recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jens Paludan Heyerdahl** (født 30. mars 1910, død 9. november 2002) var en norsk høyesterettsadvokat.

Etter juridisk embedseksamen og studieopphold i England og Frankrike begynte Heyerdahl i advokatfirmaet Thommessen Krefting Greve Lund, der han etterfulgte sin far Jens P. Heyerdahl og sine besteforeldre Nils R. Heyerdahl og Chr. C. Platou, alle høyesterettsadvokater. I 1947 fikk han bevilling som høyesterettsadvokat.

Han la grunnlaget for sin formue i gjennom selskapet Oslo Konsortiet.[]

Heyerdahls spesialfelt var forretningsjus, spesielt rettsproblemer knyttet til fast eiendom. Han hadde også en rekke styreverv, blant annet i Bergens Privatbank, Brage Fram, M. Peterson & Søn, Greåker Cellulosefabrik og Simonsen Radiofabrikk.

Heyerdahl var far til Jens P. Heyerdahl.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jens P Heyerdahl, (30.mars 1910 - 10.november 2002).», besøkt 20. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Jens Paludan Heyerdahl[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Nekrolog i *Aftenposten Morgen* 20. november 2002 av Øystein Eskeland
4. ↑  «Juristnytt». *VG* (19. april 1947)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***Just Like Heaven*** er en romantisk eventyrkomedie fra 2005, regissert av Mark Waters, med Reese Witherspoon og Mark Ruffalo i hovedrollene. Den er basert på romanen *Et si c'était vrai...* av Marc Levy.

Handling
--------

Elizabeth Masterson, en ung doktor fra San Francisco, blir alvorlig skadd i en bilulykke når hun var på vei til et stevnemøte. Tre måneder senere flytter David Abbott, en landskapsarkitekt fremdeles i sorg etter hans kones plutselige død, inn i leiligheten som tidligere hadde vært Elizabeth sin. Elizabeths ånd begynner å dukke opp for David i leiligheten som spøkelse. Elizabeth nekter å tro at hun faktisk er død. Fordi det bare David som kan se og høre henne, tror alle andre at han opplever en hallusinasjon.

Elizabeth og David oppdager hvem hun er, hva som har skjedd med henne, og hvorfor de er en forbindelse. Hun er ikke død, men ligger i koma på det samme sykehuset hvor hun tidligere var ansatt. David forsøker å overbevise Elizabeths søster, Abby, at han kan se Elisabeth - og at Abby aldri burde koble fra en respirator som holder Elisabeth i live. Abby tror David er mentalt forstyrret. Desperat ønsker David å forhindre Elizabeths død ved å stjele kroppen hennes fra sykehuset.

Rolleliste
----------

* Reese Witherspoon som dr. Elizabeth Masterson
* Mark Ruffalo som David Abbot
* Donal Logue som Jack
* Dina Waters som Abby Brody
* Ben Shenkman som dr. Brett Rushton
* Jon Heder som Darryl
* Ivana Miličević som Katrina
* Caroline Aaron som Grace
* Rosalind Chao som dr. Fran Lo
* Ron Canada som dr. Walsh

Referanser
----------

1. 1 2  «Just Like Heaven (2005)». Box Office Mojo.

Eksterne lenker
---------------

Engelsk Wikiquote har en samling sitater relatert til: ***Just Like Heaven*** 
* (en) *Just Like Heaven* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Just Like Heaven* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Just Like Heaven* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Just Like Heaven* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Just Like Heaven* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Just Like Heaven* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Just Like Heaven* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Just Like Heaven* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Just Like Heaven* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Just Like Heaven* på Metacritic Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Stein-Erik Mattsson** (født 26. januar 1959 i Oslo) er en norsk advokat, journalist og komiker og tidligere redaktør i *Aktuell Rapport* og sjefredaktør i *Alle Menn*.

Mattsson jobbet en tid som advokat og hadde mange profilerte klienter som Varg Vikernes (kjent som «Greven»). Han satt som formann i Oslo og Akershus curlingkrets fra 1989-2001 og styremedlem i Norges curlingforbund fra 1992-95 og 2001-2003. Han var sjefredaktør i *Alle Menn* fra 1994-97 og redaktør i *Aktuell Rapport*, *Gull-Rapport* og *Cats* fra 2000 til 2003.

Mattsson startet den såkalte Pornosladd-saken sommeren 2002 ved å dele ut et gratis pornoblad uten sladd på Stortinget og i Oslo sentrum og ble politianmeldt av politikeren Lena Jensen. Dette resulterte i at pornoblader og filmer ikke lenger behøver å bli sladdet i Norge, og at pornofilmer i dag lett kan importeres og distribueres.

Mattsson har også jobbet litt som komiker og har blant annet opptrådt med artistene Herodes Falsk og Tom Mathisen under deres show i Oslo Spektrum i 2001.

Referanser
----------

1. ↑  «Høyesterett sier ja til porno». *Dagbladet* **(norsk)**. 7. desember 2005.
2. ↑  NRK (7. desember 2005). «Porno-Mattsson: Takk til Lena Jensen fra SV». *NRK*. Besøkt 15. mai 2023.
3. ↑  Aakvik, Are Slettan, Jo André (3. juni 2005). «Nå forsvinner pornosladden». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 15. mai 2023.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Lea** (født 1. august 1956 i Haugesund) er en norsk advokat med strafferett som spesialitet. 

Lea ble Cand. jur. ved Universitetet i Bergen i 1984. Første del av jusstudiet ble tatt ved Universitetet i Oslo. Han fikk sin advokatbevilling i 1989 og etablerte året etter eget advokatkontor i Haugesund. Han er medlem av Den Norske Advokatforening og Forsvarergruppen av 1977, vært formann i Den Norske Advokatforening Haugesund krets og har tidligere vært fast medlem av Den Norske Advokatforenings bistandsadvokatutvalg. 

Lea er kjent fra flere høyt medieprofilerte saker, blant annet Birgitte-saken hvor han representerte Birgitte Tengs foreldre og rettssaken etter NOKAS-ranet hvor han representerte en av de tiltalte, Alf Henrik Christensen. Han har også jobbet med en del barnevernssaker for fylkesnemnda og Norges domstolene.

Referanser
----------

1. ↑  «Tilsynsrådet». *register.tilsynet.no*. Besøkt 6. april 2020. [*død lenke*]
2. ↑  Johansen, Anders Holth (12. oktober 2015). «- Pysete gammelt oppgulp». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. april 2020.
3. ↑  «Frikjent for drapet på Birgitte». *www.vg.no*. Besøkt 6. april 2020.
4. ↑  «Refleksjoner om refleksjoner om Birgitte Tengs-saken». *www.h-avis.no* **(norsk)**. 1. oktober 2018. Besøkt 6. april 2020.
5. ↑  Kalstad, Lise Marit (11. april 2019). «– Har fått nye svar i Birgitte Tengs-saken». *NRK*. Besøkt 6. april 2020.
6. ↑  VG: Her er Nokas-forsvarerne

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Modell av en venetiansk galei med tre rader med årer *alla sensile*.
**Alla sensile**, også skrevet **a zenzile**, er et italiensk system for årearrangementet på en galei i middelalderen som skal ha vært spesielt populært i Venezia fram til begynnelsen på 1500-tallet. Ordene betyr «den enkelte måten», hvilken beskrevet årearrangementet på galeien med én roer per åre.

De første italienske galeiene i middelhavet var biremer med utgangspunktet i den bysantinske dromonen. Det er ikke presist kjent når de første monoremer dukket opp med det nye systemet om hvordan å arrangere roere og årene, men den tidligste avbildningen av et slik fartøy med ét nivå er funnet på den genovesiske krøniken fra år 1099. Det neste beviset på dette er fra ca. 1300, ved dette tidspunktet var biremen forlengst erstattet av monoremen som den nye galeitypen. Innføringen av den nye utriggeren kalt *apostis* i løpet av 1200-tallet gjorde det mulig å smelte sammen de to separate nivåer og redusere mellomrommet mellom årene.

To roere ble deretter satt på den samme skråstilte benken som sluttet mot gangbroen kalt *corsia* midt på det forhøyet skroget med hver sin åre som ble festet med tollepinner på den utstikkende utriggeren. En slik utrigger er en åpen konstruksjon med utstikkende bjelker fra relingen som stoppet mot en langsgående bjelke (*postiza*). Over denne bjelken hendt det at skjold eller vegg av tre var reist som vern mot prosjektiler med åpninger for årene.

Dette systemet ble bare brukt av sjømakter i Europa med tilgang på frivillige og godt trente mannskap med lederrollen gitt til den innerste roeren, *remo pianér* nærmeste gangbroen, som bestemte takten for gruppen som måtte samordne deres bevegelser. Dette systemet gjorde det mulig å ha tre, deretter fire, og til slutt fem roere i den samme gruppen med hver sin åre. Den innerste åren var den lengste av årene i gruppen.

Det ble avløst av det mye enkelte årearrangementet med flere menn per åre i løpet av 1500-tallet, Venezia var en av de siste sjømaktene som oppgav det eldre årearrangementet. Med «a scaloccio» systemet ble det mulig å bruke utrente personell som slaver med færre komplikasjoner, spesielt etter år 1550.

Se også
-------

* A terzaruolo
* A scaloccio

Litteratur
----------

* John Morrison *The Age of the Galley* Conway`s History of the ship 1995 ISBN 0-85177-554-3
**Stein A. Evensen** (født 25. oktober 1942) er en norsk lege og professor emeritus ved Universitetet i Oslo.

Karriere
--------

Evensen tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1968 og doktorgrad i medisin ved UiO i 1972. Han ble kandidat i helseadministrasjon ved UiO 1997. Fra 1973 til oppnådd aldersgrense var Evensen ansatt ved Medisinsk avdeling, Rikshospitalet. Evensen startet sin vitenskapelige løpebane som studentstipendiat, og ble etter medisinsk embedseksamen ansatt som assistant professor ved Biological Science Center, Boston University. Etter retur til Norge ledet han forskningsgrupper ved Rikshospitalet. Han ble professor i indremedisin ved Rikshospitalet 1992. I årene 1998 til 2006 var han dekanus ved Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo. Evensen ble innvalgt i Det norske Videnskaps-Akademi  i 1997. Han var leder av Regional komite for forskningsetikk i Helseregion Sør-Øst fra 2007 til 2013. Evensen er spesielt opptatt av prioritering av helsetjenester, og han satt i Lønning II-utvalget  som utarbeidet nye retningslinjer for prioriteringer i helsevesenet.

Evensen ble i 2017 gjort til kommandør av St. Olavs Orden.

Evensen var gift med Åsa Rytter Evensen frem til hun døde i 2015.

Referanser
----------

1. ↑  Det norske Videnskaps-Akademis hjemmesider, konsultert 26. juni 2013
2. ↑  NOU 1997:7 Piller, prioritering og politikk , hentet 26. juni 2013
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», Kongehuset, 16. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Stein A. Evensen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Stein A. Evensen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** CRIStin
 |
**«Alla andra får varann»** er en svensk slagerlåt fra 1960, skrevet av Ulf Källquist og Åke Gerhard. Sangen vant Melodifestivalen og var Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest 1960 der den endte på en tiendeplass. I den svenske finalen ble den fremført av Östen Warnerbring og Inger Berggren. Sveriges Radio Television besluttet imidlertid at Siw Malmkvist skulle fremføre sangen i Eurovison Song Contest, fordi hun ikke hadde fått fremføre «Augustin» i den internasjonale finalen året før.

Eurovision Song Contest
-----------------------

Siw Malmkvist fremførte sangen i den internasjonale finalen.
«Alla andra får varann» ble fremført som andre bidrag om kvelden 29. mars 1960, etter Storbritannias Bryan Johnson med «Looking High, High, High» og før Luxembourgs Camillo Felgen med «So laang we's du do bast».

Da avstemningen var ferdig, hadde sangen fått fire stemmer, noe som ga den en delt tiendeplass med Danmark blant 13 deltakere.

Innspillinger
-------------

Inger Berggren og Östen Warnerbring spilte inn sangen som b-siden til Warnerbrings singel «Vårens första flicka», utgitt i 1960 på platemerket Decca.

Den ble også utgitt som b-side til Inger Berggrens singel «Underbar, så underbar», utgitt på platemerket Knäppupp samme år. En versjon med Mona Grain ble utgitt på singel, også det i 1960, for platemerket Cupol.

Den ble spilt inn av Kjell Hansson i 2008 som B-siden til singelen «Med snabba vingslag».

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Alle andre får hverandre».

### Innspilling

* Sølvi Wang med Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på singelen Triola TN 202 i 1960.

Referanser
----------

1. ↑  «Inger Berggren ‎– Alla andra får varann». 45cat.com. Besøkt 22. april 2018.
2. ↑  «Osten Warnerbring ‎– Alla andra får varann». 45cat.com. Besøkt 22. april 2018.
3. ↑  Sweden, Sveriges Television AB, Stockholm,. «Melodifestivalen 1960». *svt.se* **(svensk)**. Besøkt 22. april 2018.
4. 1 2  «alla andra får varann - 45cat Search». *www.45cat.com*. Besøkt 22. april 2018.
5. ↑  «Med snabba vingslag | Svensk mediedatabas (SMDB)». *smdb.kb.se* **(svensk)**. Besøkt 22. april 2018.
6. ↑  «Sølvi Wang - Tom Pillibi». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 22. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Sverige i Eurovision Song Contest 1960

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Augustin» av Brita Borg**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1960 | Etterfølger :**«April, april» av Lill-Babs** |
**Magnus Vigrestad** (født 12. august 1887 i Stavanger, død 1. desember 1957 i Stavanger) var en norsk billedhugger, best kjent for statuen av Alexander Kielland i hjembyen (1927).

Vigrestad var utdannet ved *Stavanger tekniske aftenskole* 1903-06 og ved Statens kunstakademi under Gunnar Utsond. Han virket det meste av tiden i Stavanger, hvor han tok imot elever fra 1940. Han arbeidet i en naturalistisk stil. Blant hans arbeider kan nevnes Kielland-statuen, *Fotballspilleren* (posthumt, 1958) – et minnesmerker over idrettsfolk som falt under andre verdenskrig, og en byste av maleren Marcelius Førland (1915) i Nasjonalgalleriet. Vigrestad har også laget statuetten til Egebergs ærespris. Magnus Vigrestad døde av skadene da han ble påkjørt av en lastebil natt til 1. desember 1957.

En minnetavle over Vigrestad i Stavanger er utført av Kristoff Nasilowski (f 1956).

Stavanger har også hedret Magnus Vigrestad med *Magnus Vigrestads vei* som ligger på Stokka.

> Eg måtte jo bli et herligt menneske, far min var tømmermann og mor mi het Maria
> 
> 
> Magnus Vigrestad
> 
> 

* «Barbarkvinnen» (1917) ble satt opp i Børsparken i Kristiansand i 1951.  Foto: Nasjonalbiblioteket, 1952«Barbarkvinnen» (1917) ble satt opp i Børsparken i Kristiansand i 1951.  Foto: Nasjonalbiblioteket, 1952
* Alexander Kielland (1927) på torget i Stavanger.  Foto: Nasjonalbiblioteket, 1963Alexander Kielland (1927) på torget i Stavanger.  Foto: Nasjonalbiblioteket, 1963

Eksterne lenker
---------------

* kort biografi med bilder på den private nettsiden erlingjensen.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** KulturNav
 |
Eksempel på dim sum
**Dim sum** (tradisjonell kinesisk: 點心, forenklet kinesisk: 点心, pinyin: *Diǎn xin*, jyutping: *Dim2 sam1*) er de forskjellige småretter som serveres ved det lettere kinesiske måltid kalt *yum cha*. Typiske innslag er forskjellige kombinasjoner av surt og søtt, kjøtt, grønnsaker, sjømat og frukt, gjerne servert i små kurver, dampet eller fritert. 

Til maten hører vanligvis te. Det er vanlig med *dim sum* til formiddagsmat eller lunsj. 

Begrepet dim sum er av uklart og omdiskutert opphav, men det er, eller blitt, en kantonesisk frase 點心 som bokstavelig kan oversettes med det som «rører ved hjertet» (dvs. bestill etter hjertens lyst). Når man i Vesten taler om *dim sum*, er det vanligvis variantene som kjennes fra det kantonesiske kjøkken man har i tankene.

Referanser
----------

1. ↑  «點心點解叫「點心」？». *Bastille Post*. 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dim sum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Innvollene fra en lyr, hovedsakelig tarmer, lever (blekrosa) og rogn (orange).
**Innvoller**, **innmat** eller **mårr** (latin *vicera*) er de organene og organsystemene som ligger mer eller mindre løse i kroppens store hulrom. Hos virveldyr er dette organene i buk- og brysthulen.

Organer
-------

Hos alle dyr med løstliggende organer finnes det et tarmsystem og indre deler av kjønnsorganer som ligger løst og utgjør innvollene. Hos leddyr, bløtdyr og chordater er det også et kretsløpssystem med et hjerte som kan tas ut. Blant de firfotede dyrene ligger i tillegg lunger, deler av urinveiene og enkelte endokrine systemer blant de løstliggende organene.

### Innmat

Innmaten er de spiselige delene av et dyrs innvoller, for eksempel tunge, lever, hjerte og nyre. Innmaten omfatter ikke muskelvevet rundt knokler og bein. Hvilke typer innvoller som brukes, varierer fra kultur til kultur, og geografiske områder. I Norge brukes for eksempel svinelever til leverpostei, mens i Frankrike brukes fet ande- og gåselever til delikatessen foie gras.

Innvoller i kulturen
--------------------

Innvollene, særlig tarmen, har høyt væskeinnhold og er ofte fulle av bakterier, slik at forråtnelsen starter der. Ved slakting eller når fisk sløyes er den viktigste del av prosessen nettopp å fjerne innvollene. Noen innvoller anses som delikatesser, slik som hjertet, men majoriteten kastes eller brukes som fyll i for eksempel pølser, men det finnes også egne rettes laget av innvoller, som lungemos, mårrpølse og haggis.

Ved mumifiserining i det gamle Egypt ble også innvollene fjernet for å unngå forråtnelse, og hvert organ ble oppbevart i en egen kanopisk krukke.

Referanser
----------

1. ↑  Brusca, R.C. & Brusca, G.J.. (2003). *Invertebrates* (2. utg.). Sunderland, Mass.: Sinauer. s. 47. ISBN 0-87893-097-3. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Slinde, Erik (2. januar 2017). «innmat». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 5. september 2019.
3. ↑  Claridge, J. (2015). «The Rate of Decay in a Corpse». Explore Forensics. Besøkt 14. januar 2016.
4. ↑  Dickson Wright, Clarissa (1998). *The Haggis: A Little History*. Pelican Publishing Company. ISBN 1-56554-364-5.
5. ↑  Lurker, Manfred; *An illustrated Dictionary of The Gods and Symbols of Anicient Egypt*, London 2002, ISBN 0-500-27253-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Espressokopper
**Kaffekopp** er en kopp brukt og tilvirket for å lette konsum av kaffe. Koppen har gjerne samme innvendige volum som et melkeglass – ca. 150 til 250 ml (kopper beregnet til såkalt espressokaffe eller mokkakopper er dog vesentlig mindre). Kaffekopp blir også brukt som måleenhet, da tilsvarende 150 ml. Kaffekoppen skiller seg allikevel fra melkeglasset ved at den sjelden er framstilt av glass, og at den gjerne har en hank for å skjerme koppens bruker mot strålevarme fra kaffen. Vanligvis er kaffekoppen framstilt av porselen. I de senere år har den også blitt vanlig å finne i andre materialer: Tre, rustfritt stål, papp og plast m.m.

Kaffekoppen kan være mønstret eller ensfarget. En samling kopper som ofte kalles et servise, vil gjerne ha det samme gjennomgående mønsteret på alle koppene. Til disse vil det også vanligvis høre til en skål. Skålen kan også være dekorert, og da i samme mønster som den tilhørende koppen. En teskje, som på tross av navnet også brukes ved kaffekonsum, vil ligge ved siden av koppen på skålen, men regnes ikke som en del av kaffeserviset.

Se også
-------

* Bartekopp
* Kopp
* Krus
* Mokkakopp
* Tekopp

Referanser
----------

1. ↑  Hofstad, Knut (19. juli 2018). «kaffekopp – volumenhet». *Store norske leksikon*. Besøkt 9. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cups of coffee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**«Det er makt i de fjollete hender»** er tradisjonell sang med norsk tekst som ble spilt inn med den norske humortrioen Prima Vera. De ga den ut 3. desember 1979 som første spor på *Salmer og sanger vi gjerne hiver*. Sangen er innspilt 27.-30. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere.

Originaltittelen er «He's Got the Whole World in His Hands» og ble skrevet av en cherokeeindianer ved navn Obie Philpot. Teksten er religiøst preget. I 1958 ble den en hit med Laurie London. Prima Veras valg av sangtittel har kun et ord som skiller tittelen på salmen «Det er makt i de foldede hender». Tom Mathisen og Jahn Teigen synger og de har innspilt sine stemmer minst to ganger.

De første 30 sekundene kunne nok personer som ikke var fans av trioen ane fred og ingen fare. Mathisen/Teigen holder seg da som noenlunde til originaltekstens innhold, men så begynner de blant annet å ramse opp en del ølmerker. Mot slutten parodierer Mathisen en blanding av religiøs predikant (à la Aage Samuelsen) og hoppsport kommentator (sistnevnte à la Bjørge Lillelien).

Teigen fikk klar tale fra sin kristne far: «Jahn, dette er bare tull!»

«Det er makt i de fjollete hender» er også utgitt september 2000 på *Rest of the best vol 2,5*.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑
3. ↑  *Prima Vera – Vi angrer ingen ting* (TV 2 program sendt 14. oktober 2001)
Kaffefilter
**Kaffefilter** er en husholdningsartikkel for trakting av kaffe. Normalt blir de lagd av papir, men kan også være lagd av andre materialer.

Papirfilter
-----------

Utdypende artikkel: Filterpapir

Kaffefilter av papir blir lagd av ca. 100 g/m² kreppet papir. Kreppingen gjør at kaffen kan flyte fritt langs innsiden av filtertrakten hvor kaffefilteret er plassert. Råvare for filtrene er grove langfibre, normalt fra hurtigvoksende trær. Både blekede og ublekede kvaliteter blir produsert.

Historie
--------

Et kaffefilter etter bruk. Filteret fylles med ønsket mengde filtermalt kaffe og etterlater kafferester etter at kokende vanntilførsel renner gjennom filteret og trekker til seg farge og smak.
Kaffefilteret ble i sin moderne utgave oppfunnet av tyskeren Melitta Bentz i 1908. Hun borret små hull i beholderen, klippet ut en rund bit av papp og plasserte den i bunnen av beholderen og satte beholderen på kaffekannen. Dette fikk navnet Melittafilteret. En eldre versjon ble oppfunnet av den franske katolske geistlige Jean-Baptist de Belloy-Morangle.

Referanser
----------

1. ↑  Paulapuro, Hannu (2000). «5». *Paper and Board grades*. Papermaking Science and Technology **(english)**. 18. Finland: Fapet Oy. s. 114. ISBN 952-5216-18-7.
2. ↑  Historien til kaffefilteret![*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Richard Thimelby** (også kjent som **Richard Ashby**; født i 1614 i Irnham i Lincolnshire i England, død 7. januar 1672 i Saint Omer i Frankrike) var en engelsk katolsk prest og misjonær og medlem av jesuittordenen.

Liv og virke
------------

Richard Thimelby trådte inn i jesuittordenen i 1632. Etter å ha undervist i filosofi og teologi i Liège i rundt 16 år ble han sendt for å virke i sitt hjemland fra ca 1648. I 1666 ble han novisemester i Gent, og han ble rektor for kollegiet i St Omer i 1672, der han forble til sin død.

Hans oversettelse av pater Étienne Binets *Treatise on Purgatory* (fransk original: *De l'état heureux et malheureux des âmes souffrantes en purgatoire*) ble redigert av pater Anderdon i 1874. Thimelby forfattet også kontroversverket *Remarks on Stillingfleet*, som ble utgitt i London i 1672.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, oppført som Richard Ashby, Trove person-ID 1115427, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Open Library, oppført som Richard Ashby, Open Library-ID OL5117684A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Menology of the Society of Jesus, side(r) 11[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Ashby, Richard». *Dictionary of National Biography*. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
Sammenligning av I/O memory management unit (IOMMU) og minnehåndterer.
En **input–output memory management unit** (**IOMMU**) er en minnehåndterer som knytter sammen en databuss for direkte minnetilgang med hovedminne. En tradisjonell minnehåndterer oversetter virtuelle adresser til fysiske adresser for mikroprosessoren. IOMMU gjør det samme for periferiutstyr. Enkelte enheter sørger også for minnebeskyttelse overfor utstyr med feil.

Et eksempel på en IOMMU er grafikkadressetabellen (GART) som brukes av AGP og PCI Express grafikkort på datamaskiner med mikroprosessorer fra Intel og AMD.

På x86-arkitekturen ble I/O virtualisering ikke utført av mikroprosessoren, men av et brikkesett, før splittelsen av funksjonaliteten til northbridge og southbridge mellom mikroprosessoren og Platform Controller Hub (PCH)

Referanser
----------

1. ↑  «Intel platform hardware support for I/O virtualization». intel.com. 10. august 2006. Arkivert fra originalen 20. januar 2007. Besøkt 7. juni 2014.
2. ↑  «Desktop Boards: Compatibility with Intel Virtualization Technology (Intel VT)». intel.com. 14. februar 2014. Besøkt 7. juni 2014.
2000 Census Population Ancestry Map
**Amerikansk immigrasjon** refererer til flytting til USA, som har gitt betydelig befolkningsvekst og kulturendring gjennom mye av Amerikansk historie. Økonomi, samfunnsforhold, og politikk i forbindelse med innvandringen har reist spørsmål om etnisitet, religion, velferd, arbeidsledighet, demografi, fattigdom, kriminalitet, nasjonalisme, og arbeidsmiljø.

I 2006 innvilget USA permanent oppholdstillatelse til flere innvandrere enn noe annet land i verden. I henhold til US Census Bureau's 2008 statistikk bodde det 37,960,935 utenlandsk fødte mennesker i USA, 12,5% av landets befolkning.

Referanser
----------

1. ↑  USAs befolkning 300 millioner
2. ↑  Statistikk over Immigranter i USA
3. ↑  Stephen Ohlemacher, Antall Immigranter når rekordhøye 37.5M, Washington Post

Se også
-------

* Norsk emigrasjon til USA

Litteratur
----------

* Liv Marit Haakenstad: *Slektsgranskerens guide til utvandringen 1825 – 1930*. Orion forlag 2008. ISBN 978-82-458-0848-3

Eksterne lenker
---------------

* Yngve Nedrebø: *Et overblikk over norsk utvandringshistorie*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Laifeng** (kinesisk: 来凤县; pinyin: *Láifèng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Enshi.

Befolkningen var på 301 945 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Huletempelet til de udødelige vesener og til Buddha (*Xianfosi shiku*, 仙佛寺石窟) fra det østlige Jin-dynastis tid ble i 2006 oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Celestial beings' and Buddha Temple (Xianfosi) Scenic Spot[*død lenke*]
* Xianfosi[*død lenke*]
* Xianfosi shiku

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Storfosen gods** er en herregård og en jordbrukseiendom på øya Storfosna i Ørland kommune.

Gården har en kjent historie tilbake til 1170-årene, da Ivar Horte nevnes som eier. I borgerkrigstiden lot hertug Skule oppføre en kirke på gården; kirken forsvant en gang før 1589, men restene av en mur finnes fortsatt. Fru Inger til Austrått satt som enke fra 1524. Etter Niels Lykkes død i 1535 ble gården krongods. Fra 1617 eide Jens Bjelke gården og Austråttborgen og eiendommen fulgte hans etterfølgere, inkludert Ove Bjelke, inntil 1703. I løpet av 1800-tallet ble det anlagt garveri, brenneri og meieri på gården. NS-mannen Frederik Prytz var eier fra 1933 til 1944 og drev betydelig oppdyrking. Gårdens husmannsplasser ble solgt til oppsitterne fra 1920-tallet.

Erlend Skattem kjøpte gården i 1969. Gården ble drevet med melke- og kjøttproduksjon og med jaktturisme. Gården er også engasjert i havbruk, vindkraft og hytteutbygging. Skattem er grunnlegger av mikropartiet Norsk Republikansk Allianse som stilte ved stortingsvalgene i 2005 og 2009. Han overlot gården til sønnen Dag Skattem. Dags kone Siv Aida Rui Skattem var tredjekandidat for Fremskrittspartiet i Sør-Trøndelag ved stortingsvalget 2009. I 2011 ble gården overtatt av eiendomsinvestor og storviltjeger Øyvind Christensen gjennom et aksjeselskap.

Litteratur
----------

* Kristine Stabell (1878–1965). «Minner fra min barndom på Storfosna». I: *Årbok for Fosen* 1998

Eksterne lenker
---------------

* yrjarheimbygdslag.no: Gårder i Ørland, med utdypende liste over eiere
* storfosengods.no
* «Storfosen gods». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Tamio Kurihara** (født 1896 i Himeji i Japan, død 1979) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 8. oktober 1979 av Kodokan.

Historie
--------

Kurihara var utdannet ved *Kyoto Budo Senmon-Gako* (kampsport-skole) og ble *shihan* (mesterinstruktør i judo) fra *Kyoto Highschool*. 

Etter å ha blitt slått av Yamagata i ungdomsårene i *ne-waza* sverget han på å trene dag og natt, og han ble etterhvert en *ne-waza* ekspert. Han far var lege, og for å følge japansk tradisjon skulle også Kurihara bli lege. Han valgte heller å starte på *Busan* (Profesjonell kampsport-skole) i Kyoto i 1915. En av hans sensei, Hajime Isogai, fortalte ham tidlig: – Du er ikke så talentfull, så du må trene hardere enn de andre. Kurihara tok rådene seriøst og løp daglig i *Yoshita-fjellet* og praktiserte *tachiki uchi-komi* (teknikker mot et tre) dobbelt så mye som hans motstandere. Innsatsen bar frukter og når han sluttet på skolen i en alder av 23 år hadde han fått 4. dan, den yngste judoka med den graden på skolen.

Mester i Ten-Ran Shiai i 1929
-----------------------------

En av Kuriharas største seire var i *Ten-Ran Shiai*, et stevne med Japans keiser tilstede. Han var 34 år gammel, og en av de minste av de 32 deltagerne.

Han feiet gjennom de innledende rundene, og kvartfinalen vant han med holdegrepet *yoko-shio-gatame*. Semifinale var mot *Abe* som var 15 cm høyere og veide 20 kg mer enn Kurihara. Kampen svingte frem og tilbake, og endte etter 29 minutter og 30 sekunder. Dommeren utnevnte Kurihara som vinner på grunn av hans aggressivitet.

Finalekampen var mot 26 år gamle fremadstormende Tatsukuma Wushijima (som senere ble *All Japan Champion* i 1931 og 1932) med 5. dan. Wushijima hadde vist seg god i både lange og korte kamper. Kvartfinalen hans varte i 33 minutter før han fikk inn en *uchi-mata* som vant kampen. Finalen mellom Kurihara og Wushijima var uten poeng i 25 minutter, med Kurihara som den mest aggressive. Kurihara ble erklært seierherre av dommeren.

Eksterne lenker
---------------

* judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
* judoinfo.com Judo Greats – Past and Present

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |
**Elfrid Nøttestad** (født *Bue* 19. september 1904 i Trysil, død 29. november 1998) var en norsk billedkunstner i Bærum.

Nøttestad var født i Trysil og oppvokst på Hamar. I 1926 flyttet hun til USA hvor hun bodde i seks år. I denne perioden drev hun med tegning og maling og deltok blant annet på en kollektivutstilling i Brooklyn.

Tilbake i Norge tok hun senere en rekke studier og kurs. Hun studerte blant annet med Rigmor Holter, som var en viktig inspirasjonskilde. Hennes arbeider bestod i hovedsak av oljemalerier, akvareller samt applikasjoner. Hun var en typisk figurativ kunstner. Nøttestad var sterkt knyttet til Morskogen i Eidsvoll, hvor hun hadde hytte i mange år, og mange av hennes motiver og inspirasjon er derfor hentet fra Mjøsområdene. Forøvrig er mye av inspirasjonen hentet fra norsk litteratur.

Nøttestad var en aktiv billedkunstner i mange år, men gjennombruddet kom først i 1974 da hun debuterte med en separatutstilling i Galleri Musk i Bærum, 69 år gammel. 
I 1975 deltok hun på en kollektivutstilling med blant andre Kai Fjell i regi av Kunstnerforbundet.

Senere ble det en rekke separatutstillinger både i Bærum, i Eidsvoll og på Hamar. Hun stilte ut både i gallerier og i offentlige lokaler som kino og bibliotek. Det var alltid pressedekning ved utstillingsåpning. Nøttestad var produktiv fram til siste halvdel av åttitallet. Sin siste utstilling hadde hun i Bærum i 1989, 84 år gammel.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Elfrida Vipont**, egentlig **Elfrida Vipont Foulds**, (født 3. juli 1902 i Manchester, død 14. mars 1992) var en britisk lærer og barnebokforfatter, best kjent for billedboka *The Elephant and the Bad Baby* (1969) og for ungdomsromanene *The Lark in the Morn* (1948) og *The Lark on the Wing* (1950). Hun mottok Carnegie Medal in Literature for *The Lark on the Wing* i 1950.

Liv
---

Hun var datter av en lege, og studerte historie ved University of Manchester inntil hun avbrøt studiene for å følge en karriere som sangerinne. Hun giftet seg i 1926 med teknikeren R. Percy Foulds, og de fikk fire døtre. Allerede mens barna var små begynte hun å skrive, i et variert forfatterskap som både omfattet skjønnlitteratur, korte biografier og litteratur til bruk innenfor Vennenes samfunn (Kvekerne), hvor hun var et aktivt medlem. 

Under annen verdenskrig ble hun rektor på Kvekernes skole Yealand i Lancashire.

Bøker
-----

Hun utga bøker for ulike formål under ulike psevdonym. Hun skrev guttebøker, som den historiske romanen *Blow the Man Down…* (1939), som Charles Vipont; mens de kristelige skriftene ble utgitt under navnet E. V. Foulds..

Hovedpersonen i *The Lark in the Morn* (1948) og *The Lark on the Wing* (1950) heter Kit Haverard, og har et livsløp som kan minne om forfatterens eget: kvekerbakgrunn og sangerkarriere. Tre påfølgende bøker oppfattes som en fortsettelse av bøkene om Kit; det handler om hennes niese Laura Haverard i *The Spring of the Year* (1957), *Flowering Spring* (1960) og *The Pavilion* (1969).

Sammen med illustratøren Raymond Briggs utga hun i 1969 *The Elephant and the Bad Baby*, en komisk oppdragelseshistorie om barnet som ikke har lært å si «Please».

Bøkene finnes ikke på norsk.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 146871, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zg8cqb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.peakirkbooks.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.collectingbooksandmagazines.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.ggbp.co.uk[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   carnegiegreenaway.org.uk[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Elfrida Vipont Arkivert 29. januar 2013 hos Wayback Machine.
8. 1 2  "Elfrida Vipont" Arkivert 12. februar 2006 hos Wayback Machine.. The Wee Web: authors and illustrators archive.
9. ↑  Yealand School
10. ↑  collectingbooksandmagazines.com
11. ↑  quakerbooks.org Arkivert 23. januar 2014 hos Wayback Machine.
12. ↑  Girls gone by publishers: *The Spring of the Year*[*død lenke*]
13. ↑  kinderbookswitheverything.blogspot.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
**Hermann Ludwig von Balan** (født 7. mars 1812 i Berlin, død 16. mars 1874 i Brussel) var en tysk diplomat. Han var leder av Tysklands utenriksdepartement med tittelen statssekretær, fra 1872 til 1873.

Biografi
--------

Hermann Ludwig von Balan var utdannet jurist og begynte i Kongeriket Preussens diplomatiske korps i 1835. Fra 1837 tjenestegjorde han som legasjonssekretær i Brussel i Belgia, og han ble adlet i 1843. I 1845 ble han utnevnt til generalkonsul i Warszawa og chargé d'affaires til Fristaden Frankfurt året etter. I 1848 ble han chargé d'affaires til Storhertugdømmet Hessen. I 1858 ble han utnevnt til sendemann (fransk: envoyé) til Kongeriket Württemberg.

Fra 1859 til 1864 var han sendemann til Danmark og deltok både ved London-konferansen og ved forhandlingene ved freden i Wien i 1864 som avsluttet den andre slesvigske krig. Han tjenestegjorde som minister til Belgia i årene 1864 til 1871. Etter perioden som utenriksminister ble han utnevnt til Preußisches Herrenhaus (førstekammeret i den prøyssiske landdagen hvor han ble ansett som liberal og han vendte tilbake til stillingen som minister i Brussel hvor han døde noen måneder etter.

Se også
-------

* Liste over Tysklands utenriksministre

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  *Meyers Konversationslexikon*. Leipzig, Tyskland: Bibliographischen Institut. 1885–1892. s. 279.
2. ↑  «Adelige in der Gesetzlosen Gesellschaft Berlin 1809-2000». Institut Deutsche Adelsforschung. Besøkt 27. mai 2016.

Litteratur
----------

* «Hermann Ludwig von Balan», biografi i *Meyers Konversations-Lexikon* (1885-1892)

Eksterne lenker
---------------

* Hermann Ludwig von Balan, fra Bundesarchiv (tysk)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hermann von Thile** | **Statssekretær for utenrikssaker**(1872–1873) | Etterfølger:**Bernhard Ernst von Bülow** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Hermann Alexander Kopp** (født 27. april 1936 i Bergen, død 31. desember 2022 i Oslo), var en norsk forretningsmann, akademiker og politiker (Høyre). Han var bystyrerepresentant i Oslo fra 2005 (varamedlem fra 2003) og satt blant annet i byutviklingskomiteen. Han var utdannet MBA fra Harvard Business School (1961) og A.B. cum laude i statsvitenskap fra Harvard College.

Kopp hadde en rekke ledende stillinger innenfor norsk næringsliv og var i to perioder rektor ved Norges Markedshøyskole. Han hadde en lang karriere som professor ved Handelshøyskolen BI og har gjesteforelest ved en rekke utenlandske universiteter, primært innenfor fagene entreprenørskap og markedsføring. Han var styreleder i Coast Seafood i over 20 år.

Referanser
----------

1. ↑   www.ao.no, besøkt 13. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Høyre-veteran Hermann Kopp er død». *ao.no*. Avisa Oslo. 31. desember 2022. Besøkt 13. januar 2023.
3. ↑  Eirik Lae Solberg, Ola Kvisgaard og Elin Horn Galtung (9. januar 2023). «Hermann Kopp var tidløs». *aftenposten.no*. Aftenposten. Besøkt 13. januar 2023.
**Makedonias visepresident** var det nest høyeste politiske embetet i landet etter presidenten. Ljubčo Georgievski trakk seg tilbake fra embetet i oktober 1991, da han klaget over at han og hans parti, VMPRO-DPMNE, var blitt politisk marginaliserte, til tross for at det utgjorde den største fraksjonen i Forsamlingen.

Forfatningen, som ble innført 17. november 1991, inneholder ingen bestemmelser om en visepresident. I artikkel 82 står det at dersom presidenten dør, trekker seg tilbake, har en permanent manglende evne til å utøve sine plikter eller at mandatperioden blir terminert i overensstemmelse med forfatningens bestemmelser, blir stillingen som president utført av Forsamlingens president fram til ny president blir valgt.

Dersom republikkens president *midlertidig* er ute av stand til å utføre sine plikter, vikarierer også Forsamlingens president for ham/henne.

██ Vnatresjna makedonska revolutsionerna organizatsija – Demokratska partija za makedonsko nacionalno jedinstvo (VMRO-DPMNE)

| Bilde | Navn(født–død) | Embetstid | Parti |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | **Ljubčo Georgievski**(1966–) | 27. januar 1991–oktober 1991(fratrådte) | VMRO-DPMNE |

Referanser
----------

1. 1 2  «The Constitution of the Republic of North Macedonia». Assembly of the Republic of North Macedonia. Besøkt 24. juli 2019.

Kilder
------

* «Macedonia - Background». *European Election Database*. Besøkt 24. juli 2019 – via Norsk senter for forskningsdata.
*Se også Uranienborg (observatorium)*

Kart over Uranienborg menighet, ca. 1900
Uranienborg. Lenger bak Homannsbyen og Bislett, 1949.
Uranienborg med kirken sentralt i bildet – Slottsparken og Oslo sentrum i bakgrunnen (2015)
**Uranienborg** er et strøk på Oslos vestkant i Bydel Frogner i Oslo, og tidligere en del av Bydel Uranienborg-Majorstuen (1988-2003). Boligstrøket er ettertraktet og populært blant barnefamilier og består av bygårder, vesentlig fra slutten av 1800-tallet.

Avgrensning
-----------

Strøkets hoveddel ligger mellom Holtegata i nordvest, Uranienborgveien i nordøst, Briskebyveien og Riddervolds gate i sørvest, og Inkognitogata i sørøst. I tillegg er Uranienborg terrasse (som ligger øst for Uranborgveien) med i strøket. Imidlertid regnes ofte hele Inkognitogata og også Inkognito terrasse som en del av strøket.

Uranienborg har dermed Briskeby i nord og vest, Homansbyen i øst, og strøket som kalles Bak Slottet i sørøst.

Historie
--------

Strøket har navn etter en gammel løkke utskilt fra gården Frogner, antagelig oppkalt etter den danske astronomen Tyge Brahes slott og observatorium på øya Ven i Øresund.

Utbyggingen av Uranienborg startet på 1880-tallet, og Uranienborg kirke ble innviet i 1886. Denne kirken ligger i Uranienborgparken, en park på en høyde i strøket. Boligbyggingen mellom Uranienborgveien og Riddervolds gate startet oppe ved Uranienborgveien rundt år 1885 med bygårdene Oscars gate 35-39 og 32-34 – og nederst ved Riddervolds gate med bygårdene Riddervolds gate 7 og Oscars gate 59, og strøket er dominert av murbyen.

Se også
-------

* Uranienborgparken
* Uranienborg skole

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
Grenseområdet mellom Norge, Sverige og Danmark inntil 1658. Göta älv renner sydvestover gjennom området, og deler seg ved Båhus festning ("9").
**Elfír** eller **Elven** er det historiske norske og danske navnet på Göta älv, som var grenseelv mellom Elfsysla i Norge og Vestergøtland i Sverige, og mellom Norge og Halland i Danmark – den eneste landverts grense mellom disse to land gjennom tidene. Det nordre elveløpet, *Nordre älv*, fra Båhus festning til Kattegat var frem til 1658 en innenlandsk norsk elv.

Den historiske byen Konghelle på elvens vestre bredd var kongsgård allerede på 900-tallet og fra 1000-tallet en av Norges viktigste byer. Strategisk plassert der elven deler seg, hovedåren fortsetter sydover og Nordre älv går mot sydvest. Begge renner ut i Kattegat. Mellom disse to elvearmene ligger øya Hisingen. Hele øya lå fra Magnus Barfots tid (1097) under Norges konges rike. 

Sverige fikk tilgang til havet og Kattegat en gang i årene 1206–1261 ved at de to norske bygdene Lundby og Tuve sør på Hisingen, samt de danske herredene Askim, Sevedal og Vettle på søndre elvebredd ble overgitt til svenskene, og de fikk en ca. 15 km bred landkorridor mot havet. De oppførte på 1300-tallet Älvsborg festning og grunnla byen Göteborg i 1473 på elvens søndre bredd.

Elfsysla ble i løpet av unionstiden med Danmark del av Båhuslen, som ble avstått til Sverige etter freden i Roskilde i 1658.
**Gamle Enebakkvei** er en vei på Skullerud i Oslo. Veien er en del av den tidligere traseen til Enebakkveien, som starter på Galgeberg i Oslo og går via Klemetsrud og Sværsvann til Enebakk. Gamle Enebakkvei starter i dag fra Skullerudveien ved Langerud sykehjem og går gjennom et boligstrøk med en del stikkveier. Som kjørevei er den en blindvei, men forsetter som gangvei fram til Enebakkveien ved Ljanselva i Skulleruddumpa. 

Selve Enebakkveien i dette området går noe lenger nordvest, gjennom et område med næringsbygg. Men også den er blitt avbrutt som blindvei, etter at hovedveien og senere E6 ble ledet via Europaveien, og stedvis erstattet Enebakkveien.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gamle Enebakkvei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 195. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Uranheksafluorid i en glassampulle
**Uranheksafluorid** eller **heksafluorid** (UF6), også populært kalt «hex» i nukleærindustrien. Heksafluorid refererer egentlig til en seksforbindelse (*heksa*, gresk for seks) med fluor, for å spesifisere brukes derfor **uranheksafluorid** (som er lik molekylformelen UF6).

Heksafluorid er en bestanddel i anrikelsesprosessen av uran som produserer drivstoff til nukleærreaktorer og -våpen. Ved standardbetingelser (1 atmosfærisk trykk og 25°C) danner forbindelsen grå krystaller, er samtidig meget giftig, reagerer kraftig med vann og korroderer med de fleste metaller. Av metallene er aluminium et unntak ettersom det da dannes et tynt lag aluminiumfluorid (AlF3) som hindrer ytterligere reaksjon. 

Forbrukt uran lagres som regel som heksafluorid i fast form og oppbevares i solide tanker. Heksafluorid danner lett flere giftige forbindelser med vanndråper i luften og representerer derfor en helserisiko.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. januar 2012. Besøkt 28. desember 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Promonte mobilutsalg i Budva, 2008.
**Promonte** er det tidligere navnet på et teleselskap i Montenegro, som er 100% eid av norske Telenor. Selskapet ble delprivatisert med greske eiere fra 1992, og i 1996 gikk Telenor inn på eiersiden. Fra 2004 er selskapet heleid av Telenor, og fra 2010 opererer også dette selskapet under merkenavnet «Telenor».

Promonte driver en operasjon hvor det tilbys mobiltelefoni, og fra 2008 bygges det ut mobilt bredbånd med teknologien HSPA (såkalt turbo-3G) over hele landet. Dette gjøres i konkurranse med det tyske selskapet T-Mobil, som gjennom oppkjøp har sikret seg det faste kobber- og bredbåndsnettet i Montenegro.

Promonte har hovedkvarter i Podgorica, og gjennom investeringen er Telenor den største utenlandske investoren i Montenegro. Administrerende direktør var Kåre Gustad fra 2004 til 2009, og Christopher Laska siden 1. januar 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Stenseng, Sverre (19. august 2006). «Telenor-alarm om korrupsjon». *Aftenposten*: 16 Økonomi.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  «Telenor storhandler i Montenegro». *Aftenposten*: 14 Økonomi. 12. august 2004.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
3. ↑  Valderhaug, Roar (23. august 2004). «Har satset 60 mrd. ute». *Aftenposten*: 10 Økonomi.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* promonte.com – offisiell nettside.
**Lene Buhl-Mortensen** (født 20. juni 1956 i Esbjerg) er en dansk-norsk marinbiolog. Hun er forsker I (forsker med professorkompetanse) ved Havforskningsinstituttet i Norge. Hun er ekpert på kartlegging av biodiversitet og har bl.a. jobbet mye med moderne kartleggingsteknikker med video innen marin dyphavsbiologi.

Hun ble fil.kand. i biologi ved Göteborgs universitet i 1980 og dr.scient. ved Universitetet i Bergen i 1994. Hun har blant annet vært leder for forskningsprosjektet MAREANO, et prosjekt som jobber med å kartlegge havbunnen utenfor Norge. Hun har vært med på å oppdage flere nye arter i havet utenfor Norge. Hun ble forsker I i 2009. Hun har en lang rekke publikasjoner innen marinbiologi i internasjonale tidsskrifter.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. januar 2014. Besøkt 31. mai 2014.
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Lene Buhl-Mortensen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** CRIStin
 |