recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Crusader» har flere betydninger.

**Cruiser Tank Mk VI Crusader** var en britisk stridsvogn brukt under den andre verdenskrig. Den var en videreutvikling av forgjengeren Cruiser Tank Mk V Covenanter, som igjen hadde sitt utspring i Cruiser Tank Mk III og Mk IV. Produksjonen av Crusader begynte i 1940, og 5 300 var bygget da produksjonen stanset i 1943. Fra midten av 1942 ble en rekke Crusader stridsvogner konvertert til blant annet selvdrevet luftvern, trekkvogner for artilleri og bergningsvogner.

Varianter
---------

Crusader I
Crusader II
Crusader III
### Crusader I

**Crusader I** var den originale varianten. Bestykningen besto av en 2 punds kanon og to Besa 7,92mm mitraljøser. Den ene mitraljøsen var montert i et eget tårn foran hovedtårnet. Den hadde et mannskap på 5 og panseret var mellom 7 mm og 40 mm tykt.

### Crusader II

**Crusader II** fikk tykkelsen på pansringen foran økt til 49 mm og mitraljøsetårnet ble fjernet, slik at annenbestykningen ble redusert til en mitraljøse. Ellers var den identisk med Crusader I.

### Crusader III

**Crusader III** var den siste hovedvarianten og var i produksjon fra mai 1942. Den skilte seg først og fremst fra tidligere varianter ved at hovedbestykningen nå var en sekspunds kanon. Fordi den større kanonen gjorde tårnet trangere ble mannskapet redusert til 3. Tykkelsen på pansringen ble ytterligere økt flere steder, 51 mm på det tykkeste, og vekten økte til 20 085 kg.

Andre kjøretøyer bygget på Crusader-chassis
-------------------------------------------

Crusader ARV
Crusader II Gun Tractor Mk I
Crusader I CSCrusader I med hovedbestykning skiftet ut med en 3 tommers haubitser for infanteristøtte.
Crusader II CSCrusader II med hovedbestykning skiftet ut med en 3 tommers haubitser for infanteristøtte.
Crusader II Gun Tractor Mk ITrekkvogn for artilleri basert på Crusader II. Utstyrt for å trekke en 17 punds kanon og transportere mannskapet til kanonen.
Crusader III AA Mk ICrusader III konvertert til selvdrevet luftvern og utstyrt med en Bofors 40 mm luftvernkanon.
Crusader III AA Mk IICrusader III konvertert til selvdrevet luftvern og utstyrt med to Oerlikon 20 mm maskinkanoner.
Crusader III AA Mk IIISom Crusader III AA Mk II, men med radiosettet flyttet fra tårnet til foran i skroget.
Crusader ARVBergningsvogn.
Etter den andre verdenskrig ble et antall Crusader Gun Tractor kjøpt av Argentina og bygget om til selvdrevet artilleri. Disse ble utstyrt med enten en 105 mm Schneider eller en 75 mm Bofors kanon. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Munch*** er en biografisk tegneseriebok og grafisk roman fra 2013 skrevet og illustrert av tegneserieskaperen Steffen Kverneland (født 1963). Boka er en leken og karikert beskrivelse av livet, karrieren og kunstverkene til den norske, ekspresjonistiske maleren Edvard Munch (1863–1944). Teksten er i stor grad sitater fra Munch selv, samtidige kulturpersonligheter og kolleger, deriblant August Strindberg, samt seinere biografer. Tegningene er Kvernelands humoristiske skildringer av historien og «visuelle sitater» fra Munchs bilder. Innholdet er en omarbeidet og utvidet samling av Steffen Kvernelands Munch-serier i *Kanon*, fem tegneseriebøker utgitt 2006–2012 i samarbeid med tegnerkollegaen Lars Fiske.

*Munch* fikk svært god mottakelse blant kritikere og publikum. Tegneseriebiografien ble hedret med Brageprisen i klassen «sakprosa» i 2013. Samme høst ble forfatteren også tildelt Egmonts Pondus-prisen på 100 000 kroner for boka. Boka fikk også Kulturdepartementets tegneseriepris for utgivelser fra 2013.

> Denne boken løfter sin sjanger til et nytt nivå, samtidig som den er en fest å lese. En fortelling som opplyser, engasjerer og underholder leseren. Ord og bilder integreres med en sikkerhet og selvstendighet som gjør boken til et mesterverk i sin klasse.
> 
> 
> Juryens begrunnelse for Brageprisen i kategorien «prosabok» til *Munch* 2013
> 
> 

> (...) Steffen Kverneland har med boka om Munch nærmest skapt sin egen sjanger som kunne konkurrert i flere priskategorier. (...) Boka er et fyrverkeri av en montasje der Kverneland blander utsøkte kopier av Munchs bilder med egen strek. (...) Munch har blitt et verk der kunsten kommenterer kunsten på en særdeles uærbødig og vellykket måte. (...)
> 
> 
> Fra juryens begrunnelse for Kulturdepartementets tegneseriepris for utgivelser fra 2013.
> 
> 

*Munch* er oversatt til tysk, svensk, nederlandsk, polsk og dansk.

Referanser
----------

1. ↑  dagbladet.no 29.4.2013: *Genialt nærbilde av et geni*
2. ↑  aftenposten.no 15.11.2013: *Blodfullt portrett av Munch*
3. ↑  Leseromtaler på goodreads.com
4. ↑  «Vinnerne av Brageprisen 2013» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. august 2014. Besøkt 4. januar 2014.
5. ↑  aftenposten.no 19.11.2013: *Tegneseriebok om Munch tok Brageprisen*
6. ↑  «www.pondus.no: *Pondusprisen 2013 til Steffen Kverneland!*». Arkivert fra originalen 9. januar 2014. Besøkt 9. januar 2014.
7. ↑  NRK Rogaland 12.12.2013: *Pondus-prisen til Steffen Kverneland*
8. 1 2  Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur 2013
9. 1 2  *Store norske leksikon* om «Steffen Kverneland»
10. ↑  «Tysk utgave presentert hos avant-verlag.de». Arkivert fra originalen 4. januar 2014. Besøkt 4. januar 2014.
11. ↑  Placebo Press[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* kmag.no 24.10.2013: Forfatteren om arbeidet med tegneseriebiografien
* Høyoppløst, elektronisk blakopi (side 1-27)

Portaler: Kunst | Litteratur | Tegneserier
**Bernhard Færøyvik** (født 17. januar 1886 i Solund, død 26. oktober 1950 i Bergen) var en norsk lærer, båtgransker, kysthistoriker og statsstipendiat. 

Hans far var fiskerbonde, og Bernhard var selv i båt fra barnsben av. Han tok artium i Bergen 1909, krigsskolen i 1910 og eksamen ved Volda lærarhøgskule 1912. Han var deretter lærer i Volda til 1917, ved *Baldersheim middelskole*, Bergen 1917-19 og overlærer ved Tanks skole, Bergen 1919-1947. 

Ved siden av arbeidet i skolen var Færøyvik tidlig opptatt av sitt livsverk, registrering av gamle båttyper og gammel fartøybyggingskunst. Han fikk sitt første stipend i 1925 fra Universitetet i Oslo, og senere fra kirkedepartementet, fra Nansenfondet og fra andre forskningsfond. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1938, og fra 1947 var han ansatt som *konservator i sjøbruk* ved en særlig opprettet stilling. På 1920-tallet studerte han båter fra Nordfjord, Sunnfjord og Sogn. Senere studerte han i de østlandske elvedalførene, og langs hele kysten opp til Finnmark. Hans første avhandling fra 1928 ble av Sjøfartsmuseets direktør Kristian Kielland karakterisert som «de første virkelig helt førsteklasses oppmålingstegninger av norske åpne båttyper som er offentliggjort i norsk vitenskapelig litteratur».

Hans enke Aletta Færøyvik (1890–1955) og sønn Øystein Færøyvik (født 1917) forvaltet hans arbeid med entusiasme og offentlige stipend, og det meste av Bernhard Færøyviks Samlinger er nå tilgjengelig ved Norsk Maritimt Museum (tidligere Norsk Sjøfartsmuseum).

Bibliografi
-----------

* «Nordfjordbåten» I: *Norsk sjøfartsmuseums årbok* 1929
* «Sognebåten – Sognejekti» I: *Norsk aarbok* 1929
* «Båtane i Sogn og Fjordane : eit yversyn» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1931
* «Sognebåten – Sognejekti» I: *Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn* 1934
* «Sunnmørsåttringen» I: *Bergens sjøfartsmuseum. Årshefte* 1935
* *Fiskarsoga for Sogn og Fjordane*. Bergen, 1939. (*Medforfatter*)
* «Fjørtoftbåtane» I: *Bergens museums årbok. Historisk-antikvarisk rekke*; 1943: 3
* «Råseglsjakterna i Norge» I: *Föreningen Sveriges sjöfartsmuseum i Stockholm, årsbok* 1944
* «Nordlandshandelen og Nordlandsjekti» I: *Bergen Sjøfartmuseums årshefte* 1945
* *Inshore craft of Norway*. Etter manus av Bernhard og Øystein Færøyvik, ved Arne Emil Christensen. Grøndahl, 1979. ISBN 82-504-0373-8
* *Vestlandsbåtar : frå oselvar til sunnmørsåttring*. Av Øystein Færøyvik, bygd på granskingsarbeid etter Bernhard Færøyvik. Grøndahl, 1987. ISBN 82-504-0857-8

Litteratur
----------

* Øystein Færøyvik. «Bernhard Færøyvik – båtgranskaren» I: *Frå Fjon til Fusa, årbok*, 1999
* Aletta Færøyvik. «Bernhard Færøyvik. bibliografi» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1950
* Håkon Shetelig. «Bernhard Færøyvik. minneord» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1950
* Kristian Kielland. «Bernhard Færøyvik er død» I: *Verdens Gang*, 1. november 1950

Eksterne lenker
---------------

* Om Bernhard Færøyvik[*død lenke*], fra Fylkesarkivet, Sogn og Fjordane fylkeskommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Bjørn Faarlund** (født 9. januar 1965) er en norsk programleder på radio, og er å høre på morgensendingen P4s Radiofrokost.

Han er oppvokst i Hemsedal, og har studert informatikk ved Universitetet i Oslo. Fra 1984 til 1999 var han programleder på Radio 1 i Oslo, som i mange år var landets største lokalradiostasjon.

Fra 2000 har Faarlund vært programleder i P4s Radiofrokost, og har vært å høre sammen med blant annet Tor Andersen, Jan Normann, Silje Stang, Victoria Bryde, Terje Sporsem og Daniel Høglund. Nå har han morgensendingen på P4 sammen med Marte Kaasa Arntsen og Øystein Røe Larsen.

Bjørn Faarlund har vunnet Prix Radio en rekke ganger, blant annet som Årets Radionavn, og som Årets Programleder og Årets Sendeflate med P4s Radiofrokost.

Han er også tildelt Riksmålsforbundets Lytterpris for 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Tor Andersen sier takk for seg». *klikk* **(norsk)**. Besøkt 19. mars 2018.
2. ↑  «Medieprisene: Tre stilsikre vinnere - Riksmålsforbundet». *Riksmålsforbundet*. 16. mars 2018. Arkivert fra originalen 19. mars 2018. Besøkt 19. mars 2018.
**Bernhard Friderik Hanson** (født 17. november 1820 i Brevik, død 27. januar 1883 i Stavanger) var tegnelærer på Stavanger katedralskole.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Bernhard Fredrik Hanson foreldre var Andreas Christian Hansen og Juliane Marie Hilman. Han studerte ved Kunstakademiet i København.

### Karriere

Han kom til Stavanger i 1844, der han ga privat tegneundervisning. Han malte også landskapsmaleriet på rullegardiner, som var mote på den tiden. 

I 1846 var han med å opprette en privat tegneskole i Stavanger. I 1848 ble han ansatt som tegne- og skrivelærer ved Stavanger offentlige skole. I 1853 ble han lærer ved Stavanger offentlige tegneskole. Blant hans elever var Kitty Kielland og Frida Hansen.

Han er kjent for mange tegninger av Stavanger og omegn, som i dag har stor kildeverdi. Det er tegninger blant annet av Stavanger sett fra Bellevue, Stavanger domkirke og Utstein kloster.

Berhard Hansons hus på Tjensvoll. I dag kalt for Hansons minne.  
Foto: Arne Kvitrud i 2009
Bernhard Hansons skisse fra Egenes kirkegård i 1852.
På Tjensvoll står huset «Hansons minne», hvor han bodde. Han kjøpte det i 1860, og forvandlet området på 30 mål til et blomstrende eventyrrike, under sine kunstnerhender. 

Han anla dammer hvor han drev med fiskeoppdrett. Han hadde fire dammer som var forbundet med hverandre med rør. Arbeidet skaffet ham flere medaljer og utmerkelser, blant annet på en utstilling i Paris. Han fikk stipend av Selskapet for Norges Vel og var i Frankrike og studerte østersdyrking. Men forsøkene i Hafrsfjord mislyktes.

Han hadde også eksotiske dyr som elveskilpadder fra Mississippi, en apekatt og en nesebjørn som gikk i hagen. Han hadde også en flott hage med mange forskjellige arter av piletrær. 

Hagen og anlegget hans var mål for mange søndagsturer fra Stavanger. Hagen og dammene er nå i stor grad ødelagt av veibyggingen, ombygginger og anleggsarbeid rundt Tjensvollkrysset. Vitenskapsmenn, kunstnere og diktere var hyppig på besøk. I gjesteprotokollen for 1891 finner vi også navnetrekkene til keiser Wilhelm II og Knut Hamsun.

Han var med og stiftet Stavanger Museum, og testamenterte også det som nå er Hansons minne til museet. Han hadde en samling med arkeologiske gjenstander, som han testamenterte til museet.

Han har fått en gate i Stavanger oppkalt etter seg. *Bernhard Hansons gate* ligger på Våland.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkebok for Brevik 1814-1846.

Kilder
------

* Benna: Hansons Minde, Stavanger Aftenblad, 20. april 1967.
* Lilliann Myrvold: Hansons Minde, Stavanger Aftenblad, november 1971.
* Håkon Reiersen: Bernhard Hansons samling av oldsaker, Frá haug ok heiðni, nummer 2, 2017, side 8-11.
* Arthur J. Tønnesen: Bernhard Hanson, Stavanger Aftenblad, november, 1971.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Munch-Ellingsen** er en norsk slekt som utgår fra rederen Arne Ellingsen (1889-1965) fra Sigerfjord, gift med Andrea Sofie Munch (1896–1980). Arne Ellingsen var sønn av Jens Ellingsen. De tilhørte en norsk slekt fra Meløy i Nordland som stammer fra Elling Kristoffersen (1676–1730). Hans etterkommere bodde i Fiskevåg, Sortland og andre steder i Nordland. Andrea Sofie Munch tilhørte den norske slekten Munch som stammer fra Søren Rasmussen Munch (1686–1748) og var datter til Peter Andreas Munch (f. 1865), som var gift med Johanne (født Kinck), og bror til maleren Edvard Munch. 

Munch-Ellingsen-familien har i flere forbindelser vært fremme i media da de er de nærmeste nålevende slektninger av Edvard Munch. Den har sammen med Oslo kommune sittet med opphavsretten til hans kunstverk frem til 1. januar 2015, da Munchs arbeider ikke lenger ble beskyttet av åndsverkloven.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Ellingsen Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. www.boslekt.com
2. ↑  Andrea Sofie Munch www.emunch.no
3. ↑  Kollega Peter Andreas Munch *Tidsskrift for Den norske legeforening*
4. ↑  Om opphavsrett Arkivert 1. april 2015 hos Wayback Machine. Munchmuseet
5. ↑  «Vil sikre Munch-millioner» *Morgenbladet*, 15. november 2013
**Shiraztepper** (persisk: قالی شیراز‎, eller **farstepper**) er en type persiske tepper tilvirket i landsbyene rundt Shiraz i den iranske provinsen Fars. 

Teppetypen ble i 2010 oppført på UNESCOs fortegnelse over mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv..

Utsmykkingsmønstrene kommer gjennomgående fra bofaste stammefolk, og etterligner således qashqai-, khamseh-, afshar-, abadeh- og luri-mønstre. Den type vevstoler som vanligvis brukes er en følge av at teppene vanligvis er større og ofte noe grovere enn mange andre typer. Shiraztepper er som regel ikke like tett knyttet som andre kjente typer, skjønt både qashqai og abadeh har en tettere knute. Shiraz benytter den persiske knute (asymmetrisk). Av og til benyttes tyrkisk knute.

Shiraz er en by i sørvestre Iran, tett på det oldtidspersiske Persepolis. Shiraztepper lages ikke i ett stort veveri, men hovedsakelig desentralisert, som husflid. Veverne tar med sine tepper til hovedbasaren, der de for det meste selges til teppegrossister, som så grupperer dem etter forskjellige kriterier for videresalg til detaljister eller til eksport.

Designene er typisk geometriske, noen ganger med en medaljong i midten. Shiraztepper benytter røde og brune farger, og benytter ofte diamantformede lozenges som primærmotiv.

Ytterbordene har ofte mindre bånd rundt større bånd med palme- og furunålmønster. Noen tepper kan avbilde Kyros' hvite hest, og det er bare på shiraztepper at man av og til kan se nattergaler - som sies å symbolisere tilfredshet og lykke.

Referanser
----------

1. ↑  *Les savoir-faire traditionnels du tissage des tapis du Fars*, patrimoine culturel immatériel
2. ↑  Charles W. Johnson: *Oriental rugs: a complete guide*, C. E. Tuttle Co. 1962

Eksterne lenker
---------------

* Shiraz rug
* Shiraz Rugs Information Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Megalechis*** er en slekt pansermaller med to arter.

I 2005 ble gruppens taksonomi endret. Denne endringen kan medføre en del forvirring, ettersom artsnavnet *Megalechis thoracata* fortsatt er gyldig, men nå gjelder arten tidligere kjent som *Megalechis personata*, som nå er et juniorsynonym for *Megalechis thoracata*. Arten tidligere kjent som *Megalechis thoracata* heter nå *Megalechis picta*.

Begge artene finnes øst for Andes, nord i Sør-Amerika, blant annet i Amazonas og Orinoco.
*Megalechis picta* finnes i Amazonaselva, Orinoco, øvre Essequibo og kystelver i det nordlige Brasil.
Arten har blitt innført i øvre deler av Paraná. 

*Megalechis thoracata* kan skjelnes fra *Megalechis picta* ved at den har en kortere ryggfinnepigg. Gattfinnen har seks (sjeldent fem) forgrenede stråler istedenfor fem (sjeldent fire) forgrenede stråler. Halfeinnen er prikkete eller mørk, ofte med et klarere bånd ved roten av strålene, i motsetning til en halefinne med et mørkt bånd.

*Megalechis*-artene blir omtrent 12–15 cm lange.
Kjønnsmodne hanner har svært kraftige pigger i brystfinnene, i likhet med *Hoplosternum littorale*.
Hos *Megalechis thoracata* er også hannene større enn hunnene.

Det har blitt observert at *Megalechis thoracata* lager lyder når den er aggressiv, spesielt gjelder dette hanner som forsvarer territoriet, og særlig under lek. Hannene hos denne arten forsvarer territoriet sitt aggressivt mot inntrengere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Megalechis* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Megalechis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Megalechis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Megalechis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Megalechis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Megalechis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Bhiwani** (hindi: भिवानी) er en by og et kommunestyre i den nordvestindiske delstaten Haryana. Byen er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. Bhiwani ligger 124 km fra Indias hovedstad New Delhi og 285 km fra Chandigarh. Byen ligger gjennomsnittlig 225 moh.. Byen lever tradisjonelt av handel med sukker, pepper og andre kryddere, metaller og salt. Byen er kjent som "Templenes by". Foruten å være et sete for åndelig lærdom, har byen vært midtpunktet for regional politikk. Byen er hjembyen til tre av Haryanas fremste ministre: Bansi Lal, Babu Gupta og Hukum Chand.

Byen har en tradisjonell skole for boksing, og nesten alle medlemmene av det indiske bokselaget kommer fra området i og omkring byen. Avdøde kaptein Hawa Singh, en legendarisk indisk bokser, hjalp til med etableringen av et bokseakademi her.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2001 hadde Bhiwani 169 424 innbyggere. Av disse var 54 % menn og 46 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet i byen var 69 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 76 % av mennene og bare 62 % av kvinnene var lesekyndige. 13 % av befolkningen var barn under 6 år.

Referanser
----------

1. ↑  "Census of India 2001: Data fra 2001-folketellingen, inkludert byer, landsbyer og tettsteder (provisoriske)". Census Commission of India. Arkivert fra originalen den 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Distriktets offisielle nettside (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Unguja** (swahili for Zanzibar) er den største og mest befolkede øya i Zanzibar.

Historie
--------

Utdypende artikkel: Zanzibars historie

Geografi
--------

Unguja er en kupert øy, omtrent 85 km lang (nord-sør) og 30 km bred (øst-vest) på det bredeste, med et samlet areal på ca. 2600 km². Den ligger i den sørlige delen av Zanzibararkipelet i Det indiske hav, 59 km sør for den nest største øya i øygruppen, Pemba. Unguja er atskilt fra Tanzania av Zanzibarkanalen.

Unguja er omgitt av en rekke mindre øyer og holmer, med bare to av dem, Tumbatu og Uzi, er bebodd. Andre mindre øyer rundt Unguja inkluderer Bawe, Chapwani, Changuu, Chumbe, Kizingo, Kwale, Latham, Mautani, Miwi, Mnemba, Mwana wa Mwana, Nianembe, Popo, Pungume og Ukanga.

Politikk
--------

Unguja og de omkringliggende øyene er delt i tre regioner: Unguja Kusini (Sør-Zanzibar) med regionhovedstaden Koani, Unguja Kaskazini (Nord-Zanzibar) med regionhovedstaden Mkokotoni), og Unguja Mjini Magharibi (Vest-Zanzibar) med regionhovedstaden Zanzibar by).

Zanzibar er en del av Tanzania med en høy grad av autonomi. Den lokale regjeringen holder til i Steinbyen, gamlebyen i Zanzibar by, på vestkysten av Unguja.

Befolkning
----------

Ifølge folketellingen i 2002 var innbyggertallet på Unguja 620 957, hvorav de fleste bor i regionen Zanzibar Urban.
Den største byen er hovedstaden Zanzibar City. Andre større bosetninger inkluderer Mbweni, Mangapwani, Chwaka, og Nungwi.

Det mest anvendte språket på øya er *kiunguja* («Ungujas språk»), som er en dialekt av swahili.

Økonomi
-------

Unguja er øya i Zanzibar som har den mest utviklede reiselivsnæringen. Dette utgjør en betydelig del av Ungujas økonomi. Jordbruk (inkludert produksjon av krydder som nellik) og fiske er andre viktige inntektskilder. De fleste landsbyene langs østkysten baserer seg i stor grad på oppdrett av tang.

Referanser
----------

1. ↑  «Tanzania Census 2002 : Analytical Report, vol. X» (PDF). National Bureau of Statistics. august 2006. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC **·** GeoNames
 |
Olderskog (bak den bueformede veien) sett fra Dolstadåsen. Aspåsen ligger langs Vefsna. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2012) 
**Olderskog** er et byområde sør i Mosjøen. Olderskog er for det meste et boligområde, hvor mange av boligene skriver seg fra byens andre industriperiode, da folk i hopetall flyttet til byen for å ta seg arbeide blant annet ved Mosjøen Aluminiumsverk. Nedenfor Olderskog, i åssiden langs Vefsna, ligger området Aspåsen. Bybussen har linje til Olderskog.

Navn
----

Olderskog sett fra Mosåsen. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2012) 
Olderskog har sitt navn fra treslaget older. Særlig før var området kjent som *Gildevangen*, et navn som er på vei ut.

Frem til den 28. februar 1999 var Olderskog eget poststed med nummer og navn *8660 Olderskog*.

Samfunn
-------

### Næringsliv

Områdets eneste dagligvareforretning ble nedlagt i 2012. Våren 2014 åpnet på ny en dagligvarebutikk i de samme lokalene.

### Skole

Olderskog skole er den ene av byens tre grunnskoler. Foruten elever fra de sørlige deler av Mosjøen tar skolen inn elever som bor på landet sør for byen.

### Idrett

Olderskog IL er områdets idrettslag.

### Kommunikasjon

En av byens hovedveier, tidligere Europavei 6 og enda tidligere Riksvei 50, går delvis gjennom og delvis ved siden av Olderskog. Dette er Vefsnvegen, som begynner ved bygrensen i sør, slynger seg mellom Olderskog og Trudvang og fortsetter nedover til Byflata.

Bybussen har linje til Olderskog.

Historie
--------

Tidligere arbeiderbolig. Dette rekkehuset inneholder seks boenheter. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2012) 
Frem til Den annen verdenskrig var Olderskog en spredt samling av gårdsbruk. Da tyskerne kom i 1940, ble en større militærleir med flere brakker og bygg anlagt der. Etter krigen gikk Mosjøen inn i sin andre industriperiode. Blant annet ble Nord-Norges Salgslag, Mosjøen Veveri og til slutt Mosjøen Aluminiumsverk grunnlagt. Olderskog ble satt av til boligutbygging for å imøtekomme etterspørselen fra tilflyttende arbeidstakere. Mellom 1946 og 1960 steg innbyggertallet i byen fra rundt 2 700 og til rundt 4 700, det vil si med 2 000 personer på fjorten år.

Husene var på alle måter enkle. Det var industrien som var byggherre, og de ønsket å holde kostnadene nede. Mange boliger var derfor i slett stand, og beboere var blant annet plaget med kulde og fukt. Olderskogs nære fortid som arbeiderområde dominerer fortsatt bebyggelsen, som i all hovedsak består av rekkehus og små, enetasjes hus.

Se også
-------

* Mosjøen

Referanser
----------

1. ↑  Gamle bilder, ved Are Andersen (16.09.2009): Mens Olderskog het Gildevangen[*død lenke*]
2. ↑  Helgeland Arbeiderblad (16.06.2012): Minnestund for kjær butikk

| * v
* d
* r
Byområder i Mosjøen |
| --- |
| Byflata **·** Halsøya med Breimoen og Kulstadlia **·** Nyrud med Kippermoen, Trudvang og Mo **·** Olderskog med Aspåsen **·** Skjervengan med Hammarheim **·** Vollan med Nervollan og Baustein **·** Øya **·** Åsbyen med Halsåsen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Oldervik** (nordsamisk: *Leaibbáš*) er ei bygd i Tromsø kommune i Troms. Den ligger på vestsida av Ullsfjorden, rundt 40 kilometer nordøst for Tromsø by. Bygda ligger mellom bratte fjell på over 800 meters høyde, som vinterstid er utsatt for ras og rasfare. Oldervik grunnkrets hadde 126 innbyggere i 2015.

Flere fiskebåter er hjemmehørende i Oldervik, og fiskeri har alltid vært bygdas hovednæring. For de som ikke er sysselsatt med fiskeri er et fiskemottak den eneste lokale arbeidsgiveren, og de aller fleste av innbyggerne pendler inn til Tromsø for jobb. 

Oldervik hadde tidligere både skole, butikk, post, fiskebruk og barnehage, men dette er nå lagt ned, som i mange andre bygder. Etter mange år med fraflytting har det i det siste imidlertid vært tegn på at denne trenden er i ferd med å snu for Oldervik, og en del unge mennesker har flytta tilbake til bygda.

Oldervik er endepunkt for Fv53. Fra slutten av fylkesveien fortsetter kommunale veier et par kilometer langs Ullsfjorden, til Kastnes i sør og til Skotsætet i nord. Bygda har ei god fiskeri- og båthavn.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *19023001 Oldervik*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 21. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for Oldervik utviklingslag, med kart, bilder og informasjon om bygda.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Skyting: Rifle |
| Skyting piktogram Olympiske leker Olympisk flagg |
| Gull | Rio de Janeiro 2016 | 10 m luftrifle |

**Virginia Thrasher** (født 28. februar 1997 i Rome i staten New York i USA), oppvokst i Springfield i Virginia) er en amerikansk skytter, som vant 10 meter luftrifle ved Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro i Brasil.

Idrettskarriere
---------------

2015
Thrasher vant 50 meter match ved USA-mesterskapet i skyting 2015, og hun kom på 2.-plass i 10 meter luftrifle og 3.-plass i 50 meter liggende.

Ved NCAA-mesterskapet ble hun kåret til beste utøver, etter at hun vant gull i både finkalibret rifle og luftgevær, og vant gull i lagkonkurransen sammen med West Virginia University.

2016
Hun kom på 4.-plass i 50 meter match, og 7.-plass i 10 m luftrifle ved World Cup-stevnet i München, og ved World Cup-stevnet i Rio de Janeiro kom hun på 10.-plass i 50 meter match og 28.-plass i 10 meter luftrifle.

Thrasher vant 10 meter luftrifle ved Sommer-OL 2016, med ny olympisk rekord på 208 poeng, foran Du Li og Yi Siling fra Kina. Dette var den første OL-gullmedaljen som ble delt ut ved OL 2016.

Referanser
----------

1. ↑   verkets språk engelsk, www.rio2016.com, besøkt 9. august 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Virginia Thrasher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Virginia Thrasher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Virginia Thrasher – ISSF Rediger på Wikidata
* (en) Rio 2016 - Virginia Thrasher
* (en) Profil hos Team USA

| * v
* d
* r
De olympiske ringer Olympiske mestere i 10 meter luftrifle for kvinner |
| --- |
| 
* 1984: Pat Spurgin
* 1988: Irina Sjilova
* 1992: Yeo Kab-soon
* 1996: Renata Mauer
* 2000: Nancy Johnson
* 2004: Du Li
* 2008: Kateřina Emmons
* 2012: Yi Siling
* 2016: Virginia Thrasher

 |
**Bernhard Heinzmann** (født 20. august 1903 i Böhmenkirch, drept 10. august 1942 i NS-Tötungsanstalt Hartheim i Oberösterreich) var en katolsk prest og motstander av nazismen, blant annet av persondyrkelsen av Adolf Hitler og av den nazistiske raselære. Han ble forfulgt av nazistene og myrdet.

Liv og virke
------------

Bernhard Heinzmann var prest for bispedømmet Augsburg. Allerede som kapellan i Starnberg vendte han seg mot tidens anti-franske polemikk, og fremholdt at også franskmennene var en del av *Guds skaperverk*. Selv om han ble utsatt for stadige fysiske trusler, preket han mot «Vergötterung Hitlers» (guddommeliggjørelse av Hitler) og mot nazismens «Rassenwahn» (rasegalskap).

Etter at han forsøkt å bilegge en strid etter at et mannskor tilknyttet et håndverkerlaug fremførte en anti-italiensk sang, og brukt som argument at den katolske kirke er et internasjonalt kirkesamfunn, kom det til meget sterk motstand mot ham. Hans foresatte omplasserte ham flere ganger i håp om at situasjonen skulle roe seg. 

På Helligtrekongersdag i 1941, da han var sognevikar i Kronburg-Illerbeuren, ble han arrestert i prestegården og bragt til varetektsfengselet i Augsburg. Derfra ble han i november 1941 sendt til KZ Dachau. Derfra ble han, under henvisning til de nazistiske myndighetenes såkalte Aktion 14f13-bestemmelse, sendt til NS-Tötungsanstalt Hartheim i Schloss Hartheim ved Alkoven i nærheten av Linz i Oberösterreich, og drept i gasskammeret der den 10. august 1942.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 17. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Elke Fröhlich (utg.), Martin Broszat (Hrsg.): *Bayern in der NS-Zeit.* Oldenbourg Wissenschaftsverlag, München 1983, ISBN 3-486-42411-4, s. 130 (online)

Litteratur
----------

* Otto Knab: Der Märtyrer von Böhmenkirch: Pfarrer Bernhard Heinzmann, herausgegeben vom Katholischen Pfarramt Böhmenkirch (Hektographie) 1975.
* Helmut Moll (Hrsg.) im Auftrag der Deutschen Bischofskonferenz: *Zeugen für Christus. Das deutsche Martyrologium des 20. Jahrhunderts*, 6. erweiterte und neu strukturierte Auflage 2015, ISBN 978-3-506-78080-5, S. 68-72.
* Helmut Moll: Martyrium und Wahrheit. Zeugen Christi im 20. Jahrhundert (Weilheim-Bierbronnen 2005; 5. Auflage 2012).
* Eduard Werner: *Pfarrer Heinzmann - ein Märtyrer der Toleranz zwischen den Völkern*. In: *Der Fels, Katholisches Wort in die Zeit.* 31. Jahr, Nr. 9, September 2000 (PDF-Datei; 654 kB).

Eksterne lenker
---------------

* Lern- und Gedenkort Schloss Hartheim – Internetauftritt der heutigen Gedenkstätte im Schloss Hartheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Bernhard Henrik Greve** (født 14. april 1886 i Bergen, død 10. mars 1962) var en norsk kunstner.

Bernhard Greve fikk undervisning av blant andre Harriet Backer, Henri Matisse og Oluf Wold-Torne. Greve laget både freskomalerier, keramiske skulpturer og fremfor alt glassmalerier til flere norske museer og kirker.
Greve kjøpte tomten Skredhaugen ved Lofthus i Hardanger i 1918. Hit flyttet han flere gamle hus fra rundt om i Sørfjorden, og skapte et naturtro friluftsmuseum av dem. Han fylte husene med om lag 2 000 bruks- og pyntegjenstander fra Hardanger. Greve var også flere somre på Skredhaugen for å få ro og inspirasjon. Skredhaugen er i dag et friluftsmuseum eid av Hardanger Folkemuseum.

Bernhard Greve var bror av arkitekt Georg Greve (1884–1973), se Greve (slekt).

Villaen Gunnarsbø, som var rådhus i Tønsberg kommune 1930–1962, fikk glassmaleri laget av Bernhard Greve i 1939. Det viser motiver fra byens historie og det gamle seglet fra 1200-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Bernhard Greve, (14.april 1886 - 10.mars 1962).», besøkt 30. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Bernhard\_Greve, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 8afab388-22d6-4e3d-b58c-31ff598b9acd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Bernhard Greve i *Store norske leksikon*.
5. ↑  *Gamle Tønsberg: Gunnarsbø* (utgitt 1970, nettversjon 1998)

Kilder
------

* Nettsidene til Hardanger Folkemuseum om Skredhaugen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Henriette Herz** (født *de Lemos* 5. september 1764 i Berlin, død 22. oktober 1847 i Berlin) var en tysk forfatterinne og innehaverske av en ledende litterær salong i romantikkens første periode.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Henriette Herz var datter av en jødisk lege av portugisisk herkomst, Benjamin de Lemos. Som barn fikk hun en grundig undervisning i forskjellige språk. I en alder av 12 år ble hun forlovet med den eldre legen Marcus Herz, og gift med ham to år senere, i 1779.

### Salong

Henriette Herz er knapt betydelig som forfatter, men ved opprettelsen og ledelsen av en av de mest kjente litterære salongene (1780–1803) utførte hun banebrytende arbeid. Opprinnelig mottok hennes ektemann høytstående gjester fra politikk og kultur, mens Henriette samlet kvinnelige gjester i et naboværelse. Disse beskjeftiget seg for det meste med Goethes Sturm und Drang-verker, og dermed ble grunnstenen lagt til tidens Goethe-kultus. Ut av begge disse kretsene oppstod Berlins ledende salong, der politikere, vitenskapsmenn, kunstnere, forfattere og filosofer omgikkes hverandre, for eksempel Alexander og Wilhelm von Humboldt, Clemens Brentanos hustru Sophie Mereau-Brentano, Jean Paul, Rahel Levin (senere Varnhagen) og Friedrich Schleiermacher. Friedrich Schlegel møtte her Dorothea Veit, som senere ble hans hustru. Forskjellige litterære strømninger, epoker og kretser fant her sammen, og det var Henriette Herz' fortjeneste at det også ble knyttet kontakter og vennskapsbånd mellom mange tyske og franske kunstnere og vitenskapsmenn.

Etter at ektemannen døde i 1803, måtte Henriette Herz innskrenke selskapelighetene og slutte seg til andre, som. kretsen omkring Rahel Varnhagen. Hun drev også utstrakt veldedighet; fra 1813 underviste hun blant annet ubemidlede barn. 

Hun konverterte til protestantismen i 1817. Henriette Herz er gravlagt i Berlin, på gravlundene ved Halleporten.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Kauperts Straßenführer durch Berlin, berlin.kauperts.de, besøkt 19. november 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Henriette Julie Herz, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id herz-henriette-julie[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 13319, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
Battersea Park
Utsyn over innsjøen i Battersea Park
Konsertpaviljong i Battersea Park
**Battersea Park** (tidligere hetende Battersea fields) er et grøntområde i Battersea i London. Den ligger på sørbredden av elven Themsen, i nærheten av Chelsea Bridge, og på motsatt side av Chelsea. Den ble åpnet som park i 1858. Før den tid var området myrer og marskland langs elven som ble gjenvunnet og demmet opp. Det ble deretter brukt av handelsgartnerier som forsynte Londons økende befolkning. Parken er gradert som Nivå II\* i Registeret for historiske parker og hageanlegg.

Historie
--------

Før 1846 var det området som nå er dekket av parken kjent som Battersea fields, og var et egnet sted for dueller. Den 21. mars 1849 møttes hertugen av Wellington, daværende statsminister, og Jarlen av Winchilsea på markene for å avgjøre en æressak ved duell. Wellington var positiv til å lette begrensningene som var pålagt katolikkene til å delta i politikken, mens Winchilsea var imot og hadde anklaget Wellington for «et lumsk design for overtredelse av våre friheter og innføring av pavemakten i hvert eneste departement i staten.»  Da de skulle skyte, bommet hertugen med vilje, mens jarlen skjøt i luften. Jarlen skrev senere en ydmyk beklagelse til hertugen.

De opprinnelige utkastene til parken ble tegnet av arkitekten James Pennethorne mellom 1846 og 1864, skjønt parken slik den så ut da den ble åpnet i 1858 avvek noe fra Pennethornes visjon.

Battersea Park var vert for den aller første demonstrasjonen av fotball spilt med regler utviklet av det nye forbundet The Football Association (FA) 9. januar 1864. Spillerne ble valgt av FA-presidenten og sekretæren, og inkluderte flere velkjente fotballspillere.

I 1951 ble parken forvandlet til en «festivalpark» som ledd i en stor festival som ble feiret etter andre verdenskrig. Parken fikk nye fontener og andre fasiliteter, blant annet en forhøyet gangvei bundet sammen av plattformer i trærne. En annen del av forvandlingen var tilføyelsen av en fornøyelsespark.

Parken har også en liten zoologisk hage; flere utendørsanlegg for idrett, blant annet tennisbaner, løpebaner og et fotballstadion, en innsjø for båtaktiviteter, og en fredspagode.

I perioden 2002–2004 ble parken renovert. Den ble gjenåpnet 4. juni 2004 av prins Philip, hertug av Edinburgh.

Referanser
----------

1. ↑   «Battersea Park - Battersea Park Battersea London SW11 4NJ», *Tipped*. 27. oktober 2008.
2. ↑   Historic England: «Battersea Park (1000283)», *National Heritage List for England*
3. ↑   «Duke of Wellington», *Number10.gov.uk*. Arkivert fra originalen den 15. juli 2010.
4. ↑   Holmes, Richard (2002): *Wellington: The Iron Duke*. London: Harper Collins Publishers. ISBN 978-0-00-713750-3, s. 275.
5. ↑   «Iron Duke fights duel over Catholics», *The Guardian* 28. mars 1829

Litteratur
----------

* The Friends of Battersea Park (1993): *Battersea Park: An Illustrated History*.

Eksterne lenker
---------------

* History of Battersea Park
* Friends of Battersea Park
* Map of the park

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*Klabautermann* er en skipsnisse eller vannvette fra Østersjøområdet. Her er skikkelsen framstilt med svømmehud, fiskehale, oljehyre og sydvest sittende på baugspryden på ei seilskute. Illustrasjon: *Zur See* av Henk Verlagsanstalt und Druckerei, Hamburg, 1885 
Skulpturen *Klabautermann* i Husum, «den grå by ved havet» i Nordfrisland i Tyskland
**Klabautermannen** eller **skipsnissen** er et overnaturlig vesen som ifølge europeisk folketro skulle holde til på seilskutene. Navnet skal komme fra nedertysk *klabastern*, som betyr «å bråke». Klabautermannen ga seg nemlig helst til kjenne ved å banke. Tradisjonen om klabautermannen er særlig kjent fra Nord-Tyskland, Polen og de baltiske statene. I norsk tradisjon er han lite kjent, men det er blitt dokumentert fortellinger om ham i Østfold og Vestfold.

I de fleste fortellingene er klabautermannen hjelpsom. I en storm kan han sette ryggen til masta og hindre at den brekker. Når han banker er det et godt varsel, men hører man at han høvler, blir det storm. Han kan også være hovedperson i rene skrekkhistorier. Når han viser seg, varsler han dødsfall eller til og med totalt forlis. Oftest blir han beskrevet som en vanlig matros med oljehyre, hammer og krittpipe. Når han går fra borde, er det et sikkert varsel om at skuta forliser.

Aksel Sandemose har brukt skikkelsen litterært i romanen *Klabavtermanden* fra 1927, omskrevet og gjenutgitt på norsk som *Klabautermannen* i 1932. Boka ble filmatisert i 1969. I tysk litteratur omtales *der Klabautermann* (på tysk også kalt *Kalfatermann* og *Klabattermann*) blant annet av Heinrich Heine, Friedrich Gerstäcker, Christian Morgenstern og Theodor Storm. Den tyske dikteren Klabund (Alfred Henschke) forklarte sitt eget psevdonym som en sammensetning av *Klabautermann* og *Vagabund*. Også den populære radio- og TV-figuren Pumuckl av Ellis Kaut framstilles som en kobold som er «etterkommer av Klabautermenn».

Se også
-------

* Kobold
* Nisse
* Draugen
* Nøkk
* Bankeånd
* Havmann
* Den flygende hollender

Andre kilder
------------

* Tysk eventyr: "Der Klabautermann"

Eksterne lenker
---------------

* (en) Klabautermann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Oqaatsut** (dansk: **Rodebay**) er en liten bygd i Avannaata kommune på vestkysten av Grønland. Den hadde 27 innbyggere i 2018. Oqaatsut ligger 18 km nord for Ilulissat.

Oqaatsut ligger på en halvøy, med utsikt mot Diskobuktens isfjell. Bygdens grønlandske navn, Oqaatsut betyr «Skarvene».[]

Næringer
--------

Næringsgrunnlaget her er fiske med langline av hellefisk, jakt på sel og hval og turisme. 

Firmaet *Oqaatsuts industri* handler med fisk og tørket torsk og hellefisk. Bygdens skole har typisk 4-6 elever, som undervises av en grønlandsk lærer.[] De har ingen skolebygning, så undervisningen finner sted i kirken.[] Barna går kun på skole her i bygden til og med 3. klasse, resten av skolegangen tar de på de større skolene i Ilulissat. Det er en liten butikk her, med dagligvarer, og bygden har fergeforbindelse til og fra Ilulissat to ganger i uken fra juni til november. 

Vannforsyningen kommer fra et avsaltingsanlegg. Dette anlegget benytter et omvendt osmosesystem til avsalting av havvannet. Vannet er gratis, men må hentes ved vannverket. De fleste innbyggerne foretrekker likevel å bruke smeltevann fra innlandsisen som drikkevann. Dette kan tappes fra kilder rett utenfor bygden, eller samles som is og smeltes i store beholdere.

Historie
--------

Nederlandske hvalfangere kalte stedet på 1600-tallet *Roo Baj* – den røde bukt.[] Hvalfangerne trakk hvalene i land på de flate klippene øst for bygden. De kokte tran både om bord i båtene og på landanlegg. På 1870-tallet bygde nederlenderne en hvalfangerstasjon ved den røde bukt. Etter at stasjonen ble nedlagt overtok *Den Kongelige Grønlandske Handel* forsyningen av bygden.

Turisme
-------

Fra Ilulissat er det båtturer eller ca. 7 timers vandring langs kysten, som veksler mellom fjell og daler, til Oqaatsut. Om vinteren arrangeres det hundesledeture fra Ilulissat til bygden. Underveis passeres Bredebugt og kløften Ujuumiu.

I forbindelse med et prosjekt for bæredyktig turisme ble den gamle butikken, bøkkerverkstedet og pakkhuset i 1994 innrettet som vandrehjem, med plass til 25 gjester. Senere ble den siste gamle bygningen, lagerhuset H8 satt i stand og gjort om til restaurant med grønlandske spesialiteter, lagd av råvarer kjøpt hos bygdens fangstfolk og fiskere. Restauranten ble offisielt innviet i 1998.

Oqaatsut er blitt kåret som et prisbelønnet WWF pilotprosjekt om bæredyktig turisme og naturbevaring i Arktis; «Hånd i hånd i Arktis».[]

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Elkouria Amidane** (født 29. september 1985 i El Aaiún, Vest-Sahara) er en saharawisk student og menneskerettighetsaktivist. Siden det ikke er høyere utdanningsinstitusjoner i okkuperte Vest-Sahara, blir saharawisk ungdom tvunget til å studere ved universiteter i Marokko. Saharawiske studenter i Marokko blir diskriminert med hensyn til hvilke type fag de får studere. Det har også vært flere rapporter om fysiske overgrep på saharawiske studenter. Spesielt de som har uttrykt seg negativt om okkupasjonen eller har demonstrert for et fritt Vest-Sahara. 

Elkouria Amidane har i flere år drevet en ikke-voldelig kamp mot okkupasjonen av Vest-Sahara og for rettighetene til saharawiske studenter. Dette har hun gjort gjennom demonstrasjoner og dokumentasjon av overgrep. Video og internett har vært typiske hjelpemidler i Amidanes arbeid. Hun har også vært aktiv internasjonalt for å spre informasjon og få økt bevissthet rundt problemstillingen.

Amidane i Norge
---------------

Hun har vært i Norge to ganger og holdt foredrag og møtt politikere. Etter invitasjon fra Unge Venstre besøkte hun deres sommerleir i 2007. Etterpå møtte hun samtlige ungdomspartier, holdt foredrag på mange universiteter og høgskoler, samt hilste på statsminister Jens Stoltenberg på et AUF-arrangement. Under hennes andre besøk, i november 2007, ble hele hennes familie i El Aaiún arrestert. Fengslingen førte til en demonstrasjon utenfor den marokkanske ambassaden 10. november 2007 *(bildet)*, som ble støttet av samtlige ungdomsparti og en rekke norske organisasjoner.

Studentenes fredspris 2009
--------------------------

4. februar 2009 offentliggjorde Studentenes fredspris at Elkouria Amidane tildeles Studentenes fredspris 2009. Amidane mottok prisen i Trondheim 27. februar under den Internasjonale Studentfestivalen (ISFiT). Deretter deltok hun på en foredragsturne blant norske universiteter og høgskoler over hele landet.

Les også
--------

* Vest-Sahara
* Studentenes fredspris
* Støttekomiteen for Vest-Sahara

Referanser
----------

1. ↑  Amidanes kamp
2. ↑  Fredspris til studentaktivist

Eksterne lenker
---------------

* Vest-Sahara.no *Støttekomiteen for Vest-Sahara*

Portal: Vest-Sahara
**Bhawani Singh av Datia** (død 4. august 1907) var fra 1857 til 1907 hersker over staten Datia i India. Han hadde tittelen raja, men ble opphøyet til maharaja. 

Bhawani Singh var adoptivsønn av raja Vijai Bahadur. Han var mindreårig da han arvet *gaddien* og den eldste ranien (dronningen) ble regent. Hun støttet britene under det store opprøret i 1857, men døde i 1858 og ble etterfulgt av den nest eldste *rani*. Denne støttet en rival til Bhawani Singh og det kom til borgerkrig som britene slo ned, slik at Bhawani Singhs styre ble sikret. I 1862 innvilget britene Bhawani Singh og hans etterfølgere en *sanad* som ga rett til adopsjon i tilfelle en naturlig arving skulle mangle. Fyrstetittelen, som tidligere hadde vært raja, ble i 1877 ble oppgradert til maharaja. 

Maharaja Bhawani Singh gjennomførte en rekke reformer i statsadministrasjon, økonomi og samfunnsliv. I hans regjeringstid ble utøvende og dømmende makt skilt, transittavgifter ble avskaffet, kanalsystemet ble utviklet og i 1879 ga maharajaen avkall på retten til å produsere salt mot en årlig kompensasjon fra britene. Til tross for dette ble hans regjeringstid av britene sett på som en periode av vanstyre, og Datia som den dårligst administrerte stat i Bundelkhand.

Maharaja Bhawani Singh hadde krav på 15 skudds salutt. Han fikk ved Delhi-durbaren i 1877 tilleggstittelen *lokendra*. I 1896 ble han utnevnt til ridderkommandør av Indias stjerneorden og fikk, som en personlig æresbevisning, økt salutten med to skudd.

Han ble etterfulgt av sin sønn Govind Singh.

Referanser
----------

1. ↑  David Henige: *Princely States of India: A Guide to Chronology and Rulers*, Bangkok: Orchid Press, 2004, s. 56.
2. ↑  Somerset Playne: «The State of Datia», i *Indian States. A Biographical, Historical, and Administrative Survey*, opprinnelig utgitt i London 1922, nytt opptrykk New Delhi: Asian Educational Services, 2006, s. 272-273. ISBN 81-206-1965-X
3. ↑  Fiona Elizabeth Groenhout: *Debauchery, disloyalty, and other deficiencies: the impact of ideas of princely character upon indirect rule in central India, c.1886-1946*, phd-avhandling, University of Western Australia, 2007, s. 125.
4. ↑  *Imperial Gazetteer of India*, bind 11, Oxford: Clarendon Press, 1908, s. 197.