Nansen Club. I begynnelsen av 1920-årene valgte medlemmene navnet Nansen Ski Club, som klubben fremdeles heter. Skiklubbens norske forbilde Fridtjof Nansen kom på besøk i januar 1929 for å ære klubben som var oppkalt etter ham.

I mange år drev Nansen Ski Club med skihopping i tillegg til langrenn, og mellom 1936 og 1938 bygde klubben sammen med Berlin by og National Youth Administration hoppbakken Nansen Ski Jump, som var den største i det østlige USA da den sto ferdig. Bakken var i bruk jevnlig i mange år, og var blant annet arena for fire USA-mesterskap i skihopping, men den ble stengt i 1988 og har siden stått til forfalls.

Nansen Ski Club driver i dag 7 km med langrennsløyper i Milan Hill State Park i Milan nord for Berlin.

Hjemmeside/hovedkilde
---------------------

* Nansen Ski Club
* Nansen Ski Club: History

Eksterne lenker
---------------

* Coos Conversations: Early days of Nansen on display at St. Kieran’s Arkivert 19. november 2011 hos Wayback Machine. (15. januar 2009)
**Bjørn Stensaker** (født 1963) er viserektor for utdanning ved Universitetet i Oslo (2021-2025). Stensaker har hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1993), og doktorgrad innen offentlig administrasjon og organisasjonsteori fra Universitetet i Twente i Nederland på en avhandling om organisasjonsutvikling i høyere utdanning (2004). Forskningen hans er knyttet til studier av reformer i høyere utdanning, styring og evaluering av, samt endringsprosesser ved universiteter og høyskoler i Norge, Norden, Europa og i andre deler av verden. Stensaker er blant verdens mest siterte forskere innen sitt felt.

Stensaker har bakgrunn som forsker, forskningsleder og assisterende direktør ved forskningsinstituttet NIFU – Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning. I 2010 ble han professor i pedagogikk ved Institutt for Pedagogikk ved Universitetet i Oslo, og var leder av LINK – senter for læring og utdanning ved Universitet i Oslo i perioden 2017-2021.[2] 

Bjørn Stensaker har og har hatt en rekke tillitsverv internasjonalt, inkludert som medlem av det danske Akkrediteringsrådet for de videregående uddannelser (2014-2021), i Konsistoriet (Styret) for Karolinska Institutet i Sverige (2017-2023), i Hong Kong Council for Accreditation of Academic and Vocational Qualifications (2017-2023), som President of EAIR – The European Higher Education Society (2016-19), og medlem av the International Advisory Board for Universitetet i Wien (2014-2020).

Referanser
----------

1. ↑  «UV-forskere på liste over verdens mest siterte forskere». *Det utdanningsvitenskapelige fakultet* **(norsk)**. Besøkt 24. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Bjørn Stensaker i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Bjørn Stensaker i Google Scholar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** CRIStin **·** Google Scholar

 |
**Fiskefjorden** (også skrevet **Fiskfjorden**, uttales *Feskfjorden*) er en fjord på østsiden av Hinnøya. Fjorden ligger i Tjeldsund kommune, på vestsiden av Tjeldsundet. Den sørvestlige ytterdelen av fjorden ligger i Lødingen kommune.

Europavei 10 går langs Fiskefjorden. Det har vært lansert ideer om en 6 kilometer lang tunnel mellom Fiskfjorden og Kanstadbotn, til erstatning for den bratte og svingete veien mellom Kåringen og Kanstad.[]

Fra Fiskefjorden har Den Norske Turistforening merket løype til hytta Toralfsbu midt på Hinnøya.

Snorre Sturlason skriver at Sigurd Slembe holdt seg skjult i en steinheller i Fiskfjorden en vinter.

Referanser
----------

1. ↑  «Fiskefjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 17. februar 2017.
2. ↑  Fiskefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  Bjørn Davidsen (1995). «Sommerbrev fra nord». Foreningen Norges døvblindes. Arkivert fra originalen 19. februar 2007. Besøkt 17. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde fra Fiskfjorden
* Turistforeningens turløype mellom Fiskfjord og Toralfsbu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
***M\*A\*S\*H*** er en serie romaner som inspirerte både filmen MASH og TV-serien M\*A\*S\*H.

Den første romanen. *MASH: A Novel About Three Army Doctors* (uten stjerner i tittelen). ble skrevet av H. Richard Hornberger under pseudonymet Richard Hooker, og gitt ut i 1968. Han brukte egne erfaringer som militærkirurg på et feltsykehus under Koreakrigen som bakgrunn for boken som ble lagt til den virkelige MASH-enheten 8055. Karakteren Hawkeye baserte han på seg selv, men han likte aldri måten Alan Alda spilte rollen i TV-serien. Boken fikk en oppfølger; *M\*A\*S\*H Goes to Maine* i 1972.

Etter suksessen til TV-serien ble det utgitt flere romaner kredidert Hooker og William E. Butterworth. Først ut var *M\*A\*S\*H Goes to Paris* i 1974. Tross forfatternavnene var bøkene trolig skrevet av en skyggeforfatter, trolig Butterworth.

Etter hvert bar romanene preg av stadig nye karakterer og med vekt på de originale. Butterworths romaner har mye større preg av humor og komedie og mindre realisme enn Hookers.

Etter at «Butterworth»s serie ble avsluttet i 1977 med *M\*A\*S\*H Goes to Montreal* skrev Hooker en siste «M\*A\*S\*H»-roman, *M\*A\*S\*H Mania* som gikk tilbake til det originale plottet og fortalte historien som en fortsettelse av romanen *M\*A\*S\*H Goes to Maine*.

Bokserie
--------

### av Richard Hooker

* *MASH: A Novel About Three Army Doctors* (1968)
* *M\*A\*S\*H Goes to Maine* (1972)

### av Richard Hooker og William E. Butterworth

* *M\*A\*S\*H Goes to Paris* (1974}
* *M\*A\*S\*H Goes to New Orleans* (1975)
* *M\*A\*S\*H Goes to London* (1975)
* *M\*A\*S\*H Goes to Vienna* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to San Francisco* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to Morocco* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to Miami* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to Las Vegas* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to Hollywood* (1976)
* *M\*A\*S\*H Goes to Texas* (1977)
* *M\*A\*S\*H Goes to Moscow* (1977)
* *M\*A\*S\*H Goes to Montreal* (1977)

### av Richard Hooker

* *M\*A\*S\*H Mania* (1977)

| * v
* d
* r
*M\*A\*S\*H* |
| --- |
| Film: | 
* *MASH*
* Forskjellene mellom boka, filmen og TV-serien M\*A\*S\*H
* «Suicide Is Painless»

 |
| TV-serie: | 
* *M\*A\*S\*H*
	+ Episoder: Sesong 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
	+ 8
	+ 9
	+ 10
	+ 11; siste episode; gjesteopptredener
* *Trapper John, M.D.*
* *AfterMASH*
* *W\*A\*L\*T\*E\*R*

 |
| Hovedroller: | 
* Hawkeye Pierce
* Trapper John McIntyre
* B.J. Hunnicutt
* Henry Blake
* Sherman T. Potter
* Frank Burns
* Margaret Houlihan
* Charles Winchester
* Radar O'Reilly
* Father Mulcahy
* Maxwell Klinger

 |
| Andre roller: | Se Rollefigurer i M\*A\*S\*H |
| Bøker: | 
* *M\*A\*S\*H*
* *MASH: A Novel About Three Army Doctors*
* *M\*A\*S\*H Goes to Maine*

 |

Portal: Litteratur
En **stiftsstad** er en by som er sete for en biskop. Byen har domkirke med domkapittel og domkirkeforsamling og utgjør dermed sete for et kirkelig stift.

Sammenlign med begrepene residensstad og hovedstad.

Begrepet ble innført etter reformasjonen.

Folkekirkene i de nordiske land
-------------------------------

### Danmark

Den danske folkekirken har stiftsstader i København, Helsingør, Roskilde, Odense, Maribo, Ribe, Haderslev, Viborg, Ålborg, Århus og i Nuuk (Godthåb) på Grønland.

### Finland

Den evangelisk-lutherske kirken i Finland har stiftsstadene Åbo, Tammerfors, Uleåborg, Sankt Michel, Borgå, Kuopio, Lappo, Helsingfors og Esbo.
Den finske ortodokse kirken har stiftsstadene Joensuu, Helsingfors og Uleåborg

### Island

Den islandske kirken utgjør et eneste stift med Reykjavik som stiftsstad.

### Norge

Den norske kirken hadde stiftsstader fram til 1. januar 1919 då omgrepet bispedømme erstatta stift. Fram til 1919 var Trondheim, Bergen, Oslo, Hamar, Kristiansand, Stavanger (fram til 1682 då Kristiansand overtok) og Tromsø (formelt fra 1844). I en kort periode var Alstahaug (1804−1828) sete for biskopen, men var formelt sett ikke eige stift og dermed heller ikke stiftstad.
I dag er disse stadene bispesete med domkirke:
Trondheim, Bergen, Oslo, Bodø, Fredrikstad, Hamar, Kristiansand, Molde, Stavanger, Tromsø og Tønsberg.

### Sverige

Den svenske kirken har som stiftsstader Uppsala, Linköping, Skara, Strängnäs, Västerås, Växjö, Lund, Göteborg, Karlstad, Härnösand, Luleå, Visby og Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑
Moderne statue av den hl. dronning Bertha i Lady Wooton's Gardens i Cambridge.
**Bertha av Kent** eller **Aldeberge** (født 539, død ca. 612) var dronning av kongedømmet Kent. Hennes innflytelse var avgjørende for at  kristendommen ble innført i England på nytt etter romerne hadde trukket seg noen hundre år tidligere. For sin rolle i kristningen av England ble hun siden helgenerklært.

Bertha var datter av Karibert I, en frankisk konge i Paris og en av de merovingere. Da hun ble gift med den hedenske kong Æthelbert av Kent brakte hun med seg sin prest Liudhard til England, i henhold til Beda den ærverdige. Hun gjenopprettet den kristne kirken fra romersk tid øst for Canterbury og dedikerte den til Martin av Tours, merovingenes egen skytshelgen. 

Denne kirken lå på det samme sted som Augustin av Canterbury, som sammen med et følge var blitt sendt over av pave Gregor I den store for omvende hedningene i 596. Han kunne takke den kristne Bertha for sin suksess. Den øyensynlig tolerante Æthelbert hadde, antagelig ved Berthas innflytelse, bedt paven om sende misjonærer til England. Innen året var omme etter at Augustin hadde kommet var kongen blitt konvertert til kristendommen. 

I henhold til angelsaksiske nedtegnelser hadde Bertha to barn med Æthelbert:

* Eadbald av Kent, en sønn som ble konge av Kent
* Æthelburh av Kent, en datter som ble den andre hustruen til Edwin av Northumbria

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.newadvent.org[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 75[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p15691.htm#i156907, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 75-76[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 76[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  *Gregory of Tours (539-594), History of the Franks*, Bok 4 hos Fordham.edu
8. ↑  Bedas *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* (*Det engelske folks kirkehistorie*)

Eksterne lenker
---------------

* Catholic Encyclopedia: Bertha

  

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |
**Bethylinae** er en underfamilie av stilkvepser. Artene er små, gjerne maurlignende, og opptrer stort sett som parasitoider som snylter på larver av biller og sommerfugler.

Utseende
--------

Små (1,5–10 mm, vanligvis 3–4 mm lange), oftest svarte eller rødlige vepser. Hodet er nokså stort og kantete, gjerne lenger enn bredt. Antennene er trådformede, ganske korte til temmelig lange, og har vanligvis 12 ledd hos hunnene, 13 hos hannene. Kroppen er slank og mer eller mindre sylindrisk, med markert vepsetalje mellom forkropp og bakkropp. Beina er temmelig korte. Vingene er smale, mange arter er vingeløse. De har 6-10 lukkede celler i forvingen, men ingen i bakvingen. Bakkroppen er slank og mer eller mindre sylindrisk, hunnens eggleggingsrør stikker ikke ut utenfor bakkroppsspissen.

Levevis
-------

Bethylidene er parasitoider som særlig angriper larver av biller og sommerfugler. Deres slanke kroppsform gjør at de kan krype inn nesten over alt, og mange er knyttet til larver som fører et skjult levevis inne i tunneler i ved, matvarer eller lignende. Et spesielt trekk er at noen arter har en form for yngelpleie. Ulikt de fleste andre snyltevepser blir hunnen værende ved den angrepne vertslarven, som den har lammet med et giftig stikk, og hjelper larvene sine. Ganske mange arter angriper insekter som gjør skade på lagrede matvarer (for eksempel melbiller, melmøll og klannere) og der er derfor å regne som nyttedyr. Noen arter fra varme strøk er spredt over det meste av verden med sine vertsdyr. Noen arter er benyttet til biologisk bekjempning.

Utbredelse
----------

Systematisk inndeling
---------------------

Inndelingen følger 

**Treliste**
* Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera)
	+ Underordenen stilkvepser (Apocrita)
		- delgruppe broddvepser (Aculeata)
			* Overfamilien Chrysidoidea
				+ Familien Bethylidae
					- Underfamilien **Bethylinae**
						* Slekten *Bethylus* Latreille, 1820 - 26 arter i Europa
						* Slekten *Eupsenella* Westwood, 1874 - ikke i Europa
						* Slekten *Goniozus* Förster, 1856 - 9 arter i Europa
						* Slekten *Lytopsenella* Kieffer, 1911 - ikke i Europa
						* Slekten *Odontepyris* Kieffer, 1904 - to arter i Europa
						* Slekten *Prosierola* Kieffer, 1905 - ikke i Europa
						* Slekten *Sierola* Cameron, 1881 - ikke i Europa

Referanser
----------

1. ↑  Polaszek, A. og Krombein, K.V. (1994) The genera of Bethylinae (Hymenoptera, Bethylidae). Journal of Hymenoptera Research 3: 91-105.

Kilder
------

* Fauna Europa (2013) Fauna Europaea version 2.6.2, www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr. Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.
* Bethylidae på Tree of life

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Bethylinae* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Bethylinae* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bethylinae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Bethylinae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bethylinae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bethylinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Marit Solberg** (født 1956[] i Bergen) er en norsk næringslivsleder.

Hun har mastergrad i mikrobiologi med spesialisering i marin økologi fra Universitetet i Bergen. Etter studiene arbeidet hun halvannet år ved Havforskningsinstituttet i Bergen.

Solberg har hatt ledende stillinger i Hydro Seafood og Marine Harvest/Mowi fra 1985, blant annet som regiondirektør og senere administrerende direktør i Marine Harvest Norge. I 2011 gikk hun inn i konsernledelsen. Hun avgikk med pensjon fra stillingen som driftsdirektør for Canada, Skottland, Irland og Færøyene den 1. november 2018.

Solberg vært styremedlem i Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening, styremedlem i Sparebanken Vest fra 2008 til 2016 og styreleder i markedsføringsorganisasjonen Norges sjømatråd fra 2013 til 2015.

Solberg er eldre søster av politikeren Erna Solberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Lekve, Jørn (24. mai 2019). «Sjømatveteranen Marit Solberg: – Laks har vært mitt liv». IntraFish. Besøkt 22. november 2019.
2. ↑  TDN Finans (15. februar 2011). «Ny konsernledelse i Marine Harvest». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 15. oktober 2013.
3. ↑  «Marit Solberg slutter som direktør for oppdrettsgigant». *e24.no*. 10. oktober 2018. Besøkt 18. september 2023.
4. ↑  «Marit Solberg ny leder i Sjømatrådet». Norges Sildesalgslag. 14. juni 2013. Besøkt 15. oktober 2013.
Klesrulle fra Norrahammars Bruk. Foto: Johan Palme 
**En klesrulle** er et apparat med to trevalser som er forbundet med tannhjul i en stiv ramme. Den ene rullen har gjerne regulerbar fjærbelastning. Rullene kan drives med håndkraft via en sveiv, et hjul eller med elektrisk motor. Klesrullen brukes til å glatte tekstiler av lin, bomull eller andre naturfibre, for eksempel sengetøy, håndklær og duker. Etter av tekstilene er vasket og tørket, brettes de sammen og rulles frem og tilbake mellom valsene for å fjerne rynker og skrukker og glatte overflaten. For å få et best mulig resultat, blir tekstilene gjerne rullet før de er helt tørre, eventuelt kan de fuktes med vann fra en dynkeflaske. Før klesrullene ble tilgjengelige, ble tekstilene tilsvarende glattet med et mangletre eller manglebrett. Frem til 1960-tallet ble bolighus i Norge ofte bygd med både vaskekjeller med bryggepanne og vaskekummer og eget rullerom.

Klesruller kan også brukes til å presse vaske- og skyllevann ut av tekstiler under vask. Se vrimaskin.

Se også
-------

* Vrimaskin
* Presstørrer
**Blå skilt i Drammen.**
Den gamle Brannvakta på Bragernes Torg.
**Blå skilt i Drammen** er en ordning med informasjonsskilt, eller plaketter, som settes på bygninger eller ved offentlige steder av kulturhistorisk betydning, for å informere om viktige personer eller hendelser av geografisk tilhørighet. Ordningen ble etablert i Norge av Selskabet for Oslo Byes Vel mot slutten av 1980-årene etter forbilde av blå plakett-ordningen i England. De monterte superellipseformede koboltblå emaljeskilt med kulturhistorisk tekst på en rekke viktige bygninger. Innen sommeren 1990 var det satt opp 27 slike skilt i Oslo. Det er Morten Krogstad som er kreditert med ideen, inspirert av en tilsvarende ordning i England. Krogstad var kulturvernaktivist, leder av Fortidsminneforeningens lokalavdeling for Oslo og Akershus og aktiv medlem og tillitsvalgt i Selskabet for Oslo Byes Vel.

Aksjon Brannvakta
-----------------

Aksjon Brannvakta ble startet 12. februar 1993 av Sten Bille. Han fikk med seg Jo Sellæg, Terje Aass og Helge Otto Mathisen i et styre for aksjonen. Auksjonens formål var å samle inn penger for tilbakekjøp av den gamle brannstasjonen og sette den i stand. Dette viste seg senere ikke å være aktuelt. Etter at Sten Bille gikk bort, besto styret av de øvrige tre initiativtakerne. I retningslinjer vedtatt 25. mars 1993 heter det at de innsamlede midlene skulle overdras til Drammen kommune og i sin helhet benyttes til kjøp av bygningen. Ved avslutning av aksjonen i 1994 sto det 515 913 kroner på konto i aksjonens navn. Regnskapet ble kontrollert av statsautorisert revisor Karl Jens Holmen i Gulliksen & Holmen ANS. Disse pengene endte med å stå ubrukt og vokste seg til nær 1 million kroner. Som en gave til Drammen by fra Aksjon Brannvakta bestemte styret i Aksjon Brannvakta seg derfor å bruke pengene til merking av kultuminner i Drammen. Drammen Historielag påtok seg ble oppgaven å administrere skiltprogrammet, og 26. oktober 2012 ble de to første skilta avduket på den gamle Brannvakta og Rådhuset av den daværende ordføreren i Drammen, Tore Opdal Hansen. Det har siden den tid blitt oppført flere skilt i puljer. Når skiltprogrammet ble sluttført i 2023 var 143 skilt utplassert av Aksjon Brannvakta, åtte av Fortidsminneforeningen og ett av Gulskogen bydelskommite. Alle skiltene er innenfor Drammens gamle kommunegrenser. Historielagets prosjektleder gjennom de tolv årene var Ole G. Braaten, og de historiske tekstene er utarbeidet av Jo Sellæg.

Drammen bysegl med nøkkel og sverd i toppen av en høy søyle på enden av bybrua

Se også
-------

* Liste over blå skilt i Drammen

Referanser
----------

1. ↑  «Blå skilt – Oslo Byleksikon». *oslobyleksikon.no*. Besøkt 22. august 2023.
2. ↑
3. ↑  *drammen-kommune.maps.arcgis.com*. Besøkt 20. september 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Trond Rønningen** (født 1967) er en norsk embedsmann som hadde stillingen som fylkesmann i Østfold fra 2016 til 2018. Han har siden hatt stillingen som forbrukerdirektør i Forbrukertilsynet. 

Rønningen en norsk jurist og embedsmann. Han er i dag[*når?*] ansatt på et åremål på seks år som forbrukerdirektør.

Etter endt juridisk embetseksamen fra Universitetet i Oslo i 1994, har Rønningen hatt flere stillinger stillinger i det offentlige. Fra november 1996 til februar 2002 var han rådgiver i Barne- og familiedepartementet under fire regjeringer, Jagland (statsråd Sylvia Brustad, Ap), Bondevik I (statsråd Valgerd Svarstad Haugland, KrF), Stoltenberg I (statsråd Karita Bekkemellem, Ap) og Bondevik II (statsråd Laila Dåvøy, KrF).

Fra februar 2002 til desember 2004 var Rønningen avdelingsdirektør og leder for juridisk avdeling ved Fylkesmannen i Østfold. Fra januar 2005 til august 2006 var han direktør og fylkesberedskapssjef og leder for områdene kommunal-, justis og samfunnssikkerhet ved Fylkesmannen i Østfold.

I september 2006 ble Rønningen avdelingsdirektør og leder for juridisk avdeling ved helsetjenesteforvaltning på Navs hovedkontor, frem til han i januar 2009 ble avdelingsdirektør og leder for juridisk avdeling ved Helseøkonomiforvaltningens (HELFO) hovedkontor.

Rønningen ble ansatt som assisterende fylkesmann i Østfold i mars 2010, en stilling han hadde frem til han ble konstituert som fylkesmann i Østfold etter Anne Enger i januar 2016. Etter regionreformen og sammenslåingen av storfylket Viken i januar 2019 ble Rønningen gjenforent med sin tidligere leder Valgerd Svarstad Haugland, da han ble assisterende fylkesmann i Oslo og Viken.

I november 2020 ble Rønningen konstituert som leder av Forbrukertilsynet. Han ble utnevnt av Kongen i statsråd som forbrukerdirektør i et åremål på seks år, en stilling han tiltrådte i januar 2021.

Referanser
----------


| * v
* d
* r
Østfolds fylkesmenn |
| --- |
| 
* Erik Banner (1671–73)
* Hans Kaas (1673–1687)
* Ambrosius Charisius (1687–1700)
* Caspar Gottlieb Moltke (1700–1703)
* Niels Werenskiold (1703–1741)
* Henning Frimann (1741–1743)
* Balthazar Sechmann Fleischer (1743–1767)
* Henrik Lachmann (1767–1781)
* Frederik Hauch (1781–1789)
* Johan Christian Hauch (1789–1794)
* Andreas Hofgaard (1794–1804)
* Marcus Gjøe Rosenkrantz (1804–1810)
* Mathias Sommerhielm (1810–1814)
* Valentin Sibbern (1814–1830)
* Gregers Winther Wulfsberg (1831–1846)
* Christian Birch-Reichenwald (1847–1855)
* Carl Sibbern (1855–1880)
* Johan Lauritz Rasch (1881–1890)
* Ulrik Frederik Christian Arneberg (1891–1905)
* Albert Hansen (1905–1917)
* Eivind Olaf Bødtker (1918–1933)
* Ernst Johannesen (1933–1940)
* Lyder Bull (1940–1941)
* Hans S. Jacobsen (NS) (1941–1945)
* Lyder Bull (1945–1951)
* Karl Hess Larsen (1951–1966)
* Jakob Modalsli (1966–1981)
* Lars Korvald (1981–1986)
* Erling Norvik (1986–1998)
* Edvard Grimstad (1998–2003)
* Anne Enger (2004–2015)
* Trond Rønningen (2016–2018)

 |
| Fra 1671 til 1918 var tittelen *Amtmann* før navnet ble endret til *Fylkesmann* |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |