recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**PT-76** (russisk: плавающий танк-76) er en sovjetisk lett, amfibisk stridsvogn. De første eksemplarene ble produsert i 1950.

PT-76 er eller har vært i tjeneste med Afghanistan, Angola, Benin, Cuba, Egypt, Finland, Guinea, Guinea-Bissau, India, Indonesia, Irak, Kina, Kongo, Madagaskar, Nicaragua, Nord-Korea, Laos, Polen, Vietnam, Jugoslavia og Zambia i tillegg til tidligere sovjetstater.

Historie og utvikling
---------------------

De første PT-76 ble levert like etter andre verdenskrig, mens de første produksjonskjøretøyene kom i 1950. Produksjonen fortsatte helt opp til slutten av 1960-tallet. De fleste PT-76 i sovjetisk tjeneste ble erstattet av forskjellige stridsvogner og stormpanservogner.

PT-76 har blitt brukt i kamphandlinger av Angola, av Egypt under seksdagerskrigen, av India i konfliktene med Pakistan og av Nord-Vietnam under vietnamkrigen. 

Mange av komponentene fra PT-76 ble brukt i det amfibiske pansrede personellkjøretøyet BTR-50P.

Kina produserte en forbedret PT-76 kalt Type 63, med et annet tårn med 85 mm kanon.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget. Et to-manns tårn er montert midt i kjøretøyet.

Hovedbestykningen er en DT-56T 76,2 mm kanon. Den kan eleveres fra -4° til +30°. Ammunisjonen som er tilgjengelig inkluderer AP-T, API-T, HE-FRAG, HEAT og HVAP-T. De første produksjonsmodellene hadde en annerledesd rekyldemper på munningen. Noen PT-76 ble utstyrt med en 12,7 mm DShKM mitraljøse på taket.

Motoren er en Model V-6 diesel rekkesekser dieselmotor som yter 240 hk ved 1800 omdreininger i minuttet. Den er montert sammen med girkassen bak i skroget. 250 liter diesel bringes med i kjøretøyet.

Varianter
---------

En PT-76 i en Israelsk samling
PT-76BHadde fullstabilisert DT-56M kanon.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) PT-76 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) PT-76 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Sovjetiske kampkjøretøyer fra den kalde krigen |
| --- |
| Stormpanservogner | BMP-1 **·** BMP-2 **·** BMP-3 |
| Stridsvogner | PT-76 **·** T-55 **·** T-62 **·** T-64 **·** T-72 **·** T-80 |
| Pansrede personellkjøretøyer | BTR-152 **·** BTR-60 **·** BTR-70 **·** BTR-80 **·** MT-LB |
| Andre | ASU-85 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Vadsø museum - Ruija kvenmuseum** ble etablert i 1971. Siden 2006 har museet vært en del av Varanger museum. 

Vadsø museum - Ruija kvenmuseum er lokalmuseum for Vadsø, med et nasjonalt ansvar for kvensk og norskfinsk historie og kultur.

Utstillinger, bygninger og anlegg
---------------------------------

Museet i Vadsø holder til i Grensen 1 i Vadsø (det gamle NRK-bygget). Her finner man utstillingen "Kohtaminen Jäämeren Kans"/Møtet med Ishavet, som tar for seg de store migrasjonsbølgene på 1700- og 1800-tallet fra finskspråklige områder på Nordkalotten til kysten i Finnmark og Troms/den nordlige kystlinje (Ruija). Denne utstillingen er museets permanente utstilling, som har helårsåpent. 

Utstillingen og det nye museumsbygget ble åpnet av statsforvalter Elisabeth Aspaker 26. august 2021.

I tillegg har museet flere anlegg i kommunen; 

* Esbensensgården, som er en gammel handelsgård
* Tuomainengården, som er en gammel kvensk gård som ble testamentert til museet
* Bietilæanlegget, som viser kystkultur
* Kjeldensenbruket på Ekkerøy, som holder til i et gammel butikklokale og kaianlegg

I tillegg har museet utstillingen "Luftskip og båter", og forvalter Vadsøya kulturpark.

Esbensengården, Tuomainengården og Kjeldsenbruket har åpent i sommersesongen. Bietilæanlegget og utstillingen "Luftskip og båter" er for tiden stengt.

For tiden er en ny utstilling under arbeid, som er planlagt åpnet vår/sommer 2022. Denne blir om NRK sin historie i Finnmark.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Vadsø museum – Ruija kvenmuseum på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Vadsø museum – Ruija kvenmuseum på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kvener og kvensk språk |
| --- |
| Organisasjoner | 
* Norske kveners forbund
* Kvensk Finsk Riksforbund
* Kvensk institutt
* Halti kvenkultursenter
* Vadsø museum – Ruija kvenmuseum med Bietilægården og Tuomainengården
* Nord-Troms Museum med Tørfoss kvengård
* Sannhets- og forsoningskommisjonen

 |
| Kultur | 
* Kvenflagget
* Kvenfolkets dag
* avisen Ruijan Kaiku
* Käsityö (kunsthåndverk)
* festivalen Paaskiviikko
* Kipparifestivalen
* «Tre stammers møte»

 |
| Språk | 
* Kvensk språkråd
* Kvensk språkting
* Kvensk språkdag
* Storfjord språksenter
* Porsanger kvenske språksenter
* Kvænangen språksenter
* Alf Nilsen-Børsskog

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ugla skole** er en ungdomsskole med beliggenhet på Byåsen i Trondheim. Skolen ble opprinnelig stiftet i 1965 som en del av Byåsen skole hvor de lånte lokaler, men flyttet senere inn i det nåværende skolebygget i januar 1967.

Skolen har de siste årene gjennomgått en oppussingsprosess hvor ventilasjon og varmeanlegg har blitt skiftet ut. I tillegg er skolen blitt utvidet med to nye paviljonger mot nord for å ivareta et økende elevantall. 

Ugla skole består av et hovedbygg og flere midlertidige klasserom. Skolen tar rundt 490 elever, og har en administrativ kapasitet på 60 personer. Ungdomskolen tar imot barn fra tre forskjellige skoler: Byåsen skole, Stavset skole og Dalgård skole. 

| Rektor | Årstall |
| --- | --- |
|  | 1980 |
|  | 1990 |
|  | 2000 |
| Trine Lenschow | 2010 |
| Trine Lenschow | 2019 |
| Line Merete Horgen | 2022 |
| Line Merete Horgen | 2023 |

Kjente elever
-------------

* Tuva Høve (f. 2000), norsk håndballspiller
* Trine Haltvik (f. 1965), norsk håndballspiller

Eksterne lenker
---------------

* Ugla skoles offisielle nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
Lingvistisk kart over Sør-Asia med dravidiske språk avmerket. Brahui ligger isolert i nordvest.
**Brahui** er et dravidisk språk som brukes i vestlige og sørlige og sentrale Pakistan, noen grenseområder i Afghanistan, Iran og Turkmenistan. De viktigste områdene hvor brahui blir snakket er i vest og sør i sentrale Pakistan, rundt byene Kalat og Quetta. Det er det eneste dravidiske språk som har et kjerneområde utenfor Sør-India eller Sri Lanka. På begynnelsen av 2000-tallet hadde språket over to millioner brukere.

Språket blir snakket av brahuifolket. Disse har vært isolerte fra andre dravidisktalende gjennom flere hundre år, og har opplevd stor påvirkning fra andre kulturer. Som resultat har språket mange lånord fra balutsji, sindhi og persisk. Mange som snakker brahui er flerspråklige, og en god del som tidligere snakket brahui har gått over til å snakke balutsji eller persisk.

Brahui kan skrives med persisk-arabisk skrift, i nyere tid også med latinske bokstaver, men svært få brahuitalerere er lesekyndige, og under 1 % av dem kan skrive brahui.

Grunnleggende ord og fraser
---------------------------

* en – *asiŧ*
* to – *iraŧ*
* tre – *musiŧ*
* hva – *ant*

Truet
-----

I henhold til en rapport fra 2009 fra UNESCO er brahui et av 27 språk i Pakistan som er truet av utryddelse. Det er klassifisert som «utrygt», det siste nivået av truete språk ut fra fem nivåer av bekymring.

Referanser
----------

1. ↑  Bashir, Elena (Desember 2003): «Brahui – Notes» (PDF), South Asian Language Resource Center Workshop on Languages of Afghanistan and neighboring areas.
2. ↑  Moseley, Christopher, red. (2009): *Interactive Atlas of the World's Languages in Danger* Arkivert 22. februar 2009 hos Wayback Machine. UNESCO, OCLC 435877932

Eksterne lenker
---------------

* Brahui - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
* Brahui ved Ethnologue
* Bráhuí Báşágal (Brahui Alphabet) Arkivert 14. november 2012 hos Wayback Machine.
* Profile of the Brahui language
* Delvis bibliografi over forskerverker om brahui

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** UNESCO lang
 |
**Mosvatnet** er en innsjø i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Vannet ligger i bydelene Hillevåg og Eiganes og Våland og har et areal på 0,45 km² – det tredje største i Stavanger etter Hålandsvatnet og Store Stokkavatn. Det er 3,5 meter på det dypeste, og ligger 37 meter over havet.

Mosvatnet var byens drikkevannskilde fra 1863 til 1931.

Dyreliv
-------

Vannet og området rundt har et rikt fugleliv. I 1998 ble det observert 143 forskjellige fuglearter her. Stokkand, toppand, hettemåke, knoppsvane og sothøne hekker her. I bøkeskogen finnes blant annet bokfink, gråtrost, rødvingetrost, løvsanger, kjøttmeis og rødstrupe. Området er derfor beskrevet som et eldorado for ornitologer.

Friluftsliv og camping
----------------------

Ved sørenden ligger Mosvangen Camping og i øst (på andre siden av 510Fylkesvei 510) Stavanger Svømmestadion Gamlingen og Vålandsskogen. På vestsiden finner vi Rogaland Kunstmuseum

Mosvatnet er det suverent mest brukte friluftsområdet i Stavanger. Utvalgstellingene som ble foretatt i 1995 viste at anslagsvis 560 000 personer brukte turstien rundt Mosvatnet. Voksne turgåere var de ivrigste brukerne. Syklister og joggere utgjorde også en stor brukergruppe. Stien rundt vatnet (korteste vei) er kontrollmålt til 3070 m.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015
2. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015

Eksterne lenker
---------------

* Norges vassdrags- og energidirektorat, dybdekart 1995
* erlingjensen.net Mosvatnet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Krøll-lilje** (*Lilium martagon*), eller *martagonlilje*, *turbanlilje* og *kranslilje* er en gammel hageplante i liljefamilien.

Martagonliljen vokser opp fra en stor løk dypt nede i jorda og har kransstilte avlange blad på en lang stengel, som kan bli opptil en meter høy. På toppen av stengelen får den hengende liljeblomster i enten rosa eller hvitt, som dufter godt. Blomstene krøller seg oppover, og planten kalles derfor ofte for *krøllilje*, eller *kranslilje* etter de kranslignende bladene rundt stengelen.

I Norge er martagonlilje en gammel prydplante med lange tradisjoner. Man tror at den har vært dyrket her i landet helt siden middelalderen. Antakeligvis var den mye dyrket hos munkene i klosterhagene. Martagonliljen blir gammel som hageplante, og den er meget hardfør. Ofte kan man finne martagonliljer stående igjen på tuftene til gamle hus og hager. Den trives også godt i gamle parker, skogskanter og kratt.

Nærbilde av blomstene.
I Rosendal have i Baroniet Rosendal har denne liljen overlevd 300 år i hagen der og den er nå også blitt forvillet til naturområdene rundt baroniet. Man har funnet de gamle kvitteringene fra da Ludvig Rosenkrantz kjøpte martagonliljer til hageanlegget sitt i 1667.

Rød variant av martagonlilje.
Martagonlilje sprer seg med frø som danner småløker og de kan dukke opp langt fra morplanten. De første årene kommer de bare med et lite blad opp av bakken. Martagonliljer bruker nemlig 5–10 år før de kommer med blomster. Martagonlilje kan også formeres ved deling av løkskjellene. Arten liker seg best i noe fuktig jord og vil helst ha halvskygge.

Det finnes også en mørkerød variant av martagonlilje, *Lilium martagon* 'Cattaniae'.

Plansje av Martagonlilje.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Martagonlilje* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Martagonlilje* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Martagonlilje* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Martagonlilje* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Martagonlilje* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Martagonlilje* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Martagonlilje* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Martagonlilje* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lilium martagon* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lilium martagon* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Lilium martagon* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Artsdatabanken, FremmedArt2012 − *Lilium martagon* krøll-lilje

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Vannrett persienne hengt opp innenfor et vindu.
**Persienne** (av «fra Persia») er en solskjerm som monteres på innsiden av et vindu for å sperre for innsyn og/eller sollys. Persienner er vanligvis laget av plast eller metall, og av og til også tre.

Vannrette persienner er den vanligste typen[] og består av vannrette metallspiler opphengt i et system av tråder. Spilene kan vris (ofte ved hjelp av en stav) for å justere lysmengden som slippes inn, eller trekkes opp (ofte ved hjelp av en eller flere tråder) slik at de er ute av veien. Justeringsstaven og -trådene er ofte plassert på samme siden av persiennen og kan vikles inni hverandre.

Typer
-----

I tillegg til å komme i forskjellige størrelser (for å passe vinduer av ulik størrelse) finnes de også i en rekke forskjellige utforminger, stiler, materialer (f.eks. treverk, plast eller aluminium), farger og mønstre.

Noen forskellige typer etter utforming er:

* Foldegardiner eller liftgardiner (*Roman blinds*)
* Lamellgardiner (*vertical blinds*)
* Panelgardiner (*panel blinds*)
* Plissegardiner (*pleated blinds*)
* Rullegardiner (*roller blinds*)
* Vannrette persienner (*Venetian blinds*)

De senere årene har det kommet flere smarthus-løsninger for automatisk styring av persienner, og disse kan programmeres slik at de fungerer som en form for lysstyring ved å regulere innslipp av dagslys på dagtid og gi ekstra privatliv på kveldstid.

Aa 
saize

* be[[Blendingsgardi
* & \*outernGardin

Eksterne lenker
---------------

* (en) Window blinds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Window blind – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
**Hans Morten Hansen** (født 28. februar 1964) er en norsk komiker og skuespiller. Han debuterte som komiker under den første Humorfestivalen i Stavanger i 1993, og har siden 1995 hatt dette som yrke. Han er en av komikerne under paraplyen til Stand Up Norge i Oslo.

Hans Morten Hansen vant Komiprisen 2010 og 2012 i klassen beste stand-up artist for forestillingene *«Is this it?»* og *«Roper i skogen... Og forventer å få svar»*. Han var også nominert i samme klasse i 2009 for *«Hansenhjørnet»*.

Hansen er også kjent for sin rolle som naboen Rolf Gullestad i NRKs situasjonskomedie *Side om side*, og den sure byråkraten Finn i filmen *Trolljegeren*.

Verdensrekord i Stand up-komedie
--------------------------------

Hansen satte 20. august 2010 verdensrekord Stand up-komedie, etter å ha holdt show i 38 timer og 14 minutter. Han startet verdensrekordforsøket onsdag 18. august 2010 kl. 22:00 under Stand Up Festivalen på utestedet Latter på Aker Brygge i Oslo. Komikeren ble holdt under oppsyn av kollegaen Jonas Kinge Bergland. Han slo den australske komikeren Lindsay Webbs gamle rekord med syv minutter, etter å ha holdt det gående til fredag 20. august 2010 kl. 12:14.

Ifølge VG Nett besøkte over 1.000.000 brukere direkteoverføringen av verdensrekordforsøket på VGTV underveis.

For at Guinness rekordbok skulle godkjenne verdensrekordforsøket, så måtte det også til enhver tid være minst 10 tilskuere til stede og gå minst fire timer mellom gjentakelser av samme vits. Komikeren hadde lov til å ha fem minutters pause hver time, og mulighet til å spare disse til færre, men lengre pauser.

Referanser
----------

1. ↑  «Nå har Hans Morten Hansen satt verdensrekord». *www.vg.no*. Besøkt 20. februar 2022.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. oktober 2013. Besøkt 20. august 2010.
3. ↑  «Komiker stresset før kveldens rekordforsøk». *www.vg.no*. Besøkt 20. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Morten Hansen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hans Morten Hansen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Hans Morten Hansen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Hans Morten Hansen på Facebook Rediger på Wikidata

* Hans Morten Hansen på Facebook Rediger på Wikidata
* (no) Hans Morten Hansen på Stand Up Norge

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
Skånland kirke
**Skånland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Trondenes prosti. Det omfattet sogn i Skånland kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Skånland kirke. 

Skånlands kirkesogn er nå en del av Tjeldsund kirkelige fellesråd, og underlagt Trondenes prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Skånland sognet "fra gammel tid" til Trondenes sogn og kirkesogn. Den første Skånland kirke, som var gamle Saltdal kirke fra 1776, ble ble vigslet den 23. oktober 1868 på Evenskjær. Ved kgl.res. av 14. mai 1926 ble Trondenes delt i tre sogn; Trondenes hovedsogn (med Harstad), Skånland og Sandtorg annekssogn. Ved kronprinsreg.res. av 29. juni 1956 ble Sandtorg og Skånland sogn utskilt ut fra Trondenes prestegjeld som egne, respektive Sandtorg og *Skånland prestegjeld*, gjeldende fra 10. september 1957. Som en følge av kommunesammenslutningen av de tidligere kommunene Skånland og Astafjord fra 1. januar 1964, ble samtidig Astafjord sogn overført fra Ibestad prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Skånland
* Astafjord
* Tovik

Referanser
----------

1. ↑  Skånland kirke, norske-kirker.net
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
3. ↑  Sandtorg prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  *Skånland kirke gjennom hundre år*. no#: Skånland menighetsråd. 2001. s. 34. ISBN 8299599202.
5. ↑  «Harstad Tidende 1964.01.02». Norge;Troms og Finnmark;;Harstad;;;;. 19640102. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
***Prosopocoilus kannegieteri*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (hannene 23-42 millimeter), noe bred, mørkt gulrød hjortebille med brunsvarte tegninger. Hannen har kraftige, krumme, rødbrune kjever som har en kraftig tann noe innenfor midten og en bred, to-spisset tann nær spissen, forøvrig noen mindre tenner. Små hanner har enkle kjever som er fint sagtakkede i hele lengden. Hodet er litt lengre enn bredt, med to spisse, mørke knøler i midten, en markert fure mellom dem. Forkanten, sidene og en midtstripe er brunsvarte. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, forkanten, sidene og en midtstripe er smalt brunsvarte. Dekkvingene er glatte og nokså blanke med mørk søm og en mørk flekk ved "skuldrene". Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mye mindre enn hannen, blankere, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hodet tett og kraftig punktert. De mørke partiene er større enn hos hannen, men mønsteret er ganske likt.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Thailand, Malaysia, Borneo, Sumatra og Palawan.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Metopodontus* Westwood in Hope, 1845
								- ***Prosopocoilus (Metopodontus) kannegieteri*** Neervoort van de Poll, 1895

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Metopodontus) kannegieteri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
OCHA-kart over guvernementet Nablus, Hill 777 er øst for Itamar.
**Hill 777** eller **Givat Arnon** (hebraisk: גבעת ארנון) er en israelsk utpost på Vestbredden, ikke langt fra Itamar, under Shomron Regional Council, 28 km innenfor den grønne linjen.

Givat Arnon er som alle israelske utposter illegale etter israelsk rett. Det internasjonale samfunn anser alle israelske utposter likt som israelske bosetninger, og ser dem som illegale i internasjonal rett, men israelske myndigheter avviser dette.

Historikk
---------

*Hill 777 Outpost* ble grunnlagt i 1999. Selv om den er 5,6 km fra Itamar, er den en utpost til Itamar.

Navnet *Givat Arnon* ble gitt til minne om Aryeh Agranioni. I mai 2001 stod Agranioni vekt ved en jernbanecontainer med jordbruksutstyr på Hill 777. Under vakten ble han skutt og drept med sitt eget våpen.

Hill 777 var ikke anerkjent, og i 2000 ble settlerne der tvunget til å fraflytte; de dro da til *Hill 830*. Mordet på Agranioni førte til fortgang i prosessen å få Hill 777 godkjent som utpost. Folk kom tilbake til Hill 777 bare ett år etter at de måtte flytte.

Referanser
----------

1. ↑  «Jewish Shepherds Stoned on Givat Arnon - Defense/Security - News - Arutz Sheva». israelnationalnews.com. Besøkt 25. august 2014.
2. ↑  Cook, Jonathan. Israeli peace groups target US fundraising The National. 15. september 2009
3. ↑  «The Geneva Convention». BBC News. 10. desember 2009. Besøkt 27. november 2010.
4. 1 2 3  «The Outposts / Hill 777 residents face being forced out a second time». *Haaretz*. haaretz.com. Besøkt 25. august 2014.
5. ↑  «Hill 777 | Peace Now». peacenow.org.il. Arkivert fra originalen 26. august 2014. Besøkt 25. august 2014.
**Bnei Yehuda** (hebraisk: בְּנֵי יְהוּדָה) er en israelsk bosetning (moshav) som ligger sør på Golanhøydene, administrert av Israel. Moshaven ble grunnlagt i 1972 og er en del av Golan regionale kommune. Det internasjonale samfunnet regner israelske bosetninger i Golanhøgdene som ulovlige etter folkeretten, men de israelske myndighetene motsetter seg dette. I 2016 hadde Bnei Yehuda 1 024 innbyggere.

Historie
--------

Vinteren 1885 grunnla medlemmer av Gamle Yishuv i Safed *Beit Yehuda Society* og kjøpte 15 000 dekar land fra landsbyen Ramthaniye sentralt i Golan. På grunn av økonomiske problemer og vansker med å sikre en *kushan* (osmansk landskjøte) ble stedet fraflyttet et år senere. Kort tid etter omgrupperte samfunnet seg og kjøpte 2 000 dekar land fra landsbyen Bir e-Shagum på vestsiden av Golan.

I 1890 ble det bygd seks hus med hjelp av Hovevei Zion fra London. I 1906 var folketallet 33, og landarealet var 3 500 dekar (3,5 km²). En Hashomer-plan for å bosette flere bønder der i 1913 ble mislykket. Jødene flyktet etter Nebi Muste-opprørene i 1920. Bernstein-familien var den siste som dro derfra, den 25. april 1920, etter at araberne gikk til angrep på landsbyen og drepte to familiemedlemmer.

I dag
-----

Den moderne Bnei Yehuda ble grunnlagt i 1972 øst for det tidligere stedet, av arbeidere ved Negev kjernefysiske forskningssentral og Israel Aerospace Industries, etter oppfordring fra Jewish Agency for Israel.

Referanser
----------

1. ↑  «List of localities, in Alphabetical order» (PDF). Israel Central Bureau of Statistics. Arkivert fra originalen (PDF) 16. august 2016. Besøkt 21. februar 2018.
I kunsten: Frits Thaulow: *Vinter ved Simoa*
Drammensvassdraget
**Simoa** er en elv i Buskerud som renner gjennom Sigdal og Simostranda i Modum kommune. Elva har hett Sigm(á), som trolig betyr «elva som siger». Første ledd er trolig av «síga» (sige, gli). Siste ledd er «á» (dvs. å, elv). Vassdragets lengde er 88,77 kilometer, det har et nedbørfelt på 887,37 km² og middelvannføringen ved munningen er 13,7 m³/s.

Elva starter noen kilometer nord for Haglebuvatna og heter først Haglebuelva for deretter å skifte navn til Eggedøla. Dette heter elva fram til Solevatn, men skifter navn til Simoa ved utløpet av dette. Den renner ut i Soneren og følger deretter et sørøstlig løp til den renner ut i Drammenselva noen kilometer sørøst for Blaafarveverket på Åmot.

Deler av Simoa ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973, mens sidevassdraget Nedalselv ble tatt inn i verneplanen under Supplering av verneplan for vassdrag i 2005. Vernet omfatter vassdraget ned til innløpet i Soneren. Solevann naturreservat ble opprettet i 1986.

Ved Blaafarveværket ligger Haugfossen hvor det i 1937 ble anlagt en kraftstasjon. Ved utløpet der Simoa renner ut i Drammenselva danner elva et nytt fossefall, Kongsfoss, som også er utnyttet som kraftverk. Ved begge fossene har det i tidligere tider vært tresliperier, Kongssagene Brug startet i 1870, og Haugfoss Træsliberi ble anlagt i 1894 i samme periode hvor driften ved Blaafarveværket opphørte. Haugfoss Træsliberi ble nedlagt etter brann i desember 1926, Kongssagene Brug holdt det gående til 1938 da driften ble innstilt for godt.

Vassdraget byr på fiske- og friluftsmuligheter, en del fine piknikområder er anlagt ved elva, mellom disse tursatsningen «Haugfossen rundt».

Referanser
----------

1. ↑  «Elvenavn i Buskerud». Arkivert fra originalen 4. juli 2015. Besøkt 23. november 2009.
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. januar 2016
3. ↑  «012/2 Simoa». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 16. oktober 2021.
4. ↑  (no) Solevann naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**The Loch Ness Mouse** er et norsk popinspirert band med tilholdssted i Oslo, dannet i 1992. Bandet ble startet av brødreparet Ole Johannes Åleskjær, vokalist og gitarist, og Jørn Oddvar Åleskjær, gitarist, fra Hemnes i Høland, sammen med trommeslageren Bryan Hayes og bassisten Morten Holmqvist.

De ga ut EP-en *From The Countryside* på selskapet Perfect Pop i 1993, men først fem år senere kom debutalbumet *Flair For Darjeeling*. I 1997 overtok Emil Nikolaisen trommestikkene, og rundt årtusenskiftet ble EP-ene *Ceylon Sailor* utgitt i Norge og *Busman’s Holiday* i USA. Bandet hadde nå gjennomgått et ganske radikalt stilskifte, og var nå mer inspirert av amerikansk vestkystpop fra 1970-tallet, som for eksempel Steely Dan og Fleetwood Mac.

Nikolaisen sluttet i 2002, da han fikk nok å gjøre i Silver. Hans plass ble overtatt av søsteren Hilma Nikolaisen. Samme år begynte Helga Trømborg på keyboards, men i 2003 ble The Loch Ness Mouse en kvintett, da Holmqvist sluttet. Henriette Akerholdt Glidje kom inn som trommeslager, mens Hilma Nikolaisen gikk over til å spille bass. Dette var også besetningen på deres tredje album, *"11-22"* som ble utgitt i oktober 2005. De tidligere medlemmene Emil og Hilma Nikolaisen bidro også på innspillingen, i tillegg til vokal-pålegg av Elvira Nikolaisen og Maria Solheim.

The Loch Ness Mouse består nå av sju medlemmer, deriblant vokalist Christina Høgetveit, og på albumet *New Graffiti* foretok bandet nok en gang et stilskifte. På dette albumet har gruppa også med gjesteopptredener med blant andre soulsangeren Myrna Braza og rapperen Stella Mwangi. Plata ble produsert av Ruben Dalen og Ole Johannes Åleskjær.

Diskografi
----------

### Album

* 1998 «Flair For Darjeeling» (Perfect Pop)
* 2002 «Key West» (Perfect Pop)
* 2005 «11-22» (Perfect Pop)
* 2009 «New Graffiti» (Forward Records)
* 2010 «Flair For Darjeeling – Deluxe Edition» (Hype City)
* 2015 «Loch Ness Mouse»
* 2019 «Loch Ness Mouse II»
* 2022 «Loch Ness Mouse III»

Medlemmer
---------

### Nåværende medlemmer

* Ole Johannes Åleskjær, gitar, vokal
* Jørn Åleskjær, låtskriver
* Christina Høgetveit, vokal, perkusjon
* Ådne Hovda, bass
* Kristoffer Solvang, trommer
* Svein Bergsaune, keyboard
* Ingar Sandvær, gitar

### Tidligere medlemmer

* Ruben Dalen, trommer
* Torstein Krogedal, saksofon
* Kjartan Vestvik, keyboard
* Kåre Eriksen, gitar
* Helga Trømborg, keyboard
* Håvard Krogedal, bass
* Hilma Nikolaisen, trommer, bass
* Emil Nikolaisen, trommer
* Benjamin Pyke, gitar
* Espen Høydalsvik
* Morten Holmqvist, bass
* Henriette Akerholdt Glidje, trommer
* Bryan Hayes, trommer
* Eyvind Brox, trommer
* Morten Øby
* Martin Sivertsen

Kilder
------

* Norsk pop- og rockleksikon / Vega Forlag / Bergenstrubaduren / NRK

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) The Loch Ness Mouse på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Loch Ness Mouse på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Loch Ness Mouse på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Loch Ness Mouse på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kongos sentralbank** (fransk: **Banque Centrale du Congo** - BCC) er sentralbanken i den sentralafrikanske republikken Kongo. Sentralbanksjef er Deogratias Mutombo Mwana Nyembo.

Historie
--------

Fristaten Kongo ble i 1908 overtatt av Belgia som koloni, og ble da omdøpt til Belgisk Kongo. Landet hadde da ingen banker. Belgia innførte politiske og økonomiske reformer, og innså behovet for en bank i landet. Etter initiativ fra Banque d'Outre Mer, i samarbeid med belgiske finansfolk, ble «Banque du Congo Belge» etablert, 11. januar 1909. Bankens første filial åpnet 1. juni i havnebyen Matadi, som var et aktivt handelssentrum. Bankens andre filial åpnet i Elisabethville 28. oktober 1909, og den tredje i Léopoldville 1. august 1910. Under første verdenskrig etablerte sentralbanken filialer i samtlige av landets fylker, for å kunne yte tjenester i hele kolonien.

I 1935 ble det vedtatt en resolusjon som ga sentralbanken enerett på utstedelse av mynter også, ikke bare sedler. Det var kolonistyret som hadde denne retten før dette, men disse ble faset ut til fordel for mynter av kongolesiske franc, utstedt av sentralbanken. Eneretten ble avtalt fram til 1952. I denne perioden innså de behovet for en sterk sentralbank for å styre den voksende banknæringen, samt å kontrollere landets økonomiske politikk. Den 30. juli 1950 ble derfor *Banque Centrale du Congo Belge et du Ruanda-Urundi* (BCCBRU) etablert ved en kongelig resolusjon. 

I 1960 ble Kongo uavhengig fra Belgia, og pengerådet *Conseil Monétaire de la République du Congo* ble etablert, med oppgave å etablere et forslag til ny sentralbank og organisering av landets bankvesen. BCCBRU ble avviklet i februar 1960, og den 23. febauar 1960 ble resolusjonen om etableringen av ny sentralbank offentliggjort; Banque Nationale du Congo (BNC) ble etablert. Pengerådet fungerte imidlertid fram til 1964, da sentralbanken var i full drift. 

Sentralbanken endret navn til *Banque Nationale du Zaïre* (BNZ) da landet endret navn til Zaïre 27. oktober 1971, og 25. november endret den igjen navn, til Banque du Zaïre (BZ). Da landet endret navn til Den demokratiske republikken Kongo i 1997 endret sentralbanken igjen navn, først til Banque Nationale du Congo (BNC), deretter Banque Centrale du Congo (BCC). Dette navnet har sentralbanken hatt fram til i dag.

Sentralbanksjef
---------------

Pr august 2018 er Deogratias Mutombo Mwana Nyembo sentralbanksjef. Han ble utnevnt i mai 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Kongos sentralbank - *Historique de la Banque Centrale du Congo* Arkivert 31. desember 2014 hos Wayback Machine. besøkt 21. mai 2014.
2. ↑  Kongos sentralbank - *Mot du Gouverneur* Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2018.
3. ↑  CentralBanking.com - *DR Congo central bank names new governor*, besøkt 4. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Øksfjord kirke
**Loppa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Alta prosti. Det omfattet sogn i Loppa kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Øksfjord kirke.

Loppas kirkesogn er nå en del av Loppa kirkelige fellesråd, og underlagt Alta prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 er det angitt at *Loppen [har] en kircke [och] en prest*, og kirken har trolig sin opprinnelse i senmiddelalderen. Det omfattet i 1593 fiskeværene Loppen, Ytrevær, Ytresilden, Indresilden, Øksfjord, Nusfjord, Ulvsfjord, Bersfjord, Frakkfjorden og Andsnes. Ved kgl.res. av 5. april 1720 og 27. august 1723 ble Hasvik sogn utskilt fra Talvik prestegjeld og lagt som annekssogn under Loppen. Ved kgl.res. av 2. september 1848 ble Øksfjord kirke utskilt fra Loppen som eget kirkesogn. Ved kgl.res. av 15. desember 1885 ble det tillatt å oppføre Galten kapell på Sørøya i Hasvik sogn.

Loppen prestegjeld dannet grunnlaget for Loppen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Etter nedbrenningen av Finnmark og nyreisingene av kirkene etter annen verdenskrig, ble det bestemt av Kirkedepartementet i 1950 at hovedkirken skulle flyttes fra Loppa til Øksfjord, og den nyoppførte kirken ble innviet den 5. september 1954 av biskop Alf Wiig. Ved kgl.res. av 10. februar 1989 ble Hasvik sogn skilt ut som nytt Hasvik prestegjeld, gjeldene fra 14. august 1989.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Loppa

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
2. ↑  Trædal, Vidar (2008). *Kirkesteder og kirkebygninger i Troms og Finnmark før 1800*. Universitetet i Tromsø, Det humanistiske fakultet, Institutt for kultur og litteratur. s. 361.
3. ↑  Sollied, P.R. (1901). *Prester, prestegjeld og kirker i Finmarken i det 17de århundrede*. J. Chr. Gundersens bogtrykkeri. s. 3.
4. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 7.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Finnmark, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Loppas historie*. no: Loppa kommune. 1983. s. 382-4. ISBN 8299096308.
8. ↑  Hasvik prestegjeld, lovdata.no
9. ↑  Jensen, Georg Kim (2005). *Ytterst mot havet*. Brøytebil..!. s. 48. ISBN 8299711002.
10. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
11. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Aurdøla** (**Vassfarelva**, **Strøslielva**) er en betegnelse som brukes om den nedre delen av *Vassfarelva* før den renner sammen med Urula. Fra myrområdene rundt Buvatn renner den som *Vassfarelva*, renner via flere mindre innsjøer til Strøen, som av noen regnes som øverste innsjø i selve Vassfaret, før den kaster seg utover Høgfoss som *Strøslielva*. Lokalt i Hedalen regnes gjerne den gamle fløtingsdammen som starten på Vassfaret. Lengre ned renner elva roligere ned mot Suluvatn, øvre og nedre Grunntjern og Nevlingen. Mellom Nevlingen og Aurdalsfjorden renner den innom Skrukkefylla. Fra Aurdalsfjorden, eller *Ardaln* som den heter lokalt, skifter den igjen navn og heter nå *Aurdøla* til den renner sammen med Urula i Hedalen. Urula renner videre til Sperillen.

I deler av elveløpet danner elva fylkesgrense mellom Innlandet og Viken.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. desember 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sørbølfjellet** er et fjellparti i Flå kommune i Buskerud som utgjør det vestligste området av fjellmassivet *Vassfarfjellet* mellom Flå og Hedalen.

Med sine 1 284 meter over havet er *Skarsnatten* det høyeste punktet i Sørbølfjellet. Denne toppen ligger mellom hyttefeltet *Damtjernhallin* og turisthytta *Harehopp* som er et populært rastested for turgåere. Fra toppen kan man nyte storslått utsikt sørover over indre Buskerud og Krøderen og nordvestover mot Hallingskarvet og Hardangerjøkulen. Fylkesgrensen mot Oppland går ca. 3 km lenger nordøst.

Området er særlig populært for skiturister om vinteren og for jegere om høsten. Det er også gode muligheter for sportsfiske og bærplukking i området.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Referansesadelen til Sørbølfjellet ligger på vannskillet mellom Hangsbekken i Hallingdalsvassdraget og Venelibekken i Begnavassdraget ved Veneli. Sadelen ligger mellom kote 803 og 804, og settes til 804 moh.
2. ↑  Avstand til Gråfjell nord.

Referanser
----------

1. ↑  Sørbølfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Hongkongs uavhengighetsbevegelse** er en internasjonal bevegelse som forsøker å danne Hongkong som en selvstendig stat, uavhengig av Folkerepublikken Kina. Hongkong er en spesiell administrativ region (SAR) i Kina, og har en høyere grad av selvstyre enn andre regioner i Fastlands-Kina, hva som ble fastslått i § 2 i Hongkongs grunnlov, vedtatt under Den kinesisk-britiske felleserklæring. Siden Hongkongs ble overført fra Storbritannia til Folkerepublikken Kina i 1997 har stadig flere hongkongere bekymret seg over det de mener er inngrep fra Beijing mot deres friheter, og Hongkong-styresmaktens manglende evne til å gi dem «ekte folkestyre». 

Den nåværende uavhengighetsbevegelsen har fått betydelig støtte etter 2014-valgreformen, som splittet territoriet dypt og kunne ha gitt hongkongere alminnelig stemmerett, forutsatt at Beijing kunne undersøke og kontrollere mulige kandidater til vervet som Hongkongs hovedstyrer, lederen i Hongkongs regjering. Valgreformen utløste «Paraplyrevolusjonen», en 79-dagers okkupasjon av sentrale steder i territoriet. Etter demonstrasjonene oppsto det flere nye politiske grupper og partier som mente at «Ett land, to systemer»-prinsippet hadde feilet, og at Hongkong burde forsøke uavhengighet og selvbestemmelse.

Ifølge flere meningsmålinger utført av Det kinesiske universitet i Hongkong, Meningsmålingsinstituttet i Hongkong og Reuters støtter ikke hongkongere flest uavhengighet for Hongkong – ikke desto mindre er støtten høyest blant unge hongkongere. En undersøkelse av 1 010 kantonesisktalende innbyggere i juli 2016 viste at nesten 40 prosent av svarerne i alderen 15–24 mente at territoriet burde bli en selvstendig stat, mens 17,4 prosent av de totale svarene støttet uavhengighet, til tross for at kun 3,6 prosent mente at uavhengighet var «mulig». 69,6 prosent mente at «Ett land, to systemer»-prinsippet burde opprettholdes, mens litt over 13 prosent av svarerne støttet direkte styring fra Beijing.

Historie
--------

### Kolonitid
**Fjellhamar skole** er en barneskole i Lørenskog, Akershus. Skolen var landets største barneskole,[] og hadde per 17. august 2012, 865 elever fordelt på 35 basisgrupper. Skolen satser på inkludering og mestring, herunder arbeidet med et trygt skolemiljø. Skolen har siden skoleåret 2004/05 deltatt i Zero-programmet mot mobbing. Skolen gir tilbud om parent management training oregon (PMTO).

Historie
--------

Skolen ble første gang tatt i bruk i 1923. På grunn av stadige økninger i elevmassen ble det foretatt bygningsmessige utvidelser i periodene 1955/56, 60/61, 95/96 og 2000/ 01. Skoleåret 2005/06 ble skolens lokaler til faget mat og helse omgjort til to nye basisgrupperom (klasserom). Parallelt ble faget mat og helse omlokalisert til underetasjen ved Fjellhamar gård rett over veien for skolen. Skoleåret 2007/08 ble skolens sløydlokaler ombygget til klasserom. Våren 2012 fikk skolen en ny paviljong med 4 klasserom. Dette gjorde det mulig å gjenåpne et eget rom til K&H.

Arealer
-------

Skolens utearealer består av to atskilte skolegårder, *Store skolegård*og *Lille skolegård*, fordelt på henholdsvis de eldste og de yngste elevene. 

Fjellhamar skole har skolebibliotek som er åpent hver dag, med bibliotekar i full stilling. I tillegg huser skolen en egen svømmehall som benyttes i undervisningen.

Eksterne lenker
---------------

Offisielt nettsted Arkivert 18. november 2011 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Skoler i Lørenskog kommune |
| --- |
| Barneskoler | Benterud **·** Finstad **·** Fjellhamar **·** Kurland **·** Luhr skole **·** Rasta **·** Solheim **·** Åsen |  |
| Ungdomsskoler | Fjellsrud **·** Hammer **·** Kjenn **·** Løkenåsen |
| Videregående skoler | Lørenskog vgs **·** Mailand vgs |
| Spesialskoler og andre | Rudolf Steinerskolen i Lørenskog |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |

1. ↑  ; besøksdato: 10. juli 2020.
Begynnelsen av teksten
**St Cuthberts evangelium**, også kjent som **Stonyhurst evangeliet** eller **St Cuthbert Johannesevangelium** er en innbundet evangeliebok som inneholder Johannesevangeliet fra slutten på 600-tallet e.kr, skrevet på latin. Den ble plassert i graven til St. Cuthbert av Lindisfarne, Nordøst i England, sannsynligvis noen få år etter hans død i 687. Denne pent dekorert skinninnbinding er den tidligste kjente vestlige bokbinding som har overlevd, og både de 94 vellum-arkene og bokinnbindingen er fremdeles i fremragende stand med tanke på bokens alder. Selv om man lenge antok at dette var Cuthbert personlige utgave av evangeliet, som det finnes tidlige referanser til, og den ble regnest som en av relikvie av den hellige Cuthbert, er boken nå antatt å stamme fra kort tid etter Cuthbert død. Det var nok en gave fra Monkwearmouth-Jarrow klosteret, hvor det ble skrevet, og ment for å bli plassert i St Cuthbert kiste da hans levninger ble plassert bak alteret på Lindisfarne i 698.

Det er antatt at den forble i kisten gjennom dens lange reise etter 875, da den ble flyttet fra Lindisfarne i frykt for vikinginvasjonene, og endte opp i Durhamkatedralen. Boken ble funnet inne i kisten og fjernet i 1104 da relikviene av Cuthbert ble flyttet innenfor katedralen. Den ble utstilt der sammen med andre relikvier, og viktige besøkende skal ha fått lov til å bære boken i en skinnpose rundt halsen. Det antas at evangeliet etter oppløsningen av klostrene i England av Henrik den VIII mellom 1536 og 1541 gikk over til private samlere. Det ble til slutt gitt til Stonyhurst College, jesuittenes skole i Lancashire.

Fra 1979 var det på et langsiktig lån fra den britiske jesuittprovinsen til British Library, katalogisert som lån 74. Den 14. juli 2011 lansert British Library en innsamlingsaksjon for å kjøpe boken for £ 9 millioner (US $ 14.3M), og den 17. april 2012 annonserte man at kjøpet hadde blitt gjennomført, og boken nå er *British Library Additional MS 89000*. Det britiske nasjonalbiblioteket planlegger å vise evangeliet i både i London og Durham, over like lang tid på begge steder. De beskrev dette manuskriptet som den «tidligste bevarte og intakt europeiske bok og en av verdens mest betydningsfulle bøker».

Med en sidestørrelse på bare 138 ganger 92 millimeter er St Cuthberts evangelium en av de minste overlevende angelsaksiske manuskripter. Den hovedsakelig udekorerte teksten er Johannesevangeliet på latin, skrevet på en måte som har blitt ansett som en modell for elegant enkelhet.

Referanser
----------

1. ↑  "St Cuthbert Gospel Saved for the Nation" på engelsk
2. ↑  British Library press release Arkivert 20. januar 2012 hos Wayback Machine. "British Library announces £9m campaign to acquire the St Cuthbert Gospel – the earliest intact European book", 13 July 2011, with good photos of the cover, and a video. Accessed 8 March 2012 på engelsk

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Snarumselva** er ei elv som renner mellom Krøderen (130,6-133,2 moh.) i Krødsherad kommune og Geithus i Modum kommune. Elvestrekningen utgjør cirka 50 km og total fall er cirka 100 m. Strekningen fra Kaggefoss til utløpet nedenfor Gravfoss kalles også **Kista**. Nedbørsfeltet er på cirka 5257 km². Elva renner sammen med Drammenselva like nedenfor Gravfossdammen, ved Geithus stasjon (33 moh.). Den tømmer således Hallingdalsvassdraget til Drammensvassdraget.

To fosser i Snarumselva er utnyttet for kraftproduksjon, Ramfoss kraftverk (30 MW) ved Ramfoss og Kaggefoss kraftverk (85,5 MW) ved Kaggefoss.

Snarumselva er kjent som ei god fiskeelv. Det fiskes tradisjonelt etter både ørret, gjedde, abbor, ål og røye. På strekningen Kaggefoss og Gravfoss er det fine stryk og høler med god bestand av ørret. Ørret på 0,5-1 kg er vanlig, men den kan bli mye større enn det. I den stilleflytende delen av elva, ovenfor Kaggefoss dominerer gjedde og abbor, og abboren kan nå stor størrelse der. Eksemplarer på 1-1,5 kg er ikke uvanlige.

Drammensvassdraget

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. juli 2017
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. juli 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Tasta kirke
**Tasta menighet** var et prestegjeld tilhørende Stavanger domprosti. Det omfattet sogn i Stavanger kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Tasta kirke.

Tasta menighet er nå en del av Stavanger kirkelige fellesråd, og underlagt Stavanger domprosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Området Tasta sognet fra gammelt av til Hetland prestegjeld, og ble ved kgl.res. av 26. november 1965 fradelt som *Tasta menighet*. Ved kgl.res. av 26. november 1975 ble Hetland prestegjeld og sogn delt i to selvstendige menigheter, Hundvåg og Tasta, gjeldende fra 1. januar 1974. Tasta kirke ble vigslet 27. november 1977.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Tasta

Referanser
----------

1. ↑  *Menigheter og endringer i menighetsgrenser i perioden 1800-1989*. xx#: Stavanger kommune. 1989. s. 18-19.
2. ↑  *Stavanger byleksikon*. Wigestrand. 2008. s. 535. ISBN 9788281400177.
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.