recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Norske klassikere : bøker, filmer, musikk, radio og TV fra 1945 til i dag*** er en bok som presenterer en kanonsamling med som omtaler 696 verk eller serier i kronologisk rekkefølge fra 1945 til 2011. Artiklene er utvalgt ut fra forfatternes vurdering av hva de mener i størst grad har «påvirket hvordan nordmenn tenker og handler og som har skapt trender og tradisjoner».. Anmeldelsene, som er på en halv side pr «klassiker» er skrevet av kulturjournalistene Morten Ståle Nilsen, Vidar Kvalshaug, Sven Ove Bakke og Inger Merete Hobbelstad. 

Forfatterne tok med både verk som er ansett som «høykultur» og «lavkultur» er med, selv om forfatterne tar avstand fra begrepene så kulturskapere så ulike som Jon Fosse og Rune Rudberg er begge med.

Personer med flest klassikere
-----------------------------

Enkelte anmeldere av boka påpekte at Jahn Teigen ifølge bokas utvalg var «popkulturens ubestridte konge» ettersom han var valgt ut til åtte av etterkrigstidens norske klassikere samt medvirkende på enda flere.

Disse har medvirket i flest av verkene som tatt med i boka: 

1. Jahn Teigen (8 plater i utvalger, og deltar på to til)
2. A-ha (7 plater i utvalget)
3. Trond-Viggo Torgersen (medvirker på 7 prosjekter)
4. Motorpsycho (5 plater)
5. Dag Solstad (5 bøker)

Litteratur
----------

* Nilsen, Kvalshaug, Bakke og Hobbelstad *Norske klassikere : bøker, filmer, musikk, radio og TV fra 1945 til i dag* Spartacus 2012 ISBN 978-82-430-0560-0

Referanser
----------

1. ↑  bokas forord s.7
2. ↑  aftenposten.no Norske klassikere: Historien om den norske antihelten boka omtalt av Eldrid Oftestad 22.09.2012
3. ↑  dagbladet.no Jahn Teigen på tronen anmeldelse av *Norske klassikere* skrevet av Emil Flatø 15.09.2012

Eksterne lenker
---------------

* spartacus.no Forlagets presentasjon av boka
Arrangement i litteraturhuset
**Litteraturhus Lillehammer** er et samarbeid mellom Lillehammer bibliotek, Nansenskolen, Høgskolen i Innlandet, Norsk litteraturfestival – Sigrid Undsetdagene, og fra og med 1. januar 2019, også Stiftelsen Lillehammer Museum. Arrangementene startet høsten 2012. Våren 2014 bevilget Lillehammer kommune midler til en 50 prosent stilling som sikret den videre drift.

Programkoordinator fra og med januar 2018 er Cathrine Strøm.

Litteraturhus Lillehammer skal være en arena for litteraturopplevelser og aktuell debatt. Programmet består blant annet av aktuell samfunnsdebatt, panelsamtaler, bokbad, dybdeintervjuer og gratis barnearrangement.

Selve arrangementsarenaen ligger på «Torget», midt i biblioteket, med sceneløsning, lyd og lys, og en publikumskapasitet på opptil 250.

Lillehammer ble høsten 2017 tildelt status som UNESCO Creative City of Literature, og Litteraturhus Lillehammer er en av de sentrale arenaene i Litteraturbyen Lillehammer.

Referanser
----------

1. ↑  Rogne, Vebjørn (3. oktober 2017). «Strøm til Litteraturhus Lillehammer». *BOK365.no*. Besøkt 7. mars 2019.
2. ↑  desember 2017, Postet av Ane Solstuen Publisert 11 desember 2017 | Oppdatert 11. «UNESCO Creative City of Literature - Lillehammer kommune». *www.lillehammer.kommune.no* **(norsk)**. Besøkt 7. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Anglo-italiensk cup** (engelsk *Anglo-Italian Cup*; italiensk *Coppa Anglo-Italiana*) var en cup i fotball mellom engelske og italienske lag som ble arrangert i årene 1970 til 1996.

Historie
--------

Årsaken til at turneringen ble en realitet var at Swindon Town hadde vunnet den engelske Ligacupen i 1969. Laget spilte på denne tiden på det tredje øverste nivået i engelsk fotball og kunne derfor ikke delta i UEFA-cupen. Etter initiativ fra Swindon ble det derfor opprettet en turnering mellom engelske lag og italienske lag som ikke spilte i sitt lands øverste liga.

Turneringen ble lagt ned i 1973, men en ny turneringen med samme navn ble opprettet i 1976 og gikk fram til 1986. Lagene som deltok i denne turneringen var halvprofesjonelle. I 1992/93 sesongen startet den opprinnelige turneringen opp igjen der lagene som deltok var fra den nye 1. divisjon (under Premier League) og fra Serie B. Etter fire år ble turneringen nok en gang lagt ned i 1996.

Resultat fra finalene i Anglo-italiensk cup
-------------------------------------------

| ÅR | VINNER | RESULTAT | FINALIST |
| --- | --- | --- | --- |
| **1970** | **Swindon Town** | **3-0** | **Napoli** |
|
| **1971** | **Blackpool** | **2-1** | **Bologna** |
|
| **1972** | **Roma** | **3-1** | **Blackpool** |
|
| **1973** | **Newcastle United** | **2-1** | **Fiorentina** |
|
| **1993** | **Cremonese** | **3-1** | **Derby County** |
|
| **1994** | **Brescia** | **2-1** | **Notts County** |
|
| **1995** | **Notts County** | **2-1** | **Ascoli** |
|
| **1996** | **Genoa** | **5-2** | **Port Vale** |

Eksterne lenker
---------------

* Resultater fra Anglo-Italiensk Cup (RSSSF)
*For Wheaton College i delstaten Illinois, se Wheaton College (Illinois)*

**Wheaton College** er et privat, laveregrads *liberal arts*-universitet i Norton, Massachusetts i USA. Det ble grunnlagt i 1834 som et rent kvinneuniversitet. 

Williams har skolepenger (2006) tilsvarende US$ 34 610, og høyeste gradstildeling er Bachelor. fagkretsen er klassisk for *liberal arts*-tradisjonen med humanistiske, sosialvitenskapelige og klassiske naturfag, med spesialisering innen kvinne- og miljøstudier.

Bhutans konge, Jigme Singye Wangchuck av Bhutan, har studert ved Wheaton.

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wheaton College (Massachusetts) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Wheaton College på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) Wheaton College på Facebook Rediger på Wikidata

* (en) Wheaton College på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
**«What's New Pussycat?»** er en amerikansk sang med melodi av Burt Bacharach og tekst av Hal David, som er tittelsangen fra en film med Peter Sellers i hovedrollen og Tom Jones sang den i filmen.

Tom Jones' versjon nådde en åttendeplass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1965.

Frankie Valli & the Four Seasons inkluderte den på LP-platen *Sing Bacharach, David and Dylan* (Philips PHM200193) (mono) (Philips PHS600193) (stereo). Den ble utgitt i november 1965.

Barbra Streisand fremførte flere linjer i sitt «Color Me Barbra Medley» fra TV-showet og LP-platen *Color Me Barbra* (Columbia Records). Den ble utgitt i mars 1966. Produsent var Robert Mersey.

Bobby Darin spilte den inn 23. mars 1966 til LP-platen *Bobby Darin Sings The Shadow of Your Smile* (Atlantic 8121). Den ble utgitt i april 1966. Produsent var Bobby Darin, arrangør var Scotty Rogers.

Den tsjekkiske sangeren Pavel Novak har innspilt sangen under den tsjekkiske tittelen «Zofie».

En versjon med Anita Kerr Singers ble utgitt i 1969 på LP-platen *Anita Kerr Singers Reflect on the Hits of Burt Bacharach and Hal David* (Dot Records DLP 25906).

Norsk versjon
-------------

Per Lekang har skrevet den norske teksten. Den norske tittelen er «Lille skatt pusekatt». Rolf Just Nilsen spilte den inn på singlen Nor-Disc NOR 112 i 1965.

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database – What's New Pussycat? (1965) – Soundtracks
2. ↑  Frankie Valli & 4 Seasons – USA Album
3. ↑  Barbra Streisand: Color Me Barbra | The Official Barbra Streisand Site
4. ↑  Bobby Darin Discography Arkivert 30. mars 2010 hos Wayback Machine.
5. ↑  113 0001–099 Series – Eastalgia Arkivert 5. september 2009 hos Wayback Machine.
6. ↑  «California Anita Kerr Singers». Arkivert fra originalen 2. juli 2017. Besøkt 9. august 2009.
7. ↑  Plateboksen – Nor-Disc diskografi[*død lenke*]
**Litteraturhuset i Skien (LiS)** er en kulturinstitusjon i Skien kommune.

Bakgrunn
--------

Initiativet til opprettelsen av Litteraturhuset i Skien ble tatt etter at Litteraturhuset i Oslo hadde vist seg å være et populært kulturforetak i hovedstaden. Arbeidet med å opprette LiS startet høsten 2009. Det var et privat initiativ, og som i andre deler av landet problematiserte lokale politikere, offentlige kulturinstitusjoner og andre hvilken posisjon et privatdrevet litteraturhus skulle innta i forhold til de lokale offentlige bibliotekene. Det ble blant annet uttrykt bekymring for at et litteraturhus ville opptre som en konkurrent til biblioteket i forhold til publikum, og søke økonomisk støtte fra det offentlige i konkurranse med biblioteket.

LiS ble realisert som et kulturtilbud til innbyggerne i Grenland og øvrige deler av Telemark i 2009. Fram til LiS flyttet inn i Ibsenhuset sentralt i byen, høsten 2013, ble LiS’ forfattermøter arrangert rundt omkring på ulike scener i byen.

Styre
-----

Fra august 2020 består styret i LiS av

* Kristian Ripegutu (leder)
* Anne Spånem (nestleder)
* Helga Lilleland
* Heidi Roheim
* Ørjan N. Karlsson
* Stian Johansen
* Helle Riis (gründer)

Daglig leder er Merete Franz (gründer).

Økonomi
-------

Litteraturhuset i Skien støttes av Fritt Ord, Kulturdepartementet, Skien kommune og Vestfold og Telemark fylkeskommune.

I budsjettforliket om statsbudsjettet 2016 ble Litteraturhuset i Skien tildelt et driftstilskudd på 300 000,- kroner. Denne posten kom inn på budsjettet etter krav fra Kristelig Folkeparti.

Referanser
----------

1. ↑  «Bibliotek=litteraturhus». *skienbibliotek.blogspot.no*. Besøkt 7. januar 2017. «Hva er et litteraturhus? Jo, et hus fylt med bøker. Hva er et bibliotek? Det er også et hus fylt med bøker. Det er flott at noen på privat initiativ prøver å skape et miljø for litteratur i byen vår, men det må ikke komme på bekostning av det litteraturhuset som allerede finnes. Det er ingen ønskesituasjon at et privat litteraturhus og et offentlig bibliotek skal konkurrere om de samme kronene,  kulturbudsjettet er lite nok som det er.»
2. ↑  «Om LiS». *Litteraturhuset i Skien*. Arkivert fra originalen 8. januar 2017. Besøkt 7. januar 2017. «Staben bak LiS har arbeidet med prosjektet siden høsten 2009. Litteraturhuset i Skien flyttet inn i Ibsenhuset, Telemarks kulturelle storstue, høsten 2013.»
3. ↑  «Litteraturhuset fikk 300.000 på statsbudsjettet». *Varden*. Arkivert fra originalen 8. januar 2017. Besøkt 7. januar 2017.
4. ↑  «Frister museet med 15 millioner». *www.ta.no*. 31. oktober 2016. Besøkt 7. januar 2017. «KrF vil også ha inn 300 000 kroner i støtte til Litteraturhuset i Skien.»

Eksterne lenker
---------------

*
**Angie Zelter** (født 5. juni 1951) er en britisk aktivist hovedsakelig kjent som grunnlegger av en rekke internasjonale kampanjegrupper, blant annet Trident Ploughshares (en gruppe fredsaktivister som arbeider for å avvikle Storbritannias kjernefysiske våpensystemer) og International Woman's Peace Service. Zelter er kjent for å fremme ikkevold i sine kampanjer og direkte aksjoner, og hun har blitt arrestert over hundre ganger i blant annet Belgia, Canada, England, Malaysia, Norge, Polen og Skottland, og sonet 16 ganger i fengsel. Zelter hevder å være en «global borger».

På 1980-tallet grunnla Zelter kampanjen *Snowball Campaign* som oppmuntret flere tusen mennesker til å rive ned gjerdene rundt amerikanske militærbaser i Storbritannia. I 1996 var hun en del av en gruppe som avvæpnet en BAE Hawk, et britisk-produsert jagerfly, noe som førte til skader for 1,5 millioner pund og forhindret at flyet kunne bli eksportert til Indonesia hvor det ville ha blitt benyttet for å angripe Øst-Timor. Hun ble frikjent for denne handlingen, noe som førte til at saken om våpenkontroll ble omtalt og diskutert i massemedia.

I mars 2012 ble Zelter arrestert av sørkoreansk politi for å ha forstyrret byggingen av den kontroversielle marinebasen Jeju-do.

Se også
-------

* Trident Ploughshares

Referanser
----------

1. ↑  «British Nobel Peace Prize Nominee arrested in South Korean naval base protest» Arkivert 10. oktober 2012 hos Wayback Machine. *Tridentploughshares.org*
2. ↑  «Angie Zelter – England» Arkivert 11. mai 2012 hos Wayback Machine. *World People's Blog*
3. ↑  «Trident Ploughshares Founder Angie Zelter Nominated For Nobel Peace Prize» Arkivert 11. oktober 2012 hos Wayback Machine. *Tridentploughshares.org* 30. januar 2012
4. ↑  «Hawk Jet get smashed by Trident Ploughshares women» Arkivert 12. desember 2006 hos Wayback Machine. *SchNEWS 62* 23. februar 1996
5. ↑  «Angie Zelter arrested on Jeju Island», *Indymedia* 12. mars 2012

Eksterne lenker
---------------

* Trident Ploughshares
* Artikkel om Trident Ploughshares på Alternative nobelprisens nettsted
* Frukost med Angie kronikk av Sven Lindqvist
Kanari (spansk:Canario) var navnet de første europeere gav til urfolket på Gran Canaria tidlig på 1400-tallet. Siden har denne betegnelsen blitt utvidet til å gjelde Kanariøyene som helhet. Det finnes flere hypoteser om opprinnelsen til denne betegnelsen, men en av den mest brukte, kommer fra det historiske verket Historia Naturalis, skrevet av den romerske forfatteren og admiralen Plinius den eldre i år 77.  Det antydes der at navnet og folket kommer fra en berberstamme i søndre Marokko, som allerede da kalte seg "Canarii".
Tilnavnet Gran (stor) fikk Gran Canaria av normanneren Bethencourt i 1404 og 1405 da han ble beseiret av urbefolkningen på øya i to slag ved Arguineguin på sørsiden av øya. Han gav da urbefolkningen tittelen "Gran" (stort folkeslag) for å forklare grunnen til at han tapte disse slagene.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. september 2020. Besøkt 20. februar 2020.
2. ↑
3. ↑  George Glas: History of Canari Islands
4. ↑
5. ↑

  

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Angistri** (gresk: *Αγκίστρι*; «fiskekrok») er en liten gresk øy og kommune som ligger i Saroniabukta utenfor Athen. Den tilhører den regionale enheten Øyene.

Bosetning
---------

Utsyn over havnen i Skala.
Landsbyen Limenaria.
Kart over øya med stier og veier.
Øya var bosatt i antikken, noe som er bevitnet ved noen arkeologiske steder.

Det er kun tre bosetninger på Angistri: Milos (Megalokori), Skala og Limenaria. Milos med en befolkning på 566 mennesker er hovedlandsbyen og hvor flertallet av øyboerne bor. Skala med 448 innbyggere ligger tyve minutters gange fra Milos langs en kystvei. Skala er stedet hvor de fleste turistfasilitetene og hotellene er. Limenaria er den minste landsbyen med kun 128 beboere og ligger på motsatt side av øya med svært lite turister. Øyas totale befolkning i henhold til folketellingen av 2011 var på 1142 beboere. I sommermånedene kan antallet mennesker ofte tredobles. Dets landareal er på 13,367 km².

Geografi
--------

Angistri er en øy i Saroniabukta. Den ligger omtrent 35 km sørvest for Pireus og seks km sørvest for øya Egina. Halvøya Methana ligger seks km sør for det greske fastlandet på Peloponnes som er 14 km øst. Agistri er seks km lang og opptil tre km bred. Det er dekket av furuskog og er kupert. Det høyeste punktet er på 294 meter.

Angistri ligger meget nær de større øyene i øygruppen De saroniske øyer som Egina. Angistri kan bli nådd fra Egina med båt på rundt ti minutter. Det går en rekke båter, blant annet fra Angistri Express og en rekke båtdrosjer. Øya ligger også en times båttur fra Athens havneby Pireus. Den nærmeste flyplassen ligger ved Athen. Det går ferge til Pireus og hydrofoilbåt mellom Egina og Angistri.

Økonomi
-------

Angistri er en meget populær ferieøy hvor både grekere og utenlandske besøkende kommer for å tilbringe somrene. Det finnes flere store strender på øya. Den største er utenfor landsbyen Skala. Den er meget langgrunn og blir ansett som mest barnevennlig. Det finnes også en nudiststrand som kalles for Halikada. Ved denne finnes det ingen servering som ved andre strender. Da den ligger i skjul nedenfor noen klipper er den noe møysommelig å ta seg ned til. Agistri er også egnet for spaserturer og flere ulike stier.

For noen få tiår siden var fiske det viktigste industrien. Grunnet overfiske og forurensning av farvannet rundt har fiskeindustrien drept seg selv. Landbruket som tidligere drev på med dyrking av oliven, korn og frukt, foruten også harpiks, har også dødd ut.

Referanser
----------

1. 1 2  Detaljert resultat av folketelling 2011 Arkivert 25. desember 2013 hos Wayback Machine. (gresk)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Angistri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***whatevershebringswesing*** er det tredje soloalbumet til Kevin Ayers.

I 1971 startet Kevin Ayers å spille inn det som skulle bli det mest kritikerroste albumet hans, *whatevershebringswesing*, i lag med medlemmer fra Gong og det tidligere backingbandet hans The Whole World. Albumet ble hyllet av NME, Record Mirror og Rolling Stone. Alle de musikalske ideene Ayers hadde strevd med å få til siden han forlot Soft Machine, kom her til sin fulle rett.

Som med de fleste Ayers albumene var det en blanding av forskjellige stilarter, men her fungerer det bra. Tittelsporet med gitaren til Mike Oldfield og harmonivokalen til Robert Wyatt vart en mal for resten av musikken til Ayers på 70-talet.

Albumet åpner med David Bedford sin "There Is Loving Among Us" med dramatisk strykearrangement. Dette glir over i "Margaret" og "Oh My", der Ayers setter enkle tekster opp mot gjennomtenkt akkompagnement. "Song From A Bottom of a Well" blander et Stockhausen-aktig arrangement med en kryptisk tekst av Ayers «This is a song from the bottom of a well / There are things down here / I've got to try and tell». "Stranger in Blue Suede Shoes", en sang i stil med tidlig rock and roll, var et fast konsertinnslag for Ayers i åra som kom.

Mange kritikere og tilhengerer omtalt *whatevershebringswesing* som det beste av alle Ayers albuma.

I 2003 kom albumet ut på nytt med fire bonussanger.

Sporliste
---------

**Side en**

1. «There Is Loving/Among Us/There Is Loving» – 7:22
2. «Margaret» – 3:20
3. «Oh My» – 2:59
4. «Song from the Bottom of a Well» – 4:37

**Side to**

1. «Whatevershebringswesing» – 8:13
2. «Stranger in Blue Suede Shoes» – 3:24
3. «Champagne Cowboy Blues» – 3:56
4. «Lullaby» – 2:14

Medvirkende
-----------

* Kevin Ayers / vokal, gitar, bass (6)
* David Bedford / keyboard (1,2,5,6,8), orkesterarrangement
* Mike Oldfield / bass (1,3,4), gitar (5,7)
* Dave Dufort / trommer (1,4,5)
* William Murray / perkusjon (2,3,7)
* Tony Carr / trommer (6,12)
* Robert Wyatt / harmonivokal (5)
* Didier Malherbe / saksofon (1), fløyte (8)
* Gerry Fields / fiolin (3)
* Johnny Van Derek / fiolin (2,7)

Kilder
------

* *Denne artikkelen bygger på «Whatevershebringswesing» fra Wikipedia på engelsk, 23. 10. 2021.*
	+ *Wikipedia på engelsk oppgir disse kjildene:*
* Live Review by Richard Williams (Melody Maker 18 Apr 1970)
* Album Review (NME Jan 1972)
* Album Review by Alain Dister (Rock & Folk Jun 1972)
* Album Review (Sounds Jan 25, 1972)
* Album Review (Record Mirror Jan 1972)
* Album Review (Rolling Stone Jun 1972)
* *Everything You Do Is True, As Long As You Believe It* - *Whatevershebringswesing* sleevenotes by Martin Wakeling (Harvest Sept 2006)
**Kanaldalen** (italiensk: *Val Canale*, tysk: *Kanaltal*, slovensk: *Kanalska dolina*, friulisk: *Val Cjanâl*) er en dal i det nordøstlige hjørnet av den italienske regionen Friuli-Venezia Giulia og grenser til Østerrike og Slovenia.

Kanaldalen er en viktig trafikkforbindelse mellom Italia (Venezia og Roma) og Sentral-Europa (Wien og Praha).

Den 23 km lange dalen skiller De juliske Alpene i sør fra De karniske Alpene og Karavankene i nord.
Dalen rommer to elver:

* Fella renner vestover og drenerer via Tagliamento til Adriaterhavet.
* Slizza renner østover og drenerer via Gail, Drava og Donau til Svartehavet.

Vannskillet går gjennom dalen ved tettstedet Camporosso.

Fra rundt 700-tallet og inntil 1919 hørte Kanaldalen til Kärnten. Gjennom St.-Germain-traktaten ble Kärnten forpliktet til å avstå dalen til Italia. På dette tidspunktet fantes det praktisk talt ingen italienskspråklige innbyggere i dalen, befolkningen var derimot dels slovensk- og dels tysktalende.

Gjennom italieniseringspolitikken på 1900-tallet utgjør italiensktalende innbyggere nå et absolutt flertall i Kanaldalen.

Byen Tarvisio er unik i at den er firespråklig med en betydelig friuliskspråklig minoritet.

Kanaldalen er inndelt i tre kommuner som tilsammen har 7800 innbyggere:

* Pontebba
* Malborghetto Valbruna
* Tarvisio

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Angiverens lønn*** (originaltittel: *The Friends of Eddie Coyle*) er en amerikansk kriminalfilm fra 1973 regissert av Peter Yates med Robert Mitchum og Peter Boyle i hovedrollen.

Handlingsreferat
----------------

Eddie Coyle driver med våpensalg på lavt nivå, basert i Quincy, Massachusetts. Han leverer pistoler til bank-ranere ledet av Jimmy Scalise og Artie Van. Samtidig risikerer Coyle flere års fengsel for å tidligere stjålet en lastebil i New Hampshire - satt opp av Dillon, som eier en lokal bar. Coyle samarbeider med agent Dave Foley fra Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives i håp om å unngå straff. Men han er ikke klar over at Dillon også er informant for Foley.

Gjengen kidnapper Mr. Pearson, sjef for South Shore National Bank, for å rane banken. De lykkes, og reiser deretter på ferie. Coyle møter senere Foley for å diskutere straffeutmålingen. Coyle forteller at han kjenner en våpen-selger, Jackie Brown, at han potensielt kan få Jackie arrestert for lavere straffeutmåling. I mellomtiden møter Jackie et hippie-par som ønsker å kjøpe M16-rifler av ham. Han godtar motvillig å selge til dem på et diskret sted, til et bestemt tidspunkt. Jackie møter deretter Coyle som krever at han skaffer våpen til neste dag.

Gjengen raner enda en bank, denne gangen i South Weymouth. En bank-ansatt utløser en alarm, og blir skutt av en av ranerne. De klarer å flykte fra politiet, men blir etterlyst for drap. Etterpå møtes Jackie og Coyle for å levere våpen. Etterpå snakker Coyle med Foley for å tipse ham om Jackie. Han forsøker å flykte, men blir arrestert, og innser straks at Coyle satte ham i en felle. Coyle og Foley har et nytt møte, men Foley sier at arrestasjon av Jackie ikke var nok til å fjerne dommen mot Coyle. Til det tredje ranet forsøker de å kidnappe bankens sjef, men blir arrestert av Foley. Senere får Dillon beskjed fra en kriminell om at han skal myrde Coyle.

Skuespillere
------------

* Robert Mitchum som Eddie Coyle
* Peter Boyle som Dillon
* Richard Jordan som Dave Foley.
* Steven Keats som Jackie Brown.
* Alex Rocco som Jimmy Scalise.
* Joe Santos som Artie Van.
* Mitchell Ryan som Waters.
* Helena Carroll som Sheila Coyle
* Jack Kehoe som en ukjent mann.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Angiverens lønn* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Angiverens lønn* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Angiverens lønn* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Angiverens lønn* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Angiverens lønn* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Angiverens lønn* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Angiverens lønn* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Ektoderm** er ytterhuden på et dyr. Den dannes fra det ytre cellelaget i en gastrula. Foruten huden vil ektoderm også ingå i nervesystemet ved at epiblastceller foldes inn i fosteret etter gastrulasjonen. Differensieres til overflateektoderm (epidermis) og neuralepitel (nevroner, gliaceller, neural crest cells og ependyma i sentralnervesystemet).

Med unntak av de delene som ender opp som deler av nervesystemet, vil ektodermen bli liggende som et tynt lag utenpå organismen under fosterutviklingen. Disse cellene ender opp som hudskjelettet og den levende huden under hos leddyr og som overhuden hos virveldyr. Underhuden dannes derimot av mesodermen. Ektodermen danner også slimhinnene i munnen, anus, innsiden av nesebor, svertekjertler, hår, negler og tannemalje.

Referanser
----------

1. ↑  Gilbert, Scott F. Developmental Biology. 9th ed. Sunderland, MA: Sinauer Associates, 2010: 333-370. Print.
2. ↑  Pansky, B. «Germ Layers and Their Derivatives». *The Embryonic Development, Regenerative Medicine and Stem Cell Database*. LifeMap Discovery. Arkivert fra originalen 9. januar 2017. Besøkt 9. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Plasseringen av Spacehab ombord på romfergene
**Spacehab** er betegnelsen på en modul (og integrert nyttelast-bærer) til de amerikanske romfergene, som er ombord i lasterommet på romfergene.

**Spacehab, Inc** er også navnet på et amerikansk selskap med base i Webster Texas nær Johnson Space Center. Det sørger for kommersielle romprodukter og tjenester til NASA, det amerikanske forsvarsdepartementet, andre internasjonale romforetak og globale kommersielle kunder.

Romfergeturer med Spacehab ombord
---------------------------------

Spacehab lastes ombord Columbia for STS-107
Spacehab har vært med på 22 romfergeturer og har sørget for plass til nyttelast og mannskap på 8 turer til Den internasjonale romstasjonen (ISS) og syv til den russiske romstasjonen Mir.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * STS-57 – Endeavour: Første ferden med Spacehab
* STS-60 – Discovery
* STS-63 – Discovery
* STS-76 – Atlantis
* STS-77 – Endeavour
* STS-79 – Atlantis
* STS-81 – Atlantis
* STS-84 – Atlantis
* STS-86 – Atlantis
* STS-89 – Endeavour
* STS-91 – Discovery
 |   | * STS-95 – Discovery
* STS-96 – Discovery
* STS-93 – Columbia
* STS-101 – Atlantis
* STS-106 – Atlantis
* STS-102 – Discovery
* STS-105 – Discovery
* STS-107 – Columbia bryter opp og blir ødelagt. Mannskap, romferge og nyttelast inkl Spacehab blir ødelagt.
* STS-114 – Discovery
* STS-121 – Discovery
* STS-116 – Discovery: Første skandinaviske astronaut
 |

Se også komplett Spacehab-oversikt her.

Eksterne lenker
---------------

* Official Spacehab web site
* Encyclopedia Astronautica entry
**Barrow** er en landsby og verdslig sogn i distriktet St. Edmundsbury i grevskapet Suffolk, England, rundt 13 kilometer vest for Bury St Edmunds. Stedet har en pub, Three Horseshoes, etter at den andre puben, Weeping Willow, ble stengt i september 2015. I henhold til folketelling i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkningen på 1 677 innbyggere.

Historie
--------

Stedsnavnet Barrow er opprinnelig av angelsaksisk opprinnelse, og det oversettes gjerne som «skog», eller lund (i skog), og ifølge stedsnavnsforskeren Eilert Ekwall også ås eller (i overført betydning) gravhaug. I *Domesday Book* er Barrow for 1086 oppført med 27 husholdninger (som normalt har flere personer hver).

Sognekirken fra 1300-tallet, dedikert alle helgener, står 1,5 km fra landsbyen, nær grensen til Higham. Kirken har et alterformet gravmonument i koret, med messingfigurer, våpenskjold og en lang minneinskripsjon, tilegnet Clement Higham (1495–1571), engelsk advokat og politiker.

En lokalhendelse om et voldelig overfall på slutten av 1700-tallet har fått eget liv og utbroderte detaljer, inkludert en stein på det sted i Barrow hvor det hevdes at en tyv og morder ble hengt. Den historiske kjernen er dog at den 6. januar 1783 var Macro av Barrow Hall på vei hjem etter å ha samlet inn tiende. Han ble stoppet av en bevæpnet landeveisrøver i nærheten av Barrows skole. Etter å ha gitt fra seg pengene slo Macro etter ham med spaserstokken, skuddet gikk av og det streifet kinnet hans. Landeveisrøveren flyktet med byttet, men neste dagen undersøkte Macro sporene og fant ut av overfallsmannens hest hadde en hestesko av et særegen type. Han fulgte sporet til Kentford, fant hesten i stallen og tyven på kroen, som han egenhendig arresterte. Tyven ble siden funnet skyldig og hengt, men ikke i Barrow, som den lokale legenden hevdet.

Referanser
----------

1. ↑   «Barrow (St. Edmundsbury) (Suffolk)», City Population
2. ↑   «Towns and Villages», *Anglo Saxon Place Names*
3. ↑   «What's in a Named Place?» Arkivert 23. september 2010 hos Wayback Machine. *Countrylovers*
4. ↑   «Place: Barrow», *Open Domesday*
5. ↑   «The highwayman's stone», *Hidden East Anglia: Landscape Legends of Eastern England*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Space Needle og Seattle sentrum
Space Needle
**Space Needle** (engelsk: «verdensrom» + «nål») er et utsiktstårn i Seattle, USA og et av byens mest velkjente landemerker. Tårnet ble bygget til verdensutstillingen i 1962, og det var da USAs høyeste bygning vest for elva Mississippi.

Tårnet er en del av Seattle Center, som var hovedområdet for verdensutstillingen. Space Needle er 184 meter høyt og utsiktsdekkets diameter er 42 meter. Utsiktsdekket ligger på 158,5 meters høyde og inneholder en roterende restaurant med 300 sitteplasser, som bruker 47 minutter på en full rotasjon. Tårnet er bygget for å klare vindkast opp til 320 km/t og jordskjelv på opptil 9,1 på Richters skala.

Det holdes oppe av tre ben som smalner inn mot tårnets «midje», og deretter sprer seg ut igjen på vei opp mot toppen. Utsiktsdekket er på tre etasjer og minner om en «flyvende tallerken». For å sikre tårnet mot jordskjelv ble det bygget et ti meter dypt og førti meter bredt fundament i armert betong. Vekta av fundamentet gjør at tårnets tyngdepunkt ligger bare 1,5 meter over bakkenivå.

I 1982 ble det bygget en ny etasje 30 meter over bakken, kalt «SkyLine level», som brukes til banketter og andre arrangementer.

Referanser
----------

1. ↑   pcad.lib.washington.edu, besøkt 1. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Mysteries revealed. The Structure». *Space Needles offisielle nettsted*. Arkivert fra originalen 26. april 2011. Besøkt 6. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Space Needle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
**Rosario Luchetti** (født 4. juni 1984 i Buenos Aires) er en argentinsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.

Luchetti vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL-2012 i London. Hun var med på det argentinske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen for damer bak Nederland.

Tolv lag deltok, Argentina vant gruppe B foran New Zealand, med tre seiere, en uavgjord og et tap. I semifinalen møtte de Storbritannia, som de beseiret med 2-1. 10. august 2012 spilte de finale mot Nederland, Nederland vant finalen med 2-0.

Fire år tidligere, under 2008 i Beijing, vant hun en bronsemedalje, etter tap med 5-2 i semifinalen mot Nederland, vant Argentina bronsefinalen med 3-1 over Tyskland.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2012 Storbritannias flagg London - Sølv i landhockey, kvinner - Argentinas flagg Argentina
* Bronse 2008 Kinas flagg Beijing - Bronse i landhockey, kvinner - Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rosario Luchetti – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Rosario Luchetti – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Rosario Luchetti – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rosario Luchetti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (ar) Rosario Luchetti – Argentinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Rosario Luchetti – FIH Rediger på Wikidata
**Kanaløyene** er en øygruppe utenfor kysten av Normandie, Frankrike, i Den engelske kanal. Øygruppen består av to *bailiwicks* (fogdesogn), som er kronbesittelser og inngår i hertugdømmet Normandie. Kanaløyene inngår i den større øygruppen De britiske øyer.

I 1204 mistet den engelske kongen kontrollen over fastlandet og etter det har Kanaløyene blitt styrt uavhengig av fastlandsnormandie.

Tyskland okkuperte Kanaløyene under andre verdenskrig. Victor Hugo tilbrakte mange år i eksil på Guernsey og skrev *Les Misérables* der.

Beboerne her har britiske pass med tittelen «British Islands, Bailiwick of Jersey» eller «British Islands, Bailiwick of Guernsey», i motsetning til britene, som har «United Kingdom».

Øygruppen er ikke medlem av EU.

Øyer
----

Bailiwick of Guernsey:

* Guernsey
* Alderney
* Sark
* Herm
* Jethou
* Brecqhou
* Burhou
* Lihou
* andre mindre øyer og holmer

Bailiwick of Jersey:

* Jersey
* Minquiers
* Ecréhous

Eksterne lenker
---------------

* States of Alderney
* States of Guernsey
* States of Jersey
* Seigneur of Sark Arkivert 15. september 2019 hos Wayback Machine.
* Channel Islands at Britlink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Roscher** er en tysk embetsmannsslekt med betydelig tilknytning til norsk bergindustrihistorie på begynnelsen av 1800-tallet.

Johann Theodor Roscher (født 1. november 1755 i Mildenau/Sachsen; død 3. november 1829 i Döhlen/idag Freital) var en kurfyrstelig saksisk, senere kongelig prøyssisk, hytteinspektør ved Spiegelglashütte Friedrichsthal. 

Slekten kom til Norge med hans sønn Friedrich Roscher (1791–1859), som var hytteinspektør (dvs. teknisk direktør) ved Blaafarveværket. Han ble rekruttert fra Tyskland av verkets leder Benjamin Wegner i 1822 og bosatte seg dermed i Norge.

Sønner av Johann Theodor Roscher
--------------------------------

**Treliste**
* Johann Theodor Roschers sønner og barnebarn var aktive innen bergverk og hyttevesen
	+ Adolf Theodor Roscher var grunnlegger og eier av Glasfabrik Döhlen.
	+ Clemens August Carl Roscher studerte ved Bergakademie Freiberg.
	+ Friedrich (Christian Gotthilf) Roscher (1791–1859) var hytteinspektør ved Blaafarveverket og eier og direktør ved Snarum Koboltverk på Modum.
		- Adolf Friedrich Roscher bergmester som grunnla Ringerikes Nikkelverk og ble en stor grunneier på Ringerike
	+ Gustav Traugott Roscher var eier av Oppeschen Blaufarbenwerks i Saale i Thüringen og senere Hytteinspektør ved Blaafarveverket.

Referanser
----------

1. ↑
Bernardino Spada, den første kardinal i familien Spada
**Spada** er navnet til en italiensk adelsfamilie som stammer fra Brisighella ikke langt fra Bologna.

Historie
--------

Slektens vekst i betydning begynte med Paolo Spada (1541–1631), som var en fremgangsrik kjøpmann som bygde seg opp en betydelig formue. Med denne rikdom muliggjorde han at Bernardino Spada, hans tredje sønn, fikk en grundig utddannelse som muliggjorde en karriere i den romerske kurie, og til slutt ble Bernardino kreert til kardinal. Bernardino Spada på sin side muliggjorde at familiens hovedarving Orazio Spada i 1636 giftet seg med Maria Veralli, som var det siste skudd på stammen fra den ansette romerske adelsfamilie Veralli. De fikk 12 barn. Dennest eldste sønnen, Fabrizio Spada, gjorde også karriere i kurien;han fikk ikke bare kardinalshatten, men ble gitt den innflytelsesrike stilling som kardinalstatssekretær. Andre grener av familien etablerte seg i Bologna, Faenza og Spoleto. Den romerske gren av familien døde med Clemente Spada i 1759, og da falt arben til den bolognesiske gren.

Repersentanter for familien
---------------------------

* Alessandro Spada (1787–1843), kardinal
* Bernardino Spada (1594–1661), kardinal
* Fabrizio Spada (1643–1717), kardinal og Kardinalstatssekretær
* Giovanni Battista Spada (1604–1675), kardinal
* Leonello Spada (Lionello Spada; 1576–1622), italiensk maler
* Paolo Spada (1541–1631), kjøpmann

Billedgalleri
-------------

* Våpenskjold, over kaminen i Sala di Fetonte (Karel van Mander, 1574-1577, Palazzo Spada, Terni)Våpenskjold, over kaminen i Sala di Fetonte (Karel van Mander, 1574-1577, Palazzo Spada, Terni)
* Palazzo Spada i TerniPalazzo Spada i Terni
* Våpenskjold for Spada-VeralliVåpenskjold for Spada-Veralli
* Palazzo Spada i RomaPalazzo Spada i Roma
* Palazzo Potenziani Fabri i RietiPalazzo Potenziani Fabri i Rieti
* Castello di Madonna Antonia i Castel ViscardoCastello di Madonna Antonia i Castel Viscardo

Se også
-------

* Palazzo Spada

Litteratur
----------

* Arne Karsten: *Kardinal Bernardino Spada. Eine Karriere im barocken Rom*. Göttingen 2001

Referanser
----------

1. ↑  *Jagd nach dem roten Hut: Kardinalskarrieren im barocken Rom*. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht. s. 206.
**Roscelin de Beaumont**, vicomte av Maine og Beaumont (født ca. 1112, død ca. 1176), den eldste sønnen til Raoul VII de Beaumont. 

Roscelin var gift to ganger. Første gangen var med kvinne fra Crépon. I sitt andre ekteskap ble han gift ca. 1145 med den illegitim datter til kong Henrik I av England, Constance FitzRoy. De engelske kongene viste stor velvilje for adelen i Maine og Beaumont, og forsøkte å knytte dem til seg med flere goder. Constance er sitert flere ganger i charter sammen med sin ektemann. Hun ga ham tre sønner og en datter.

Etterkommere
------------

* Richard I de Beaumont, etterfulgte sin far som vicomte av Maine og Beaumont (død etter 1199), gift før 1177 med Lucie av Aigle (død etter 1217), datter av Richard II de l'Aigle.
* Raoul de Beaumont, biskop av Angers, (død 13. mars 1197)
* William eller Guillaume de Beaumont, nevnt i charter i 1156.
* Ermengarde de Beaumont (født ca. 1170 – død 4. februar 1233), gift med kong Vilhelm I av Skottland (ca. 1142 – 1214)
Landsbyen Hunsrück
**Roscheider museum** er et friluftsmuseum som formidler kulturhistorie i SaarLorLux regionen, grenseområdet der Tyskland, Luxemburg og Frankrike møtes. Museet ligger i byen Konz i Tyskland, ved elvene Saar og Mosel, 8 km vest for Trier og 30 km øst for Luxembourg. Museet eies av en ideell organisasjon med over 1000 medlemmer. Museet finansieres av medlemskontingent, inngangsavgift og gaver.

Publikumstilbud
---------------

En grønn oase
* 4000 m2 utstillinger som dekker en rekke temaer fra vindyrking til tannlegekontor. Ny utstilling om trevirke og skogsdrift fra 2006.
* Leketøyutstilling.
* friluftsmuseum på 22 ha som viser en Hunsrück landsby og en Mosel landsby som nylig er oppført. Friluftsmuseet inneholder også flere ulike haveanlegg, bl.a. en rosehave.
* restaurant med stor naturlekeplass.
* aktivitetsdager og julemarked (2. søndag i advent)
* omvisninger med guide, for unge og gamle.

Historien om Roscheider Hof
---------------------------

Aktivitetsdag, med bønder og håndverkere.
"Roscheider Hof" er i dag et friluftsmuseum med mange bygninger. Sentralt plassert finner en storgården Roscheiders eget gårdstun, en rektangulær plass med bygninger rundt. Gården nevnes første gang i dokumenter fra omkring år 1330. Da bygningene ble restaurert i 1978 ble det klart at noen bygningsdeler stammer fra tidlig 1500-tallet, bl.a. et lite vindu i sengotisk stil. Fram til den franske revolusjonen i 1794 tilhørte gården et Benediktinerkloster. De franske revolusjonstroppene erobret også Trier-området. Seinere ble gården solgt til inntekt for den franske stat, og den nye eieren, Nicholas Valdenaire, var en tidligere fransk soldat som hadde bosatt seg i området. Han og sønnen var aktive under revolusjonen i 1848, og ble flere ganger fengslet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roscheider Hof – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Volkskunde- und Freilichtmuseum Roscheider Hof – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Kilder
------

* Bernd Blumenthal, Herrmann Kramp: Der Roscheider Hof – Benediktinerabtei, Bauernschule, Freilichtmuseum, Ein Beitrag zur 25-Jahr-Feier des Museums, 1998, ISBN 3-980-2025-9-3;
* Museumsführer des Freilichtmuseum Roscheider Hof, Konz;

Galleri
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Video fra friluftsmuseet
------------------------

Pressing av eplesaft 


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Rosbalt** (russisk Росбалт) er et russisk nyhets- og analysebyrå med hovedkontor i Moskva og St. Petersburg og representanter i andre russiske byer og i det nære utland. Det ble grunnlagt i 2001. Byrået skal ha hatt spesiell innsikt i hva som hender i offisielle russiske sikkerhetstjenester i Moskva, noe som viste seg da det i januar 2018 rapporterte i Frode Berg-saken.

Historie
--------

I oktober 2013 avgjorde byretten i Moskva at sertifiseringen for å drive et massemedium var ugyldig fordi Rosbalt hadde lagt ut en video på Youtube med bannskap. Denne avgjørelsen ble opphevet 19. mars 2014. Rosbalt har et visst bånd til russiske overvåkningsorganer i Moskva, og lederen, Natalia Tsjerkessova, er giftet med en tidligere KGB-agent, Viktor Tsjerkessov.

Referanser
----------

1. ↑  «Черкесов, Виктор». Lenta.ru. Besøkt 19. september 2013.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Мосгорсуд отозвал лицензию «Росбалта»». Lenta.ru. 31. oktober 2013. Besøkt 31. oktober 2013.
5. ↑  «Правила форума». Arkivert fra originalen 3. mars 2014. Besøkt 24. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* rusnations.ru Arkivert 23. desember 2018 hos Wayback Machine.
* sta-net.ru Arkivert 18. februar 2019 hos Wayback Machine.
*For informasjon om ekslaver og enklaver, se enklave og eksklave.*
**Enklaven** (også kalt *Det frie Libanon*) var et område erklært av den kristne israelskvennlige libanesiske major Saad Haddad i 1979 etter Israels invasjon av Libanon. Det strakte seg fra Middelhavet i vest til de israelsk-okkuperte Golanhøydene i øst, og var under kontroll av Haddads sørlibanesiske hær (kalt *De facto forces, South Lebanese Army*). Hovedkvarteret lå i byen Marjayoun.

FN oppfattet dette som en de facto israelsk sikkerhetssone, og ga det betegnelsen «Enklaven». Området var 3-10 km dypt og 73 km langt, beliggende nord for den israelske grensen, og grenset mot UNIFILs teiger i nord.

Da Israel trakk seg tilbake fra Libanon i 1983, forble Enklaven et de facto israelsk-kontrollert område (også kalt ICA – Israeli Controlled Area) under kontroll av Haddads styrker. Etter Haddads død i januar 1984 overtok general Antoine Lahad kommandoen. Ved den fullstendige israelske tilbaketrekkingen fra Libanon i mai 2000 gikk Enklaven i oppløsning, og SLA-ledelsen søkte asyl i Israel.
**David Allen Turner** (født 2. august 1950 i Birmingham, England) er en engelsk musiker. Han er kjent som gitarist i bandet Wishbone Ash og som studiomusiker for artister som George Harrison, John Lennon, Billy Preston og Al Stewart.

Turner startet å spille gitar i en alder av 17 år og da han var 19 spilte han i et lokalt band. I 1969 svarte han på en annonse i musikkmagasinet Melody Maker hvor det ble arrangert en audition etter en gitarspiller for et da navnløst band. Han og en annen gitarist, Andy Powell, svarte på den samme annonsen og Powell foreslo at bandet burde prøve begge gitaristene for å teste hvordan det ville høres ut. Dette skulle senere komme til å bli Wishbone Ash' varemerke og en ny unik teknikk i rocken kalt «doble gitarharmonier» som senere skulle påvirke andre band, som f.eks. Iron Maiden.

I 1971 spurte John Lennon Ted om å spille gitar på låten «Crippled Inside» på hans nye album *Imagine*. Våren 1974 forlot han Wishbone Ash og musikkbransjen for å reise jorden rundt og prøve å finne seg selv. I løpet av 1975 hadde han kommet til New Orleans for å starte et prosjekt i et forsøk på å øke den globale bevisstheten gjennom rockemusikk. Senere dette året flyttet han til Los Angeles for å spille inn, skrive og produsere for artister som George Harrison, Billy Preston, og Al Stewart. På begynnelsen av 1980-tallet var han medlem av flere mindre rockeband før han igjen begynte med innspilling for artister som Brian Auger og Rod Stewart.

I 1987 ble han med Wishbone Ash for innspillingen av albumet «Nouveau Calls» samt senere utgivelser og turnéer. Han ble i bandet til 1994 da han forlot dem til fordel for egne prosjekter som han fortsatt jobber med. I løpet av hans karriere med Wishbone Ash ble han og hans distinkte gitarteknikk stemt frem av musikkmagasinet Rolling Stone som en av 20 store rockegitarister gjennom tidene.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Ted Turner (guitarist), SNAC Ark-ID w6qh0w5h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Ted Turner på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ted Turner på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ted Turner på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Ted Turner på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Roscelin** (født ca. 1050 i Compiègne, død ca. 1120 i Roma?) var en fransk filosofi og teolog. Han regnes som den første skolastiker i egentlig forstand.

Det er lite vi vet om Roschelin, men han underviste i alle fall ved Loches i Bretagne, hvor han hadde den mer berømte Peter Abelard som elev. Han ble beskyldt for kjetteri av kirken på et konsilium i Reims 1092. Han trakk tilbake de omstridte påstandene og unngikk dermed å ble steinet. Etter dette flyktet han til England, men kom her i krangel med Anselm av Canterbury. Etter det flyktet han videre til Roma hvor han ble forsonet med kirken.

Det eneste skriftlige som finnes etter Roscelin er et brev han forfattet til Abelard om treenigheten, et brev som er mest kjent for å tale nedsettende om Abelard og hans uheldige omstendighet (kastrering).

Vi kjenner først og fremst Roscelins tanker gjennom Abelards og Anselms skrifter. Ifølge disse lærte han at universaliene var et rent *flatus vocis* (et rent pust av stemmen), og med dette ønsker han muligens å si at et almennbegrep er noe rent fysisk.

Litteratur
----------

* (de) Klaus Kienzler: «Roscelin» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 8, Herzberg 1994, ISBN 3-88309-053-0, sp. 660–661.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Roscelin i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Roscelins smedeskrift til Peter Abaelard
* Peter Abaelards offentlige brev til biskop Galon og Klerus av Paris, rettet mot Roscelin og hans lære

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |