recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
A black typewriter decorated with ornate floral patterns sits affixed to an iron sewing machine stand with a treadle.Sholes and Glidden skrivemaskin, produsert av E. Remington & Son
**Sholes and Glidden skrivemaskin** (også kjent som **Remington Nr. 1**) var den første kommersielt vellykkede skrivemaskinen. Den ble hovedsakelig konstruert av den amerikanske oppfinneren Christopher Latham Sholes, og ble utviklet med hjelp av boktrykkeren Samuel W. Soule og amatørmekanikeren Carlos S. Glidden. Arbeidet startet i 1867, men Soule forlot foretaket kort tid etterpå og ble erstattet med James Densmore, som ga økonomisk støtte og var drivkraften bak maskinens fortsatte utvikling. Etter flere kortvarige forsøk på å produsere den, ble maskinen kjøpt opp av E. Remington & Sons tidlig i 1873. Han var en geværprodusent som ønsket flere ben å stå på. Remington forbedret skrivemaskinen ytterligere før den til slutt ble lansert på markedet 1. juli 1874.

Skrivemaskinen utviklet seg fra å være en kuriositet til en praktisk gjenstand, med en grunnform som ble standard for hele bransjen. Maskinen omfattet elementer som ble fundamentale for alle skrivemaskiner, inkludert en sylindrisk valse, og et firerads QWERTY-tastatur. Den hadde imidlertid også en rekke mangler. Sholes og Glidden kunne bare skrive store bokstaver, et problem som ble løst av etterfølgeren, Remington Nr. 2. Det var heller ikke mulig for operatøren å se hva som ble skrevet mens det ble tastet inn.

I utgangspunktet fikk ikke skrivemaskinen entusiastisk respons fra publikum. Det manglet et etablert marked, den var kostbar, og den måtte ha en øvet operatør, noe som reduserte bruken. Dessuten ble maskinskrevne brev med bare store bokstaver oppfattet av mottakerne som upersonlige og fornærmende. Ny kommunikasjonsteknologi og voksende bedrifter på slutten av det 19. århundre hadde imidlertid skapt et behov for hensiktsmessig, leselig korrespondanse og skrivemaskinen ble etterhvert et vanlig kontorinventar. Skrivemaskinen er kreditert for å ha hjulpet kvinner inn i arbeidslivet, da mange ble ansatt for å betjene de nye maskinene.

An ornately decorated typewriter with black lacquer, gold detailing and various floral arrangementsRedesignet med blomstrende ornamentikk, karakteristisk for Remingtons symaskiner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Bumerang*** er en norsk TV-quiz med Claus Wiese som gikk på NRK1 fra 2000 til 2001. *Bumerang* var en spørrelek om årstall, og om begivenheter og musikk tilknyttet det aktuelle årstallet. Fire kjente personer fordelt på to lag skulle kjempe om å vinne. Stammen i hvert program var et sammensatt videobånd med mange forskjellige klipp fra det bestemte året lagene skulle fram til. Når – og hvis – et av lagene gjetter riktig årstall underveis, gav de lyd fra seg og skrev årstallet ned på et papir, uten å vise det til det andre laget. Båndet ble deretter kjørt helt ut, og "sannhetens øyeblikk" oppstod i studio. Konkurransen tok for seg tre årstall i hvert program. Første sesong ble sendt på lørdager, andre på fredager.

Premieren ble sett av 891 000 (det mest sette programmet den uken). Det aller siste programmet ble sett av 779 000 (det mest sette programmet den uken).

Referanser
----------

1. ↑  «Ny runde med "Bumerang"». NRK. 7.4.2001. Besøkt 17. september 2016.
2. ↑  «Siste runde med "Bumerang"». *arkiv.nrk.no*. 1.6.2001. Besøkt 17. september 2016.
3. ↑  «TV-toppen». *VG*. 26.04.2000.
4. ↑  «TV-toppen». *VG*. 06.06.2001.
Lekebil støpt av sink.
«**Pot metal**») er et engelsk samlebegrep for forskjellige metallegeringer med kopper, bly og også ofte sink og tinn samt en type messing. Pot metal har lavt nok smeltepunkt til at de kan smeltes i en kjøkkengryte på komfyr.

Begrepet assosieres med rask og billig poduksjon av støpegods. pot metal brukes som regel ikke i applikasjoner med store belastninger, og brukes blant annet i leker, på rimelige smykker, til enkle prototyper og til hobbybruk.

Det finnes i dag ingen metallurgisk standard for hva som er pot metal, men noen vanlige legeringer inkluderer sink, bly, kobber, tinn, magnesium, aluminium, jern og kadmium. Sink er ofte hovedkomponenten, og andre metaller blir ofte blandet for å enten redusere kostnadene, gjøre legeringen enklere å arbeide med eller øke styrken.

*Pot metal* kan også vise til grytemetall eller en type farget glass, *pot-metal glass.*

Historie
--------

På slutten av 1800-tallet viste *pot metal* ofte til en spesifikk kobberlegering som hovedsakelig var legert med bly. En vanlig formulering var 67% kobber, 29% bly og 4% antimon, mens en annen var 80% kobber og 20% bly.

Dagens begrep *pot metal* stammer fra bilindustrien på begynnelsen av 1900-tallet, hvor man samlet opp ikke-jernholdige metallrester fra produksjonsprosesser og smeltet dem i en gryte for å lage støpeprodukter.[] En liten mengde jern ble av og til tilsatt i legeringen, men i små mengder ettersom jern hever smeltepunktet.

Fordeler og ulemper
-------------------

Båtmodeller av RMS «Queen Mary» og SS «Normandie». Modellen av Queen Mary har sprukket i baugen grunnet materialtretthet.
Den primære fordelen med pot metal er at det er relativt raskt og enkelt å støpe ettersom den lave smeltetemperatuen gjør at det ikke kreves avanserte støpegryter og -former. Avhengig av legeringen kan pot metal bli ustabilt over tid, og disse myke legeringene kan for eksempel bøye seg, sprekke, knuse eller bli stripet opp. Det lave kokepunktet til sink kombinert med rask avkjøling av nystøpte deler gir ofte luftbobler som svekker støpen. Mange av legeringene som blir brukt er dessuten utsatt for korrosjon fra luftbårne syrer og andre forurensninger i luften, samt innvendig korrosjon som gjør at maling og annen overflatebehandling kan flasse av. pot metal kan være vanskelig å lime, lodde eller sveise.[]

Se også
-------

* Loddetinn

Referanser
----------

1. ↑  «Definition of pot metal | Dictionary.com». *www.dictionary.com* **(engelsk)**. Besøkt 25. september 2020.
2. ↑  «pot metal». *TheFreeDictionary.com*. Besøkt 25. september 2020.
3. 1 2  «pot metal, n.». *Oxford English Dictionary* **(engelsk)**. Oxford University Press. desember 2006. Besøkt 9. november 2020.  *Tilgang bak betalmur*
4. ↑  «Britain Pot Metal Figures». Chapman University. Besøkt 15. desember 2016.
5. ↑  «Støp med tinn». *Norsk Kulturarv*. Besøkt 25. september 2020.
6. ↑  «What Is Pot Metal, and How Do You Weld It?». *Welding Insider* **(engelsk)**. 6. mai 2020. Besøkt 25. september 2020.
7. ↑  Balfour, Edward (1885), *The Cyclopædia of India and of Eastern and Southern Asia*, **3** (3 utgave), London: Bernard Quaritch, s. 271
**José Carillo de Albornoz** var en spansk adelsmann og militærleder, som erobret De to sisilier, Oran og Mazalquivir. Han var medlem av Carrillo-familien, en spansk adelsfamilie og var siciliansk stattholdar i 1734–1737.
Carillo tok Filip av Anjous side i den spanske arvefølgekrigen og kjempet som *mariscal de campo* i slaget ved Villaviciosa (1710) i kavaleriet under greven av Aguilar.

Han deltok også i det spanske felttoget på Sardinia og Sicilia under Kvadrupelalliansekrigen mellom 1718 og 1720.

I 1731 ledet han et tokt som okkuperte Hertugdømmet Parma for den lovlige arvingen, Don Carlos, den frapemtidige kong Karl III av Spania.

I 1732 ledet Blas de la Lezo den spanske marinen, og De Albornoz ledet den spanske arméen som erobret Oran og Mazalquivir fra tyrkerne (som hadde tatt begge byene i 1708).

I 1733 kommanderte han den spanske arméen som kjempet og slo østerrikerne i Italia under den polske arvefølgekrigen. Den største seieren hans var slaget ved Bitonto den 25. mai 1734.

Han var den første siciliansk stattholdar etter den spanske gjenerobringen av øya fra 1734 til 1737 og krigsminister fra 1737 til 1741.

I 1741 ble han utpekt som leder for 50 000 mann i Italia under Den østerrikske arvefølgekrigen. Men mot slutten av 1742 ble han erstattet av greven av Gages for mangel på initiativ.

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, oppført som José Ignacio. Carrillo de Albornoz y Montiel, Spanish Biographical Dictionary ID 13738/jose-ignacio-carrillo-de-albornoz-y-montiel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hobbs, Nicolas (2007). «Grandes de España» **(spansk)**.
* Instituto de Salazar y Castro. *Elenco de Grandezas y Titulos Nobiliarios Españoles* **(spansk)**. periodic publication.
* «Biography of the Duke of Montemar» **(spansk)**. 2007. Arkivert fra originalen 12. oktober 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNE
 |
**Alexander Hvaal** (født 25. mai 1992) er en profesjonell rallycrossfører fra Larvik i Vestfold. Han deltar i VM og EM i rallycross i 2014-sesongen med en Citroën DS3 RX Supercar, som er bygget og driftet av Petter Solberg World Rallycross (RX) Team

Hvaal debuterte i den største klassen (Supercars) i rallycross-EM 2012 for svenske Hansen Motorsport (eid av Kenneth Hansen) og imponerte umiddelbart med annenplasser så vel i Frankrike (2. runde) som i Østerrike (3. runde) samt tredjeplass i Sverige (6. runde). 2013-sesongen startet noe trådt med biltrøbbel, men Hvaal vant sesongens siste to løp.

I 2014 ble Hvaal makker med Petter Solberg i den tidligere verdensmesterens tobilsteam; Petter Solberg World RX Team. Hvaal kjørte bilen Solberg brukte i 2013.

Resultat
--------

**EM-rundeseirer:**

* 15. september 2013 i Greinbach, Østerrike.
* 21. september 2013 i Buxtehude, Tyskland.

**VM-sesongen 2014 (\* for EM-runde):**

* Portugals flagg 3-4/5 Montalegre (Portugal)
* Englands flagg 24-25/5 Lydden Hill (Storbritannia) \*
* Norges flagg 14-15/6 Hell-Lånke (Norge) \*
* Finlands flagg 28-29/6 Kouvola (Finland)
* Sveriges flagg 5-6/7 Höljes (Sverige)
* Belgias flagg 12-13/7 Mettet (Belgia) \*
* Canadas flagg 7-8/8 Trois-Rivières (Canada)
* Frankrikes flagg 6-7/9 Lohéac (Frankrike)
* Tysklands flagg 20-21/9 Buxtehude (Tyskland) \*
* Italias flagg 27-28/9 Franciacorta (Italia) \*
* Tyrkias flagg 11-12/10 Istanbul Park (Tyrkia)
* Argentinas flagg 22-23/11 Cordoba (Argentina)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Hvaal – Driver Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Christopher Vogler** (født 1949) er en filmmanuskriptforfatter fra Hollywood. Han er mest kjent for sin veiledning innen filmmanuskriptskrivning: *The Writer's Journey: Mythic Structure For Writers*.

Karriere
--------

Vogler jobbet for Disney Studios, Fox 2000 pictures og Warner Bros. i deres utviklingsavdelinger. Han har også vært lærer for USC School of Cinema-Television, Division of Animation and Digital Arts og UCLA. Han er president i firmaet Storytech.

Utdannelse
----------

Vogler studerte filmlaging hos USC School of Cinema-Television, skolen der George Lucas gikk. Akkurat som Lucas så ble Vogler inspirert av mytologist Joseph Campbells verker, spesielt boka *The Hero With a Thousand Faces*.

Vogler brukte Campbells arbeide til å lage en nå legendarisk syvsiders firmanotis for Hollywoods manuskriptforfattere, *A Practical Guide to The Hero With a Thousand Faces*. Vogler utviklet så senere denne notisen til å bli en bok, utgitt i 1990: *The Writer's Journey: Mythic Structure For Writers*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 120549751, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810624606305606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   CONOR.SR, CONOR.SR ID 53823497[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Korean Authority File, National Library of Korea ID KAC200504661[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christopher Vogler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Christopher Vogler på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Christopher Vogler på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Christopher Vogler på AllMovie Rediger på Wikidata

  

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Fra Postmuseets utstillinger på Maihaugen.
**Postmuseet** ble etablert i 1947, og ivaretar et nasjonalt ansvar for posthistorie. I 2015 endret Postmuseet navn til **Norges Postmuseum**. Etter å ha vært lokalisert i Oslo i alle år, konsoliderte Postmuseet våren 2003 med Maihaugen museum i Lillehammer. Ny utstilling i Postgården på Maihaugen åpnet i juni 2004. I 2010 skiftet det konsoliderte museet Maihaugen navn til Lillehammer museum.

Postmuseet ble etablert i forbindelse med Postens 300-årsjubileum i 1947, men de første tankene om et norsk postmuseum kom så tidlig som i 1885. I sirkulære nr.11 fra Poststyret dette året heter det: «De ved Postanstalterne beroende, Postvæsenet tilhørende inventarsager, der ikke lenger benyddes, bedes snarest muligt insendt til Departementets 3die Postadministrasjonskontor».

Det skulle imidlertid gå flere år før utviklingen gikk videre. I 1901 deltok Poststyret med en mindre postavdeling på en kulturhistorisk utstilling på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. I årene som følger minner Poststyret om innsendingen av inventarsaker i sirkulærmeldingene sine. Det som kom inn ble satt på lager. Først i 1935 fikk saken et mer offisielt preg. Departementet overlot til Postdirektøren å skaffe husrom og opprette et eget Postmuseum, og den 15. april 1947 ble museet åpnet. Lokalene lå i sjuende etasje i Hovedpostgården i Oslo. Museet besto av ni sammenhengde rom på til sammen 400 m². Utstillingen inneholdt blant annet modeller av skip og kjøretøyer, våpen, posthorn, skilt og frimerker.

I årene frem til 2003 var museet lokalisert i posthuskvartalet ved hovedpostgården i Oslo. I 2003 konsoliderte Postmuseet med Maihaugen. Museet og dets samlinger ble flyttet til Maihaugen på Lillehammer. Museet holder i dag til i Postgården i Byavdelingen i friluftsmuseet på Maihaugen. I Postgården finnes den historiske utstillingen «Post underveis», og på Maihaugen stasjon finnes utstillingen «Posten på skinner» - en utstilling om ambulerende postekspedisjoner på tog. Norges Postmuseum viser årlig nye midlertidige utstillinger inne i Maihaugens hovedbygning.

Referanser
----------

1. ↑  Marine- og Post-Departement, sirkulær nr.11, 6.5.1885

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Andrew Wood** (født 8. januar 1966, død 19. mars 1990) var en amerikansk musiker. Han var vokalist i Mother Love Bone, bandet som ofte blir regnet som forløperen til Pearl Jam.

I motsetning til de fleste andre artistene i grunge-sjangeren, var Wood inspirert av 1970-talls glamrock.[] Han opptrådte ofte på scenen med sminke og kostymer.[] Wood begynte sin musikkarriere i bandet Malfunkshun. I 1988 begynte han å spille sammen med Jeff Ament og Stone Gossard og ble etter hvert rekruttert til Mother Love Bone. 

Mother Love Bone rakk å gi ut EP-en *Shine* fra 1989. Deres første album *Apple* var ferdig innspilt, men hadde ikke rukket å bli utgitt da Wood døde av en overdose heroin i 1990.

Etter Woods død gav Ament og Gossard, sammen med Chris Cornell og Matt Cameron fra Soundgarden, ut et album dedikert til hans minne, *Temple of the Dog*. Navnet refererer til en tekstlinje fra Mother Love Bone-låten «Man of Golden Words». Også Alice in Chains skrev en låt dedikert til Wood – singelen «Would?» fra deres kritikerroste album *Dirt*.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Andrew Patrick Wood, Find a Grave 6941132, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andy Wood på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Andy Wood på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Andy Wood på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Andy Wood på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Andy Wood på AllMusic Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Mother Love Bone |
| --- |
| Medlemmer | Andrew Wood **·** Stone Gossard **·** Jeff Ament **·** Bruce Fairweather **·** Greg Gilmore |
| Studioalbum | *Apple* |
| Samlealbum | *Stardog Champion* |
| EP-er | «Shine» |
| Relaterte artikler | Malfunkshun **·** Grunge **·** Green River **·** Soundgarden **·** Love Battery **·** Temple of the Dog **·** Pearl Jam |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Postural kontroll** (holdning og stillingskontroll), defineres som evnen til å opprettholde likevekt i et gravitasjonsfelt ved å holde eller returnere kroppens tyngdepunkt over understøttelsesflaten og som evnen til å kontrollere kroppens posisjon i rommet (Bergland A. *Postural kontroll og balanse* 2001). 

Likevekt knyttes både til stillinger og bevegelser. Postural kontroll brukes som et samlebegrep på postural orientering, stabilitet og balanse.

Postural kontroll er en interaksjon mellom individuelle tilpasninger, hva oppgaven er og omgivelsene. I dette ligger det elementer som tonus, resiprok innervasjon, bevegelsesmønstre og evne til samhandling med omgivelsene. 

Tonus er en svak kraft i muskulaturen som vi har om vi er våkne. Resiproke fenomener er faktorer som for eksempel beveger et ledd i hver sin retning (bøyer eller strekker leddet).

Bevegelse er avhengig av at muskeltonus er automatisk justerbar i forhold til å bevege seg opp mot, innen og med tyngdekraften. Tonus må være sterk nok til å holde oss oppe mot tyngdekraften og svak nok til å tillate bevegelse. For at dette skal være mulig må det foregå et fint samspill mellom konsentrisk og eksentrisk muskelarbeid slik at en kan produsere selectiv holdning og varierte bevegelsesmønstre for å løse den aktuelle oppgaven. 

For å tilpasse bevegelsesutslag, tempo og kraft til oppgaven, kreves evne til automatisk å tilpasse postural tonus og evne til å rekruttere stabilitet før mobilitet. (Normann B. *Individualisering i nevrologisk fysioterapi. Bobathkonseptet. Hjerneslagpasienter- behandling og kunnskapsgrunnlag* 2004) 

«Stabilitet» handler om å ha evne til et fint samspill av muskelaktivitet slik at en klarer å holde et ledd, flere ledd eller hele kroppen opp mot tyngdekraften. Samtidig må en ha nok «mobilitet» til å tillate bevegelse. En må blant annet ha evne til å gi lengde i muskulaturen. Samspillet mellom stabilitet og mobilitet er en dynamisk prosess som foregår hele tiden i en aktivitet som for eksempel gange.

Postural kontroll er kontroll av balanse. Det vil si at balanse er en nevrofysiologisk prosess som har til hensikt å kontrollere kroppens likevekt. Denne kontrollen vil være forskjellig i forhold til hvilke krav oppgaven setter til postural kontroll og balanse.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Angolas flagg Angola |
| Friidrett |
| Panafrikanske leker |
| Sølv | Brazzaville 2015 | 400 m - T11 |

**José Chamoleia** (født 25. juli 1997) er en angolansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klasse T11, som er for synshemmede utøvere.

Idrettskarriere
---------------

2015
Chamoleia deltok ved Panafrikanske leker 2015, der han fikk sølv på 400 meter i klassen T11, bak namibiske Ananias Shinkongo. Han fikk også bronse på 200 meter, der Ananias Shinkongo vant foran Olusegun Francis Rotawo. 

Ved Para-VM i friidrett 2015 løp han både 100, 200 og 400 meter. Han kom på 6.-plass på 400 meter og 9.-plass på 100 meter, men ble slått ut i semifinalen på 200 meter. 

2016
Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2016, der han kom på 5.-plass på 400 meter med tiden 53,00. Han deltok også på 100 meter, men ble diskvalifisert.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC
* Rio 2016 - Jose Chamoleia
**Andy van der Meyde** (født 30. september 1979 i Arnhem) er en nederlandsk tidligere fotballspiller som sist spilte for PSV Eindhoven frem til 2010.

Spillerkarriere
---------------

Van der Meyde begynte sin karrière i Vitesse Arnhem, og ble raskt oppdaget av storklubben Ajax som signerte ham som 17-åring. Andy van der Meyde ble leid ut til Twente i sesongen 99/00, og ble en stor hit.

Den påfølgende sesongen returnerte han til Ajax og ble fast på førstelaget. I perioden 2000–2003 spilte Van der Meyde 80 førstelagskamper for Ajax og scoret 20 mål.
Dette førte til at flere utenlandske toppklubber ble interessert i den lovende unggutten, og etter 2003-sesongen signerte Van der Meyde for den italienske toppklubben Inter i en avtale verdt fem millioner pund.

Hector Cuper, som hentet nederlenderen, ble kort tid etter overgangen sparket som manager i Internazionale, og Alberto Zacceroni tok over. Etter dette mistet Van der Meyde mye tillit og fikk mindre spilletid enn forventet (30 kamper på to sesonger).

På slutten av 2004/2005-sesongen fikk Van der Meyde beskjed om at han kunne finne seg en ny klubb. Det ble spekulert rundt en retur til Ajax, mens klubber som Monaco og Tottenham var interessert. 31. august 2005 signerte Van der Meyde for Everton i en avtale verdt 2 millioner pund. 26. mars 2006, i sitt første byderby mot rivalen Liverpool fikk han rødt kort for å ha felt Xabi Alonso. Denne kampen tapte Everton 3-1.

Sommeren 2006 var det igjen mye spekulasjon rundt Andy van der Meyde etter at han ikke hadde klart å finne seg skikkelig til rette i Everton. I sin første sesong hadde han bare spilt i 11 kamper for klubben. Han avkreftet spekulasjonen og sa til media: «*I want to stay, I am desperate to stay. I love it here. Everything suits my game. I'm happy in England and I want to show everyone that I can really play football. If I get the chance next season, I will do it.*»

Da kontrakten til Van der Meyde endte sommeren 2009 ble han ikke tilbudt ny kontrakt fra Everton. Han var klubbløs et halvt år før han signerte for PSV Eindhoven i en kontrakt som varte fram til juni 2010.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 3772, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andy van der Meyde – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Andy van der Meyde – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nederlands tropp – EM i fotball 2004 Semifinalister |
| --- |
| 
* 1 van der Sar
* 2 Reiziger
* 3 Stam
* 4 Bouma
* 5 van Bronckhorst
* 6 Cocu
* 7 van der Meyde
* 8 Davids
* 9 Kluivert
* 10 van Nistelrooy
* 11 van der Vaart
* 12 Makaay
* 13 Westerveld
* 14 Sneijder
* 15 de Boer (k)
* 16 Overmars
* 17 van Hooijdonk
* 18 Heitinga
* 19 Robben
* 20 Seedorf
* 21 Bosvelt
* 22 Zenden
* 23 Waterreus
* Landslagstrener: Advocaat

 | Det nederlandske flagget |
***The Lone Gunmen*** er en amerikansk TV-serie skapt av Chris Carter, Vince Gilligan, John Shiban og Frank Spotnitz. Den første episoden hadde premiere den 4. mars 2001, og den siste episoden hadde premiere den 1. juni 2001 på Fox. 

Serien er en spenningsserie der konspirasjonsmistanker og -teorier utgjør et viktig element. Det er en spin-off av Carters science fiction-serie *The X-Files*, og er derfor en del av *The X-Files*-franchisen; flere av hovedfigurene i *The Lone Gunmen* er også med i hovedserien. Til tross for positive anmeldelser falt seeroppslutningen, og serien ble kansellert etter tretten episoder. Den siste episoden endte med en cliffhanger som ble delvis løst i niende sesong av *The X-Files*, nærmere bestemt i en episode med tittelen «Jump the Shark».

*The Lone Gunmen* handler seg om trioen Melvin Frohike, John Fitzgerald Byers og Richard Langly, som er privatetterforskere som også driver et tidsskrift som handler om konspirasjonsteorier. De tre mennene var kjent for seere av *The X-Files* fordi de ofte hadde bistått FBI-spesialagent Fox Mulder i den serien.

Referanser
----------

1. ↑  «The Lone Gunmen». 20th Century Fox Television, Millennium Canadian Productions Ltd. Ten Thirteen Productions. 4. mars 2001. Besøkt 17. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lone Gunmen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Gunmen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Gunmen* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Statsrevisjonen** var en norsk statsetat underlagt Stortinget, og forløperen til dagens Riksrevisjonen.

Statsrevisjonen 1816–1918
-------------------------

Grunnlovens § 75 bokstav k definerer at det skal utnevnes fem revisorer, som skal *"der aarligen skulle gjennemse Statens Regnskaber og bekjendtgjøre Extrakter af samme ved Trykken"*.

Disse 5 statsrevisorene utgjør den første Statsrevisjonen. De reviderte statsregnskapet (hovedregnskapet), mens de enkelte departementene reviderte sine egne og underliggende etater sine regnskaper selv, inntil Revisjonsdepartementet overtok disse oppgavene fra 1822.

Statsregnskapet ble framlagt årlig av Finansdepartementet, og revidert av Statsrevisjonen.

Statsrevisjonen 1918–1938
-------------------------

Grunnlovens § 75 bokstav k ble endret 23. desember 1917. Dette medførte at Revisjonsdepartementet ble lagt ned, og dets oppgaver overført til Statsrevisjonen. Statsrevisjonen fikk dermed ansvar for revisjon av både statsregnskapet og regnskapet for de enkelte departementene.

Statsrevisjonen endret navn til Riksrevisjonen ved stortingsvedtak av 4. mars 1938, med virkning fra 1. juli samme år.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata – Grunnlovens § 75
* Arkivverkets side om Statsrevisjonen og Riksrevisjonen
**Christus factus est** (WAB 9-11) er tittelen på tre tonsettinger av et bibelsted på latin fra Paulus' brev til filipperne, kapittel 2, vers 8-9 av Anton Bruckner.

"Christus factus est" fra 1844
------------------------------

Den første komposisjonen (WAB 9) er fra 1844 og har som undertittel *Choralmesse für den Gründonnerstag* (norsk: koralmesse for skjærtorsdag). Den er skrevet for firstemmig blandet kor (SATB) i F-dur.

"Christus factus est" fra 1879
------------------------------

Den andre komposisjonen (WAB 10) oppsto i 1879 og er en kantate i d-moll for åttestemt firstemmig kor (SSAATTBB), 3 basuner og strykere; den ble først posthumt uroppført under Bruknerfesten i München i 1933.

"Christus factus est" fra 1884
------------------------------

Komposisjonen fra 1844 (WAB 11) er en motett for seksstemmig blandet kor (SAATBB) a capella i d-moll. Den ble uroppført 9. november 1844 i Wien og er dedikert til pater Otto Loidol. Den er langt den mest kjente av de tre komposisjonene og anses etter *Locus iste* blant Bruckners mest kjente a capellakomposisjoner. Richard E. Thurston har instrumentert korsatsen for blåseorkester.

Tekst
-----

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Latinsk** |  | **Det norske Bibelselskaps Forlag (1907)** |
| Christus factus est pro nobis obediens
usque ad mortem, mortem autem crucis.
Propter quod et Deus exaltavit illum
et dedit illi nomen, quod est super omne nomen. |  | *saa han blev lydig inntil Døden*
*ja Korsets Død*
*Derfor har Gud og ophøiet ham*
*og givet ham det Navn som er over alle Navn* |
|

Eksterne lenker
---------------

* Lydfiler i Choral Public Domain Library
***Micilus*** er en slekt av biller som kan ligne på små skarabider, men hører til familien strandgravere. Både larvene og de voksne billene lever i ganger de graver i sand- eller mudderbunn ved kanten av vann, enten elver, bekker eller ved saltvann. De kan kjennes på avlang, jevnbred og noe flat kroppsform, kraftige bein med piggete legger (tibiae), korte antenner og fremskytende munndeler.

Utseende
--------

En liten, avlang, sylindrisk, matt, lyst brunlig bille. Antennene er forholdsvis korte, hodet er trapesformet med middelsstore fasettøyne som sitter langt bak på hodet. Pronotum er bredt rundet, tydelig bredere enn de jevnbrede dekkvingene. Beina er korte og kraftige med pigger på leggene.

Levevis
-------

Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Noen arter lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. Disse gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Andre arter kan finnes ved brakkvann, for eksempel i takrør-sumper. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.

Utberdelse
----------

Arten er vidt utbredt fra Mellom-Europa (Nord-Italia, Østerrike) østover til sentral-Asia (Afghanistan, Turkmenistan) og det nordlige India.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien strandgravere, Heteroceridae
				+ Underfamilien strandgravere (Heterocerinae)
					- * Slektsgruppen Micilini
							+ Slekten ***Micilus*** Mulsant & Rey, 1872
								- *Micilus minutissimus* J. Sahlberg, 1900
								- *Micilus murinus* (Kiesenwetter, 1843)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

* Lawrence, J.F. Hastings, A.M. Dallwitz, M.J. Paine, T.A. og Zurcher, E.J. Delta Interactive Key – Coleoptera Elateriformia, Heteroceridae.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra Delta Interactive Key:
	+ *Micilus* sp.
	+ Larve
* (en) *Micilus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Micilus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Statsshinto** var Japans statsreligion i Meiji-perioden frem til august 1945, slutten av andre verdenskrig. Begrepet «statsshinto» ble mest brukt etter 1945. Avviklingen av statsshinto var en av amerikanernes krav etter Japans kapitulasjon. Artikkel 28 i grunnloven stod for religionsfrihet, men stadfestet også at shinto hadde en privilegert posisjon i det japanske samfunnet. Denne paragrafen ble fjernet etter andre verdenskrig etter krav fra amerikanerne.

Historie
--------

I den senere delen av Tokugawa-perioden var det flere lærde som samlet seg om læren kokugaku (国学), studie av nasjonen. De ville dra fokuset bort fra Kina og dens originale filosofier som konfusianismen og buddhismen. Disse lærde fremmet nasjonale verdier og shintotilbedelse. De hadde stor påvirkning på Meijirestaurasjonen for shinto sin fremtidige rolle for staten og samfunnet. 

Den nye Meiji-regjeringen i 1868 så til vesten for å få økonomien, det militære og teknologien til å vokse raskt for å ta igjen de vestlige landene og bli de første ikke-vestlige imperialistene. De så også til shinto for å fremheve nasjonalidentiteten og støtte den militaristiske politikken. Det ble bl.a. opprettet et byrå kalt «Office of Shinto worship» for å utvikle og promotere regjeringssentrerte tilbedelsesritualer. Shintoprester ble da medarbeidere i staten.

Referanser
----------

1. ↑  *JAPAN-An Illustrated Encyclopedia*. Kodansha International. 1993. s. 1457–1458. ISBN 4-06-205938-X.
2. ↑  Agency for Cultural Affairs

Litteratur
----------

* McCargo, Duncan (2004). *Contemporary Japan*. Storbritannia: Palgrave MacMillan. ISBN 978-0-333-96192-6.
* Agency for Cultural Affairs (1972). *Japanese Religion, A survey*. Kodansha International. ISBN 0-87011-467-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Nerses Jeritsian** (født 23. februar 1971 i Jerevan) er en armensk økonom, som siden desember 2010 har vært visesentralbanksjef i Armenias sentralbank. Han har tidligere vært handelsminister (2007–08) og finansminister (2008–10).

Han har utdanning innen makroøkonomi ved Yerevan State Institute of National Economy, ved *Fakultet for nasjonaløkonomiplanlegging* fra 1988 til 1993. I 1995 tok han sin doktorgrad (Ph.D).

Jeritsian begynte første gang i sentralbanken i 1994, som sentralbanksjefens assistent. I 1995 overtok han som leder for avdelingen for pengepolitikk, og fra 1996 til 2001 jobbet han som styremedlem. Han forlot sentralbanken i 2001, og jobbet for Det internasjonale pengefondet (IMF) fram til 2003. Der var han rådgiver for direktøren i den nederlandske avdelingen. Han returnerte til sentralbanken i 2003. Først var han rådgiver for sentralbanksjefen, og fra 2005 overtok han som seniorrådgiver og fungerende leder for sentralbankens *Financial Monitoring Centre*.

I juni 2007 ble han utnevnt til Minister for handel og økonomisk utvikling, og i april 2008 ble han Finansminister. Stillingen som Finansminister hadde han fram til desember 2010, da president Serzj Sargsian gjorde en del omrokeringen i den politiske ledelsen i landet. Nerses Jeritsian ble utpekt som ny visesentralbanksjef, samtidig som den sittende visesentralbanksjefen, Vatsje Gabrieljan overtok som Finansminister.

Bibliografi
-----------

* 2003 – *Textbook on Modern Banking in Armenia* (medforfatter)

Referanser
----------

1. 1 2  Central Banking - *Yeritsyan rejoins Armenian central bank in reshuffle* (23.12.2010), besøkt 6. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* CBA - Nerses Yeritsyan
Marinestasjonen Fredriksvern i Stavern ble påbegynt i 1750 og oppkalt etter kong Frederik V. Kommandantboligen til høyre. Foto: Mahlum, 2006 
**Lager Briesen** var okkupasjonsmaktens navn på Fredriksvern Verft i Stavern under den andre verdenskrig. Tyskerne benyttet område som depot og forlegning, men også som fange- og konsentrasjonsleir.

Lager Briesen skal ha vært Norges tredje største fangeleir under krigen, etter Grini og Falstad. Opptil 1 800 fanger skal ha vært internert i leiren på en gang.

Fra 1942 til 1944 ble Lager Briesen også brukt som transittleir for norske studenter og lærere før det ble sendt videre til konsentrasjonsleirer i Tyskland og Frankrike.

Fangeleiren huset også sovjetiske krigsfanger og i øvre del av leiren var det en massegrav. Et russisk gravminne med stjerne var plassert oppå graven, men ble fjernet under Operasjon Asfalt. Levningene etter fangene ble flyttet til Vestre Gravlund i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Larvik kommune – Kortfattet historikk» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2006. Besøkt 20. desember 2008.
2. ↑  Tidsvitne Gunnar Foldvik[*død lenke*] Aktive Fredsreiser
3. ↑  Fredriksvern Verfts Venner - Historie Arkivert 9. februar 2009 hos Wayback Machine.
4. ↑  NOU 1998: 12
5. ↑  Postkontroll og brevsensur Arkivert 29. november 2020 hos Wayback Machine. Krigs- og feltpostforeningen
6. ↑  Krigens avslutning/fredsdagene og tiden etter Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. Slektsdata.no

Eksterne lenker
---------------

* «Vil ikke glemme den dystre historien», artikkel fra *Østlands-Posten*

Portal: Andre verdenskrig
**Nero Julius Cæsar Germanicus** (født ca. 6 e.Kr. død 30 e.Kr.) tilhørte det Julo-claudiske dynasti og var en nær slektning av de romerske keiserne i dynastiet.

Nero var sønn av Germanicus og Agrippina den eldre. Hans besteforeldre på farssiden var Nero Claudius Drusus og Antonia den yngre, datter av Marcus Antonius og Octavia den yngre. Hans besteforeldre på morssiden var Marcus Vipsanius Agrippa og Julia den eldre, datter av keiser Augustus.

Neros søsken omfattet fire brødre (Tiberius og Gaius Julius, som døde ung; Drusus Cæsar; og den framtidige keiser Caligula) og tre søstre (Agrippina den yngre, Julia Drusilla, og Julia Livilla). I 20 e.Kr. giftet han seg med Julia, datter av Livilla og Drusus Cæsar, Tiberius eneste sønn med Vipsania Agrippina. Tidligere hadde han vært trolovet til datteren av Creticus Silanus, guvernøren av Syria.

Hans far Germanicus var utpekt som arving til sin adoptivfar, keiser Tiberius, men Germanicus døde før keiseren i 19 e.Kr. Han ble erstattet som arving av Drusus, sin svigerfar, men også han døde før keiseren den 14. september 23.

Nero var den eldste adopterte sønnesønn av Tiberius, og ble sett på son keiserens mest opplagte etterfølger. Imidlertid trakk Tiberius seg tilbake, og i hans fravær ble han anklaget for forræderi sammen med sin mor i 29 e.Kr. Han ble forvist til øya Ponza hvor han en tid før oktober 31 e.Kr. enten ble tvunget til å begå selvmord eller sultet til døde.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Nero[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tacitus: *The Annals* 3.29
3. ↑  Tacitus: *The Annals* 2.43

Litteratur
----------

* Cardano, Girolamo (2012): *Nero: An Exemplary Life*, Inkstone
* Rose, Charles Brian (1997): *Dynastic Commemoration and Imperial Portraiture in the Julio-Claudian Period*, Cambridge, 17, s. 66–67.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Dag Lyseid** (født 12. februar 1954 i Oslo, død 2. januar 2013 i Meråker) var en norsk offentlig tjenestemann og politiker (Ap).

Han var cand.mag. i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Oslo og Universitetet i Trondheim. Fra 1991 var han i ulike lederstillinger, blant annet som helse- og sosialsjef i Meråker kommune 1992–1994, personalsjef ved NTH, avdelingsleder ved NTNUs personalavdeling og seksjonssjef ved NTNUs fakultet for elektroteknikk og datateknikk. Lyseid var distriktsarbeidssjef for Aetat Stjørdal (NAV Stjørdal arbeid) 2002–2009 og trygdesjef for NAV Stjørdal trygd, NAV Frosta trygd og NAV Meråker trygd 2007–2009. I 2009 ble han tjenesteområdeleder for det konsoliderte NAV Værnes Nord (Stjørdal, Frosta og Meråker). Han var også sauebonde på Stordalen i Meråker.

Lyseid var medlem av Meråker kommunestyre 1995–2008 og varaordfører 1999–2008. Han var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 2011–2013, og satt som medlem av komiteen for samferdsel, næring og miljø, nestleder i rådet for likestilling av funksjonshemmede og medlem av bedriftsforsamlingen i NTE.

Han spilte for Lyn Fotball, og var bokført med 132 kamper for klubben 1973–1979.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i *Adresseavisen* (8. januar 2013), s. 31.
2. 1 2 3 4 5 6  «Varaordfører blir NAV-leder». NAV Nord-Trøndelag. 6. juni 2008. Besøkt 22. mai 2012. [*død lenke*]
3. ↑  Værnesbranden, Ivar (21. august 2008). «Kutter ut politikken». *Stjørdalens Blad*. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 22. mai 2012.
4. ↑  «– Gratulerer som varaordfører!». *Stjørdalens Blad*. 30. september 2008. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 22. mai 2012.
5. ↑  «Dag Lyseid». Nord-Trøndelag fylkeskommune. Arkivert fra originalen 25. mai 2012. Besøkt 27. februar 2013.
6. ↑  «Dag Lyseid». Lyn Fotball. Besøkt 22. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Mauritania
President Abdallahi
**Statskuppet i Mauritania 2008** fant sted den 6. august 2008 da den mauritanske presidenten Sidi Mohamed Ould Cheikh Abdallahi ble kastet ut av regjeringen av en gruppe høytstående generaler han hadde sagt opp tidligere samme dag.

Bakgrunn
--------

General Muhammad Ould ‘Abd Al-‘Aziz ledet statskuppet i 2005 som endte president Maaouya Sid'Ahmed Ould Tayas 21 år lange diktatur. Aziz støttet Abdallahais kandidatur i det påfølgende valget i 2007. Abddallahi vant og ble dermed landet første fritt valgte leder.
I mai valgte Abdallahi 12 ministre som også hadde vært medlemmer av Tayas tidligere regjering. Noen av disse var blitt anklaget for korrupsjon. På grunn av dette stilte det mauritanske et mistillitsforslag som førte til at den nye regjering måtte gå av. I tillegg måtte 48 parlamentsmedlemmer gå fra sine verv i regjeringspartiet.
Den utløsende årsaken var dog Abdallahis kunngjøring om at flere generaler ville bli oppsagt, inkludert Aziz og general Mohamed Ould Sheikh Mohamed. Mauritania har sett mer enn 10 statskupp eller forsøk på statskupp siden landet fikk sin uavhengighet fra Frankrike i 1960.

Reaksjoner
----------

* Den afrikanske unionen fordømte statskuppet i Mauritania.
* EU-flagget Den europeiske unionens europakommisjon uttrykte bekymring overfor situasjonen i landet og for den demokratiske prosessen.

Se også
-------

* Statskuppet i Mauritania 2005

Referanser
----------

1. ↑  «Coup leaders form new state council in Mauritania». France 24. 6. august 2008. Arkivert fra originalen 11. august 2008. Besøkt 6. august 2008.
2. ↑  «Mauritania army stages coup; junta takes charge». The Associated Press. 6. august 2008. Arkivert fra originalen 12. august 2008. Besøkt 6. august 2008.
3. ↑  «President detained in Mauritania coup». AFP. 6. august 2008. Arkivert fra originalen 11. august 2008. Besøkt 6. august 2008.
4. ↑  AP
5. ↑  AFP
6. ↑  «African Union condemns coup in Mauritania». Reuters. 6. august 2008. Arkivert fra originalen 28. august 2008. Besøkt 6. august 2008.
**Dag Møller** (født 8. september 1930) var professor ved Institutt for fiskeri- og marinbiologi ved Universitetet i Bergen fra 1988 til 2000.

Utdanning og karriere
---------------------

Dag Møller har hovedfag i zoologi fra Universitetet i Oslo 1958 og tok doktorgrad samme sted i 1968 med avhandlingen *Studies on genetic diversities in Arctic and coastal cod in Norwegian waters* (Genetiske ulikheter hos norsk-arktisk torsk og kysttorsk i norske farvann). 

I 1958 ble han ansatt som stipendiat ved Havforskningsinstituttet. Han ble forskningssjef der i 1977. Han har også vært havbruksdirektør i Fiskeridirektoratet. Møller var i to perioder ved Biological Station i St. Andrews i Canada. Sammen med kolleger sto han bak etableringen av Forskningsstasjon Matre i 1971 og Forskningsstasjon Austevoll i 1978. Disse er nå nasjonale forskningsstasjoner under Havforskningsinstituttet.

Heder
-----

* Selskapet for de norske fiskeriers fremmes gullmedalje
* Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden (2014).

Kilder
------

* *Dag Møller 85 år*. Fødselsdagsomtale i Aftenposten 8. september 2015 side 51

Referanser
----------

1. ↑   www.kongehuset.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Verdens synsdag». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2019. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Dag Møller i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Dag Møller i BIBSYS
* Dag Møller - snart sytti. Intervju hos imr.no Arkivert 4. oktober 2015 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** CRIStin
 |
***12 Rounds*** er en amerikansk actionfilm fra 2009.

Regissør var Renny Harlin, og filmen ble produsert av WWE Studios. Hovedrollene spilles av blant andre John Cena, Aidan Gillen og Steve Harris. Filmen ble lansert i USA den 27. mars 2009.

Handlingsreferat
----------------

En stikk-operasjon for å arrestere våpenforhandleren Miles Jackson går galt når en informant for FBI velger å bedra dem. Miles møter kjæresten sin, Erica Kessen, som hjelper ham med å flykte. Politibetjentene Danny Fisher og Hank Carver blir sendt ut for å bistå FBI. De oppdager hans kobling til Kessen, som også fører dem til Miles. Men denne konfrontasjonen resulterer i hennes død, og Miles blir arrestert. Miles sverger derfor hevn mot Fisher.

Nøyaktig ett år senere får Fisher, som nå er forfremmet til etterforsker på grunn av sine handlinger for å hindre Jackson, mottar en telefon fra Jackson - som nylig har stukket av fra fengselet. Jackson sier at han har startet et hevn-spill kalt "12 Rounds" og huset, bilen og Phil, en rørlegger som kom for å fikse et rør hjemme hos Fisher, var Runde 1. Molly Porter, Fishers kjæreste blir kidnappet av Jackson, som en del av Runde 2. For "Round 3" må Fisher og Carver følge en rekke ledetråder, for å finne en mobiltelefon som Jackson kontakter. I "Round 4" må Fisher komme seg til New Orleans, hvor det har brutt ut en brann.

Carver forsøker å finne mannen som hjalp til med å kidnappe Molly Porter, og melder seg frivillig til å undersøke dette videre samtidig som Fisher fortsetter spillet og Jackson. FBI-spesialagentene George Aiken og Ray Santiago jobber sammen med dem. Som en del av "Round 6" må Fisher og FBI reise til Monteleone Hotel, for å finne Molly og Miles. I "Round 7" følger Fisher en rekke ledetråder til en buss hvor han finner Porter, iført en bombe under jakken hennes. I "Runde 8" må Fisher finne det riktige mobiltelefonnummeret som desarmerer bomber plassert på forskjellige steder.

Skuespillere
------------

John Cena.
* John Cena som etterforsker Danny Fisher.
* Ashley Scott som Molly Porter.
* Aidan Gillen som Miles Jackson.
* Brian J. White som etterforsker Hank Carver.
* Taylor Cole som Erica Kessen.
* Vincent Flood som etterforsker Chuck Jansen.
* Steve Harris som spesialagent George Aiken fra FBI
* Gonzalo Menendez som spesialagent Ray Santiago fra FBI
* Travis Davis som Anthony Deluso.
* Billy Slaughter som en tekniker
* Peter Tuiasosopo som Willie Dumaine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *12 Rounds* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *12 Rounds* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *12 Rounds* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *12 Rounds* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *12 Rounds* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *12 Rounds* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *12 Rounds* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *12 Rounds* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *12 Rounds* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *12 Rounds* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* film-traier, Youtube.com
**Dag Klaveness** (født 29. august 1945, død 30. oktober 2020) var en norsk biolog og limnolog. Han var fra 1992 professor ved Universitetet i Oslo.

Klaveness var cand.real. i botanikk (spes. marin botanikk, 1971) og hadde doktorgradskompetanse (1978) på arbeider med mineraldannende mikroorganismer. 

Klaveness var universitetslektor i limnologi fra 1974, professor fra 1992 ved Universitetet i Oslo. Han hadde forskningsopphold i USA og Frankrike, feltarbeid i Sargassohavet, i norske fjorder og kystfarvann og i skandinaviske innsjøer i lavlandet og i høyfjellet. 

Som biolog arbeidet han hovedsakelig med eukaryote mikroorganismer i økologisk og evolusjonær sammenheng, mens limnologien åpner for studiet av deres betydning i de mest forskjelligartede akvatiske miljøer. Han studerte og skrev også om planters fenologi.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse, *Aftenposten*, 13. november 2020, s. 57.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Dag Klaveness i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Dag Klaveness sin side på UiO
* Våren – når kommer den ? Apollon nr. 1/1998, 42-45.
* Fra kontemplasjon til kommers. Apollon nr. 3/2001
* Ukjent livsform i havet gir svar på evolusjonsutviklingen Publisert 19. desember 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** CRIStin
 |