recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Smørform fra Meråker i Nord-Trøndelag. skåret i tre med datering 1825 og initialene EAS og IACD. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1987-0695.
 Bolleformet smørform i tre fra Hallingdal. Formen er dreid med skåret dekor og datert 1713. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1898-0686.
Smørfisk med skåret datering 1854 og initialene KOD fra Rissa i Sør-Trøndelag. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum.
**Smørform** er en form til å dekorere smør i. Betegnelsen brukes også om selve smøret når det er tatt ut av formen. Formene er helst laget i tre med skåret dekor. De er gjerne laget som et fire-, seks-, åttekantet eller rundt tårn med pyramideformet topp. Sidene kan være hengslet eller tappet i hverandre. Det har også vært brukt smørformer av hel ved med bolleform, smørformer skåret som fisker og smørformer i metall med annen dekor.

For lettere å kunne løsne smøret fra formen når den skulle åpnes fortelles det fra Budal i Sør-Trøndelag at de kunne legge formen i varmt vann ca. en time og så i kaldt vann natta over før den skulle brukes. Hvis de strødde litt salt i formen før de hadde i smøret, ville det også gå lettere å få det ut når det skulle brukes.

Smørformer har vært brukt utover på bygdene til jul, og til bryllup og begravelser. Til bryllup og begravelser skulle gjestene bidra med en sending med mat, og her var smør en viktig del. Det dekorerte smøret ble tatt ut av formen og satt på en stett på festbordet. En slik smørform kunne variere av størrelse fra omkring en til omkring tre kilo. På gårdene hadde de gjerne flere former i forskjellig størrelse, og størrelsen kunne også varieres med å lage en stor eller liten *fot* av smør under selve formen. Nærmeste slekt hadde de største formene, og det gjeveste smøret ble plassert framfor brudeparet. Noen former hadde skåret årstall og initialer for eieren, og gjestene kjente hvem som hadde levert smøret ut fra dekoren på formen. Smørfisker var ofte brukt til jul.

Noen steder har det vært brukt slike former til ost – særlig til brunost. Disse har også skåret dekor på innsiden som lager avtrykk i osten. Det kan være vanskelig å skille disse osteformene fra smørformer, og noen er trolig brukt både til smør og ost.

Synonymer er smørfisk (fiskeformet), smørfjøl (av hel ved med utskåret fordypning), smørformtre og smørsloga.

Se også
-------

* Osteform
* Smørkanne
* Smørstett

Referanser
----------

1. ↑  Østby (1991)

Litteratur
----------

* Landsverk, Halvor red. (1976): *Gilde og gjestebud*. Oslo. ISBN 82-521-1117-3
* Visted, Kristofer og Stigum, Hilmar (1952): *Vår gamle bondekultur*. Oslo.
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.[*død lenke*]
* Østby, Jon Birger (1991): «Gravøl og gjestebudskost i Budalen». (artikkel i *By og Bygd. Norsk Folkemuseums årbok 1989-91*. Oslo, side 99-110.) ISBN 82-90036-34-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Butter moulds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Se smørformer i DigitaltMuseum.
**Othar Holmboe** (født 1. mars 1868 i Vefsn, død 4. november 1928 på Jessheim) var en norsk apoteker, illustratør og maler, oppvokst i Tromsø der han ble utdannet farmasøyt (1887), og var med i etableringen av Tromsø Kunstforening med sin far, Othar Ervigius. Senere ble han, som sin bror Thorolf Holmboe, student ved Tegneskolen i Kristiania med studieturer til Paris (1896) og København (1900), og debuterte på Høstutstillingen (1898). 

Han hadde et bredt interessefelt, illustrerte bl.a. Gabriel Scotts *Lillehavns mysterier* (1898), dekorerte altertavlen i Såner kirke, og utga biografien *Foged Jens Holmboes efterkommere*, Bogtrykkeriet Concordia (1890). Holmboe tegnet også plakatserier som NSBs *Norge – Midnatsolens Land* (1905) og *Mustads margarin* (1905). Han ble etterhvert bosatt i Son, der han drev apotek og var ordfører. Han er biografert i katalogen *Thorolf og Othar Holmboe,* Nordnorsk Kunstmuseum (1996)*.*

* Plakaten Norge – Midnatsolens Land, tegnet i 1905 av Holmboe for plakatseriene til NSB.Plakaten *Norge – Midnatsolens Land*, tegnet i 1905 av Holmboe for plakatseriene til NSB.
* Plakat tegnet av Holmboe til Jubileumsutstillingen på Frogner 1914Plakat tegnet av Holmboe til Jubileumsutstillingen på Frogner 1914

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Othar\_Holmboe, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 86c713b7-849e-4f57-b4e8-a98a85b0229d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Thorolf og Othar Holmboe». *www.nb.no*. Besøkt 7. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Privat slektsside: Othar Holmboe

  

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
***The Trey o' Hearts*** er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1914, regissert av Wilfred Lucas og Henry MacRae. Føljetongen består av 15 episoder.

Handling
--------

Judith Trine, sammen med sin forbitrede, forkrøplede far Seneca Trine, er ute etter å ta hevn mot Alan Law - hvis døde far fikk skylden for alle lidelsene til Pa Trane. Judith har en identisk tvilling-søster som heter Rose, mye mer elskelig enn den bitre og hevn-søkende Judith. Rose er forelsket i Alan Law. Men etter hvert som historien skrider frem blir Judith også forelsket i Alan, men dessverre for sent.

Under bryllupet mellom Alan og Rose, slår Lynet ned i kapellet deres. Rose dør umiddelbart av skadene, og brudgommen blir slått bevisstløs. Når han endelig kommer til bevissthet igjen tror Alan at han blir pleiet og trøstet av sin kone Rose. Men Judith orker ikke fortelle ham sannheten.

Skuespillere
------------

* Cleo Madison som Rose Trine / Judith Trine.
* George Larkin som Alan Law.
* Edward Sloman som Seneca Trine.
* Tom Walsh som Barcus.
* Ray Hanford som Marrophat.
* Charles Brinley.
* Doris Pawn.
* George Backus.

Referanser
----------

1. ↑  The Trey o’ Hearts
2. ↑  The Trey o’ Hearts

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Trey o' Hearts* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Trey o' Hearts* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Smørhamn** er en havn på Smørhamnsøy i den ytre delen av Bremanger kommune i Sogn og Fjordane. Smørhamn har bro- og veiforbindelse til øyene Frøya og Bremangerlandet. Alle rutebåtavgangene fra Ytre Bremanger sydover går fra Smørhamn. Fra 1977 til mai 2013 var det også fergesamband østover til Kjelkenes på fastlandet.

Smørhamn fyrstasjon på Fiskholmen
---------------------------------

Fyret ble tent den 17. oktober 1871. I 1897 ble fyrlyset forsterket ved installasjon av nytt fyrapparat. Landingen ble utbedret i 1908, blant annet med ei svingkran. Da fyrvokteren gikk av med pensjon i 1936, ble fyrstasjonen lagt ned og erstattet med ei gassfyrlykt som fikk utvidet antall fargede sektorer med fem. Huset ble solgt og revet (det ble bygd opp igjen på Stranda), og eiendommen gikk tilbake til grunneieren. Lyktehuset ble stående igjen i mange år, men ble fullstendig ødelagt av lynnedslag. Grunnmurene til bygningene står fremdeles.

Fyrvokterne på Fiskholmen: 

* Ole H. Hansen (1871–1889)
* Olaus Olsen (1889–1896)
* Carl A. Olsen (1896–1911)
* Johan M. Christensen (1911–1913)
* Edvard O. Ellefsen (1913–1917)
* Guttorm Andreassen (1917–1921)
* Carsten A. Bisgaard (1921–1924)
* Johan M. Ommundsen (1924–1931)
* Ingebrigt Sjøsæter (1931–1936)

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av fyrlykta på Fiskholmen[*død lenke*]
Utsnitt av sydlige deler av Amtskart for Stavanger amt fra 1860. St. Olafs vei er her uthevet med rødt. Den går fra Egersund til Gaudland.**St. Olafs vei** (også Sankt Olafs vei, Sankt Olavs vei, St. Olavs vei) er en geologisk formasjon som historisk regnes å strekke seg fra Stoplesteinan ved Skåra i Eigersund kommune til Gaudland i Sokndal kommune i Rogaland, hvor den siste delen heter Spjodedalen. I virkeligheten strekker den seg videre helt til Mydlandsheia i Sokndal. Den er formet som en liten dal eller fordypning i terrenget. Noen kilder oppgir St. Olafs vei som den gamle ferdaveien mellom de to landssognene. I amtskartet over Stavanger Amt fra 1860 er St. Olafs vei tegnet inn som en mindre vei på stiplet linje.

Opprinnelse
-----------

### Geologisk

St. Olafs vei har oppstått som følge av en forvitring av en grønnsteinsgang, en metamorf bergart som dannes av diabas og basalt ved lavtemperatur-påvirkning. Denne bergarten har forholdsvis lett for å forvitre og derfor er terrenget her både dypereliggende enn omgivelsene samt dekket av et fruktbart jordsmonn. Gangen tegner seg som en rett, grønnkledt stripe med en bredde på 20-30 meter (noen steder mellom 40-80 meter) og en lengde på cirka 26 kilometer (historisk regnet kun til Gaudland og da cirka 15 kilometer lengde). Langs denne veien forekommer store mengder titan-jernstein .

### Mytologisk

Ifølge sagnet seilte Olav den hellige nordfra, da han ved Egersund skulle unngå sine fiender. Han seilte derfor med skuten sin over land og kløyvde berget med kjølen. Han kom etter sagnet seilende inn av sjøen rett på Eigerøy ved Kompåsen, hvor skuta satte nesen høyt i været og dukket så ned og fór tvers over sundet. Så gikk skuta opp Kveldskaret og ned tvers over Årstaddalen, så opp Skårabrekka og til Skåra. Derfra satte han kurs rett sydøst, opp og ned i en rasende fart. På begge sider av dalen kan man ennå se noen store runde hauger, som er størknede bølger etter ferden hans .

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon: Grønnstein
2. ↑  Strøm, Boye (1888) Norges land og folk - Stavanger amt. Kristiania, Aschehoug.
3. ↑  Salveson, Aamund (1924) Folkeminne. Stavanger, Eirik Gjøstein trykkeri.
'***Otho'*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Nokså små, avlange, blanke, mørke råtevedbiller. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske korte og kraftige, hos hunnene er de gjerne sagtakkede mens hannene har kamformede antenner. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, rundet, noe hvelvet, med knapt uttrukne bakhjørner og en tydelig midtfure. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, noe avsmalnende bakover, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet ved roten. De har tydelige lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Levevis
-------

Lite er kjent om biologien til denne slekten, larvene utvikler seg trolig i død ved. Biller i denne slekten har blitt funnet i tåkeskog.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den palearktiske sone. *Otho sphondyloides* er utbredt i Mellom- og Øst-Europa, *O. himalayensis* forekommer i Nepal og Sikkim, de to øvrige artene i Japan.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Melasinae Fleming, 1821
					- Stammen Calyptocerini Muona, 1993
						* Slekten ***Otho*** Lacordaire, 1857
							+ *Otho amamiensis* Nakane, 1987
							+ *Otho himalayensis* Lucht, 1989
							+ *Otho nipponicus* Fleutiaux, 1923
							+ *Otho sphondyloides* (Germar, 1818)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Otho* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Otho* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Otho* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Otho* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Otho* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Otho* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Otho (Eucnemidae)* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Otho* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Athletic Association of Small States of Europe (AASSE)** er et internasjonalt friidrettsforbund for 10 små stater i Europa. Forbundet ble etablert etter forslag fra Kypros, Island, Liechtenstein og Luxembourg under IAAFs kongress i Barcelona i 1989.

Forbundet ble etablert under Det europeiske friidrettsforbundets kongress i Venezia i 1994, og regelverket for forbundet ble signert av Andorra, Kypros, Island, Liechtenstein, Luxembourg, Malta og San Marino.

Kun medlemsland i Europa som er *mikrostater*, dvs. med en befolkning på under en million, kan søke om medlemskap i AASSE. Alle land som oppfyller dette kravet er i dag medlemsland, med unntak av Vatikanstaten, som ikke konkurrerer innen friidrett.

Medlemsland
-----------

|  | Land | Medlem siden |
| --- | --- | --- |
| 1 | AndorraAndorra Andorra | Starten |
| 2 | KyprosKypros Kypros | Starten |
| 3 | Gibraltars flagg Gibraltar | 2015 |
| 4 | IslandIsland Island | Starten |
| 5 | LiechtensteinLiechtenstein Liechtenstein | Starten |
| 6 | LuxembourgLuxembourg Luxembourg | Starten |
| 7 | MaltaMalta Malta | Starten |
| 8 | MonacoMonaco Monaco | 2000 |
| 9 | MontenegroMontenegro Montenegro | 2006 |
| 10 | San MarinoSan Marino San Marino | Starten |

Mesterskap
----------

AASSE deltok som et samlet lag i Europacupen i friidrett. I Lag-EM i friidrett konkurrerer Andorra, Kypros, Island, Luxembourg og Montenegro som egne land, mens San Marino, Monaco og Liechtenstein deltar som AASSE.

Medlemslandene har også en egen konkurranse; De europeiske småstatslekene (Games of the Small States of Europe - GSSE), en multisportkonkurranse som arrangeres annethvert år. Lekene ble sist arrangert i San Marino i 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Athletic Association Small States of Europe - *Rules of the Constitution of the Athletic Association of the Small States of Europe*
2. ↑  «Frank Carreras elected President of the Athletic Association of the Small States of Europe (AASSE)». Arkivert fra originalen 29. september 2018. Besøkt 11. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* AASSE - offisiell hjemmeside Arkivert 18. oktober 2018 hos Wayback Machine.
**Solveig Bergslien** (født 4. januar 1919, død 25. november 1943) arbeidet ved Stavanger politikammers kriminalavdeling under krigen. Før krigen kom til Norge visste hun hva nazismen hadde skapt av terror i Tyskland, og det var derfor naturlig for henne å delta i motstandskampen mot nazistene.
Bergslien deltok i motstanden mot tyskerne ved å gi opplysninger til motstandsbevegelsen. Hun fikk mange oppgaver som var farlige og risikofylte og den 21. november 1943 ble hun arrestert av Gestapo. Fire dager senere ble hun funnet død i cellen, og selv om det første ryktet gikk ut på at hun hadde blitt pint til døde av Gestapo, ble senere to ulike årsaker angitt. Den ene er at hun skal tatt sitt eget liv ved hengning blant annet på grunn av frykt for å røpe motstandsfolk, mens den andre ifølge en rapport avlagt til britisk etterretning i London skal ha vært at hun ikke døde av kvelning. Bergsliens død gjorde inntrykk, også på tyskerne. De tillot en vanlig begravelse og flere tusen mennesker fulgte Solveig Bergslien til kirkegården.

I 1958 fikk Solveig Bergslien en gate oppkalt etter seg i Stavanger, *Solveig Bergsliens gate* som ligger på Saxemarka.

Referanser
----------

Solveig Bergslien døde i Gestapos hovedkvartær i Stavanger - det senere Solvang aldershjem.  Foto: Arne Kvitrud, 2010 
1. ↑  Sveri, Elisabeth (1991). *Kvinner i norsk motstandsbevegelse 1940-1945*. [Oslo]: Norges hjemmefrontmuseum. ISBN 8291107017.
2. ↑  «Kvinnen som lurte Gestapo» Arkivert 21. august 2010 hos Wayback Machine. artikkel i *Stavanger Aftenblad* om Solveig Bergslien (besøkt 3. september 2012)]

Eksterne lenker
---------------

* erlingjensen.net om Solveig Bergslien
* «Kvinnen som lurte Gestapo», artikkel i *Stavanger Aftenblad* om Solveig Bergslien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
En **scones** er et rundstykke bakt med bakepulver i stedet for gjær, med tradisjoner fra Skottland. En scones var opprinnelig rund og flat, normalt på størrelse med en mellomstor tallerken. Den ble bakt på steiketakke og deretter delt i triangelformede stykker for servering.

Normalt bakes scones på mel, smør eller margarin, bakepulver, salt og melk (eventuelt kulturmelk). De kan også bakes på havre og smakssettes med rosiner, bær, dadler, sjokoladebiter, kanel og valmuefrø, og sågar ost. Ferdigbakte scones serveres ofte med marmelade, honning, syltetøy, krem eller smør, samt en kopp te. De regnes å være best servert varme og nybakte.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka, scones. Besøkt 28. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kokeboka på Wikibøker: Scones – oppskrift |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** LCCN
 |
**Scorpion Offshore** er et bermudaregistrert drilling-selskap notert på Oslo Børs. Kjøpt opp av Seadrill i 2010.

De har 6 nye ultra-premium LeTourneau Super 116 jackup-rigger som alle er sysselsatt. 
I tillegg har de en av samme type under bygging som de for tiden prøver å få solgt for å bedre sin finansielle situasjon. Denne riggen har fått et LOI for en jobb for et amerikansk oljeselskap ved ferdigstillelse.

Rigger
------

* Offshore Courageous
* Offshore Defender
* Offshore Resolute
* Offshore Vigilant
* Offshore Intrepid
* Offshore Freedom
* Offshore Mischief (under bygging)

Selskapet kansellerte en bestilling i januar 2009 på tross av at den hadde kontrakt fra ferdigstillelse. Årsaken til kanselleringen var mangel på fullfinansiering.

Eiere
-----

Seadrill er største eier med 39,9% av aksjene, mens Christen Sveaas eier rett over 17%.
Fortune Super Equity Management la i begynnelsen av 2008 inn et frivillig bud på 80 kr pr aksje, men budet ble senere trukket. Seadrill la inn bud på 36 kroner aksjen den 10. mai 2010. Det London-baserte riggselskapet Ensco la den 27. mai 2010 inn bud på Scorpion på 39,5 kroner per aksje. Seadrill kjøpte seg opp til over 50% og la inn bud på hele selskapet i juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Athisaya Piravi*** er en indisk film fra 1990, regissert av S. P. Muthuraman.

Handling
--------

Kaalaiyan er fattig og bor sammen med moren sin, en enkefrue. Han forelsker seg i en ung kvinne som heter Sumathi, men på grunn av hans fattige bakgrunn ønsker ikke Sumathis velstående far Murukesh å akseptere ham. Når Kaalaiyan blir myrdet går hans ånd til underverdenen og møter selveste Dødens Herre, Yama. Men Yama går med på å frakte ham tilbake til kroppen til en annen landsbyboer, Balu, hvis liv blir truet av hans fars onkel og tante - som planlegger å drepe Balu.

Gjenfødt som Balu, tilpasser Kaalaiyan seg snart til sin nye tilværelse, sammen med sin nye mor og en kjæreste som heter Gauri. Men han forklarer snart sin biologiske mor og Sumathi hele historien om hvordan han ble drept, og deretter reinkarnert. I mellomtiden kommer Gauri på leting etter Balu til Chennai, og det oppstår snart komplikasjoner når Balu / Kaalaiyan sliter med å håndtere begge elskerinnene sine. Samtidig ønsker Kaalaiyan hevn mot de som hadde myrdet ham.

Skuespillere
------------

* Rajinikanth som Kaalaiyan og Balu
* Kanaka som Gauri
* Sheeba Akashdeep som Sumathi
* Nagesh som Murukesh
* Jai Ganesh
* Vijayalalitha
* Achamillai Gopi

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0318275, Wikidata Q37312,
2. ↑  «Athisaya Piravi (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 9. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Athisaya Piravi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
██ Pacific Time

**Pacific Time** (PT) er navnet som benyttes i USA og Canada på tidssonen hvis normaltid ligger 8 timer bak UTC, altså UTC-8. Klokketiden i denne tidssonen er basert på den 120de meridianen vest for Greenwich. Mer spesifikt viser **Pacific Standard Time** (PST) til normaltid/vintertid (UTC-8), mens **Pacific Daylight Time** (PDT) viser til sommertid (UTC-7). I Mexico kalles tidssonen *Tiempo del Pacífico* eller *Zona Noroeste*.

Tidssonen er i bruk på vestkysten i USA og Canada, samt delstaten Baja California i Mexico.

Delstater i USA med denne tidssonen er California, Washington, mesteparten av Oregon, mesteparten av Nevada, nordre halvdel av Idaho. Delstater i Canada med denne tidssonen er Britisk Columbia og Yukon. 

Pacific Time ligger en time foran Alaska Time og en time bak Mountain Time.

Arizona er i Mountain Time (MT), men bruker ikke sommertid, så om sommeren har staten samme tid som PDT.

| Tidssoner i Nord-Amerika |
| --- |
| UTC-soner | UTC−10 | UTC−9 | UTC−8 | UTC−7 | UTC−6 | UTC−5 | UTC−4 | UTC−3.30 | UTC−3 | UTC−2.30 | UTC−2 |
| Navn | Hawaii–Aleutian Standard | Alaska Standard | Pacific Standard | Mountain Standard | Central Standard | Eastern Standard | Atlantic Standard | Newfoundland Standard | Saint Pierre and Miquelon Standard | Newfoundland Daylight | Saint Pierre and Miquelon Daylight |
| Hawaii–Aleutian Daylight | Alaska Daylight | Pacific Daylight | Mountain Daylightikke Arizona og Sonora | Central Daylight | Eastern Daylight | Atlantic Daylight |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Solveig Christov**, egentlig *Solveig Christophersen Grieg*[*klargjør*] (født 29. oktober 1918, død 16. mai 1984) var en norsk forfatter.

Hun debuterte i 1949 med *Det blomstrer langs blindveien*, og skrev i alt 16 bøker. De fleste bøkene var romaner, tre var skuespill to var novellesamlinger, og hennes siste bok – *Reisen for lenge siden* (1979) – var en reiseskildring. 

Som flere andre forfattere fra etterkrigsgenerasjonen var hun opptatt av spørsmål om skyld, ansvar og valg, knyttet til krigens erfaringer og i forhold til den kalde krigen. Et annet sentralt motiv i forfatterskapet er menneskenes kjærlighetsevne og kjærlighetslengsel. Flere av hennes bøker kan karakteriseres som *grupperomaner*, hvor en gruppe personer er plassert i samme miljø: En cafe i *Den blomstrer langs blindveien*, et pensjonat i Paris i *Under vintermånen* (1954), i en bygård i *På veiene til og fra* (1951) eller på en gård en sommer i *Korsvei i jungelen* (1959). 

Hun var i sitt andre ekteskap gift med Gyldendals direktør Harald Grieg. 

Bokklubben skapte fornyet interesse for hennes forfatterskap ved gjenutgivelsen av *Syv dager og netter* i 1991 og *Korsvei i jungelen* i 1994. Per Thomas Andersen har skrevet et essay om *Korsvei i jungelen*; og det er skrevet fire hovedoppgaver ved Universitetet i Oslo om hennes forfatterskap.

Hørespill
---------

* *Valgets brodd* (1957, ikke bevart)
* *To gitarer* (produsert 1956, reprise 1957)
* *Før landing* (produsert 1958, reprise 1959)

Referanser
----------

1. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 5836, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Solveig Beda Christov, Norsk biografisk leksikon ID Solveig\_Christov, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Kilde til tematikk i forfatterskapet er Irene Engelstads etterord til bokklubbutgavene.
6. ↑  Databasen Littforsk
7. ↑  Hartenstein, Tilman: *Det usynlige teatret: Radioteatrets historie 1926-2001*, Oslo 2001, s. 205

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Gunnar Bull Gundersen | **Vinner av Riksmålsforbundets litteraturpris**(1962) | Neste mottaker:André Bjerke |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vlkolínec** er en landsby med 35 innbyggere innenfor bygrensen til Ružomberok i Slovakia. Landsbyen som består av 45 bebodde trehus fra 1800-tallet ble i 1993 oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

Landsbyens navn antas å være avledet av «vlk» som er det slovakiske ordet for ulv.

Geografi
--------

Landsbyen ligger i en høyde på 700-800 meter over havet i fjellområdet Store Fatra nord i Karpatene.

Historie
--------

Stedet nevnes i kjente skriftlige kilder første gang i 1376. I 1469 nevnes fem gatenavn i byen. Wolf-gruvene (*ulvegruvene*) ble åpnet i 1630. Mariakirken er fra 1775, men klokketårnet ble bygget fem år tidligere, i 1770. 

Landsbyen ble delvis ødelagt i 1944 som følge av krigshandlinger under den andre verdenskrigen. Dagens bygninger skriver seg hovedsakelig fra 1800-tallet.

UNESCOs begrunnelse
-------------------

UNESCO peker på at Vlkolínec som ligger i sentrum av Slovakia, er en spesielt godt bevart bosetting bestående av 45 hus oppført i et mønster som er karakteristisk for landsbyer i Sentral-Europa. Den er regionens mest fullstendige samling av tradisjonelle tømmerhus, slik de ofte er bygget i fjellbygder.

Bildegalleri
------------

* Gateløp med utsikt til fjelltoppen Sidorovo (1099 moh)Gateløp med utsikt til fjelltoppen Sidorovo (1099 moh)
* Hus nr 47Hus nr 47
* Landsbyen vinteren 2007Landsbyen vinteren 2007
* Klokketårnet fra 1770Klokketårnet fra 1770

Referanser
----------

1. ↑  UNESCOs internettside besøkt 19. januar 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vlkolínec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon over Vlkolínec med bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Anakreons død*** er en roman av den norske forfatteren Johannes Thrap-Meyer, først utgitt i 1928. Romanen inngår i en trilogi med *Egoister* (1927) og *Over rimet vold* (1929, posthum og ufullført).

Boken er beskrevet som en «høstroman» om den aldrende kammerherre Wilhelm Linaae og den unge enken Lalla Kobroe, begge ensomme og kjærlighetssøkende. Handlingen er preget av spennet mellom bitterhet, resignasjon og kjærlighet. Romanens handling er lagt til Kristiania i 1890-årene, og borgerskapets interiører. Den er skrevet i dialog med Ibsens *Rosmersholm*, og har en beslektet tematikk med denne. 

Verket ble høyt vurdert av kritikken i sin samtid.[1]

Romanens fremste virkemiddel er hovedpersonenes indre refleksjoner og egenanalyse. Kritikeren Finn Jor har påpekt[2] at de to hovedpersonene gjennomgår en motsatt utvikling: «Linaae vet ved begynnelsen av boken at han er en slagen mann, en taper i livet.Under den beskyttelse en høy sosial posisjon gir, har han utfoldet sin personlighets lurvete halvhet. Men ved møtet med Lalla Kobroe blir han hel. [...] For henne er de løse tråder i hennes karakter synlige for henne fra starten av. Men istedenfor å hindre rakneprosessen påskylder hun den ved sine halvsannheter.»

Tittelen henspiller på kjærlighetsskuffelse, slik dette fremstilles i et bilde av Daumier, der den gamle, kåte Anakreon får et kirsebær av en hetære, setter det i halsen og dør.[3]

Referanser
----------

1. ↑  Sigurd Hoel om Egoister og Anakreons død: «Her er en romanserie under utgivelse, et stort og betydningsfullt verk, som etter alt å dømme vil komme til å tåle sammenligning med det beste vi tidligere har av slike bøker i Norden» Sitert etter Kjølv Egeland *Norges litteraturhistorie*, bd 5, 1975, s 246-51
2. ↑  I forordet til 1967-utgaven i serien Norges nasjonallitteratur
3. ↑  Snorre Evensberget. *Litterært leksikon*. 2000

Eksterne lenker
---------------

* Last ned utgaven fra 1951 hos Nasjonalbiblioteket.
* Les utgaven fra 1998 hos Nasjonalbiblioteket.
Oversiktskart med PCT inntegnet.
Pacific Crest Trail i Ritter Range i California.
**Pacific Crest Trail** (fullt navn: **The Pacific Crest National Scenic Trail**, forkortet: **PCT**) er en merket tursti og hestevei i det vestlige USA. Stien er lagt nær de høyeste delene av fjellkjedene Sierra Nevada og Kaskadefjellene, som ligger mellom 160 og 240 kilometer fra Stillehavskysten i USA.

Stiens sørlige endepunkt ligger ved USAs grense mot Mexico, like sør for Campo i California. Den nordlige avslutningen ligger ved USAs grense mot Canada, i utkanten av E. C. Manning Provincial Park i Britisk Columbia. PCT går gjennom delstatene California, Oregon og Washington.

Pacific Crest Trail er 4 279 kilometer lang, og varierer i høyde fra like over havnivå ved Oregon/Washington-grensen til 4 009 moh. i Forester Pass i Sierra Nevada. Ruten er lagt gjennom 25 nasjonalskoger og 7 nasjonalparker. Halve vandreruten nås ved Chester i California (nær Lassen Peak), hvor Sierra Nevada og Kaskadefjellene møtes.

Pacific Crest Trail ble utpekt som en *National Scenic Trail* i 1968, selv om hele stien ikke ble fullført før i 1993. Idéen om turstien ble unnfanget av Clinton Churchill Clarke i 1932.

Stien er den vestligste og nest lengste av turstiene som går under betegnelsen Triple Crown of Hiking. Den er også del av den 11 000 kilometer lange Great Western Loop, som går rundt hele det vestlige USA.

Se også
-------

* Filmen *Wild* (2014) handler om en ung kvinnes solo-vandring på PCT.

Referanser
----------

1. ↑  «Halfmile's Pacific Crest Trail Notes - Ashland, OR to Manning Park, BC» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. mars 2016. Besøkt 2. februar 2018.
2. ↑  «History of the Pacific Crest Trail». 22. januar 2010. Arkivert fra originalen 22. januar 2010. Besøkt 2. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pacific Crest Trail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Pacific Crest Trail – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**1. Fotbalový klub Příbram**, også kjent som kun **1. FK Příbram**, er en tsjekkisk fotballklubb fra byen Příbram i regionen Sentralböhmen sentralt i Tsjekkia. Klubben ble opprinnelig grunnlagt som *FC Příbram* i 1928, men dagens klubb stammer fra en sammenslåing med storklubben Dukla Praha i 1996. Lagets draktfarger er svarte hjemmedrakter med grønne detaljer og svart underdel, mens bortedraktene er helsvarte. 1. FK Příbram spiller for øyeblikket i landets øverste divisjon Gambrinus liga, og spiller sine hjemmekamper på Na Litavce.

Klubben overtok Dukla Prahas plass i Gambrinus liga i 1997 og har, med unntak av 2007/2008-sesongen, spilt i denne divisjonen. Klubben har operert under ulike navn siden 1997, men skiftet til nåværende navn i 2008. De har aldri vunnet hverken det tsjekkiske seriemesterskapet eller det tsjekkiske cupmesterskapet Pohár České pošty. Klubben har deltatt i europeisk mesterskapssammenheng ved to anledninger, som var UEFA Intertoto Cup i 2000 og UEFA-cupen i 2001/2002-sesongen, dog uten å kvalifisere seg til videre sluttspill.

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Tsjekkias flagg Martin Hašek
* Tsjekkias flagg Lukáš Jarolím
* Tsjekkias flagg Ivo Knoflíček
* Tsjekkias flagg Marek Kulič
* Tsjekkias flagg Horst Siegl

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – Czech Republic, Teams – 1. FK Příbram (Besøkt 27. januar 2013)
2. ↑  UEFA.com – 1. FK Příbram: Historikk, UEFA-turneringer (Besøkt 27. januar 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (cs) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 1. FK Příbram – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Klubbens profil hos Soccerway.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** NKC
 |
**Partido Liberación Nacional** (norsk: «Nasjonalt Frigjøringsparti»; forkortet **PLN**) er et politisk parti i Costa Rica. 

Partiet ble stiftet av José Figueres Ferrer i 1951 etter at den costaricanske borgerkrigen var slutt, og ble snart et av de viktigste partiene i landet. I 2002 tapte partiet for første gang sitt andre valg på rad. Partiet fikk i dette tilfellet kun 27,1 % av folkets stemmer og fikk med dette 17 av 57 plasser i Nasjonalforsamlingen. Ved presidentvalget samme året fikk partiets kandidat, Rolando Araya Monge, kun 31 % av stemmene, noe som var det dårligste resultatet ved et presidentvalg noensinne for partiet, og ble dermed slått ut av Abel Pacheco.

Noen av de mest dynamiske og populære ledere som landet har hatt, kommer fra PLN. Blant dem kan det nevnes borgerkrigshelten José Figueres Ferrer og Nobels fredspris-vinneren Óscar Arias Sánchez.

Partiet er medlem av Sosialistinternasjonalen.

I nasjonalforsamlingsvalget 5. februar 2006 fikk partiet 25 av 57 plasser. Partiets presidentkandidat Óscar Arias vant presidentvalget med 40,92 % av stemmene. Fra 2010 til 2014 satt Laura Chinchilla som president for PLN. Partiets kandidat Johnny Araya klarte ikke å vinne presidentvalget i 2014.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Partido por la Democracia** (norsk: Partiet for demokratiet) er et chilensk politisk parti. Det ble grunnlagt i 1987. Partiet regnes som sosialdemokratisk og tilhører sentrum-venstre-alliansen Concertación de Partidos por la Democracia (Koalisjonen for demokrati).

Etter at politiske partier igjen ble tillatt mot slutten av 1980-tallet, gikk Chiles kristendemokratiske parti sammen med Partido Demócrata Cristiano de Chile, Partido Socialista de Chile og Partido Radical Socialdemócrata i en allianse som var motstandere av Augusto Pinochets fortsatte kandidatur til presidentvervet og som ledet an i kampen for frie valg og demokrati. Koalisjonen har dominert chilensk politikk etter overgangen til demokrati og har vunnet alle presidentvalg siden. Partileder Ricardo Lagos fra Partido por la Democracia ble valgt til Chiles president i 2000 og satt i en periode på seks år til 2006.

Ved valget til nasjonalforsamlingen i 2005 fikk Partido por la Democracia 15,4 % av stemmene til deputertkammeret og 10,7 % av stemmene i valget til senatet. Ved valget i desember 2009 vant partiet 12,7 av stemmene i valget til deputertkammeret og 13,8 % av stemmene i valget til senatet.

Partiet er medlem av Sosialistinternasjonalen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Partido por la Democracia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (es) Partido por la Democracia på Twitter Rediger på Wikidata

* (es) Partido por la Democracia på Facebook Rediger på Wikidata

* (es) Partido por la Democracia på Instagram Rediger på Wikidata

* (es) Partido por la Democracia på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ivana Janečková** (født 8. mars 1984 i Rychnov nad Kněžnou) er en tsjekkisk langrennsløper som har konkurrert på profesjonelt nivå siden 2002.

Hennes beste plassering under et Ski-VM som blir arrangert av Det internasjonale skiforbundet, var under 4 x 5 km stafetten i Sapporo, Japan i 2007 da hun gikk inn til en femteplass, mens hennes beste individuelle plassering ble en 21de plass da hun gikk 30 km under det samme mesterskapet i Japan. Janečkovás beste individuelle tid under et Vinter-OL var som nummer 23 7.5 km + 7.5 km dobbel jaktstart som foregikk i Torino, Italia i 2006. Hennes beste individuelle VM-plassering var som nummer 22 i en 15 km langt løp i Frankrike i 2006. Hun havnet også på 22 plass under 15 kilometer jaktstart kvinner i Ski-VM 2011 som ble arrangert i Holmenkollen, Oslo, den 26. februar 2011.

### Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn

|  Sesong  |  Alder  | Sluttstilling sesong | Sluttstilling Ski Tour |
| --- | --- | --- | --- |
| Totalt | Distanse | Sprint | Nordiskåpning | Tour deSki | Verdenscup-finale |
| 2003/2004 | *20* | 89. | 72. | — | — | — | — |
| 2005/2006 | *22* | 79. | 59. | — | — | — | — |
| 2006/2007 | *23* | 81. | 57. | — | — | — | — |
| 2007/2008 | *24* | 103. | 72. | — | — | 35. | — |
| 2008/2009 | *25* | 92. | 83. | — | — | — | 28. |
| 2009/2010 | *26* | 63. | 47. | — | — | 24. | — |
| 2010/2011 | *27* | 75. | 66. | — | DNF | 27. | — |
| 2011/2012 | *28* | 101. | 74. | — | — | 40. | — |
|

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivana Janečková – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivana Janečková – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Ivana Janečková – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ivana Janečková – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Docklands Stadium** (også kjent under tidligere sponsornavn, **Colonial Stadium**, **Telstra Dome** og det nåværende navnet **Etihad Stadium**) er en flerbruksarena i Docklandsområdet av Melbourne i Australia. Arenaen sto ferdig i 2000 og kostet 460 millioner australske dollar.

Arenaen ble opprinnelig bygget som erstatning for Waverly Park. Den brukes for det meste til australsk fotball (AFL) og er hovedkvarter for Australian Football League.

Arenaen blir også brukt for andre idretter slik som fotball (når Melbourne Victory spiller større kamper), cricket, rugby league og rugby union i tillegg til andre arrangementer og konserter.

Det har vært store problemer mellom arenaens eier og AFL.

Hjemmebane
----------

Docklands Stadium er offisielt hjemmebane for fem AFL-lag Western Bulldogs, Carlton Blues, Essendon Bombers, St Kilda Saints og North Melbourne Kangaroos. Collingwood Magpies og Richmond Tigers spiller også hjemmekamper her, selv om deres offisielle hjemmebane er Melbourne Cricket Ground (MCG). 

Stadionet har også blitt brukt som hjemmebane av det australske landslaget.

* Stadiun sett fra luftenStadiun sett fra luften
* Stadion, fra tribuneneStadion, fra tribunene
* Fiji vs Wales CG Melboyrne, fra kamp i 2006Fiji vs Wales CG Melboyrne, fra kamp i 2006
* Supportere for Adelaide United, fra kamp i 2007Supportere for Adelaide United, fra kamp i 2007

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Docklands Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Askias grav** i Gao i Mali, er bygget på 1490-tallet, og er det antatte gravstedet til den første keiseren i songhairiket, *Askia Mohammad I*. Stedet omfatter det pyramideformede gravminnet, to moskéer med flate tak, en gravplass og et forsamlingsområde. 

Pyramiden, som er 17 m høy, er det høyeste byggverket i regionen fra førindustriell tid. Området og anlegget er et utmerket eksempel på sahelregionens tradisjonelle leirebyggeteknikk, og er også det eldste eksempelet på en islamsk arkitektur som etter hvert spredte seg i regionen. 

Anlegget er vernet med hjemmel i lov, og er fremdeles i levende bruk, både som moské og som byen Gaos kultursenter. 

Bygningene vedlikeholdes og videreutvikles. Moskeene ble utvidet på 1960- og 1970-tallet, og i 1999 ble det oppført et gjerde rundt området. Pyramiden fikk innlagt elektrisitet rundt 2000 for å betjene vifter, lys og en høyttaler på taket.

Etter kamphandlinger i 2012 uttrykte UNESCO bekymring for Askias grav og satte stedet på sin liste over truede verdensarvsteder.

Askia Mohammed
--------------

Keiser Askia Mohammad I (1442–1538) var den første i sitt dynasti. Han var opprinnelig offiser, og tok makten i 1493 etter at *Sonni Ali Bers* sønn *Sonni Baru* nekter å erklære seg som muslim. Askia Mohammed var en dyktig militær strateg, og utvidet Songhais grenser og forsvarsevne. Han var en from muslim, og reiste på pilegrimsreise til Mekka i 1496. Der ble han også utnevnt til *Kalif over Sudan* av den siste abbasid-kalifen, noe som ga Askia en sterkere legitimitet. 

Han ble avsatt av sin sønn *Askia Musa* i 1528. Da var han over 80 år gammel. Da han døde i 1538 ble han *muligens* gravlagt i Askias grav, muligens ikke. Gravpyramiden inneholder uansett ingen andre graver, men flere fra samme dynasti hviler på gravplassen på området.

Referanser
----------

1. ↑  «Mali's Timbuktu and Askia Tomb put on Unesco danger list», *BBC News*, 28. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* UNESCO Evaluation of Askia (pdf)
* biografier over afrikanske herskere
Asker prestegård
**Asker prestegård** (*Røren*, tidl. *Røyrvin*) ligger like nordøst for Asker kirkegård. Adressen er Kirkeveien 125, og prestegården er gård nr. 1 i Asker.

Det har vært gård på stedet siden førkristen tid, og det er eller har vært flere gravhauger på gårdens grunn. Gården var bebodd av prester fra middelalderen av. Den har fem fredede bygninger: hovedbygning (våningshus), drengestue (senere forpakterbolig), stabbur, driftsbygning og lysthus. Hovedbygningen antas å ha blitt oppført under sogneprest Jacob Neumann i 1805–07. Det er en laftet bygning i to etasjer med stående panel utvendig. Neumann fikk også anlagt hage med lysthus og stiftet i 1808 Selskapet for Asker prestegjelds vel for å fremme jordbruk, hagebruk og husflid i en vanskelig tid preget av Napoleonskrigene. Forpakterboligen ble oppført på 1800-tallet. Prestegården er satt i stand i 1954, 1980 og 1995.

Asker kirke er prostikirke, og prestegården har på 2000-tallet vært prostens bolig. Ved avviklingen av boplikten i 2015 valgte imidlertid prosten, Berit Øksnes Gjerløw, å flytte ut av prestegården, blant annet på grunn av høy fordelsbeskatning.

Asker husflidslag, som er en av flere foreninger som har videreført virksomheten i Asker prestegjelds vel, leier i dag forpakterboligen.

Referanser
----------

1. ↑  Miljødirektoratet: Naturbase
2. ↑  Opplysningsvesenets fond, hvis oppslag fremstillingen bygger på.
3. ↑  Aftenposten 18. november 2015
4. ↑  Asker og Bærums budstikke, 3. november 2015
5. ↑  Lokalhistoriewiki
6. ↑  Asker husflidslag: Historie Arkivert 3. september 2016 hos Wayback Machine.
7. ↑  Til kursvirksomhet Arkivert 3. september 2016 hos Wayback Machine..

Kilder
------

* Asker prestebolig Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. hos Opplysningsvesenets fond
* Asker prestegård i Lokalhistoriewiki

Eksterne lenker
---------------

* «Asker prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Asker prestegård i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen omhandler kulturprisen innrettet av Stalin i 1939.  For fredsprisen innrettet i 1949, også kalt Stalin-prisen, se Lenins fredspris.
**Sovjetunionens statspris** (russisk: Госуда́рственная пре́мия СССР), tidligere kalt **Den statlige Stalinprisen** (Государственная Сталинская премия) eller bare **Stalinprisen**, var en statlig utmerkelse i Sovjetunionen som ble tildelt sovjetiske medborgere for prestasjoner innen kunst, litteratur, musikk og vitenskap. Stalinprisen ble første gang utdelt i 1939 og erstattet tildels Leninprisen som opphørte å bli utdelt i 1934.

Medalje
Prisen ble innrettet i 1939 som *Den statlige Stalinprisen* till Josef Stalins 60-årsdag og ble utdelt under det navnet mellom 1941 og 1954. Den 1. februar 1940 ble det også innført fire pengepremier verdt 100 000 rubler.

I 1944 og 1945, de to siste årene av andre verdenskrig, ble det prisen ikke delt ut. Begge prisene for disse årene ble isteden avholdt i 1946 ved to separate anledninger, i januar for verker laget fra 1943–1944 og i juni for verker fra året 1946. I 1956 ble Leninprisen igjen innført for å erstatte Stalinprisen og den endret i 1966 navn til *Sovjetunionens statspris*. Etter Sovjetunionens oppløsning ble prisen i sin tur erstattet av Den russiske føderasjonens statspris (Государственная Премия Российской Федерации).

Stalin var selv meget interessert av kulturspørsmål hadde stor innvirkning på hvem som skulle belønnes. Prisen var i flere klasser og innebar, foruten prestisje, en stor økonomisk belønning. 

Sovjetunionens statspris var forskjellig fra Lenins fredspris, noen ganger også kalt Stalin-prisen. Sistnevnte ble opprettet 21. desember 1949 og ble som regel gitt til utenlandske statsborgere, ikke sovjetere.

Eksempel på kjente vinnere av Stalinprisen
------------------------------------------

* Dmitrij Sjostakovitsj, komponist
* Ljubov Orlova, skuespiller
* Tikhon Khrennikov, komponist
* Sergej Prokofjev, komponist
* Aram Khatsjaturjan, komponist
* Dmitrij Kabalevskij, komponist
* Mikhail Sjolokhov, forfatter
* George Formby, britisk komiker og skuespiller
* Sergej Eisenstein, filmregissør
* Aleksandr Fadejev, forfatter
* Ivan Pyrjev, filmregissør
* Micheil Tjiaureli, filmregissør
* Andrej Vysjinskij, aktor under Moskvaprosessene
* Emil Gilels, pianist
* Mikhail Gurevitsj, for MiG-flyet
* Artjom Mikojan, for MiG-flyet

Referanser
----------

1. ↑  Polly Jones, « Du prix Staline au prix Lénine : l’émulation honorifique dans la Russie soviétique », *Genèses*, Belin, n° 55, 2004/2, 176 pages, p. 41 à 61 ISBN 2701137276.
2. ↑  Volkov, Solomon, tr. Bouis, Antonina W. *Shostakovich and Stalin: The Extraordinary Relationship Between the Great Composer and the Brutal Dictator* (New York, Alfred A. Knopf, 2004). ISBN 0-375-41082-1, Chapter 5.
3. ↑  I sine memoarer forteller kulturpolitikeren Dmitrij Sjepilov en del om hvordan Stalin-pristagere ble utnevnt: Šepilov, Dmitrij Trofimovič (2007). *The Kremlin's scholar: a memoir of Soviet politics under Stalin and Krushchev*. New Haven: Yale university press.

Se også
-------

* Leninprisen
* Lenins fredspris

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Barrio Chino
**Barrio Chino** er et kineserkvarter i Costa Ricas hovedstad San José. Den befinner seg i sentrum av byen, mellom Avenida 2 og 14, og Calle 7 og 11. Den strekker seg 550 meter fra nord til sør, og har et samla areal på 8,2 km².

I motsetning til mange kineserkvarterer andre steder i verden, ble Barrio Chino i San José planlagt og ombygd med dette formålet, som en del av et vennskapsprosjekt mellom Costa Rica og Kina. Bygningsarbeidet starta i februar 2012, og den renoverte bydelen ble offisielt åpna 5. desember 2012. Prosjektet hadde en prislapp på om lag to millioner USD, hvorav Kina finansierte den ene halvparten og Costa Rica den andre. Hovedgata i bydelen, Calle 9, er kjent som Paseo de los Estudiantes, og ble i forbindelse med prosjektet gjort om til gågate. I den nordlige enden av Paseo de los Estudiantes ble det satt opp en kinesisk portal som er 15 meter høy og 10 meter brei, og som kosta rundt 500 000 USD å konstruere.

Referanser
----------

1. ↑  «Municipalidad de San José inaugura el Barrio Chino» Arkivert 13. august 2014 hos Wayback Machine. *CRhoy*, 5, desember 2012.
2. 1 2  «Costa Rica inaugura su Barrio Chino, el más joven del mundo» Arkivert 15. september 2014 hos Wayback Machine. *La Información*, 5. desember 2012.
3. ↑  «Costa Rica inauguró barrio chino financiado por Pekín», *El Universal*, 5. desember 2012.
4. ↑  «Municipalidad recibió arco de barrio chino», *La Nación*, 4. oktober 2012.