recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Suwałki
**Suwałki** (tysk *Suwalken,* ) er en by nordøst i Polen. Byen ligger i det vestlige Podlasie (Podlasie voivodskap). Elven Czarna Hańcza renner gjennom byen. Avstanden i rett linje mellom byene Suwałki og Oslo er 1023 km, til Warszawa er det 308 km.

Byen hadde 69 275 innbyggere pr. mars 2014.[] På 1920-tallet hadde byen 17.000 innbyggere. Byen hadde på 1950-tallet 13.000 innbygger. Det var harde kamper ved byen under første verdenskrig og den ble sterkt ødelagt under andre verdenskrig.

Selv om den første omtale av Suwałki kommer fra 1688, var det først i 1720 at kongen av Polen, August II, ga byen kommunale rettigheter.

Etter den tredje delingen av Polen i 1795 ble Suwałki annektert av Preussen. I årene 1807-1815 var byen en del av det polske Hertugdømmet Warszawa.

Byen var sentrum for Guvernementet Suvalki i Kongress-Polen på 1800-tallet (fra 1815), som var en del av det Russiske keiserdømmet. 

Suwałki kom tilbake til Polen i 1919 og 1920 (på grunn av den polsk-sovjetiske krig vunnet av polakkene), som gjenvunnet uavhengighet i 1918. I 1931 hadde Suwałki en befolkning på 21 957, hvorav 71 % var polakker, 26 % jøder og 3 % andre.

Etter delingen av Polen i september 1939 i henhold til Molotov-Ribbentrop-pakten i 1939 ble Suwałki-området overtatt av Sovjetunionen. I begynnelsen av oktober 1939 var imidlertid Suwałki-regionen under tysk okkupasjon, fordi den tysk-sovjetiske pakten forlot Białystok-regionen på sovjetisk side, og Suwałki-regionen på tysk (selv om det opprinnelig ble fastslått at Suwałki-regionen skulle være under sovjetisk okkupasjon). Jødene i Suwałki døde under andre verdenskrig og ble myrdet av tyskerne. I 1944 ble Suwałki og området rundt igjen okkupert av den røde hæren, og returnerte deretter til Polen.

I dag er Suwałki etnisk veldig homogen. Byen er bebodd av nesten 70 000 mennesker, inkludert 99 % av polakker og bare 1 % av resten.

Vennskapsbyer
-------------

* Frankrikes flagg Grande-Synthe, Latvias flagg Marijampolė, Latvias flagg Alytus, Tysklands flagg Waren, Estlands flagg Voru, Russlands flagg Tsjernjakhovsk

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 6. oktober 2022; filformat: JSON.
2. ↑  Avstanden mellom byene
3. ↑  Wieluch, Doman (1924). *Det nye Polen: Landet, Folket, Samfundet*. København: Pio/Branner.
4. ↑  *Gyldendals store konversasjonsleksikon*. Oslo: Gyldendal. 1959.
5. ↑  Tasca, Angelo (1954). *Den russisk-tyske allianse: august 1939 - juni 1941*. [Oslo]: Fram.
6. ↑  Baalsrud, Terje (1979). *40 år i lenker: Estland, Latvia, Litauen : historien om randstatene*. Oslo: Nå forlag. ISBN 8250502035.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Suwałki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Suwałki – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BIP Suwałki Arkivert 15. november 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
*Dette er for planten. For det norske metal-bandet, se Tristania (Band)*

***Tristania*** er en monotypisk slekt i myrtefamilien. Den vokser i New South Wales i Australia. Den er nært beslektet med *Callistemon*. Slekten hadde flere arter, men noen har blitt reklassifisert som *Lophostemon* og *Tristaniopsis*.

Det er et lite tre, med tett bladverk. Bladene er grønne hele året, enkle, sparformet, fra 5–9 cm lange og 1 cm breie. Blomstene vokser i tykke tette klynger på 2-5 sammen. Hver blomst er 1-1,5 cm i diameter, med små gule kronblad og tallrike iøynefallende støvbærere.

Den er vanligvis kjent som *water gum* («vanngummi»).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tristania* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tristania* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tristania* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Tristania* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tristania* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Tristania* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tristania* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Tristania* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Trist som faen – fortellinger*** er en novellesamling av Ari Behn, første gang utgitt i 1999. Novellesamlingen var Behns debutbok, etter at han tidligere hadde publisert noveller, fortellinger og artikler i *Vagant*, *Nye linjer 1998* og *Hot Rod*.

Boken består av 15 fortellinger og beskriver unge mennesker i Afrika, Las Vegas og Norge som prøver å finne sin plass i samfunnet. Den er utgitt innbundet, som paperback samt som lydbok.

Boken fikk gode anmeldelser i pressen, herunder terningkast 6 av Tinic Talén i *VG* 5. juni 1999.

*Trist som faen* fikk sitt første opplag utsolgt på under en uke. Førsteopplaget var på 1 800 eksemplarer. Salget av *Trist som faen* ble åttedoblet da forholdet mellom Behn og prinsesse Märtha Louise ble kjent. Boken solgte over 100 000 eksemplarer.

Referanser
----------

1. ↑  «Trist som faen». *www.norli.no*.
2. 1 2  «Trist som faen». *Kolon forlag*. Besøkt 13. mai 2011.
3. ↑  «Ari Behn - Forlaget Press». *fpress.no*.
4. ↑  «Ari Behn». *www.gyldendal.no*.
5. ↑  NTB, Rikke Monsen (25. desember 2019). «Slik var Ari Behns liv». *Nettavisen* **(norsk)**.
6. ↑  «Hyllet Behn for bokdebuten: – Han var et nydelig menneske». *www.vg.no*. 26. desember 2019.
7. ↑  «Kan tjene millioner». *www.vg.no*. 5. august 2003. Besøkt 13. mai 2011.
8. ↑  ««Trist som faen» revet bort». *www.vg.no*. 25. februar 2003.
9. ↑  Eilertsen, Henriette (27. desember 2019). «Behns kunst utsolgt på minutter». *dagbladet.no* **(norsk)**.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Johann Esch** og **Heinrich Voes** var to augustinermunker som ble henrettet ved brenning for sin lutherske tro i 1523. De var de første to Luther-tilhengere som ble henrettet.

Johann Esch og Heinrich Voes var to unge munker fra et augustinerkloster i Antwerpen (i dag i Belgia) der alle munkene i 1522 bekjente seg offentlig til den lutherske lære. Biskopen av Cambrai fikk alle munkene arrestert, og de satt fengslet i Vilvorden nær Brussel. Her ble de forhørt av generalinkvisitoren Jakob van Hoogstraten i Köln og av noen professorer fra universitetet. Da munkene forstod at de risikerte kjetterbålet dersom de ikke avsverget, trakk alle unntatt tre av dem tilbake sin bekjennelse. De ble frigitt, men ble ikke sendt tilbake til klosteret, fordi det ble erklært for vanhelliget og snart revet. 

De tre, Johann Esch, Heinrich Voes og Lampertus Thorn ble så avhørt på nytt av den kirkelige inkvisisjonsdomstolen, men de nektet å avsverge. De ble deretter overlatt til en verdslig domstol og dømt til døden. De ble ført til Brussel og holdt fengslet frem til dagen for henrettelsen den 1. juli 1523. Først ble det gjort nye forsøk for å få dem til å avsverge. Heinrich Voes ble ført frem først, men han avslo å avsverge. Deretter spurte Hoogstraten de siste to: Johann Esch nektet også å avsverge, mens Lampertus Thorn bad om fire dagers betenkningstid. Deretter ble Johann Esch og Heinrich Voes overlatt til bøddelen og ført til markedsplassen i Brussel og brent.

Martin Luthers salme *"Ein neues Lied wir heben an"* er en skildring av de to munkenes bekjennelse og henrettelse.
**Aktivitørforbundet i Delta (tidligere Aktivitørenes Landsforbund (ALF))** er en partipolitisk uavhengig yrkesorganisasjon for alle som jobber med målrettet aktivitet.

Aktivitørforbundet har fokus på fagutvikling, politisk arbeid, ivaretakelse av lønns- og arbeidsvilkår og synliggjøring av aktivitørfaget.

Aktivitørforbundet gir ut fagbladet Aktivitøren, og er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Leder i Aktivitørforbundet er Tonje Tysland.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Aktivitørforbundet». *Delta*. Arkivert fra originalen 12. april 2017. Besøkt 12. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Aktivitørforbundet i Delta på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |
**Løvendal** (fr. *Lowendal*, nl. *Löwendal*) og **Løvensøn** er en utdødd dansk højadelig slekt.

Historie
--------

Kong Frederik IIIs sønn Ulrik Frederik Gyldenløve (1638–1704) hadde i sitt første (hemmelige) ekteskap med Sophie Urne tvillingsønnene Carl (1660–1689) og Woldemar (Valdemar) (1660–1740), som i 1682 ble opptatt i friherrelig stand med navnet *Løvendal.* Friherre Woldemar Løvendal (1660–1740) til Saathain og Mückenberg var far til friherre Ulrik Frederik Løvendal (1694–1754), som endte sitt bevegede liv som dekan ved kollegiatkirken St. Marcel i Paris, og general, marskalk, friherre Ulrik Frederik Woldemar Løvendal (1700–1755), som i 1738 ble opptatt i russisk grevestand og 1741 i riksgrevestanden.

Av hans barn skal nevnes greve François Xavier Joseph Danneskiold-Løvendal (1742–1808), som i 1786 ble opptatt i dansk grevestand med navnet *Danneskiold-Løvendal*; han gjorde opprinnelig militærtjeneste i Frankrike, deltok i den nordamerikanske krig og ble 1779 *maréchal de camp*; 1795 kom han til Danmark, hvor han 1798 ble generalmajor. 1801–03 var han dansk gesandt i Sankt Petersborg, hvorfra han ble forflyttet til Haag.

Han var far til oberstløytnant, greve Carl Valdemar Danneskiold-Løvendal (1773–1829), med hvem slekten utdøde, og til grevinne Elisabeth Marguerite Josephine Sophie Constance Marie Laure Danneskiold-Løvendal (1777–1812), som i sitt ekteskap med nederlandsk gesandt i Danmark og USA Christiaan Diderik Emerens Johan Bangeman Huygens hadde sønnen greve Rutger Bangeman Huygens van Løvendal (1805–1885), som i 1828 fikk dansk grevepatent med navnet Løvendal. Han etterlot seg heller ikke sønner.

Den nevnte oberstløytnant, greve Carl Woldemar Danneskiold-Løvendal hadde flere illegitime barn, som 1815 og 1821 ble legitimert med navnet *Løvensøn* og 1823 fikk tillagt adelige rettigheter. Av disse skal nevnes Ane Caroline Løvensøn (1813-–1899), gift med biskop over Lolland-Falsters Stift Severin Claudius Wilcken Bindesbøll (1798–1871), og kaptein Carl Frederik Løvensøn (døpt Løvenørn) (1805—1850), hvis sønn, kjemikeren, cand.polyt. Wilhelm Waldemar Løvensøn (1846–1915) døde som den siste agnatiske descendent av Ulrik Frederik Gyldenløve.

Referanser
----------

1. 1 2  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1937). «II». *Danmarks Adels Aarbog*. Dansk Adelsforening. s. 45–56. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Litteratur
----------

* Albert Fabritius, "Løvendal", i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), *Dansk Biografisk Leksikon*, København: J.H. Schultz Forlag 1932–44
* Otto Munthe av Morgenstierne, *Løvendal* i *Personalhistorisk Tidskrift*, 8. rekke, II, 1923, s. 1–61
**Løvenvold kino**, adresse Løvenvoldgaten 11, er en vedtaksfredet kino i Ålesund. Den ble ferdigstilt og åpnet i 1923, med første forestilling 1. september dette året. Arkitekt var den da nyansatte byarkitekten Øyvin Berg Grimnes og de innvendige dekorasjonsarbeidene ble utført av Paul Ansteinsson. Dette er friser med framstiller av folkevisen «Villemann og Magnhild».

Bygningen har fasader mot Løvenvoldgaten, Storgaten og Lihauggaten, hovedsakelig mot de to første. Fasaden består av sammensetning av flere elementer, som understrekes av at bygget står i hellende terreng. Fasadene har glattpussede overflater og er på mellom tre og fire etasjer med gesims. Framtredende er det høye partiet med spissegavler mot Storgaten og det runde hjørnet mot Løvenvoldgaten i naturstein. Bygningen framstår i nordisk nybarokk med noe preg av middelalder. Den ligner stilmessig på Aspøy skole (1919-22) som ble tegnet av arkitektkontoret Morgenstierne & Eide, hvor Grimnes tidligere var ansatt.

Salen har en kapasitet på 190 seter, og kinoen driftes med virkning fra 1. januar 2014 av det private selskapet Norsk Kinodrift AS. Kinoen gjennomgikk deretter en større oppgradering. Inkludert galleriet har kinoen en kapasitet på 310 sitteplasser.

På tomten lå det opprinnelig en staselig bygning med navnet *Løvenvold*, men denne gikk tapt i den store bybrannen i 1904.

Eiendommen var i kommunalt eie og ble i 1919 regulert for bygging av kinematograf, i tillegg skulle bygningen huse en rekke kommunale administrative kontorer, *Aalesund Offentlige Sjømannskole* og en politistasjon med fyllearrest.

I tillegg til kinoen, er det i dag kontorer for ulike bedrifter i bygningen.

Referanser
----------

1. 1 2  Ivar Lid Riise (3. januar 2014). «Nå er kinoen privateid - her er endringene». NRK, Møre og Romsdal. Besøkt 2. september 2015.
2. ↑  Harald Grytten (27. februar 2008). «Veggmaleria på Løvenvold». Nytt i Uka. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 2. september 2015.
3. 1 2 3 4  Geir Tandberg Steigan (2007). «Løvenvold, Løvenvoldgaten 11». arc!/arkitekturhistorie.no. Besøkt 2. september 2015.
4. ↑  «Oppgraderer Ålesund-kinoer». Sunnmørsposten. 4. februar 2014. Besøkt 2. september 2015.
5. ↑  «Løvenvold Kino». aaleby.no. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 2. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* «Løvenvold kino». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Aktivitetsskolen** (AKS) er Oslos skolefritidsordning (SFO). Den skal fungere som en alternativ læringsarena som legger til rette for sosial og faglig utvikling. Det er Utdanningsetaten som har det overordnede ansvaret for AKS og som legger føringer for innhold. Aktivitetsskolens målområder er natur, teknikk og miljø; mat og helse; lekser og fordypning; kunst, kultur og kreativitet, samt fysisk aktivitet og lek. Det er opp til hver enkelt aktivitetsskole å tilby aktiviteter i forlengelsen av målområdene. Aktivitetsskolene kan benyttes av elever fra 1. - 4. trinn. Elever med særskilte behov kan benytte Aktivitetsskolen fra 1. - 7. trinn. Aktivitetsskolene holder vanligvis åpent i skolens ferier, herunder for eksempel vinterferien. Aktivitetsskolene holder stengt på offentlige fridager, helligdager, jul- og nyttårsaften og hele juli. Åpningstidene varierer fra skole til skole, men de fleste er åpne én time før skolestart og deretter fra skoleslutt til 1630. Foreldrene betaler en månedlig sum for enten hel- eller halvdagsplass. Det er foreldrenes inntekt som avgjør hvor mye de betaler per måned.

Referanser
----------

1. ↑  Oslo kommune Utdanningsetaten. «Rammeplan for Aktivitetsskolen» (PDF). Besøkt 27.02.2017.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Løvhjort** (*Muntiacus putaoensis*) eller **putaomuntjak** er et lite hjortedyr som ble oppdaget av biologen Alan Rabinowitz under en ekspedisjon til Hukawngdalen i Myanmar i 1997. Den regnes av mange som verdens minste ekte hjort, skjønt det er usikkert om pu hoat muntjaken fra Vietnam kan være like liten eller til og med mindre.

Beskrivelse
-----------

Løvhjorten er et lite hjortedyr som veier omkring 11 kg og blir ca. 60-80 cm høy. Den har en kastanjebrun pels. Navnet har den fått etter de lokale beskrivelsene av dette dyret, i det disse forteller at den er så liten at den kan pakkes inn i et løvblad (Phrynium) for transport.

Løvhjorten lever i fjellregionene nordøst for Putao og sør for Nam Tamai, en sideelv til Mai Hka elven i Myanmar. Så vidt man vet finnes den kun i Myanmar, men den kan ha hatt en mye bredere utbredelse tidligere. Den trives helst i høyder på 450-600 moh, i beltet mellom regnskog og temperert skog. Den lever et liv i ensomhet utenom paringstiden. Kosten består for det meste av frukt.

Voksen løvhjort er både nattaktiv og dagaktiv. Det er kjent at kalven fødes i tett skog, der den blir til den kan følge med på moras vandringer.

Annet
-----

Arten er trolig svært truet, men var per november 2006 fortsatt ikke listet av IUCN. Den har imidlertid tradisjonelt vært jaktet med snare i de områder der den finnes, noe som sammen med tap av habitat er hovedårsaken årsaken til reduksjonen i utbredelse.

Referanser
----------

1. ↑  IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 07 August 2007.

Kilder
------

* Animal Info – Leaf Muntjac

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Løvhjort* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Løvhjort* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Løvhjort* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Løvhjort* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Løvhjort* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Muntiacus putaoensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Muntiacus putaoensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Aktør-nettverksteori** (**ANT** eller **Actor-network theory**) er en teoretisk tilnærming til samfunnsvitenskap som forsøker å beskrive hvordan aktører i et samfunn oppfører seg og påvirker hverandre. Den ble utviklet gjennom arbeidet til flere forskere, blant annet Bruno Latour, Michel Callon og John Law. ANT er mest kjent for at den ikke skiller mellom ikke-menneskelige og menneskelige aktører i et nettverk.

Den grunnleggende tanken er at man kan identifisere nettverk av aktører i samfunnet, der alle aktørene påvirker nettverket og andre aktører i større eller mindre grad, men samtidig også selv blir påvirket. Fordi ANT ikke skiller mellom mennesker og ikke-mennesker er teorien godt egnet til å beskrive sosio-tekniske nettverk og systemer.

To av de viktigste begrepene som benyttes i ANT er *inskripsjon* (inscription) og *oversettelse* (translation). En inskripsjon refererer til hvordan et teknisk objekt skaper et bruksmønster, altså hvordan objektet legger til rette for at det skal brukes på en bestemt måte. Et objekt med sterk inskripsjon vil tvinge brukeren til å følge et gitt mønster, mens en svak inskripsjon vil åpne for at objektet kan brukes på andre måter enn skaperen planla. En oversettelse kan forklares som det å skape en inskripsjon, med det formål å føre (align) objektet eller nettverket objektet er i mot et bestemt mål.

Et nokså kjent eksempel på hvordan et aktør-nettverk kan fungere er gitt av Latour. Han beskriver en hotelldirektør som ønsker at gjestene skal huske å levere fra seg nøklene før de forlater hotellet. Først setter han opp et skilt bak resepsjonsdisken, den første oversettelsen og inskripsjonen, der det står nettopp dette. Denne inskripsjonen er ikke sterk nok, og gjestene gjør ikke som han ønsker. Neste oversettelse er å henge en metallklump på nøkkelen, og ved å gradvis øke vekten på klumpen husker til slutt gjestene å levere fra seg nøklene når de drar. Dermed, gjennom en serie oversettelser, gjør direktøren inskripsjonen i nettverket så sterk at han når sin målsetning.

Eksterne lenker
---------------

* John Laws actor-network theory ressursside
* Martin Ryders samling av andre forskeres oppfatning Arkivert 22. juni 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Karolingisk minuskel oppstod i hoffet rundt Karl den store under den karolingiske renessansen omkring år 800 og lettet kommunikasjonen i Europa. Skriftbildet med minuskler («små bokstaver») er forholdsvis lett å lese selv for moderne øyne. Eksemplet er fra et illuminert håndskrift med Alkuin av Tours' Vulgata (bibeltekst) skrevet i Tours rundt 840.
Karolingisk minuskel i Freisingfragmentene (*Brižinski spomeniki* eller *Monumenta Frisingensia*), det eldste kjente dokumentet på slovensk og det første slaviske skrevet med latinske bokstaver, fra 900-tallet.
**Karolingisk minuskel** er en historisk skrifttype som oppstod i den karolingiske renessansen under Karl den store, på latin kalt *Carolus Magnus*, sist på 700-tallet. Denne ble en slags standard for skriveskrift slik at dokumenter med latinske bokstaver kunne leses av den skriveføre klassen over store deler av Europa. 

Skriftformen var formet som minuskler, «små bokstaver», med overlengder og underlengder som gjorde bokstavformene tydelige og lett å identifisere. Karolingiske minuskler ble brukt i Det tysk-romerske riket (Det hellige romerske riket) i perioden 800–1200. 

Karolingisk minuskel bygde på keltiske og angelsaksiske halvuncialer og tok over som bokskrift for uncialer på 800-tallet da kodekser, hedenske og kristne tekster, samt læreverk, ble skrevet med skrifttypen. Middelalderlatin ble utviklet på samme tidspunkt som sammen med karolingisk skrift skapte et felleseuropeisk skriftlig og språklig grunnlag for kommunikasjon over store områder. Det kulturelle senteret var hovedsakelig det lærde miljøet ved Palatinskolen, Karl den stores læresete i Aachen, og i St Martin-klosteret i Tours (*Basilique Saint-Martin de Tours*). Alkuin fra York (Alkuin av Tours), som var leder ved dette klosteret fra år 796, ble en pådriver for denne kulturutviklingen. Skrivestilen spredte seg utover Frankrike til nabolandene Spania, Storbritannia og store deler av Italia.

Karolingisk minuskel utviklet seg seinere til gotisk skrift, men var også det viktigste forbildet for renessansens humanistiske minuskel, en håndskrevet skrivestil i Italia på 1400-tallet. Rennesanse-minuskelen ble på 1470-tallet selv modell for de første trykte antikvaskriftene og dermed våre dagers små og store bokstaver med seriffer, stammer og hårstreker.

|  |
| --- |
| «karolingische minuskel» skrevet med skrifttypen. Legg merke til bruken av lang s istedenfor den runde varianten som ble vanlig på 1700-tallet.
En moderne fontvariant bygd på karolingisk minuskel. |

Se også
-------

* Uncial-skrift, rund skrifttype for gresk, latin og gotisk i bruk fra 300- til 700-tallet
* Insulær skrift, håndskrevet skrivestil på De britiske øyer
* Gotisk skrift, håndskrevne og trykte skrifttyper med tunge stammer og brukne buer i bruk fra 1100- til 1900-tallet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carolingian minuscule – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* typografi.no om karolingisk minuskel
* Karolingisk minuskel i Sverige

Portaler: Historie | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Erik Husted** (født 3. januar 1900 i Helsingør, død 10. juli 1988 i København) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1928 i Amsterdam.

Husted vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte første kampen mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

Åtte år senere, under sommer-OL 1928 i Amsterdam spilte han alle fire kampene på det danske landhockeylaget og scoret et mål.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i landhockey Danmarks flagg Danmark

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Erik\_Husted[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Husted – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Husted – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portaler: Sport | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Bṛhadāraṇyaka upanishad** (sanskrit: बृहदारण्यक उपनिषद्) er en av de eldre, «primære» (mukhya) upanishadene. Den inngår i Shatapatha Brahmana, og er blitt utskilt som en uavhengig upanishade. Dette gjør den til en av de eldste upanishadene, bortsett fra enkelte deler som er komponert etter chāndogya upanishad og jaiminiya upanishad brahmana. Den inngår i Shukla Yajurveda. Den opptrer som nr 10 i Muktika-kanonen med 108 upanishader, og ble kommentert av Adi Shankara.

Upanishaden er vidt kjent for sine filosofiske utsagn som hovedsakelig er lagt i munnen på Yajnavalkya. Tittelen betyr «den stor villmarkens upanishade» og den består av de tre seksjonene *Madhu Kanda*, *Muni Kanda* (eller *Yajnavalkya Kanda*) og Khila Kanda. Madhu Khanda forklarer den grunnleggende identiteten til individets atman. Muni Kanda inneholder konversasjoner mellom rishien Yajnavalkya og en av hans koner, Maitreyi. Ulike former for meditasjoner og hemmelige ritualer er omtalt i Khila Kanda. Læren om «neti neti», «verken det ene eller det andre», og det ofte siterte verset *Asato maa* er funnet i denne upanishaden.

ॐ असतो मा सद्गमय ।  

तमसो मा ज्योतिर्गमय ।।  

मृत्योर्मामृतं गमय ।  

ॐ शान्ति शान्ति शान्ति ।। – बृहदारण्यक उपनिषद् 1.3.28.  

asato mā sadgamaya  

tamaso mā jyotirgamaya  

mṛtyor mā amṛtaṁ gamaya  

om śānti śānti śānti – bṛhadāraṇyaka upaniṣada 1.3.28  

Fra det uvirkelige, led oss til det virkelige,  

Fra mørket, led oss til lyset,  

Fra døden, led oss til udødelighet,  

OM  

La der bli fred, fred, fred. – Brihadaranyaka Upanishad 1.3.28.  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Marit Voldsæter** (født 1966) er en norsk skuespiller, sanger og komiker kjent fra revygruppen *Kvinner på randen*. Hun har siden 1990-tallet jobbet frilans som skuespiller og deltatt i en rekke revyer. 

I starten av 20-årene startet Voldsæter på Fyllingsdalen Teater, og i løpet av tiden her fikk hun jobb i Ole Paus sin revy. Dette var starten på hennes komikerkarriere. I 1996 ble hun en del av *Kvinner på randen* (1996–2005), en revygruppe som ellers bestod av Kjersti Berge og Elisabeth Moberg. I 2006 hadde hun sin debut som soloartist med showet "Med ræven i fatle*"* i Bergen. Forestillingen innbrakte henne to komipriser: «beste kvinnelige artist i revy og komedie» og «beste forestilling på scene». Hun har etter det hatt suksess med «Rett fra skrumpleveren» og «Drit i å danse!», som også innbrakte henne prisen "beste kvinnelige artist i revy og komedie" under Komiprisen 2010. I 2017–2018 gjorde hun seg bemerket med forestillingen «Null i biologi» (sendt på NRK i 2019).

I 2007 var hun jurymedlem i talentkonkurransen *Drømmerollen* på NRK1.

Referanser
----------

1. ↑   Rogalands Avis, side(r) 28, urn.nb.no, utgitt 20. juli 2016, besøkt 14. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   IN magasinet, www.inmagasinet.no, utgitt 2017, besøkt 14. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Farestvedt, Hanne (15. september 2006). «Morsomme Marit». *Bergensavisen* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2021.
4. ↑  «Marit består med glans». *Bergensmagasinet.no*. 22. september 2017. Besøkt 14. juni 2021.
5. ↑  «Null i biologi». Besøkt 14. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marit Voldsæter på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Marit Voldsæter hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Marit Voldsæter hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur
Åstedet for Nidareid-ulykken ved Ila (Nidareid) i traseen til høyre midt i bildet.  Foto: Cato Edvardsen (2009) 
Fotografi fra Nidareid-ulykken i 1921
Brev fra Stortingets presidentskap om pensjonen til enkene etter Nidareid-ulykken.
**Nidareid-ulykken** var en togulykke som skjedde kl. 23:57 natt til 19. september 1921 på Nidareid ved Ila, som i dag er lengst vest i Trondheim sentrum. Nordgående dagtog fra Støren passerte Marienborg kryssingsspor uten å stoppe, og kolliderte med et større ekstratog med gjester fra Dovrebanens høytidelige åpning dagen før. Ekstratoget bestod av to lokomotiver av typen 30b, én godsvogn, seks sovevogner og konduktørvogn bakerst. Blant passasjerene var statsminister Otto Blehr og utenriksminister Johan Ludwig Mowinckel.

Seks personer omkom og tolv ble skadd i ulykken, mange nasjonalt prominente, deriblant telegrafdirektør Thomas Thomassen Heftye, Dovrebanens egen arkitekt Erik Glosimodt, overingeniør Hans Gudbrand Hammer, direktør for Norges geografiske oppmåling, oberst Nils Johannes Sejersted, kaptein Thoralf Bjørnstad og major Nicolay C. Ræder.

En rekke uheldige omstendigheter og misforståelser som inntraff samtidig var årsak til ulykken. Etter ulykken ble det gjort forbedringer i jernbanens sikkerhetsreglement og rutiner. Fire ansatte i jernbanen ble satt under tiltale, men i hovedsak frikjent.

De omkomnes etterlatte ble av Stortinget tilkjent en årlig tilleggspensjon fra statskassen på kr. 3000,-.

Se også
-------

* Jernbane i Norge
* Liste over togulykker

Referanser
----------

1. ↑  Nidareidulykken. *På sporet*. Besøkt 17. september 2021.
2. ↑  *Aftenposten*, 20. september 1921, side 1.
3. ↑  Innstilling til Stortinget nr. 293 - 1921.

Litteratur
----------

* Ole Mjelva. *Nidareidulykken*. I: På Sporet, nr. 32, sider 26-37 (utgitt av Norsk Jernbaneklubb).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nidareid train disaster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Strinda historielag

Portal: Trondheim
**Ole Kristian Thomassen** (født 1962) er skuespiller, regissør og trubadur bosatt i Hamar. Han har bl.a arbeidet ved Nationaltheatret, Nordland Teater, Grenland Friteater, Det Åpne Teater samt Teater AdLibitum. Han har i tillegg turnert med Rikskonsertene. Hans viseprogram *Varme viser* er flittig brukt i kurs- og konferansesammenheng. I 2008 spilte han rollen som Ogmund Sveinson i Maridalsspillet, mens han i 2009 spilte rollen som Håkon Høyer i såpeserien *Hotel Cæsar* på TV 2. Han har også hatt hovedroller i et par av Tor Karseth sine stykker og deltatt i en rekke kortfilmer og reklamefilmer. Sommeren 2009 hadde han regien på *Nok en herlig dag*, et sommershow i Kragerø med Kristine Rui Slettebakken og Geir Atle Johnsen.

Høsten 2017 debuterte han med EP-en "**REDD!**" under artistnavnet "**Ole K**". EP-en inneholder tre egenkomponerte sanger. I tillegg løftes den gamle protestvisa "Herr President" frem igjen. Plata er produsert i Stable Studios, Oslo av Leif Johansen. Med seg som musikere på plata har han Leif Johansen, Jonatan Eikum, Marcus Løvdal og Lars Christian Narum.
**Motorbrønn** er en innretning i en robåt; en kasse med nærmest loddrette vegger som står fast i båten, og har bunn åpen ned i sjøen, slik at man kan sette en påhengs- (utenbords-)motor her. En motorbrønn står (nesten?) alltid på siden av kjølen i båten, som derfor er like hel. Den ligner på en fiskebrønn (fiskepark) der en av sjøåpningene er utvidet til å romme en påhengsmotor.

Det har vært laget mange slags motorbrønner i Norge, fra ganske små, der man kan lure ned en motor med 2-bladet propell, til mer rommelige brønner på 40-50 x 40-50 cm. Noen motorbrønner er ekstra lange, slik at motoren kan vippes opp inni brønnen. Noen er utstyrt med bunnlokk, ofte den biten av bunnen som ble skåret ut da brønnen ble snekret; dette lokket er gjerne hengslet fast til veggen inn mot midten av båten, slik at brønnen raskt og lettvint kan lukkes når motoren fjernes. 

På de fleste motorbrønner settes motoren fast til forveggen i brønnen, som derfor er tykkere og mer solid festet i båten enn de andre veggene. Men det er også eksempler på at motoren er festet til en planke like over brønnens forkant, med planken festet til båten uavhengig av brønnen. Dette er i prinsippet best for båtbunnen, men er vanskelig å få tett.

De fleste motorbrønner står nokså langt bak i båtene, i den såkalte bakskuten, men det finnes også båter med motorbrønn midt i båten eller langt fremme.

Motorbrønn brukes på alle slags robåter langs hele norskekysten, også av hjemmefiskere. På Færøyene finnes nesten ikke en robåt uten motorbrønn; noen av robåtene der har sågar 2 motorbrønner og 2 motorer!
**Niculae Nedeff** (noen ganger stavet **Nicolae** **Nedef**; 26. september 1928 i București, død 24. juli 2017 i București) var en rumensk håndballspiller og trener.

Som trener vant han VM i håndball syv ganger, tre ganger med kvinnelandslaget (1956, 1960 og 1962) og fire ganger med herrelandslaget (1961, 1964, 1970, 1974). I 1959 og 1967 vant han sølvmedaljen med herrelandslaget. Ved de olympiske leker vant han sølv i 1976 og bronse i 1972, 1980 og 1984.

Nedeff gikk på «Principele Carol»-gymnaset før han i 1949 begynte på Idrettshøyskolen i București. Han spilte basketball for arméklubben CCA, nåværende Steaua, og forble der som sivilansatt ved håndballavdelingen.

Selv etter han at han pensjonerte seg fra det rumenske håndballforbundet fortsatte han å trene i Antibes, Frankrike, og Eisenach, Tyskland.

Nedeff var også medlem av Den rumenske olympiske kommitté. 

Han ble nummer én på en liste over verdens beste håndballtrenerne utarbeidet av tidsskriftet *World Handball*, 2002 (nr. 2).

Referanser
----------

1. 1 2   HotNews, «Fostul antrenor de handbal Nicolae Nedef (sapte titluri mondiale in palmares) a incetat din viata la varsta de 88 de ani», utgitt 24. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «A murit Nicolae Nedef, cel mai tare antrenor de handbal din istoria României». *Libertatea.ro* **(rumensk)**. 24. juli 2017. Besøkt 16. mars 2019.
3. 1 2 3  «Radio Romania International». *web.archive.org*. 15. mars 2012. Archived from the original on 15. mars 2012. Besøkt 16. mars 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niculae Nedeff – Olympedia Rediger på Wikidata
**Nicolò Rode** (født 1. januar 1912 i Mali Lošinj, død 4. mai 1998 i Verona) var en italiensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i Helsingfors, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.

Rode ble olympisk mester i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den italienske båten «Merope» som vant starbåt-klassen foran «Comanche» fra USA og den portugisiske båten «Espadarte». Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 23. juli 1952. Mannskapet på «Merope» besto de Rode og Agostino Straulino.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors – Gull **Gull** i seiling, starbåtklassen Italias flagg Italia
* 1956 Australias flagg Melbourne – Sølv Sølv i seiling, starbåtklassen Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolò Rode – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nicolò Rode – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Nicolò Rode – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Nicolò Rode – World Sailing Rediger på Wikidata
**Ole Krabbe** (født 1758, død 1826) var en norsk offiser fra Trøndelag.

Offiserskarrieren
-----------------

Ole ble i 1789 kaptein og leder for det Orkdalske kompani av den nye utgaven av Annet trondhjemske infanteriregiment, der Orkdal nå inngikk. I 1808 var han forfremmet til major og sjef for 3. bataljon i samme regiment, og senere for 2. bataljon. I dette virket var det at Ole ledet en kolonne (gruppe soldater) under Krigen med Sverige 1808–1809 da man angrep ved Røros og Herjedalen. Ole ble kåret til Ridder av den danske Dannebrogsordenen i 1808 for akkurat dette.

I 1811 var han sjef for regimentets skarpskytterbataljon. Så ble han oberstløytnant, videre oberst i 1817. Dette infanteriregimentet ble lagt ned som følge av en hærreform, og Krabbe var fra 1. januar 1818 sjef for det Romsdalske Muskatkorps. Han ga seg i 1826. Ole Krabbe døde 69 år gammel den 3. august 1826.

Politikken
----------

Han var suppleant for Søndre Trondhjems amt til det første overordentlige Storting i 1814.

Familie
-------

Krabbe tilhørte den norske grenen av den danske adelsslekten Krabbe af Damsgård. Faren het Frederik Christian Krabbe (1713–76) og var faktisk født i danske Vejle, men død i Orkdal som oberstløytnant. I 1750 hadde faren giftet seg på Gran i Oppland med Ingeborg Gregersen (1732–1784). Oles søster Karen Krabbe (1751–1857) ble hele 105 år.

Ole Krabbe selv, giftet seg i 1797 med den sytten år gamle Dorothea Marie Vauvert Angell (1780–1862) av Angell (slekt). Fra omkring 1816 til omkring 1838 eide de gården Gisvold i Orkdal, i dag kalt Gjesvål. Datteren Hedvig (1800–1862) giftet seg i 1822 med Jørgen Bernhoft Lysholm (1796–1843) som gjorde det stort innen øl og sprit. Datteren døde den 7. mai 1862, bare noen måneder før mora.

* Kona Dorothea Marie (1780–1862)Kona Dorothea Marie (1780–1862)
* Datteren Hedvig (1800–62) Datteren Hedvig (1800–62)
* Gården Gjesvål (Gisvold) på Fannrem i Orkdal Gården Gjesvål (Gisvold) på Fannrem i Orkdal

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 506[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Alle disse detaljer om Krabbes virke er fra en tekst som stod til et maleri fremvist ved "Trondhjems 900 Aars Jubilæum: Katalog for Den Historiske Udstilling i Trondhjem 1897".
3. ↑  *Dødsfald* i *Trondhjems borgerlige Realskoles alene-priviligerede Adressecontoirs-Efterretninger 1826.08.08*. 1826.
4. ↑  Jørgen B. Lysholm i Store Norske Leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Krabbe hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Krabbe af Damsgård fra Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Ole Kristian Ruud** (født 2. oktober 1958 i Lillestrøm) er en norsk musiker (klarinett) bosatt på Skedsmokorset, kjent som leder av det meste av nasjonens symfoniorkestre.

Han studerte klarinett med Richard Kjelstrup ved Norges musikkhøgskole, tok tilleggsfag i direksjon under Arvid Fladmoe som anbefalte ham videre studier i direksjon ved 
Sibeliusakademiet (1983–85). Han debuterte i hovedstaden ved Nationaltheatret i en oppsetning av *Peer Gynt* (1985), og har ledet Oslo Filharmoniske Orkester flere ganger (1986–), var kunstnerisk leder for Nordnorsk Kammerorkester og dirigentstipendiat ved Østlandets Musikkonservatorium. Han ledet Trondheim Symfoniorkester (1987–95), Norrköping symfoniorkester (1996–99), og var kunstnerisk leder for Stavanger Symfoniorkester (2000–02).

Ruud ble professor i dirigering ved Norges musikkhøgskole (1999). Videre er han leder for Ungdomssymfonikerne og musikalsk ansvarlig for Spelet om Heilag Olav. Også Forsvarets Stabsmusikkorps og Kringkastingsorkestret har vært ledet av Ruud.

Han har gitt ut en rekke plater, blant annet en serie Grieg med Bergen Filharmoniske Orkester.

Premier
-------

* Griegprisen 1992 med statuett og 25 000 kroner
* Musikkritikerprisen 1992/93
* Gammlengprisen 1994
* Lindemanprisen 1994
* Griegprisen 2007 delt med Bergen Filharmoniske Orkester

Referanser
----------

1. ↑  artistside med nyheter fra Norsk Musikkinformasjon.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Kristian Ruud på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ole Kristian Ruud på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ole Kristian Ruud på AllMusic Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Ole Kristian Ruud i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Ole Kristian Ruud i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Denne artikkelen omhandler astronomen Hans Geelmuyden.  For legen, se Hans Christian Geelmuyden.  For PR-rådgiveren, se Hans Geelmuyden (PR-rådgiver).

**Hans Geelmuyden** (født 10. januar 1844 i Stavern, død 1. mai 1920 i Nordmarka) var en norsk astronom. 

Geelmuyden jobbet ved Observatoriet i Kristiania fra 1870 til 1919.
Han ble i 1867 tilsatt som observatør ved Observatoriet. Han ble professor i astronomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1890 da han overtok etter Carl Frederik Fearnley. Geelmuyden hadde også bestyrerstillingen ved observatoriet han ledet.

Han var nevø av Ivar Geelmuyden og således søskenbarn til skolemannen Carl Geelmuyden (1859–1942). Hans ble gift med Caroline Hagerup (1850–1933), hvis far var stortingsmannen Edvard Hagerup (1781–1853). De fikk fire barn, blant andre Kristian Geelmuyden (1875–1969), hvis sønn Eiler (1916–1989) var far til PR-rådgiveren Hans Geelmuyden (født 1957) og forfatteren Niels Christian Geelmuyden (født 1960).

Utgivelser
----------

* J. Fr. Schroeter og H. Geelmuyden (1903). *Untersuchungen über die Eigenbewegung von Sternen in der Zone 65–70 Graden nördlicher Deklination*. Fabritius forlag.
* H. Geelmuyden (1908). *Lærebog i astronomi*. Cammermeyers forlag.  [292 sider. Nye utgaver 1931 og 1945 ved Elis Strömgren og hans far Bengt Strömgren]
* J. Fr. Schroeter og H. Geelmuyden (1909). *Meridianbeobachtungen von Sternen in der Zone 65–70 Graden nördlicher Deklination*. Observatoriet, Oslo.  [To bind]

Referanser
----------

1. ↑  «Slektstre fra geelmuyden.info». Arkivert fra originalen 1. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ramblin' Jack Elliott** (født *Elliott Charles Adnopoz* den 1. august 1931 i Brooklyn i New York City) er en amerikansk folkemusiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han rømte hjemmefra som femtenåring og reiste noen måneder med en rodeo, før han etter en tid slo seg sammen med Woody Guthrie og reiste med ham som en slags læregutt. 

### Musiker

Elliott kjente etter hvert Guthries sanger svært godt, og lærte dem og Guthries teknikk videre både til Guthries sønn Arlo Guthrie og den unge Bob Dylan. Elliott formidlet og tolket gamle sanger til nye publikum i større grad enn han skrev selv; han fikk for vane å introdusere sanger av Bob Dylan med «her er en sang av min sønn, Bob Dylan», noe som førte til at Dylan skal ha figurert som Elliotts sønn. Elliott var med på Dylans *Rolling Thunder Revue* og opptrer også i filmen *Renaldo and Clara*, som «Longheno de Casra».

Elliott spiller akustisk gitar i tradisjonell 'flatpick'-stil, og synger ofte humoristiske, men lakoniske sanger, og spiller og munnspill. Han spiller amerikansk folkemusikk fra en rekke sjangre, deriblant country, blues, bluegrass og *folk*.

Tilnavnet «Ramblin'» skal ikke ha noen sammenheng med Elliotts omflakkende livsstil, men snarere at han gjenga en lang rekke fortellinger og historier før han svarte på de enkleste spørsmål.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6z61w4h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Ramblin' Jack Elliott på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Ramblin' Jack Elliott på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Ramblin' Jack Elliott på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Mikkel Storm Glomstein** (født 16. april 1980 i London) er en norsk filmregissør, og tidligere politiker. Han var partisekretær i Miljøpartiet De Grønne fra 2011 til 2014, og medvirket da partiet kom inn på Stortinget i 2013. Fra 2014 til 2015 var han medlem av partiets sentralstyre. Tidligere har han vært med å stifte Norsk klimanettverk.

Glomstein har studert idéhistorie og kunsthistorie, samt gått regiutdanning ved NISS. I 2018 ga han ut kortfilmen Being more like Bagsy. Filmen har blant annet blitt vist på The Brest European Short Film Festival, Minimalen Kortfilmfestival og Küstendorf Film and Music Festival, der den fikk utmerkelsen bronseegget.

Referanser
----------

1. ↑  Hilda Nyfløt (5. desember 2012): - Det føltes numment og eksistensielt. Det var marerittpreget i en ti minutters periode. *Dagbladet*
2. ↑  Bjørn Skomakerstuen (): Historisk grønn glede. *Nettavisen*
3. ↑  «Being More Like Bagsy». Besøkt 21. januar 2019.
4. ↑  «Minimalen Kortfilmfestival». *www.minimalen.com*. Besøkt 21. januar 2019.
5. ↑  admin\_kustendorf (16. januar 2019). «Awards of Kustendorf handed». *Kustendorf Film and Music Festival* **(engelsk)**. Besøkt 21. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Ukens klimaprofil
***Timon og Pumbaa*** er en amerikansk animert eventyr- og komiserie for barn som gikk på Disney Channel fra 1995 til 1998. Seriens hovedfigurer er surikaten Timon og vortesvinet Pumbaa som er best kjent fra Disney-langfilmen *Løvenes konge* og dens etterfølgere. *Timon og Pumbaa* introduserer også noen andre rollefigurer, som for eksempel surikaten Fred og mennesket Quint. Serien ble produsert av The Walt Disney Company.

I alt ble 85 episoder laget. De fleste er på omkring tjue minutter, og består av flere korte deler.

Norske stemmer
--------------

* Timon: Aksel Hennie
* Pumbaa: Harald Mæle
* Rafiki: Morten Røhrt
* Shenzi: Mari Maurstad
* Bonzai: Magnus Nielsen
* Zazu: Anders Hatlo
* Herr Buttons: Kim Fangen
* Lara: Unn Vibeke Hol
* Nefu: Eirik Espolin Johnson

**Ellers medvirket**: Christine Meyer, Even Rognlid, Helge Reiss, Håvard Bakke, Ivar Nørve. Kari-Ann Grønsund, Kristoffer Hoenvoll, Lena Meieran, Nicolay Lange-Nielsen, Renate Moen, Robert Morley, Rune Alstedt, Siri Nilsen

**Titelsang fremført av**: Aksel Hennie og Harald Mæle

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Timon og Pumbaa* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Timon og Pumbaa* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Jon Laberg** (født 29. april 1859 i Bergen, død 1948) var lærer, lokalhistoriker og statsstipendiat. 

Han hadde lærerutdannelse fra Balestand (1876) og Stord (1882), og arbeidet som lærer flere steder: Hoddevik på Stad 1876-1878, Erdal i Lærdal 1878-1883, ved Kalmargaten skole for psykisk utviklingshemmede i Bergen 1883-1886, og overlærer ved Bergens folkeskole 1886-1926. 

Hans påtok seg sitt første større bygdehistoriske arbeid i 1915 med bygdebok for Hafslo, som utkom i 1926. Senere kom bøker om Jostedal (1936), Luster (1926), Årdal (1932), Balestrand (1934), Lærdal og Borgund (1938). Laberg begynte på arbeidet med *Bygdabok for Vik i Sogn*, som han ikke rakk å fullføre. Han skrev også skolehistorie fra Bergen.

Han representerte Venstre i Bergen bystyre 1888-1921, var varaordfører i to år og skolestyreformann i ti år. Vararepresentant til Stortinget 1895-1900. Statsstipendiat fra 1917. Mottok Borgerdådsmedaljen, avholdsbevegelsens Klostermedaljen og var æresmedlem i Sogn historielag.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90305705, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* sambok 27 bøker og artikler av Laberg
* nrk.no biografi i *Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane*
* Skåsheim, Anders. «Overlærar Jon Laberg» I: *Tidsskrift utgjeve av Historielaget for Sogn*, 1952

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Oddveig** eller **Odveig** er trolig et nylaget navn fra 1886. 7. april er navnedag for Oddveig. Navnet er satt sammen av odd- og -veig. Odd- i navnet kan være tatt fra for eksempel Oddbjørg og endelsen -veig fra Solveig.

Navnet er første gang kjent i 1886 og den første med navnet var elev Ingebjørg Odveig Klonteig født 1886 i Elverum. Navnet ble en del brukt i Hedemark og særlig i Trysil i 1890-årene og fra 1920-årene til 1950 ble det også brukt i resten av Norge. Navnet var mest brukt i perioden 1935-1945. Navnet var mindre vanlig etter 1970 og har vært svært sjeldent brukt 2003-2013.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Kruken, Kristoffer og Ola Stemshaug (2013). *Norsk personnamnleksikon* (3. utg utg.). Oslo: Norsk Samlaget. s. 425. ISBN 9788252173680. OCLC 873402811.
2. 1 2 3  Alhaug, Gulbrand (2011). *10 001 navn : norsk fornavnleksikon*. Oslo: Cappelen Damm. s. 282. ISBN 9788202241841. OCLC 781319342.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |