recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jevnaker kirke
**Jevnaker prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hadeland og Land prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Jevnaker kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Jevnaker kirke.

Jevnaker prestegjeld og dets sogn er nå en del av Jevnaker kirkelige fellesråd underlagt Hadeland og Land prosti.

Historikk
---------

*Jafnakr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Jevnaker prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Jævnager prestegjeld dannet grunnlaget for Jævnager formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 29. mars 1906 ble Jevnaker prestegjeld delt ved at Lunner annekssokn ble skilt fra og opprettet som Lunner prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1906.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Jevnaker
* Randsfjord kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 141.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 46.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**DS «Glommen»** er et dampskip bygget i 1874 og levert av Nylands Mek. Verksted som byggenummer 28 til Christiania Tømmerdirektion. Den ble tatt ut av drift i 1948 og lå siden fortøyd mellom to påler ute i elva utenfor Lund i flere år. Sju år senere ble båten hogd opp på Stasjonsstranda.

Høykonjunkturen i trelastbransjen i den andre halvdel av 1800-tallet ledet til større mengder av fløtingstømmer i Glommavassdraget. På de store sjøene i vassdraget ble det satt inn store hjuldampere med skovlehjul som fremdrift. 

Innsjøen Øyeren med de lange avstander mellom Fetsund og Mørkfoss fikk den første dampbåten DS «Kong Hakon» i 1849. Et økende behov for kapasitet førte til en ny båt, DS «Øieren» i 1862 og deretter den tredje og siste hjuldamperen, DS «Glommen» i november 1874.

Som de andre hjuldamperne på Øyeren ble den også tatt i bruk som passasjerbåt med kapasitet for godstransport. Båten ble hugget i 1955.

Teknisk informasjon
-------------------

* Byggeår: 1874
* Bygget av: Nylands Mek. Verksted (byggenr. 28)
* Bruttotonn: 180 t
* Lengde: 96,5 fot
* Bredde: 17,5 fot
* Dybde: 7,8 fot
* Motorkraft; 100 hestekrefter

Litteratur
----------

* *Fløting gjennom århundrer*, Øivind Vestholm 1998. ISBN 82-90660-19-7
* *Dampskipet Strømmen og livet på Øyeren*, Vidar Holstad, Geir Kaasa, Håkon Tysdal (red.), 2006. ISBN 82-995441-9-x




1. 1 2  .
**Ann Iren Buan** født 1984 er en norsk billedkunstner. Hun er utdannet ved Oslo Kunstfagskole, har bachelorgrad fra henholdsvis Kungliga Kunsthögskolen i Stockholm og China Academy of Art i Hanzhou Kina, og har mastergrad fra Kunsthøyskolen i Oslo.

Utstillinger (utvalg)
---------------------

Buan har hatt separatutstillinger i blant annet Tegnerforbundet i 2010 og i 2015 i henholdsvis Galleri F15,
Kunstmuseet Nord-Trøndelag og i Kunstnerforbundet, Oslo.

Hun hadde fra 2012 til 2013 gjesteopphold ved Skandinavisk forenings kunstnerhus Circolo Scandinavo, Roma.

Referanser
----------

1. ↑   DACS register, DACS ID (tidligere) 8d9ee596-48e5-e711-8b59-000c29e811b2[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   kunstnerforbundet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   oppført som Norwegian, DACS ID (tidligere) 8d9ee596-48e5-e711-8b59-000c29e811b2, besøkt 4. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «Kunstnerforbundet». *Kunstnerforbundet* **(engelsk)**. Besøkt 16. juli 2023.
5. ↑  «ANN IREN BUAN». *Skandinavisk Forenings Kunstnerhus i Roma* **(engelsk)**. Besøkt 16. juli 2023.
**DS «Mørkfos»** er slepebåt bygget i 1912 som byggenummer 17 ved tidligere Glommen Mekaniske verksted AS i Fredrikstad. Navnet er etter Mørkfoss, Øyerens utløp. Båten var i tjeneste på Øyeren til 1985, først for Fredrikstads Tømmerdireksjon frem til 1936. Da ble hun overtatt av Glommens fellesfløterforening og flyttet til Øyeren. Dampkjelen ble i 1939 bygget om til oljefyring. Slik gikk hun med damp frem til 1953 og hadde et mannskap på 7; skipper, to i maskinen, tre på dekk og kokke. Dampmaskinen ble i 1953 byttet ut med en 3-sylindret Wickmann diesel og navnet ble derfor endret til MB «Mørkfos». En MWM dieselmaskin ble satt inn 1966 – det er den maskinen som er i drift i dag. «Mørkfos» gikk som slepebåt og slepte tømmersopper fra Fetsund Lenser, der tømmeret var buntet (soppet), over Øyeren til Sandstangen. Her ble soppene løsnet og tømmeret fortsatte i tømmerrenner forbi Solbergfoss kraftverk, Kykkelsrud Fossumfoss kraftverk, Kykkelsrud kraftverk og Vamma kraftverk ned til det ble samlet og soppet på ny ved Glennetangen lense. «Mørkfos» var i drift frem til fløtingen i Glommavassdraget opphørte i 1985.

«Mørkfos» ble liggende uvirksom ved Fetsund lenser og forfalt. I 1994 ble det startet en venneforening som har gjort et iherdig arbeid med restaurering, så grundig at den i 2004 fikk Kulturvernprisen av Fortidsminneforeningen avd. Oslo/Akershus.

Spesifikasjoner
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Maskin: | 8-sylinder MWM diesel |
| Sylindervolum: | 22,6l |
| Ytelse: | 316 HK |

Kilder
------

* Fet Menighetsblad nr 2 – mars 2007
* MB «Mørkfos»' nettside.[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) «MB «Mørkfos»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
NBDS' ferge «Smørbukk» underveis til Oslo
**A/S Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap** (NBDS) var et rederi som i hovedsak trafikkerte strekningen Nesoddtangen–Aker Brygge. NBDS var fra 2008 eid 51 % av Fosen Trafikklag, 38 % av Nesodden kommune og for øvrig av enkeltpersoner og velforeninger. Selskapet hadde vel 50 ansatte, hvorav 45 bemannet skipene. Administrerende direktør var i 2009 Olav Brein

NBDS eide i 2009 seks båter, fire konvensjonelle og to hurtigbåter bygd i 1990 og 1999. Disse var MF «Bamse Brakar», MF «Smørbukk», MF «Huldra», MF «Dronningen», MS «Prinsen» og MS «Prinsessen».

I tillegg til strekningen Nesoddtangen–Aker Brygge trafikkerte selskapet også strekningen Nesoddtangen–Lysaker samt at de også trafikkerte en rushtidsrute fra Slemmestad og Vollen i Asker til Aker Brygge. I sommersesongen trafikkerte selskapet også ruten Oslo–Drøbak med anløp på flere av øyene i Indre Oslofjord samt Nesoddens vestside. Selskapet fraktet omkring 2,7 millioner passasjerer årlig. Passasjerantallet var 160 ganger større enn Nesodden kommunes innbyggertall.

Etter anbudsutsettelse i 2007 ble trafikken fra 1. juli 2009 overtatt av Tide Sjø. MF «Smørbukk» og MF «Huldra» ble overtatt av det Tide Sjø, det samme ble MS «Prinsen», men den ble solgt til utlandet sommeren 2009.[] MS «Prinsessen» ble solgt til Bergen-Nordhordland Rutelag (BNR) i Bergen i april 2010.[]

Referanser
----------

1. 1 2  Gaute J. Gaarder (23. juni 2010). «Kan bli charterbåt». Akershus Amtstidende. Besøkt 20. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Selskapets nettsider
* Oversiktsside over fergene som har gått til Nesodden

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Notodden kirke
**Notodden prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Notodden kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Notodden kirke.

Notodden prestegjeld og dets sogn er nå en del av Notodden kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

Notodden sogn ble utskilt fra Heddal prestegjeld og opprettet som eget prestegjeld ved kgl. res. 19.12.1913.

Ved avviklingen bestod Notodden prestegjeld av menigheten i Notodden.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark
2. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Norrønafly Propeller & Parts**, oftest kjent som **Norrønafly**, er et norsk flyselskap som har sin base i Oslo. Norrønafly ble stiftet av Odvar Korsvold 1. oktober 1953 med hangar, verksted og kontor i den delen av Fornebu som kalles «Dumpa».

Virksomheten de første årene var fotoflyvning, rundflyging og alle former for fraktflyging.

Selskapet utfører service og vedlikehold på egne og andres fly og var agent og importør for Piper Aircraft og Cessna.

I 1958 anskaffet Norrønafly en Convair 240 som ble registret som LN-LAU og, i samarbeidet med Erik Myhre Reisebyrå, startet selskapet med charterflyvninger av pakketurister til Mallorca. Det ble med denne ene sesongen. Korsvold innså at Norrønafly ikke hadde økonomiske muskler til å konkurrere med de store aktørene. Han fortsatte å satse på markedet han kjente best og i 1969 kjøpte han Åstorp gård i Rakkestad, hvor det ble anlagt hangar og flystripe, (Rakkestad flyplass, Aastorp) der og flyttet deler av virksomheten dit.

Eksterne lenker
---------------

* Norrønaflys nettsted
* Flight Archive – Airlines of the World

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Bilfergen mellom Sandefjord i Vestfold og Strömstad i Nord-Båhuslen (Sverige) går to ganger om dagen i hver retning og tar 2½ timer. Rederiet som drifter ruten er Color Line. Fjord Line hadde også tidligere en ferge på strekningen fra 20. juni 2014 til 24. oktober 2023. Ingen veinummer følger linjen. Da fergen er mellom Norge som ikke er medlem av EU, og Sverige, er det skattefritt salg om bord.

Havner
------

Strømstad havn ligger like sør for sentrum, ca 200 meter fra jernbanestasjonen. Havnen i Sandefjord ligger også nær sentrum, bare en kilometer fra togstasjonen. Hvis du kjører med bil, finner du havnen i begge byene ved å følge skiltet med et fergesymbol.

Fartøyer
--------

Fartøyene heter MS «Color Viking», MS «Color Hybrid» (begge Color Line) og MS «Oslofjord» (Fjord Line). MS Color Viking tar 1720 passasjerer og 340 biler og er 9 149 BRT. MS Color Hybrid tar 2010 passasjerer og 500 personbiler og 160 meter lang. MS Oslofjord tar 1800 passasjerer og er på 16 794 BRT.

Eksterne lenker
---------------

* Sandefjord–Strømstad med ColorLine
* Sandefjord–Strømstad med Fjordline
Thailandbukta
**Thailandbukta** (også kalt **Siambukta**) er den nordvestlige delen av Sør-Kina-havet (i Stillehavet). Den er omgitt av Malaysia, Thailand, Kambodsja og Vietnam.

Avgrensning
-----------

Den nordlige delen av bukten er Bangkokbukten ved munningen av Chao Phraya-elven, nær Bangkok. Bukten dekker omkring 320 000 km². Det er vanlig å definere den med en linje over havet fra Bai Bung-neset i det sørligste Vietnam (sørvest for Mekongflodens utløp) til den malaysiske byen Kota Bahru på Malakkahalvøya.

Beskrivelse
-----------

Thailandbukta er relativt grunn, med en gjennomsnittlig dybde på 45 meter og maksimal dybde på bare 80 meter. Dermed blir vanngjennomstrømning og -utveksling langsom, og den sterke tilførsel av ferskvann fra mange store elver fører til lav saltholdighet (3,05-3,25%) og til høy sedimentering. Bare ved større dybde flyter vann med større saltholdighet (3,4%) videre inn i Sør-Kina-havet. De viktigste elvene som munner ut i Siambukta er Chao Phraya (og med den også den store sideelven Ta Chin) og Meklong-elven ved Bangkokbukten, og Tapi-elven i Bandonbukten i sørvest.

Næringsliv, turisme
-------------------

Bukten har mye fisk og skalldyr. Bukten har også oljefelter og i noen mindre grad naturgass.

Thailandbukta har mange korallrev, og med dem følger dykkerturisme. Blant de mest populære turistmålene i eller ved Thailandbukta er Ko Samui i Surat Thani-provinsen, og Ko Tao – begge er øyer i Thailand.

Grensetvister
-------------

Det er en rekke latente territoriale tvistemål mellom Malaysia, Thailand, Kambodsja og Vietnam om grensedragningen mellom landene. Malaysia og Thailand har valgt å utvikle i fellesskap de omstridte områdene, som har øyene Ko Kra og Ko Losin. En gammel tvist mellom Kambodsja og Vietnam vedrører i hovedsak øya Phú Quốc (eller Koh Tral på khmer), som ligger tett opp mot den kambodsjanske kysten. Kambodsja krever også en kontinentalsokkel på 48.000 km².

Referanser
----------

1. ↑  John Robert Victor Prescott: *Boundaries and frontiers*
2. ↑  Paul Ganster & David E. Lorey: *Borders and border politics in a globalizing world.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Fluberg kirke
**Søndre Land prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hadeland og Land prosti i Hamar bispedømme. Det omfattet Søndre Land kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Fluberg kirke.

Søndre Land prestegjeld og dets sogn er nå en del av Søndre Land kirkelige fellesråd underlagt Hadeland og Land prosti.

Historikk
---------

Land prestegjeld var ett prestegjeld inntil 1866. Ved kgl. res. 25.1.1866 med virkning fra 1.5.1866 ble det delt i Nordre og Søndre Land prestegjeld. Søndre Land skulle således bestå av Fluberg sogn og Hov annekssogn.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Søndre Land med Enger kapell
* Fluberg med Landåsbygda kapell
* Skute

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
2. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Østsinni kirke
**Nordre Land prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hadeland og Land prosti i Hamar bispedømme. Det omfattet Nordre Land kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Østsinni kirke.

Historikk
---------

Land prestegjeld var ett prestegjeld inntil 1866. Ved kgl. res. 25.1.1866 med virkning fra 1.5.1866 ble det delt i Nordre og Søndre Land prestegjeld. Nordre Land skulle således bestå av Østsinni hovedsogn, Nordsinni og Torpa annekssokn.

Inndeling pr. 1.1.1992: Nordre Land eller Østsinni med Vølstad kirke, Nordsinni med Haugner kirke, og Torpa, Kinn og Lunde kirker.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Nordre Land prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nordre Land kirkelige fellesråd underlagt Hadeland og Land prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
2. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Flinders Island** er ei øy i Bass-stredet mellom Tasmania og det australske fastlandet. Den ligger 20 kilometer fra Cape Portland som er det nordøstlige punktet på Tasmania. Den er den største øya i Furneaux-gruppen.

Historie
--------

Flinders Island ble bosatt for minst 35 000 år siden da Bass-stredet var tørrlagt. Befolkningen forsvant for 4500 år siden da El Nino klimaforandringer forandret næringsgrunnlaget.

Deler av Furneaux øygruppen ble først kartlagt i 1773 av den britiske oppdageren Tobias Furneaux som var kaptein på HMS «Adventure» en av støtteskipene på James Cooks andre ekspedisjon. I 1798 ble øygruppen helt kartlagt av oppdageren Matthew Flinders han gjennomførte senere enn omseiling av Tasmania og beviste at Tasmania var en øy og ikke tilknyttet det australske fastlandet.

De første europeiske bosetterne på øyene var selfangere sendt på 1700-tallet. Selbestanden gikk fort ned og det siste fangstløyvet er fra 1828. 

Fra 1830 ble de siste tasmanske aboriginene sendt i eksil til Flinders Island. Det var antatt at de 160 gjenlevende ville være trygge mot europeisk bosetning der. I 1847, etter en konflikt med kommandanten Henry Jeanneret ble de gjenværende 47 aboriginene flyttet til Oyster Cove, en tidligere straffangeleir 56 kilometer sør for Hobart.

Geografi
--------

Øya er del av delstaten Tasmania og lokalstyret Municipality of Flinders Island sammen med omliggende øyer med liten bosetning. I 2005 hadde øya 897 innbyggere. Den største bosetningen er Whitemark der øyas hovedflyplass ligger. 

Øya er rundt 62 kilometer fra nord til sør og 37 kilometer fra øst til vest. Mount Strzelecki sørvest på øya er det høyeste punktet med 756 moh. Øya har et rikt dyreliv og deler av øya er nasjonalpark.

Transport
---------

Øya har flyvninger til Essendon lufthavn ved Melbourne og Launceston lufthavn ved Launceston på Tasmania. Det går også ferger fra Bridport på Tasmania og Port Welshpool på fastlandet.

Referanser
----------

1. ↑  Hiscock, Peter, 'Archaeology of Ancient Australia', London og New York, Routledge, 2008, ss.140-141

Eksterne lenker
---------------

* (en) Flinders Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Maria-øya på kart over Tasmania.
Strandområde på Maria-øya
Vombater er en del av Maria-øyas fauna
**Maria-øya** er en øy utenfor østkysten av Tasmania i Australia. Hele øya er del av Maria Island nasjonalpark. Øya er rundt 20 kilometer bred fra nord til sør og 13 kilometer fra øst til vest og har et samlet areal på 115,5 km². Sundet (Mercury Passage) mellom øya og det tasmanske fastlandet er rundt 4 kilometer bredt på det smaleste. 

Øya ble utforsket av den nederlandske oppdageren Abel Tasman i 1642 og har navnet sitt fra Maria van Diemen, konen til Anthony van Diemen som var guvernør for Nederlandsk India.

På 1800-tallet var det flere straffange-kolonier på øya. Blant fangene som ble sendt til øya var William Smith O'Brien som tok del i Ung-ire opprører i 1848.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Stein Dag Jensen** (født 8. juni 1945 i Oslo) er en norsk journalist med musikk og kultur som hovedfelt. Han jobbet i en årrekke for *Dagbladet*, der han i 1975 ble den første norske journalisten som fikk et intervju med Bruce Springsteen. Senere startet han i NRK Radio, der han har ledet en rekke ulike programposter som *Eviggrønt*, *Musikkrevyen* og *Musikknytt*. Jensen regnes som en av Norges fremste Beatles-eksperter og har ved flere anledninger møtt Ringo Starr, George Harrison og manager Brian Epstein.

Karriere
--------

Som tenåring hadde Jensen en stor interesse for pop- og rockmusikk, og i 1962 begynte han å kommentere Radio Luxembourgs Top 20 for *Dagbladet*. Dette var blant de første artiklene om popmusikk i avisen, og Jensen ble etter hvert Dagbladets første musikkjournalist – samtidig mens han gikk på gymnaset. Særlig fulgte han The Beatles tett, og i 1960-årene brukte plateselskapene ham som konsulent, blant annet for å velge ut singlene på Beatles-albumene etter hvert som de kom ut.

Etter å ha fullført gymnaset på Grefsen i Oslo i 1965, begynte han med studier etter anbefaling fra Dagbladet-redaktør Roald Storsletten. Jensen tok mellomfag ved Universitetet i Oslo i sosiologi, statsvitenskap og historie. Samtidig tok han jevnlig kvelds- og helgevakter i ulike avdelinger i Dagbladet. 

I 1983 begynte Jensen i NRK Dagsnytt, der han blant annet var med på å starte *Dagsnytt Atten*. I 1990 gikk han over i Radiosporten der han blant annet var med på å dekke OL på Lillehammer i 1994. Siden begynte han i NRK Radios musikkredaksjon der han har hatt ansvaret for programposter som *Eviggrønt*, *Musikkrevyen* og *Musikknytt*. og også Popquiz på 90-tallet (som var en del av utslagsrundene til TV-serien Pick-Up (TV-program 1997), en quiz om popmusikk. 

Jensen har også jobbet opp mot Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest, og han har kommentert den internasjonale finalen fem ganger på NRK P1 i perioden 1995–2001.

Annet
-----

Jensen er en ivrig akvarie-entusiast og har vært medlem av Oslo Akvarieklubb siden 1961.

Referanser
----------

1. ↑  «Dagbladets eAvis – fødselsdager». *www.dagbladet.no* **(norsk)**. Dagbladet. 8. juni 2005. s. 18. Besøkt 23. august 2017.
2. ↑  «Dagbladets eAvis»Betalt abonnement kreves. *www.dagbladet.no* **(norsk)**. Dagbladet. 15. november 2005. Besøkt 23. august 2017.
3. 1 2 3 4 5  NRK (11. mai 2001). «Grand Prix i radioen». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 23. august 2017.
4. ↑  NRK (10. januar 2001). «Beatles for alle penga». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 23. august 2017.
5. ↑  «NRK Radio – Eviggrønt». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 23. august 2017.
6. ↑  «Hjemme hos Stein Dag Jensen». *www.akvarieklubb.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. januar 2017. Besøkt 23. august 2017.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Phillip Island
**Phillip Island** er en øy i Victoria i Australia. Den ligger rundt 140 kilometer sørøst for Melbourne og er administrativt del av lokalstyret Bass Coast Shire. Den er oppkalt etter den første Guvernør av New South Wales Arthur Phillip. Øya er 26 km lang og 9 km bred med et samlet areal på rundt 100 kvadratkilometer.

En 640 meter lang betongbru forbinder byen Newhaven på øya med San Remo på fastlandet. Det største tettstedet på øya er Cowes. Øya har 7071 fastboende (2001). I sommerhalvåret vokser innbyggertallet til 40 000. 60% av øya benyttes til saue og dyrehold. 

Hovedattraksjonen på øya har vært pingvin-parken Penguin Parade og Phillip Island Nature Park.

Phillip Island Grand Prix Circuit.
Phillip Island har en spesiell plass i australsk motorsport. Stedet var arrangør av det første Australian Grand Prix i 1928 og Phillip Island Grand Prix Circuit åpnet i 1956.

Se også
-------

* French Island
* Churchill Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Bruflat kirke
**Etnedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Valdres prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Etnedal kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Bruflat kirke.

Etnedal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Etnedal kirkelige fellesråd underlagt Valdres prosti.

Historikk
---------

*Etnardalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Ved kgl. res. 21.12.1893 med virkning fra 1.1.1894 ble Bruflat sogn i Sør-Aurdal prestegjeld og Nord-Etnedal sogn i Nord-Aurdal prestegjeld slått sammen til det nyopprettede *Etnedal prestegjeld*. Fra samme dato ble Etnedal herred opprettet med samme geografiske utstrekning som prestegjeldet.

Inndeling pr. 1.1.1992: Etnedal eller Bruflat og Nord-Etnedal.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 242.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 48.
3. ↑  Hvattum, Harald (1993). *Etnedal kommune 1894-1994*. Kommunen. s. 23. ISBN 8299200954.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Kopåsbatteriet** er et nedlagt kanonbatteri under Oscarsborg festning. Det er lokalisert på høydedraget Kopås i Drøbak. Batteriet ble opprinnelig bygget i årene 1898–1900 for beskytning av Drøbaksundet. Batteriet spilte en viktig rolle i forsøket på å slå tilbake den tyske invasjonen via Oslofjorden den 9. april 1940. I 1974 ble batteriet tatt ut av mobiliseringsoppsetningene. I dag er det vernet.

Det opprinnelige batteriet bestod av tre 15 cm Armstrongkanoner, som hadde standplasser der hvor de tre øverste plassene i batteriet finnes i dag. Disse kanonene ble bemannet klokken 0007 natten til 9. april og deltok i beskytningen av «Blücher» og «Lützow» med ca. 22-23 skudd. Kanonene ble beholdt av tyskerne fram til 1944, da de ble sendt ut av landet. Tyskerne sprengte ut en fjerde standplass, men de fire erstatningskanonene var ennå ikke levert da krigen sluttet.

Først i 1952 ble Kopåsbatteriet igjen utstyrt med skyts. Denne gangen med fire 10,5 cm SKC/32 L-kanoner, som ble flyttet fra Blåmannen luftvernbatteri i Bergen. To av kanonene ble montert i MPLC/30 kasematt, de to øvrige i brønner. De to brønnmonterte kanonene ble fjernet fra anlegget i 1998, mens de to øvrige fortsatt er montert.

I tillegg til de fire standplassene, består anlegget av blant annet ammunisjons- og dekningsrom, samt skjoldoverdekt, «provisorisk» kommandoplass fra 1915.

Kilder
------

Verneplan Oscarsborg festning - 1001 - Kopås-batteriet Forsvarsbygg nasjonale festningsverk

Portal: Andre verdenskrig
Teqball
**Teqball** er en ballsport som spilles på et buet bord, som kombinerer elementer av fotball og bordtennis. Spillerne sender en ball frem og tilbake, hvor det er tillatt å bruke alle kroppsdeler unntatt armer eller hender. Teqball kan spilles som single (én mot én) eller double (to mot to). Bordet kan også modifiseres slik at man kan spille alene. Sporten representeres internasjonalt av International Federation of Teqball (FITEQ). Flere fotballstjerner, blant dem Neymar, Ronaldinho og Lionel Messi er ambassadører for sporten, som sikter etter å bli en OL-gren så tidlig som 2028. Sporten er allerede en del av Asian Beach Games 2021 og European Games 2023.
I august 2018 ble FITEQ offisielt anerkjent av den Olympiske Asiatiske Komité (OCA), som gjorde Teqball til den raskeste anerkjente sporten i verden på tidspunktet. I november 2020 ble FITEQ tildelt fullt medlemskap i Global Association of International Sports Federations (GAISF).

Regler
------

Teqballbane sett fra oven
### Oppsummert

* Teqball kan spilles med baller som benyttes i fotball, med størrelse 5 som offisiell og anbefalt størrelse.
* Teqball kan spilles med to spillere (singles game), eller med fire spillere (doubles game).
* En teqball kamp består av best-av-tre sett.
* Hvert sett spilles inntil en spiller/et lag når 12 poeng.
* Hver spiller/hvert lag har to forsøk på å fullføre en vellykket serv.
* Spillerne/lagene bytter på hvem som server for hvert 4. poeng.
* Det er forbudt å berøre ballen med samme kroppsdel to ganger etter hverandre.
* Det er forbudt å returnere ballen med samme kroppsdel to ganger etter hverandre.
* Hver spiller/hvert lag kan returnere ballen med maks 3 berøringer av en hvilken som helst kroppsdel unntatt hender og armer.
* I dobbeltspill kan laget maks berøre ballen 3 ganger, men lagspillerne må spille ballen til hverandre minst en gang.
* Når man spiller så skal hverken bordet eller motstanderen berøres.
* I tilfeller av edgeball så skal spillet repeteres.

### Banen

I offisielle konkurranser skal banen være minimum 12 meter bred, 16 meter lang og 7 meter høy, der bordet er plassert i midten. Banen er rektangulær, markert med et gjerde som er mellom 0,5m og 1,5m i høyde. 

### Bordet

Bordet er 3 meter langt, 1,7 meter bredt og 0,76 meter høyt.

### Ballen

Vanlig fotball i størrelse 5 er offisiell og anbefalt. Trykket i ballen skal derimot være noe lavere enn i en vanlig fotball (mellom 0.3 og 0.5 atmosfære, eller 4.41 og 7.35 psi).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Teqball – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Stokke kirke
**Stokke prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Tønsberg domprosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Stokke kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Stokke kirke.

Historikk
---------

*Stokkar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Stokke prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Stokke prestegjeld dannet grunnlaget for Stokke formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Inndeling 1992: Stokke, Skjee og Arnadal.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Stokke prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sandefjord kirkelige fellesråd underlagt Sandefjord prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 179.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Utsikt over Hakadal fra Rundkollen. Varingskollen ligger til høyre i bildet.
**Hakadal** (kalles *Hakadalen*) er et sogn i Nittedal i Akershus, med Hakadal kirke som soknekirke. Sognet grenser i sør til Nittedal sogn, i øst til Gjerdrum sogn i Gjerdrum og Holter i Nannestad, i nord til Nannestad sogn i Nannestad og Harestua sogn i Lunner og i vest til Vestre Aker sogn i Oslo.

Etymologi
---------

Navnet Hakadal kommer ifølge Harald Hårfagres saga fra en mann som het Hake. Han var sønn til en norsk småkonge, og skal ha falt i kamp mot Harald i dalen som senere skulle til å bære navnet hans. Om dette er riktig eller ikke er vanskelig å vite, men Oluf Rygh er enig i at dalen nok er oppkalt etter en som het Hake (Haki). Navnet ble tidligere blant annet skrevet *Hakedal*.

Tettsteder og innbyggertall
---------------------------

Hakadal har (ifølge SSB 2008) tettstedene Åneby (1 354 innbyggere), Grønvoll (1 519 innbyggere) og Løvstad (1 572 innbyggere).

Jernbane
--------

Åneby stasjon, Varingskollen holdeplass og Hakadal stasjon er alle stoppesteder på Gjøvikbanen.

Verneverdig bebyggelse
----------------------

På vestsida av dalen, nord i Hakadal, finner vi Hakadals verk, med mange av husene etter Norges eldste jernverk. Driften der startet ca. 1550.

Idrett og friluftsliv
---------------------

Varingskollen har et av Oslo-områdets største alpinanlegg, med fem nedfarter og tre heiser. Største høydeforskjell er 315 meter.

Nord i Hakadal ligger garden Ås med golfbane (Hakadal golfklubb). Dette er en 18-hulls bane åpnet i 2004. Ås er òg et populært utfartssted vinterstid, hvor man kan kjøre til Hakkim og gå skiturer i Romeriksåsene. Det er også mange som bruker Hakadal som startpunkt for løyper gjennom Nordmarka; fra Hakadal stasjon er det ca. 18 km til Kikutstua.

Skoler
------

I Hakadal ligger Hakadal ungdomsskole (HUS), og Elvetangen skole, samt de nedlagte Krikeby barneskole og Hagen barneskole.

Næringsliv
----------

På Åneby finnes[*når?*] en gullsmedforretning/optiker, et apotek, veterinær, legekontor, 2 frisører, en matvareforretning, kafe og et gatekjøkken.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell 1 Tettsteder. Folkemengde og areal, etter kommune. 1. januar 2008». *web.archive.org*. 22. august 2008. Archived from the original on 22. august 2008. Besøkt 30. oktober 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Hakadal Verk - Norges eldste jernverk fra ca 1550». *web.archive.org*. 27. september 2007. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 30. oktober 2021.
3. ↑  «Aas Gaard Golfpark». *Aas Gaard Golfpark*. Besøkt 30. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Making a Man*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Joseph Henabery.

Handling
--------

Den snobbete millionæren Horace Winsby blir forelsket i naboens datter Patricia Owens (spilt av Eva Novak) som nettopp har kommet tilbake til hjem-byen etter fullført skolegang. Horace skryter av rikdommen sin, og tar det for gitt at Patricia ønsker å gifte seg med ham. Men til hans overraskelse avviser hun ham, og påstår at ingen kvinne ønsker å gifte seg med ham. Horace føler seg svært fornærmet, og i raseri tvangsselger han alle eiendommer som har boliglån hos ham. Men bøndene i området slår seg sammen, og går til kontoret hans for å kreve mer tid for å betale lånene deres.

Horace blir truet på livet, og bank-sjefen hans råder ham til å forlate småbyen umiddelbart - frem til situasjonen blåser over. Han reiser til New York City, og overnatter ved et dyrt hotell. Men under oppholdet hans stjeler noen kjeltringer lommeboken hans, og han klarer derfor ikke å betale regningen ved hotellet. Han må derfor skaffe seg jobb som servitør, hvor han blir oppdaget av Patricia og faren hennes Jim under deres besøk til New York City. Patricia innser at Horace virkelig har forandret seg og blitt en annen mann, og denne gangen går hun med på å gifte seg med ham.

Skuespillere
------------

* Jack Holt som Horace Winsby
* J. P. Lockney som Jim Owens
* Eva Novak som Patricia Owens
* Bert Woodruff som Henry Cattermole
* Frank Nelson som Shorty
* Robert Dudley som Bailey

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Making a Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Making a Man* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Making a Man* på Silent Era Rediger på Wikidata
Cheezy Keys i Arendal 2010  Foto: KEN 
**Cheezy Keys** er en norsk underholdningsgruppe som ble etablert vinteren 2000.

Gruppa består av fire medlemmer; Kim Arne Hagen, Hans Petter Moen, Kjærand Moe, Morten Bergheim og Bjørnar Reime Erlandsen. Sistnevnte ble med i gruppa i 2004, etter at Mads Rogde gikk ut. Hans Petter Moen ble med etter at Bård Steine sluttet.

Cheezy Keys opptrådt på flere revyer, blant annet i Edderkoppen Revyteaters åpningsforestilling *På nett med byen* i 2003 (med blant andre Anne Marit Jacobsen, Linn Skåber, Brede Bøe og Geir Morstad), og i *Finn Fem Feil* som de spilte på Scandinavia Scene i Oslo. De ble nominert til Komiprisen 2002 som årets nykommer.

Medlemmene har bakgrunn fra musikal- og teater-miljøet i Oslo, og gjorde seg bemerket som a cappella-gruppe. Etter showdebuten i 2002 samarbeidet de med en rekke kjente artister, både som musikere og på teaterscenen.

De deltok i den norske Melodi Grand Prix-finalen tre ganger. I MGP 2005 fikk de tredjeplass i superfinalen med sangen «Feel The Beat». I MGP 2006 ble de nummer to med sangen «I Hear Music». I tillegg sto de for det komiske pauseinnslaget i Melodi Grand Prix 2003. Utgangspunktet for innslaget var at den latviske hovedstaden Riga dette året skulle være vertskap for den internasjonale EuroSong-finalen. Cheezy Keys fremførte et pausenummer som skulle henspille på latvisk kultur, men som i stedet var basert på russiske referanser. I etterkant gikk gruppen ut og beklaget om noen hadde blitt såret over innholdet i pauseinnslaget.

I 2007 spilte de hovedrollene i serien *Skrimmel Skrammel* på NRK, som hadde barn som målgruppe.

Gruppen hadde også en liten rolle i filmen Olsenbanden jr med sangen «Come back to me».

Medlemmer
---------

### Medlemmer

* Kim Arne Hagen – vokal
* Morten Bergheim – vokal
* Hans Petter Moen – vokal
* Kjærand Moe – vokal
* Bjørnar Reime Erlandsen – vokal

### Tidligere medlemmer

* Anders Kjepperud – vokal (2000–2008)
* Mads Rogde – vokal (2000–2004)
* Bård Steine – vokal

Diskografi
----------

* 2007: *Skrimmel Skrammel*

Referanser
----------

1. ↑  «Melodi Grand Prix 2003 - superfinale». 13. januar 2023. Besøkt 20. april 2023.
2. ↑  NRK (6. mars 2003). «Beklager pauseflause». *NRK*. Besøkt 1. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cheezy Keys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Cheezy Keys – Cheezy Keys.
Argleton
**Argleton** er en «fantomby» som finnes på Google Maps og Google Earth, men som ikke eksisterer i virkeligheten. Den antatte plasseringen av Argleton er like ved A59 i Aughton i West Lancashire, England, men på stedet finnes intet annet enn tomme åkre. Data fra Google brukes av andre informasjonstjenester på Internett, som dermed behandler Argleton som en ekte bosetning innenfor postkodeområde L39. Som et resultat av dette dukker Argleton også opp i lister for blant annet eiendom, ledige jobber og været, men selv om både folk, forretninger og tjenester som listes opp er ekte, er de lokalisert andre steder innenfor samme postkodeområde.

Feilen ble først oppdaget av Mike Nolan, IT-sjef ved det nærliggende Edge Hill University, som skrev om det på sin blogg i september 2008. Tidlig i 2009 gjorde Nolans kollega, Roy Bayfield, videre etterforskning, og gikk til området som vises på Google Maps for å se om det var noe spesielt ved stedet. Bayfield kommenterte hendelsen på sin blogg, og skrev at området var tilsynelatende normalt, og senere ble historien plukket opp i de lokale mediene. Innen november i 2009 hadde den ikke-eksisterende byen fått internasjonal oppmerksomhet. Per 23. desember 2009 ga et Google-søk på «Argleton» rundt 249 000 treff.

Referanser
----------

1. 1 2  Lefort, Rebecca (31. oktober 2009). «Mystery of Argleton, the 'Google' town that only exists online». *Telegraph.co.uk*. Besøkt den 6. november 2009.
2. 1 2 3  Hickman, Leo (3. november 2009). «Welcome to Argleton, the town that doesn't exist». *Guardian.co.uk*. Besøkt den 6. november 2009.
3. ↑  Ramachandran, Arjun (4. november 2009). «Argleton: the phantom town that Google created». *The Sydney Morning Herald*. Besøkt den 7. november 2009.
4. ↑  Nolan, Mike (9. september 2008). «Google Renames Village Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine.». *Web Services at Edge Hill University*. Besøkt den 6. november 2009.
5. ↑  Jaleel, Gemma (2. april 2009). «Ormskirk man Roy Bayfield visits the Bermuda Triangle of West Lancashire – Argleton in Aughton Arkivert 20. februar 2012 hos Wayback Machine.». *Ormskirk & Skelmersdale Advertiser*. Besøkt den 7. november 2009.
6. ↑  Bayfield, Roy (22. februar 2009). «Destination: Argleton! Visiting an imaginary place». *Walking Home to 50*. Besøkt den 7. november 2009.
7. ↑  Jaleel, Gemma (5. november 2009). «Advertiser leads way over mystery Google Map town Argleton Arkivert 20. februar 2012 hos Wayback Machine.». *Ormskirk & Skelmersdale Advertiser*. Besøkt den 7. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Argleton på Google Maps
**Niels Windfeldt** (født 23. desember 1735 i Jylland, død 23. juni 1810) var en danskfødt prest som var sogneprest i Kviteseid fra 1773 til 1810 og prost i Øvre Telemark prosti. Han var også sentral i utbyggingen av skolevesenet, dvs. allmueskolen, i Øvre Telemark.

Han ble født på Øllufsgaard i Jylland, der faren var forpakter på en større gård. Etter fullførte teologistudier ved Københavns Universitet i 1758 dro han til Norge, der han arbeidet som huslærer og kapellan forskjellige steder. I 1765 eller 1767 kom han til Kviteseid som personellkapellan for sogneprest Johannes Brochmann (1703–1776). Han var sogneprest i Kviteseid fra 1773 til sin død i 1810.

Legen Nils Windfeldt Thoresen, født i Kviteseid og far til Cecilie Thoresen, var oppkalt etter ham, men de var ikke i slekt. Det var tidligere vanlig å oppkalle barn etter (lokalt) prominente personer man ikke var i slekt med.

Referanser
----------

1. ↑  Bolling, Reidar (1947). *Kyrkjeliv i Christianssands stift i attande hundreåret*. Land og kirke.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
{{Infoboks lagspiller
| navn = Berat Jusufi
| bilde = Berat Jusufi.JPG
| byline = Jarle Vines (2009)
| navn2 =
| født = 1. januar 1981 (42 år)
| fødtsted =
| fødtland = [[Albania]
| død = 
| dødssted = 
| dødland = 
| kallenavn =
| posisjon = Forsvar, back, spiss
| nvklubb = Moss
| draktnummer = 44
| ungdomsår = 
| ungdomsklubb = Verdal
| klubber = Yven IF  
Sarpsborg 08  
Moss
| år = –1995  
1995–2013  
2014–
| kamper(mål) = 0–0(–)  
127 0(9)  
5 0(0)
| landslag = 
| landslagår = 
| landskamper(mål) =
| trenerår = 
| trenerklubber = 
| kloppdatert = 24. mai 2014
| lloppdatert = 
}}
**Berat Jusufi** (født 1. januar 1981) er en tidligere norsk fotballspiller som spiller for Moss Fotballklubb. Hans posisjon på banen er back. Jusufi kom til klubben fra Sarpsborg 08 i 2014.

Jusufi var med på opprykk til Tippeligaen 2011 med Sarpsborg 08, og kom på "Årets lag" i 1. divisjon i kåringen til Tips.

Jusufi ble hentet til klubben av treneren Kai Andersen, som hadde trent Yven i 1994-sesongen. Samme sesong berget Sparta såvidt plassen i 4. divisjon, med bare Skjeberg og Ørje bak seg på tabellen. Sammen opplevde Andersen og Jusufi å ta klubben fra bunnen av 4. divisjon til 1. divisjon. Da Jusufi debuterte i Tippeligaen hadde han spilt i de fem høyeste divisjonene uten å bytte klubb, og slettet da rekorden til André Flem og Lars Joachim Grimstad, som spilte i de fire øverste divisjonene med Stabæk. 

Jusufi har i sine 18 år i klubben vært med på fem opprykk, hatt et hundretall lagkamerater og overlevd tre navnebytter. Da han kom til klubben het den IL Sparta, men dette ble senere endret til FK Sparta Sarpsborg, Sarpsborg Sparta FK og til slutt Sarpsborg 08 FF.

Rundt årtusenskiftet var Sparta i en årrekke et topplag i 3. divisjon, og på denne tiden spilte Jusufi spiss og var blant klubbens toppscorere. Han gikk da på Greåker videregående skole, hvor han var klassekamerat med Jonas Andersen (poengkonge i Get-ligaen) og Vegard Larsen (programleder).

Høsten 2013 kunngjorde Jusufi at han ønsket å trappe ned, og klubben besluttet umiddelbart å frede hans draktnummer 9. Selv den siste sesongen tok Sarpsborg 08 1,38 poeng pr kamp med Jusufi på banen, et poengsnitt ingen andre spillere var i nærheten av.

Referanser
----------

1. ↑  Best og verst i Addecoligaen Arkivert 29. november 2010 hos Wayback Machine. - tipsgaming.com, 23/11-2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berat Jusufi – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Berat Jusufi – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Berat Jusufi – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Berat Jusufi – FBref Rediger på Wikidata
* Spillerprofil på sarpsborg08.no
* NIFS.no – Spillerprofil hos Norsk & Internasjonal Fotballstatistikk
* Jusufi takker for seg
***Silk Stalkings*** er en amerikansk krimserie som hadde premiere på fjernsynskanalen CBS den 7. november 1991, som en del av kanalens senkveldspakke kalt *«Crimetime After Primetime»*. Serien ble sendt i to sesonger før CBS endte *Crimetime-*eksperimentet i juni 1993, og de resterende seks sesongene av serien ble utelukkende sendt på USA Network til serienfinalen i april 1999. Den var serieskaper Stephen J. Cannells lengstevarende serien. Tittelen er et ordspill på silkestrømper.

Serien skildrer dagliglivet til to kriminalbetjenter som etterforsker seksualbaserte pasjonsdrap («*silk stalkings*») blant de styrtrike innbyggerne i Palm Beach i Florida. De fleste episodene ble filmet i San Diego i California, mens andre ble filmet i Scottsdale i Arizona.

Serien ble sendt under tittelen *Palm Beach-Duo* i Tyskland, *Les Dessous de Palm Beach* i Frankrike, *Due poliziotti a Palm Beach* i Italia og *Silke* i Norge.

DVD
---

Anchor Bay Entertainment publiserte de første fem sesongene av *Silk Stalkings* på DVD i Region 1 mellom 2004 og 2006. Per 2010[oppdater] er disse utgivelsene avviklet og utsolgt.

Den 14. oktober 2009 ble det kunngjort at Mill Creek Entertainment hadde kjøpt rettighetene til flere Stephen J. Cannell-serier, som *Silk Stalkings*. Sesong 1 ble gjenutgitt på DVD 9. mars 2010.

Den 22. oktober 2013 utga Mill Creek Entertainment sesong seks, syv og åtte sammen i én samling med tittelen: *Silk Stalkings – Seasons 6, 7 and 8: The Ryan and St. John Cases*.

Strømming
---------

Alle åtte sesonger av serien er tilgjengelige på strømmenettstedet Hulu.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Mill Creek Gets DVD Rights to 14 More Classic Stephen J. Cannell TV Programs! Arkivert 23. november 2011 hos Wayback Machine. Arkivert november 23, 2011, hos Wayback Machine
3. ↑  Silk Stalkings DVD news: Early Box Art for Silk Stalkings - Season 1 | TVShowsOnDVD.com Arkivert september 14, 2011, hos Wayback Machine
4. ↑  Lambert, David. «Silk Stalkings - Package Art Arrives for 'Seasons 6, 7 and 8: The Ryan and St. John Cases'». Arkivert fra originalen 5. juli 2014. Besøkt 2. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Silk Stalkings* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Silk Stalkings* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Silk Stalkings* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Ndola internasjonale lufthavn**  (**Simon Mwansa Kapwepwe International Airport**) (IATA: **NLA**, ICAO: **FLSK**) er en flyplass i Kobberbeltet i det nordlige Zambia, i Ndola, nær grensen til Den demokratiske republikken Kongo. Den var offisielt kalt **Ndola Airport** før den i 2011 fikk nytt navn etter Simon Kapwepwe, landets tidligere visepresident.

Flyplassen ligger om lag 272 km nord for Lusaka internasjonale lufthavn, Zambias største lufthavn, og 1 270 moh. Den har to parallelle betong-rullebaner, en på 1 219 m. og den andre på 2 514 m. Plassen betjener óg andre byer i Kopperbeltet, både innenlandske og internasjonale med både passasjerer og frakt.

Ulykker og hendelser
--------------------

Ulykker
-------

Midnatt 17. -18. september 1961 havarerte Transair Swedens DC-6B i et skogholt få mil nord for flyplassen Alle ombord, en besetning på fem, alle fra Malmö, og elleve passasjerer omkom. Ulykkesårsaken ble aldri fastlslått, og det er bltt spekulert i om flyet var blitt beskutt av opprørssoldater i Kongo, eller om det ble plassert sprengstoff om bord mens flyet stod på bakken i Léopoldville.

* Aviation Safety Networks database

Referanser
----------

1. ↑  Nautical Distance Between Lusaka Airport And Ndola Airport With Map
2. ↑  Elevation of Ndola Airport
3. 1 2  «Special Report on the Fatal Flight of the Secretary-General's Aircraft» (PDF). FN. 19. september 1961. Besøkt 11. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Accident history for NLA hos Aviation Safety Network
* Airport information for FLND hos Great Circle Mapper.
* Current weather for FLSK hos National Oceanic and Atmospheric Administration