recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fynbossolfugl (*Anthobaphes violacea*) finnes bare i Cape floraregion i Kapp-provinsen, Sør-Afrika og er et eksempel på en endemisk art
**Endemisk** (av gr. *endemos* - opphold på et sted) og **stedegen** er uttrykk som brukes i biologien om arter, slekter og familier som har en utbredelse som er begrenset geografisk til et bestemt naturlig område eller miljø (*liten geografisk spredning*).

Endemiske arter og grupper kalles **endemismer**. Det totalt motsatte av en endemisme er en ubikvist eller kosmopolitt. Ingen av disse begrepene har en klar avgrensing.

Utbredelse
----------

En skiller ofte mellom *paleoendemismer* og *neoendemismer*. Paleoendemismer har tidligere hatt en videre utbredelse, men er nå begrenset til et lite område, et såkalt refugium. Neoendemismer har oppstått der de finnes i dag og har aldri forekommet andre steder. 

Tropiske områder har det største antallet endemiske arter, og dermed også det største biologiske mangfoldet[]. Det minste antallet endemiske arter finner man i arktiske strøk.

Endemiske arter er mer sårbare for utryddelse enn kosmopolitiske arter, og krever derfor særlig overvåking og eventuelt vern.

Oseaniske øyer har endemiske arter som er tilpasset det spesielle miljøet; fugler har for eksempel ofte mistet evnen til å fly. Når mennesket og dets følgesvenner slår seg ned på øya, ender det ofte med utryddelse for de endemiske artene. Det motsatte kan også skje: flatormen *Arthurdendyus triangulatus* var endemisk for New Zealand, men har spredd seg til De britiske øyer, der den betraktes som en skadelig invaderende art.

Endemisk sykdom
---------------

Endemisk (endemi) er også et uttrykk som brukes innen medisin. En *endemisk sykdom* er således en sykdom som til stadighet opptrer innen et begrenset geografisk område, stort eller lite. Uttrykket epidemisk (epidemi) er det motsatte.

Litteratur
----------

* John D. Thompson m.fl. (2005). «Ecological differentiation of Mediterranean endemic plants» (PDF). *Taxon*. 54 (4): 967–976. ISSN 0040-0262.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Endemism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Entrée de Jean II le Bon.
**Adventus regis** (lat: *Kongens ankomst*) er et hilsingsritualene i samspillet mellom verdslige og geistlige ledere.

I praksis foregår hilsningen ved såkalt *rituell intimitet*, dvs. kyss og prosesjonell leiing. Senere ble det en gestus og et bilde på underkastelse at også tjenere og undersåtter kysset føtter og hånd til den høyverdige person, noe som ofte ble parodiert i 1700-tallets komedier og farser, hvor en gjerne moret seg over gjester som tok feil av tjenerskap og standspersoners verdighet. Ludvig Holberg spiller også på slike virkemidler i det han lar den døddrukne Jeppe paa Bjerget våkne opp i grevens seng og bli oppvartet som husets herre.

Kulturkollisjon og kulturmøter
------------------------------

Skiftende moralkodekser i tid og rom forteller hva som i en hver situasjon fortoner seg som sømmelig og rett atferd. Inderlige kyss mellom mannlige, russiske kommunistledere og deres østeuropeiske presidentkolleger skapte forundring i moderne vestlige nyhetsmedier, men slike ritualer hørte for noen århundrer siden også hjemme i våre egne forfedres moralkodeks.

Smiger og overdrivelser
-----------------------

Ved for eksempel kongebesøk kunne allmuen gi inntrykk for ekstatisk glede gjennom kyssing og leiing for å oppnå goder. Under kong Christian VIs Norgesreise i 1733 ble bønnene på Sunnmøre innprentet av amtmannen at de skulle male kors på husene og sukke høylytt når majesteten passerte for å imøtekomme kongehuset som gjennom dronningen, Sophie Magdalene, var sterkt influert av tysk pietistisme. At slik hengivenhet i gitte situasjon kun var en illusjon er hevet over tvil. Dermed kan historien også vise til tallrike eksempler på at regenten har nektet å motta æresbevisninger.

Litteratur
----------

* Kipling, Gordon. Enter the King: Theatre, Liturgy, and Ritual in the Medieval Civic Triumph (Oxford: Clarendon Press, 1998).
* Bryant, L.M. *The King and the City in the Parisian Royal Entry Ceremony: Politics, Ritual and Art in the Renaissance* (Geneva) 1986.
* Wisch, Barbara, and Susan Scott Munshower, eds. *"All the world's a stage...": Art and pageantry in the Renaissance and Baroque.* Part I, *Triumphal Celebrations and the Rituals of Statecraft.* (Pennsylvania State University) 1990. Essays presented at a conference.
* Mitchell, Bonner. *The Majesty of the State: Triumphal Progresses of Foreign Sovereigns in Renaissance Italy (1494–1600* (Florence: Olschki) 1986.
* British Library – short Bibliography and a series of short articles.
* Chartrou-Charbonnel, J. Les Entrées solennelles et triomphales à la Renaissance, 1484–1551 (Paris, 1928).
* Konigson, E. L’Espace théâtral médiéval (Paris, 1975).
* Jacquot, J. Les fêtes de la Renaissance (Paris, 1956–1975).
* Wintroub, M. A Savage Mirror: Power, Identity and Knowledge in Early Modern France (Stanford, 2006).
* Roy Strong, *Art and Power; Renaissance Festivals 1450–1650*, 1984, The Boydell Press;ISBN 0-85115-200-7
* R.H. Wilenski, *Dutch Painting*, "Prologue" pp. 27–43, 1945, Faber, London
**Rolf Carl Svinndal** (født 4. desember 1905, død 5. juni 2000) var en norsk forretningsmann i tekstil-bransjen, direktør for likvidasjonsstyret under andre verdenskrig og sportsseiler.

Svinndal var gjennom sin seiler-hobby venn av kong Olav V.

Som direktør i *Likvidasjonsstyret for inndratte jødiske formuer* mottok Svinndal årslønn på 15 000 kroner. Styremedlemmer fikk utbetalt 18 000 kroner i året, på en tid da en lektors årslønn lå rundt 4 000 kroner.

Rolf Svinndals far, Ludvig Svinndal, overtok Dressmagasinet, som hadde tilhørt de jødiske familiene Steinman og Plavnik.

Ludvig Svinndal ble etter krigen dømt til fem års tvangsarbeid, inndragning av 15 000 kr og 45 000 i erstatning.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 6. juni 2000, besøkt 16. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01036392108803, verkets språk bokmål, besøkt 16. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑  Bjørn Westlie: *Oppgjør* (s. 78)
5. ↑
6. ↑  *Nidaros 1946.10.19*. Norge;Trøndelag;;Trondheim;;;;. s. 1.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Wheatland** er en by *(town)* i Wyoming i USA, som er administrasjonssete i Platte County. Byen hadde 3 627 innbyggere i 2010.

Byen ligger i et jordbruksområde med kunstig tilført vanning (Wheatland-reservoaret), omkring 70 miles (110 km) nord for delstatens hovedstad Cheyenne. Jordbruk er en viktig næring i egnen. Wheatland ligger ved motorveien Interstate 25, som forbinder byen med de største byene i delstaten, Cheyenne og Casper.

BNSFs jernbanelinje passerer gjennom byen i nord-sydlig retning og brukes mest for godstrafikk.

Kjente personer
---------------

* Edward Bryant (født 1945 i White Plains), science fiction-forfatter, gikk på skole i Wheatland
* Jim Geringer (født 1944), republikansk politiker, guvernør i Wyoming fra 1995 til 2003

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wheatland, Wyoming – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 - United States Census Bureau


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Tokerudberget** (1–41, 2–24) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo med postnummer 0986. Tokerudberget har adkomst via Fossumveien inn i Tokeruddalen. Den går som blindvei sørover fra Vestlisvingen. Tokerudberget ligger under 5 minutters gange fra Stovner Senter og t-banen på Stovner stasjon. 

Veien fikk navn i 1971 etter Tokerud-gårdene.

Tokerudberget består av 3 private boligsameier. Tokerudlia boligsameie (TB 1-21), Tokerudåsen boligsameie (TB 23-41) og Tokerudtoppen boligsameie (TB 2-20). 

Tokerudberget 22-24 er adressen til Tokerudåsen barnehage og Tokerudtoppen barnehage. I Tokerudberget 24B ligger Stovnerbakken barnehage midlertidig plassert. 

De 3 sameiene har tilsammen 633 boliger.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Tokerudberget». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 25. oktober 2015.
* «Stovnerporten – Veier i Stovner bydel». Arkivert fra originalen 17. januar 2015. Besøkt 24. oktober 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Austre Moland kirke
**Austre Moland prestegjeld**, til 1949 **Østre Moland**, var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti. Det omfattet sogn i tidligere Austre Moland, nå Arendal kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Austre Moland kirke.

Austre Moland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Arendal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Móðguland sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Moland antas å være lagt under Holt prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Ved kgl. res. 2. mars 1742 ble det vidløftige Holt prestegjeld delt i to, Østre Moland ble skilt ut som eget sognekall, med Tromøy og Barbu som annekssogn. Delingen trådte i kraft 30. juni 1747.

Østre Moland prestegjeld dannet grunnlaget for Østre Moland formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl. res. 11.09.1877, gjeldende fra 1. januar 1878, ble prestegjeldet delt i tre: Østre Moland, Barbu og Tromø. Stokken fikk egen kirke i 1879 og ble da regnet som kirkesokn under Austre Moland. Ved kgl. res. 1963 ble det bestemt at Flostad sokn fra 1. januar 1972 skulle overføres fra Dypvåg til Austre Moland prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Austre Moland prestegjeld av menighetene i Austre Moland, Stokken og Flosta.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 87.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Agerholt, Johan (1926). *Nedenes len i det 17de hundreaaret*. s. 6.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Samfunnsfag** eller **Samfunnskunnskap** er læren om hele samfunnet, og betegnelsen brukes som regel på et fag i Grunnopplæringa. På barne- og ungdomsskolestrinnet er samfunnsfag inndelt i hovedområdene geografi, historie og samfunnskunnskap. 

I videregående opplæring leses samfunnsfag på Vg1 i utdanningsprogram for studiespesialisering og Vg2 i andre utdanningsprogrammer. Samfunnsfag er et fellesfag, det vil at alle elever må ha faget for å få studie- eller yrkeskompetanse i videregående opplæring. Faget har undertemaer som blant annet politikk, kultur og arbeidsliv. I læreplanen Kunnskapsløftet inngår samfunnsfag som et overlappende fag i hele grunnopplæringa, det vil si at faget følger elevene som velger videregående opplæring.

Det finnes også en rekke andre fag som betegnes som en type samfunnsfag. Fellesfagene historie, geografi, religion og etikk i studieforberedende utdanningsprogrammer er eksempler på det. I blant annet studiespesialiserende utdanningsprogram er det dessuten muligheter til å velge flere samfunnsfag innen programområdet språk, samfunnsfag og økonomi.

Samfunnsfag er i dag stort sett basert på samfunnsvitenskap. Dette viser seg ved at teorier om samfunnet står sentralt på høyere klassetrinn. På lavere klassetrinn er fokuset primært rettet mot å lære begreper som seinere kan danne grunnlag for utvikling av teorier og ny kunnskap.

Forventede ferdigheter
----------------------

Kunnskapsløftet definerer de grunnleggende ferdighetene i faget som:

* Å kunne fortelle om hendelser i fortid og samtid, greie ut om fakta og steder og bruke definisjoner, begrep og faguttrykk for å forklare årsaker og virkninger knyttet til samfunn og kultur.
* Å kunne sette seg inn i, granske, tolke og reflektere over faglige tekster og skjønnlitteratur; å kunne innhente informasjon fra andre kilder som film, tegninger, bilder, grafer, tabeller og kart.
* Å kunne sammenligne tallmateriale og bruke, tolke og lage tabeller og grafiske fremstillinger.
* Å kunne bruke digitale verktøy til å søke etter informasjon, gjøre beregninger, utøve kildekritikk og velge ut relevant informasjon om et tema.

Digitale læreverk i samfunnsfag på norsk
----------------------------------------

Fra 2007 tilbyr Utdanningsdirektoratet gratis digitalt læreverk på norsk:

* Samfunnslære for vgs. Cappelen
* Samfunnlære for vgs. Samfunnsveven Arkivert 24. februar 2013 hos Wayback Machine.

Se også
-------

* Politikk
* Geografi
* Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Øyestad kirke
**Øyestad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Øyestad, nå Arendal kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Øyestad kirke.

Øyestad prestegjeld og dets sogn er nå en del av Arendal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Øyjarsstaðir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Øyestad prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og omfattet på denne tiden Øyestad, Fjære, Froland og Hisøy.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Øiestad Præstegjeld* under Nedenes Prouistij tilhørende Stavanger stift. Ved kgl. res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Ved kgl. res. 28. juni 1842 og 31. oktober 1845 ble det veldige prestegjeldet, omtalt som *Christianssands lille Bispestol*, delt i to soknekall ved at Fjære med Grimstad ble utskilt som eget Fjære prestegjeld,

Øiestad prestegjeld dannet grunnlaget for Øiestad formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Froland ble eget prestegjeld ved kgl. res. 29. januar 1849. Hisøy ble eget kirkesokn ved kgl. res. 8. desember 1847, og eget Hisøy prestegjeld fra 1. januar 1872 ved kgl. res. 16. september 1871.

Ved avviklingen bestod Øyestad prestegjeld av menigheten i Øyestad.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 105.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. 1 2  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
4. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
5. ↑  *Grimstad bys historie*. [Ibsenhuset og Grimstad bymuseum]. 1994. s. 339.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Froland kirke
**Froland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Froland kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Froland kirke.

Froland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Froland kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Fróðalands sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Froland antas å være lagt under Øyestad prestegjeld  i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Froland hørte til Øyestad inntil det ved kgl. res. 29. januar 1849 ble eget sognekall. Da Herefoss prestegjeld ble nedlagt ved kgl. res. 8. oktober 1976, ble Mykland sokn overført til Froland.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Froland
* Mykland

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 76.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Amy Johnson** (født 1. juli 1903 i Kingston upon Hull i England, død 5. januar 1941 i Nordsjøen utenfor Themsens utløp) var en britisk flypioner.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av en fiskehandler fra Nord-England. Etter økonomiutdannelse i Sheffield reiste hun til London, hvor hun forsørget seg som sekretær på et advokatkontor mens hun tok mekanikerutdannelse på kveldstid.

### Flyver

I 1929 ble hun den første kvinne med flymekanikersertifikat, og samme året tok hun flysertifikat.

Hennes plan var å skaffe seg et fly og sette rekord i flyvning til Australia. Med økonomisk støtte fra et oljeselskap og sin far som bidro til å skaffe de nødvendige 600 pund for en brukt Gypsy Moth kunne hun iverksette sin plan.

Hun gjennomførte sin solo-flyvning fra Londons daværende flyplass i Croydon til Australia i 1930 på 19 1/2 dager. Johnson landet den 24. april 1930 med sin Gypsy Moth «Jason» i Darwin, og ble dermed den første kvinne som hadde fløyet solo til Australia. Hennes avreise 19 dager tidligere hadde ikke vakt noen særlig oppmerksomhet, men hennes 

 Amy Johnson med «Jason» i Indiamot i sandstormer og under nødlandinger gjorde henne til en internasjonal heltinne. Blant annet hadde hun crash-landet i Rangoon i Burma og fått reparert flyets vinger med tøyremser og opprevne skjorter. I 1932 genomførte hun tidens raskeste flygning fra England till Cape Town i Sør-Afrika.

Hun giftet seg den 29. juli 1932 med den britiske flyveren Jim Mollison, og sammen fløy de over Nord-Atlanteren i 1933. De gjennomførte også andre pionerflyvninger innen ble skilt i 1938. Bl. a stilte de sammen til start i MacRobertson Air Race England – Australia i 1934 hvor de måtte avbryte løpet på grunn av problemer med den nybygde De Havilland DH.88 Comet.

Amy Johnson omkom da hennes fly styrtet over Themsens munning på et oppdrag under andre verdenskrig, da hun tjenestegjorde i Air Transport Auxiliary, det britiske flyvåpens særskilte enhet for kvinnelige flyvere. Hennes fly, en Airspeed Oxford, ble funnet. Selv om det ble sett at hun hadde hoppet ut i fallskjerm, ble hennes legeme aldri funnet.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1050480627, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 1152[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Collective Biographies of Women, oppført som Amy Mollison, Collective Biographies of Women ID 15485[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   TracesOfWar, TracesOfWar person ID 78966[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 34200[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Who's Who, Who's Who UK-ID U227460[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Mer om Amy Johnson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Koločeps beliggenhet.
**Koločep** (lokalt også kjent som *Kalamota*, italiensk: *Calamotta*) er ei øy i Adriaterhavet, nær byen Dubrovnik i Kroatia. Koločep er den minste av tre bebodde øyer i øygruppa Elafitiøyene, og den sørligste bebodde øya i Kroatia. 

Øya ligger om lag 1 km sør for fastlandet, og om lag 2 km vest for halvøya Lapad ved Dubrovnik. Det er ca. 5 km til havnen Gruz, fra Gruz er det daglige fergeforbindelser (20-30 min). 

Det er to landsbyer på øya: Gornje Celo i øst og Donje Celo i vest. Landsbyene hadde i 2001 tilsammen et folketall på om lag 150, antallet fastboende er lavere enn dette i dag (2008). Landsbyene ligger i hver sin vik, ca. 3 km fra hverandre. Øya er bilfri, men det går småveier og gangstier over øya. Små elbiler og mopeder blir brukt til transport.

Koločep har mer enn 250 dager med sol i løpet av året. Klimaet er typisk middelhavsklima, og siden øya er så pass liten blir klimaet i stor grad styrt av Adriaterhavet. Havet styrer temperaturene, og holder temperaturen over 10 ºC om vinteren og under 27 ºC om sommeren. 

Plantelivet på øya består blant annet av høye furu og olivenlunder. Det dyrkes ellers sitron og appelsin på øya.

Historie
--------

Da Koločep var en del av Republikken Dubrovnik var øya et viktig skipsbyggings sted. To sjømenn på Christopher Columbus sitt skip «Santa Maria» var fra Koločep. Arkeologiske utgravinger har funnet spor som går tilbake til grekerne og romerne i antikken og fram til Napoleon sin tid. Den vesle øya på bare 2,3 km² har rester etter sju førromanske kirker .

I nyere tid var øya populær blant velstående familier fra Dubrovnik som bygde sommerhus her. I dag er turisme viktig, med hotellanlegget *Villas Kolocep* som hjørnesteinsbedrift på øya.

Referanser
----------

1. ↑  «GEOGRAFSKI I METEOROLOŠKI PODACI» (PDF). Kroatias statistiske byrå. Besøkt 17. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Koločep – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Enkel turistinfo (engelsk)
* Jadrolinija, fergeinformasjon på engelsk

| * v
* d
* r
Kroatiske øyer |
| --- |
| Istria | 
* Brijuni
* Crveni Otok

 |  |
| Kvarner | 
* Cres
* Dolin
* Goli otok
* Ilovik
* Krk
* Lošinj
* Oruda
* Prvić
* Rab
* Susak
* Sveti Grgur
* Sveti Petar
* Trstenik
* Unije
* Vele Srakane
* Veti Orjule
* Zeca

 |
| Nord-Dalmatia | 
* Dugi otok
* Gangarol
* Ist
* Iž
* Jadra
* Kakan
* Kaprije
* Kornat
* Kurba
* Lavdara
* Lavrnaka
* Lavsa
* Maun
* Molat
* Murter
* Olib
* Pag
* Pašman
* Planik
* Premuda
* Prvić
* Riva
* Sestrunj
* Sliba
* Škarda
* Škrda
* Tijat
* Tramerka
* Ugljan
* Veli Arta
* Veli Smokvica
* Vir
* Vrgada
* Zlarin
* Zmajan
* Zverinac
* Žirje
* Žižanj
* Žut

 |
| Sentral-Dalmatia | 
* Biševo
* Brač
* Brusnik
* Budihovac
* Čiovo
* Drvenik Mali
* Drvenik Veli
* Hvar
* Ravnik
* Stipanska
* Svetac
* Sveti Klement
* Šcedro
* Šolta
* Vis

 |
| Sør-Dalmatia | 
* Badija
* Crkvine
* Daksa
* Goleč
* Jakljan
* Koločep
* Kopište
* Korčula
* Kosmec
* Lastovo
* Lokrum
* Lopud
* Mljet
* Misjak
* Olipa
* Palagruža
* Proizd
* Ruda
* Sveti Andrija
* Šipan
* Tajan
* Vrnik

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ringerike Golfklubb** (stiftet 15. mars 2001) er en golfbane og -klubb som er lokalisert i Ådal på Ringerike, Viken, sørøst for Ringmoen og 11 km nord for Hallingby.

Klubben har en 9-hulls skogsbane med variert terreng, som er slopet som en 18-hullsbane og har par på 70.

Golfklubben har også en driving range og et øvingsområde for putting.

Norgesmesterskapet (NM) i fotballgolf ble arrangert av klubben i 2018.

Historie
--------

Scorekort
Ringerike Golfklubb ble stiftet 15. mars 2001, men selve golfbanen ble ikke offisiell før 16. august 2003. I starten hadde banen kun 6 hull, og det var først den 29. august 2004 at banen ble utvidet til 9 hull totalt. Planleggingen av golfbanen startet i juni 2002.

Referanser
----------

1. ↑  «Aktiviteter - Ringerike Golfklubb». *www.ringerikegk.no*. Besøkt 5. juni 2023.
2. ↑  Bergsund, Gudbrand (7. september 2018). «Har du hørt om denne idretten? I helgen er det NM i Ådal». Ringerikes Blad. Besøkt 7. juni 2023.
3. ↑  «Historikk - Ringerike Golfklubb». *www.ringerikegk.no*. Besøkt 8. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |

Portal: Golf
**San Clemente** er en basilika i Roma oppført til paven og martyren Clemens Is ære.
Kirken har tre etasjer på samme sted. Den underste er en insulae fra første århundre som skal ha tilhørt T. Flavius Clemens og som skal ha blitt brukt som et Romersk tempel. Over denne er en kristen kirken fra det fjerde århundre. Den nåværende er bygget før år 1100 over kirken fra der fjerde århundre.

Bygningen
---------

Kirken antas å ha vært innviet første halvdel av 1100-tallet (1125).
San Clemente er bygd på historisk grunn, under den finner vi restene av en oldkristen treskipet basilika fra slutten av 300-tallet, og under den igjen rester av et kompleks av romerske bygninger. Disse bygningene var bygd i ulike nivåer og hadde forskjellige funksjoner. I 1084 ble området brannskadet av Robert Guiscard, noe som førte til at en ny kirke måtte bygges på området, den nye overkirken, San Clemente.

Interiør
--------

Mosaikken i apsiden
Kirken er en basilika med midtskip og sideskip.
Midtskipet fortsetter vi langs en akse. Gulvets ornamentere midtparti skiller seg fra gulvflatene for øvrig, og går som en løper gjennom kirkerommet der det ender ved alteret. Alteret er overbygd av et ciborium. Over ciboriet finner vi apsidemosaikken. Den er omgitt av en triumfbue som ender under et nyinnsatt kassettetak.

### Katarinas kapell

Katharinas kapell
Kirerommet har et kapell viet til Katarina av Alexandria med fresker fra 1428-1431 som viser scener fra helgenens liv utført av Masolino da Panicale, muligens assistert av Masaccio.

Litteratur
----------

* Hjort, Øystein; *Ecclesia Christi, Ecclesia Virens : mosaikkerne i San Clemente i Rom*. – København 1990. Avhandling (doktorgrad) – Københavns Universitet, 1991.
* Oakeshott,W; *The Mosaics of Rome from the third to the fourteenth centuries*, London 1967
* Webb, Matilda; *The churches and caracombs of early christian Rome*, Brighton Portland 2001, ISBN 1902210581

Referanser
----------

1. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) San Clemente (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) San Clemente (Rome) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder Kunsthistorie.com
* Artikkel: Kunsthistorie.com
* Churches of Rome
* Sacred Destinations

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Lantmäteriets hovedkontor i Gävle.
**Lantmäteriet** (**Statens lantmäteriverk**) er en svensk statlig myndighet som har til oppgave å forvalte geografisk informasjon, fastsette stedsnavn, og har ansvaret for de geodetiske referansesystemene og eiendomsinndelingen i Sverige. Ved verkets forskningsarkiv ved hovedkontoret i Gävle finnes drøyt en halv million kart, hvorav de eldste ble tegnet på 1600-tallet.

Lantmäteriet oppstod i 1974 gjennom en sammenslåing av Rikets Allmänna Kartverk, som fremstilte kart og Lantmäteristyrelsen, en myndighet for eiendomsinndeling. Det nyopprettede verket ble utlokalisert til Gävle. Senere har Centralnämnden för fastighetsdata oppgått i verket.

Lantmäteriet har omkring 2 000 ansatte, hvorav halvparten arbeider ved hovedkontoret i Gävle.

De andre nordiske kartverkene
-----------------------------

* Statens kartverk, Norge
* Geodatastyrelsen, Danmark
* Lantmäteriverket, Finland
* Landmælingar Íslands, Island

Eksterne lenker
---------------

* Lantmäteriet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Prioceraton*** er en slekt av rødvinger.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, slanke, brunrøde til brunsvarte rødvinger. Antennene er nokså kraftige, sagtakkede, noe over halvparten så lange som kroppen, det ytterste leddet gjerne gult. Hodet er forholdsvis lite, mørkt farget, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er avrundet trapesformet, noe bredere enn langt, tydelige smalere enn dekkvingene. Disse er utvidet bakover (litt pæreformede). Beina er mørke, ganske korte. Hunnene er ukjente, men er trolig larvelignende (neoteniske).

Levevis
-------

De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Ecuador og Peru.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- slekten ***Prioceraton*** Kazantsev, 2013
						* *Prioceraton calabazense* Kazantsev, 2017
						* *Prioceraton ignavum* (Kazantsev, 2009)
						* *Prioceraton tishechkini* Kazantsev, 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  Kazantsev, S.V. 2017. New leptolycines from Ecuador and Peru (Coleoptera: Lycidae). *Russian Entomological Journal* 26(2): 127–146.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Marrakech**, eller **Marrakesh**, (arabisk: **مراكش**) er en by sørvest i Marokko, ved foten av Atlasfjellene. Byen har 1 030 000 innbyggere (2006), og er provinshovedstad i Marrakech-Tensift-Al Haouz-regionen. Navnet *Marrakech* er amzigh (sannsynligvis *mur n akuch*), og betyr «Guds land». 

Marrakech er Marokkos fjerde største by, etter Casablanca, Rabat og Fez. Byen har Marokkos største tradisjonelle markeded (souk) og det store torget Djemaa el Fna skal være det travleste i Afrika. Lik mange andre marokkanske byer har Marrakech en gamleby, *medina*, tilknyttet den moderne bydelen Gueliz.

Marrakech ble grunnlagt av almoravidenes fyrste Abu-Bakr Ibn-Umar i 1070–1072, for å avløse Aghmat som hovedstad. Gjennom århundrene har byen vært hovedstad og senter for handel, fyrster, imamer og vitenskapsmenn. 

Byen har jernbaneforbindelse til Casablanca. Sørvest for Gueliz ligger den internasjonale flyplassen Menara. 

I 1985 ble medinaen i Marrakech oppført på UNESCOs verdensarvliste. Begrunnelsen var gamlebyens store antall bygninger og anlegg fra dens historiske gullalder. Blant byens kulturhistoriske bygninger og severdigheter som ga grunnlag for verdensarvstatus kan nevnes Saadi-dynastiets mausoleum, Koutoubia-moskéen og Bin Yousuf-madrassaen. I tillegg er der flere andre moskéer, madrassaer, zaouiaer (religiøse skoler, nokså tilsvarende madrassaer), synagoger, Shrob ou shouf-fontenen, Almoravide-koubbaen fra 1117, gravene til byens syv hellige menn, El Badi-palasset, Bahia-palasset, garveriene, markedsbodene, bymuren og byportene. 

Blant byens nyere severdigheter er Majorelle-hagen som ble påbegynt av den franske maleren Jacques Majorelle i 1924.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Marrakech. (2011, 4. mai). I Store norske leksikon. Hentet 12. april 2016 fra

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Marrakech – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Marrakech – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Panorama av Djemaa el Fnaplassen ved solnedgang. Koutoubia-moskéen helt til venstre. Handelskvartalene (souk) ligger bakenfor plassen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Aage Fredrik Bothner** (født 16. juli 1920 i Oslo, død 19. mars 2014) var en norsk jurist, diplomat og ambassadør.

Etter cand.jur. 1943 var han dommerfullmektig i Halden og på Tynset ved Nord-Østerdal sorenskriverembete, samt ved det såkalte «Finnmarkskontoret» i Harstad (som ikke ligger i Finnmark) fra 1945 til 1947, før han i 1947 henga seg utenriksen. I 1959 tok han Master of Arts i faget statsvitenskap ved University of Minnesota i USA. Etter å ha gitt seg i utenrikstjenesten 1987 var han advokat for Heftye Blehr, Hesselberg & Holler i Asker. Som pensjonist var han aktiv i Lions Club, Bærum Røde Kors, Rykkinn seniorsenter og som besøksvenn ved Ila fengsel og forvaringsanstalt. Han bodde på Rykkinn, var gift, hadde tre barn og tre barnebarn. Han døde i mars 2014.

Posteringer
-----------

* 1947–1966 diverse oppgaver i Oslo, Antwerpen, Warszawa, Minneapolis.
* 1966–1970 generalkonsul i London, England
* 1971–1975 byråsjef i UD, Oslo. Oppgaver innen ernæring og landbruk (FAO)
* 1975–1979 ambassadør ved Norges ambassade i Lagos, Nigeria.

Sideakkreditert til Norges ambassade i Accra i Ghana og Porto Novo i Dahomey
* 1984–1987 ambassadør ved Norges ambassade i Kairo, Egypt.

Sideakkreditert som ambassadør til Damaskus i Syria, Amman i Jordan, Beirut i Libanon og Khartoum i Sudan

Referanser
----------

1. 1 2  *Aage Fredrik Bothner 80 år* i NTB tekst, den 5. juli 2000.
2. ↑  *Soningsfanger til middag*, Budstikka 16. juli 2010 s. 22-23.
3. ↑  Dødsannonse, Aftenposten (del 2 Kultur og meninger) 22. mars 2014, s. 22
4. ↑  *Bangladesh får 4000 tonn norsk fiskemel* i Aftenposten den 6. desember 1974.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Ewa Sapieżyńska (født 1980) - polsk-norsk forfatter, journalist, sosiolog og spansk filolog.

Hun har doktorgrad i samfunnsvitenskap fra Universidad de Chile. Hun har vært akademiker og foreleser i Chile og Polen. Nå bor hun i Oslo. 

Hun har publisert i Gazeta Wyborcza, Krytyka Polityczna, Tygodnik Powszechny, Le Monde Diplomatique, Klassekampen, Aftenposten, Dagsavisen, Dagbladet, Panorama og Adresseavisen. 

I 2022 gav hun ut boken *Jeg er ikke polakken din* (Forlaget Manifest). Boken ble innkjøpt av Kulturrådet til alle biblioteker, og en del av den ble inkludert i en utdanningsplattform for videregående skoler. Den ble til en av Årets Bøker 2022, ifølge Klassekampen.

I 2023 ble boken *Jeg er ikke polakken din* utgitt i Polen (Forlaget Krytyka Polityczna) og nominert til Beata Pawlaks Pris 2023. 

*Jeg er ikke polakken din* er en personlig og politisk beretning om et Norge vi sjelden hører om, fortalt med nærhet, varme og engasjement. Det er en historie om fordommer, fremmedhet og utenforskap – men også om tilhørighet og møter mellom mennesker, og om hva vi kan gjøre for å se forbi merkelappene vi klistrer på hverandre.

Utgivelser
----------

* Jer er ikke polakken din, 2022, Manifest
* *Julenkarpa og den anonyme nissen* i: "Rød jul", 2022, Manifest
* *Nie jestem twoim Polakiem. Reportaż z Norwegii*, 2023, Krytyka Polityczna
* *How to miss a homeland*, i: "Just Beside (Poland of their Dreams) ", 2023, Oslo

Kilder
------

1. ↑  ,
2. ↑  ,
3. ↑  ,
4. ↑  ,
5. ↑  ,
6. ↑  ,
7. ↑  ,
8. ↑  ,
9. ↑  ,
10. ↑  ,
11. ↑  ,
12. ↑  Groblewska, Katarzyna (10. november 2023). «Nominacje do Nagrody im. Beaty Pawlak 2023». *Fundacja im. Stefana Batorego* **(polsk)**. Besøkt 29. desember 2023.
13. ↑  «Jeg er ikke polakken din (POCKET)». *manifest.no*. Besøkt 29. desember 2023.
14. ↑  ,
15. ↑  ,
16. ↑  ,
17. ↑  ,
**Hervé Jean Robert Giraud** (født 26. februar 1957 i Tournon-sur-Rhône i Frankrike) er en fransk katolsk geistlig, erkebiskop av Sens, og prelat for Mission de France o Pontigny.

Liv og virke
------------

### Prtest

Den 24. september 1985 mottok Hervé Giraud ordinasjonssakramentet for Viviers bispedømme av biskopen av Viviers, Jean Hermil.

### Hjelpebiskop i Lyon

Den 15. april 2003 utnevnte pave Johannes Paul II ham til [[titulærbiskop av *Silli* og utnevnte ham til hjelpebiskop i Lyon. Erkebiskopen av Lyon, Philippe Barbarin, ordinerte ham til biskop den 25. mai samme år; medkonsekratorer var biskopen av Le Mans, Jacques Faivre, og biskopen av Viviers, François Blondel.

### Koadjutorbiskop, så biskop, av Soissons

Den 13. november 2007 utnevnte pave Benedikt XVI ham til koadjutorbiskop av Soissons. 

Hervé Giraud ble biskop av Soissons den 22. februar 2008, og etterfulgte dermed Marcel Herriot, som trakk seg på grunn av sykdom.

### Erkebiskop av Sens, og prelat for *Mission de France*

```
Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Sens og prelat for Mission de France 5. mars 2015.[1] Innvielsen fant sted 19. april samme år.
```
***Cnips*** er en slekt av mellomstore glansbiller med kølleformede antenner. De fleste har en matt glans og mer eller mindre flat kroppsform. De voksne billene finner man ofte på blomster, larvene kan finnes i mange ulike habitater. Noen få arter er regnet som skadedyr.

Utseende
--------

Gjerne middelsstore, avlange og noe flate, blanke, mørke glansbiller. **Hodet** er horholdsvis stort, kjevene (mandiblene) fremstrakte og godt synlige ovenfra. Antennene er nokså korte, 10- eller 11-leddete, med en tydelig, tre-leddet kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske stort, omtrent så bredt som dekkvingene, jevnt tilsmalnet fremover. **Dekkvingene** er mer eller mindre parallellsidige, og dekker vanligvis hele bakkroppen (av og til kan det aller bakerste leddet stikke ut). De har vanligvis ikke tydelige punktrekker. **Beina** er korte og kraftige. 

**Larvene** er lange og tynne, sylindriske, litt krumme og gjerne hvite.

Levevis
-------

Billene kan ofte finnes ved sår i trær der sevje flyter ut.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien glansbiller, Nitidulidae
					- Underfamilien **sevjeglansbiller**, Cryptarchinae – glatte og blanke, avlang kroppsform
						* stammen *Cryptarchini* Thomson, 1859
							+ Slekten ***Cnips*** Philippi, 1864
								- *Cnips marginalis* Philippi, 1864
								- *Cnips marginata* Reitter, 1873
								- *Cnips picta* Philippi, 1864
								- *Cnips quadrisignata* Philippi, 1864
								- *Cnips subcaudata* (Fairmaire, 1861)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Må ikke forveksles med Johan Georg Ræder.

**Johan Georg Alexius Ræder** (født 23. april 1905 i Kristiania, død 23. mai 1981 i Oslo) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1923 og cand.jur. 1927 var han dommerfullmektig ett år, før han i 1928 ble ansatt i
Utenriksdepartementet. I tiden 1929–31 var han attasje i Paris og i 1932 sekretær ved generalkonsulatet i London.
Fra 1933 til 1940 var han tilbake i Kristiania, før han 1940–45 var handelsråd ved legasjonen i London der han møtte
diplomaten Gudrun Martius som han giftet seg med i 1940. Ræder og familien returnerte i 1945 med «Andes» sammen med
resten av legasjonen. 
Fra 1945 til 1948 var han ekspedisjonssjef ved handelspolitisk avdeling i Utenriksdepartementet.

Han var minister og sendemann til Brussel og Luxembourg 1949–51, ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementets politiske avdeling 1951–53, sendemann til Madrid 1953 (ambassadør fra 1957), utenriksråd fra 1958 til 1965, og ambassadør ved
Norges ambassade i Roma fra 1965 med ansvar for Aten og (siden 1969) også Malta. Han avsluttet sitt virke i Roma i 1973.

Johan Ræder mottok en lang rekke norske og internasjonale ordener. Blant annet overrakte Franco ham et storkors i 1958, da han hadde avsluttet sitt virke i Madrid.

Hans foreldre var major Nicolay Caspary Ræder (1870–1921) og Johanne Elisabeth Nicolaysen (1875–1940). Johan Georg Alexius giftet seg i London i 1940, med Gudrun Dorothea Martius (1908–1998). Hun var datter av dr.phil. Ancus Rudolf Martius (1875–1947) fra Berlin og konsuldatter Dorothea Robertson (1878–1948) fra Hammerfest som ble gift 1904 i Göttingen (skilt i 1913). (Dorotheas bror var konsul Charles Robertson.) Gudrun var i 1940 blitt tilsatt som sekretær II ved Norges ambassade i London og hennes søster Ingrid Martius ble også tilsatt der ved legasjonen like etter. Gudrun var den første kvinne i norsk diplomatisk tjeneste, etter at Stortinget 24. juni 1938 vedtok en lov som tillot dette. Hun utga *De uunnværlige flinke* i 1975 som omhandlet tiden i London.

Johan og Gudrun var foreldre til diplomaten Peter Nicolay Ræder (født i London i 1943).

Se også
-------

* Ræder (slekt)
* Kvinner i norsk diplomati

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johan\_Georg\_Alexius\_Ræder[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Gudrun Ræder (1975). *De uunnværlige flinke*. Gyldendal.  [181 sider]
4. ↑  «Ræder, Johan Georg Alexius». Hvem er hvem (1948).
5. ↑  «Ræder, Johan Georg Alexius». Hvem er hvem (1973).
6. ↑  «Dorothea Robertson». Brynjulf Langballe (slektsdatabase).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Alain Claude Bilie By Nze** (født 16. september 1967) er en gabonsk politiker som har vært Gabons statsminister siden 9. januar 2023. Han var tidligere statsråd og fra oktober 2022 også visestatsminister.

Biografi
--------

By Nze er født 16. september 1967 i Makokou, provinshovedstaden i Ogooué-Ivindo-provinsen i Gabon. Han studerte litteratur ved Omar Bongo University i Libreville, Gabons hovedstad.

I 2006 ble han utnevnt til kommunikasjonsminister, og han ble også valgt inn i nasjonalforsamlingen. Fra 2007 ble han visesamferdselsminister. Fra mars 2012 var han rådgiver for presidenten og talsperson for regjeringen.

By Nze ble kommunikasjonsminister for andre gang i 2015 og ble samtidig statssekretær. Fra 2016 fikk han ansvar for digital økonomi og kunst og kultur. I 2018 ble han på nytt oppnevnt til statssekretær og til sportsminister.

I juli 2020 ble han gjenoppnevnt til statssekretær og ble også minister for energi og vannforsyning. Etter en ommøblering i regjeringen i mars 2022 ble han også regjeringens talsperson, og fra oktober 2022 var han visestatsminister i regjeringen til Rose Christiane Ossouka Raponda.

Den 9. januar 2023 ble Raponda utnevnt til visepresident i Gabon av president Ali Bongo Ondimba. Ondimba utnevnte samtidig By Nze til ny statsminister.

Referanser
----------

1. ↑  «Gabon names first female vice president and new prime minister». Al Jazeera. 10. januar 2023.
2. ↑  «Gabon : Alain-Claude Bilie-By-Nze nommé Premier ministre» **(fransk)**. www.aa.com.tr. 10. januar 2023.
3. 1 2 3  «Biographie Alain-Claude BILIE-BY-NZE» **(fransk)**. energie.gouv.ga. 10. januar 2023.
På Øresundsbroen anvender man variable skilter til fartsgrenser og kan dessuten tenne et skilt mere for å advare om f.eks. kødannelse
Et **intelligent transportsystem** (**ITS**) omfatter systemer og tjenester som kan medvirke til en mere effektiv trafikkavvikling, øket trafikksikkerhet og tilrettelegging for framtidens transportsystem.

ITS i infrastrukturen
---------------------

ITS kan benyttes til å registrere og formidle den aktuelle trafikksituasjonen. Dette dekker innsamling av informasjon om den aktuelle trafikkavvikling. Denne informasjonen kan formidles videre via tavler på veien, trafikkradio og internettet, så trafikantene kan optimere reiseplaner og rutevalg. Denne informasjonen behøver ikke være begrenset til allerede observert trafikk, men kan også være om forventede kødannelser og andre hendendelser som påvirker trafikken.

Tavlene behøver ikke kun benyttes til å informere, men kan benyttes til å justere fartsgrenser, begrense mengden av trafikk fra ramper (rampedosering) og inndragelse av nødspor.

Styring av lyssignaler, så det etableres «grønne bølger», er også basert på ITS.

ITS benyttes også til å lage såkalte «vendbare vognbaner», hvor køreretningen i noen baner skifter avhengig av behovet.

ITS i kjøretøyet
----------------

Mange biler er i dag bygget med intelligente systemer som hjelper føreren, for eksempel ABS, ESP, avstandssensorer og vognbaneskiftalarm. Hertil kommer systemer som overvåker kjørselen, som for eksempel intelligent fartstilpasning (ISA) og sorte bokser.

Ruteveiledningsystemer, som baserer seg på GPS, er også ITS. Disse systemene kan lages så de tar høyde for de aktuelle trafikksituasjonene. Dessuten kan systemene i de enkelte kjørertøyer utveksle informasjon om trafikken.

ITS til oppkrevning av veiavgifter m.v.
---------------------------------------

ITS kan benyttes til oppkrevning av veiavgift. I Danmark benyttes veiavgifter på Storebæltsbroen og Øresundsbroen.

ITS er også brukt til road pricing, hvor avgiften kan avhenge av tidspunkt, sted og kjøretøystype. Bompenger kjennes fra London, hvor veinettet oppdeles i forskjellige betalingssoner.

Se også
-------

* Small Aircraft Transportation System til styring av mindre luftfartøyer (Moller Skycar, fly...)
* Interesseorganisasjonen ITS Norway
* Konferansen Smarte Veger & Samferdsel

Referanser
----------

1. ↑  Statens vegvesen (2018). *ITS-strategi for Statens vegvesen 2018-2023*. : Statens vegvesen.
2. ↑  Media, Teknisk Ukeblad (14. august 2018). «Veien som kan endre veibransjen». *Veier24.no* **(norsk)**. Besøkt 11. februar 2021.
3. ↑  Event, T. U. «Smarte veger & samferdsel». *Smarte veger & samferdsel*. Besøkt 11. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Intelligente TransportSystem i Statens Vegvesen
* Interesseorganisasjonen for ITS i Norge ITS Norway
* SINTEF sin ITSportal sintef.no/prosjekter/2017/its-tjenester

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Honoria «Kei» Sofie Dietrichson** (1863–1934) var en norsk lege, en av de første kvinnelige.

Hun var faktisk født i Roma i Italia der faren og moren tilbrakte noen år etter å ha giftet seg i 1862. Honoria var nemlig eneste datter av kunsthistorikeren Lorentz Dietrichson (1834–1917) av Dietrichson (slekt), og kunstmalerinnen Johanne Mathilde Dietrichson (1837–1921), forøvrig datter av Honoratus Bonnevie.

Hun studerte medisin ved Københavns Universitet fra 1889 til hun fikk sin cand.med. i 1895. Fra 1898 hadde hun praksis i Kristiania og virket som lærer ved skoler og andre institusjoner i byen. I løpet av sitt virke utga hun en lærebok.

Dessverre mistet hun hørselen og døde av kreft. Hun var partner med læreren Wilhelmine «Mimi» Hjortdahl Olsen (1871–1941).

Utgivelser
----------

* *Oversigt over det menneskelige legemes bygning*, 1924

Referanser
----------

1. ↑  Mathilde Dietrichson i Norsk Biografisk Leksikon.
2. ↑  Kvindelige Akademikere 1875–1925, en fortegnelse over kvinner med utdanning fra Københavns Universitet.
3. ↑  "Den nye kvinnen" - en samfunnstrussel? fra kvinnehistorie.no.