recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**MojaNorwegia.pl** – er det største nettstedet for polakker som bor i Norge. MojaNorwegia.pl ble lansert den 24. november 2008 av grunderne Lukasz Brzezinski og Rafal Gadomski fra Inventive Logic S.C. Firmaets hovedkontor ligger i Gdańsk. Nettsidens navn betyr «mitt Norge» på polsk.

Historie
--------

MojaNorwegia.pl har vært  på nett siden den 24. november 2008. Den ble skapt av Lukasz Brzezinski og Rafal Gadomski som jobbet som webdesignere for utenlandske kunder, bl.a. norske. Der fikk de en ide om å lansere et nettsted for polakker i Norge, som er den største innvandrergruppen. 

Moja Norwegia var den første nettsiden hvor nyheter fra Norge ble publisert på polsk. Mer enn 14 000 brukere deltar i diskusjoner på forum, i  tillegg til dette finnes det annonser, avdeling for norskopplæring og mange tjenester som er dedikert polakker i Norge, f.eks. erstatninger for arbeidsulykker og forskjellige typer forsikringer.

En av de viktigste avdelingene på nettstedet er et sosial nettverk. Brukerne kan legge ut sine bilder, snakke sammen, opprette grupper og lete etter nye venner.

Ansatte fra MojaNorwegia organiserte i oktober 2013 en konferanse i Oslo, den het „Polakker i Norge – Poles’ picture in Norway" og var den første konferansen for polakker som bor i Norge. På konferansen presenterte de resultater av en undersøkelse de gjennomførte ved hjelp av MojaNorwegia.pl. Mer en 1000 informanter deltok i denne undersøkelsen og resultater viste et bilde av en gjennomsnittlig polakk, hans planer for fremtiden og deltakelse i norsk kulturliv.

Samarbeid
---------

Nettsiden samarbeider med norske media, f.eks. Aftenposten og NRK, Republikken Polens ambassade i Oslo og hjelper med å fremme kulturelle arrangementer for polakker i Norge. 

MojaNorwegia.pl samarbeider i tillegg til dette med regnskapsbyrå MultiNOR og med bloggen Besøk Polen.

Statistikk
----------

I februar 2014 var det mer enn 62 000 brukere registrert på nettsiden. Hver måned blir MojaNorwegia besøkt av 216 000 unike brukere (ca. 762 000 besøker). I februar 2014 var det til sammen mer enn 4 899 000 lesere.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 22. desember 2014. Besøkt 22. april 2014.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. februar 2014. Besøkt 14. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* MojaNorwegia.pl
**Louis Alexandre Laufray** (født 1. oktober 1881 i Charenton, død 4. februar 1970 i Champcueilent) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Laufray vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Clévenot spilte på det franske laget *Pupilles de Neptune de Lille* som tapte semifinalen med 1-10 til *Osborne Swimming Club* fra Storbritannia. Begge tapende semifinalelagene fikk bronsemedaljer.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris Bronse - Bronse i vannpolo, Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fødselsattest, archives.valdemarne.fr, besøkt 3. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=louis;n=laufray[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis Laufray – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Louis Laufray – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Louis Laufray – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louis Laufray – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Remo Caprino** (født 22. april 1944) er en norsk filmregissør og filmprodusent. Han er far til Mario Caprino og sønn av den norsk-italienske animasjonspioneren Ivo Caprino og skuespiller Liv Bredal. Han er daglig leder i Caprino Filmcenter AS.

Caprinos bidrag til norsk film er hans arbeid med dukkefilmen *Flåklypa Grand Prix*, hvor han var regiassistent til sin far, innspillingsleder og én av fire manusforfattere. I tillegg var han kreativt ansvarlig og produsent for videospillet om *Flåklypa Grand Prix* på PC. Han har også produsert flere medisinske dokumentarfilmer. Han satt i sin tid også i Statens Filmproduksjonsutvalg som representant for Produsentforeningen.

Referanser
----------

1. ↑   PORT person ID 493941, port.hu, besøkt 15. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Remo Caprino på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Remo Caprino i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Remo Caprino på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Remo Caprino på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Remo Caprino på Allociné Rediger på Wikidata
* (no) Remo Caprino er nevnt i Per Haddals biografi *Ivo Caprino!* fra 1993

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kontakt Radio** er den eldste nærradioen i Sandefjord. Den hadde sin første sending 15. februar 1985. Stasjonen eies av Pinsemenigheten Salem. Den har sendinger fredager, lørdager, søndager og mandager. Kontakt Radio sendes på FM 98,6 MHZ eller på kabel 92,0 MHZ. Den deler der sendetid med Misjonsradioen og Radio Sandefjord.

Kontakt Radio har 45 medarbeidere. Alle jobber på dugnad. Stasjonens motto er «Radioen som gir deg no' mer!»

Kontakt Radios økonomi baserer seg i stor grad på pengegaver fra lytterne. Radioen fokusere på dette syv ganger i løpet av året med en gavebrevaksjon som går over én uke, og som avsluttes påfølgende søndag formiddag.

Kontakt Radio er beredskapsradio for Sandefjord kommune. Det vil si at om det skulle være behov av å nå innbyggerne i kommunen, vil stasjonen fungere som meldingsbærer.

Referanser
----------

1. ↑  «25-årsjubileum for Kontakt Radio». Kontakt Radio. 6. august 2012. Arkivert fra originalen 26. januar 2016. Besøkt 26. januar 2016.
**Mokenfolket** er et nomadefolk som lever på øyene i Andamanhavet. Mange har bosatt seg mer eller mindre permanent på Surinøya utenfor Thailands vestkyst. Mokenfolket ble tidligere ommtalt som sjøsigøynere, selv om de ikke har noen forbindelse med de europeiske sigøynerene.

Levesett
--------

Mokenfolket lever i hovedsak av fiske, plukke grønnsaker og samle honning fra bier. De holder ikke styr på fødselsdager eller alder.

### Surinøya

Mokenfolket levde mer som nomader før i tiden, men mange har slått seg ned på Surinøya. 216 av dem bor der nå. De har bodd der i to generasjoner. Før levde de mye mer som et nomadefolk på grunn av sjørøvere som kidnappet dem og solgte dem som slaver i Penang i Malaysia.

På Surinøya heter alle Klathalay til etternavn. Høvdingen heter Salama Klathalay og er omkring 60 år gammel. Han arvet tittelen etter sin far.

Religion
--------

Mokenfolket er animister.

På fullmånedagen i april blir det arrangert en fest for åndene. De laster en båt med ris, fisk, krydder og klær. Så sendes båten ut på havet for å mette åndene.

For å kommunisere med åndene bruker de en totempåle. Pålen kan bare brukes én gang, så en ny må lages for hver gang.

Jordskjelvet i Indiahavet 2004
------------------------------

Før flodbølgene andre juledag 2004 ble mokefolket sett på som problematiske for myndighetene i Thailand, men fordi de forutså flodbølgene har de fått flere rettighter og goder.
**Tómasz Wacko** (født 17. november 1958 i Wroclaw i Polen, død 5. juni 2003) var menneskerettighetsaktivist i hjemlandet og i Norge. Han var aktiv i solidaritetsbevegelsen i Polen i 1980-årene. Tomek ble arrestert første gang for dette engasjementet 14. desember 1981. Han var da 23 år gammel og student ved historisk institutt i Wroclaw. Han flyktet til Norge med kone og barn i 1989 etter gjentatte arrester. 

Han døde av kvelning 5. juni 2003 i hagen utenfor sitt hus på Mysen etter at politiet tok halsgrep på ham etter påstått husbråk. Politimannen ble tiltalt for uaktsomt drap, men ble senere frikjent av tingretten på grunn av nødverge.

Wacko var seniorrådgiver i Den norske Helsingforskomité, og jobbet spesielt med de tidligere østblokklandene. Der hadde han spesielt god kontakt med, og engasjement for, de tsjetsjenske flyktningene. Hans bakgrunn som politisk flyktning var drivende i hans arbeid blant flyktninger. Mens han oppholdt seg i Polen var han blant annet med i Solidaritet, og som opposisjonell ble han flere ganger ble arrestert og fengslet. Til sammen satt han fengslet nærmere tre år.

Se også
-------

* Politivold

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, oppført som Tomasz Wacko, www.digitalarkivet.no, besøkt 9. november 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dagsavisen: Overgrepene må granskes[*død lenke*]
*Chrysotoxum arcuatum* (hann)
**Liten vepseblomsterflue** (*Chrysotoxum arcuatum*) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den finnes over hele Norge unntatt i høyfjellet.

Utseende
--------

En middelsstor (10-12 mm), tettbygd, gul og svart blomsterflue. Som hos andre *Chrysotoxum-*arter er antennene forholdsvis lange, lenger enn hodet. Arten kan kjennes på den runde bakkroppen kombinert med forholdsvis liten kroppsstørrelse. Hodet er stort og bredt, fasettøynene har fine, lysbrune hår og møtes i pannen hos hannene. Ansiktet er nesten flatt, med en svak midtbule, klart gult med svart midtstripe. Antennene er mørke, særlig det tredje leddet er forlenget, dette er lengre enn de to innerste leddene til sammen. Thorax er blankt svart med to grå lengdestriper i de fremre to tredjedelene, på sidene med gule sidestriper som er avbrutt over vingefestet. Scutellum er gult med svart spiss. Bakkroppen er kort oval, nesten kulerund, svart med gule hår. Det andre, tredje og fjerde leddet har gule striper som går fra sidekanten i en bue fremover, disse er avbrutt i midten. Det tredje og fjerde leddet har dessuten gul bakkant. Beina er gule og slanke. Vingene er glassklare med brun forkant.

Levevis
-------

Larvene lever av rotlevende bladlus, disse voktes gjerne av maur. De voksne fluene kan finnes fra mai til september og besøker mange slags blomster. Disse fluene treffer man helst ved bar- eller blandingsskoger.

Utbredelse
----------

Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Syrphinae
						* gruppe Syrphini
							+ slekten vepseblomsterfluer, *Chrysotoxum* Meigen, 1803
								- liten vepseblomsterflue, *Chrysotoxum arcuatum* (Linnaeus, 1758) (synonym *Chrysotoxum fasciatum* (Müller, 1764))

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) *liten vepseblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *liten vepseblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *liten vepseblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *liten vepseblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *liten vepseblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chrysotoxum arcuatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysotoxum arcuatum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Liten snabelsvermer** (*Deilephila porcellus*) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den ligner stor snabelsvermer (*Deilephila elpenor*), men er mindre og mer gulaktig på farge. Larven skiller seg fra de fleste svermerlarver ved at den mangler hornet på bakkroppen, dette er redusert til en liten vorte. Den lever på mjølker (*Epilobium* spp.).

 *Deilephila porcellus*
 Larve av liten snabelsvermer

Utseende
--------

En ganske liten (vingespenn 47 – 56 mm) svermer som gir inntrykk av å være nærmest ensfarget rosa. Vingenes ytterkant er markert bølgete. Antennene er omtrent halvparten så lange som forvingene. **Kroppen** er hovedsakelig rosa. **Forvingen** er olivgul i midten, rosa lange frem- og ytterkantene. **Bakvingen** er brun ved roten, med en olivgult tverrbånd, rosa ytterst ved kanten. **Larven** er vanligvis mørkebrun, men kan også være grønn. Den mangler det «hornet» de fleste svermerlarver har på bakkroppen, har bare en vorte i stedet. De har øyeflekker på tredje og fjerde kroppsledd.

Levevis
-------

Larvene lever på maurer (*Galium* spp.), mjølker (*Epilobium* spp. ) og geitrams (*Chamerion angustifolium*). De er utvokst i august – september og forvandler seg til pupper før de overvintrer. De voksne sommerfuglene flyr i skumringen i juni – juli, på enger, i skoglysninger og ved strender. De besøker mange slags blomster.

Utbredelse
----------

Den lille snabelsvermeren finnes i Europa og Nord-Asia. I Norge er den temmelig vanlig på Østlandet og Sørlandet. Den er påvist vest til Ogna i Rogaland.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *liten snabelsvermer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *liten snabelsvermer* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *liten snabelsvermer* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *liten snabelsvermer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *liten snabelsvermer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Deilephila porcellus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Deilephila porcellus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Liten høsthårmygg** (*Bibio longipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Arten var i Europa tidligere kjent under navnet *Bibio lepidus*. I Norge finnes den mest langs vestkysten nord til Trøndelag, men noen steder kan den også forekomme i fjellet. Den flyr om høsten.

Utseende
--------

En middelsstor (lengde 5 – 8 mm), slank, langbeint hårmygg. I gjennomsnitt er den litt mindre enn den lignende arten stor høsthårmygg (*Bibio clavipes*), som den ellers kan kjennes fra på at vingene er glassklare, vingemerket mørkt og tydelig, og kroppen og beina vanligvis helt svarte hos begge kjønn. Hannen har hvite hår langs sidene av bakkroppen, ellers svarthåret. Beina er forholdsvis lange og tynne, bakbeina kølleformede med et ovalt, ganske tykt første fotledd. Hunnen er vanligvis helt svart på farge liksom hannen. Larvene er hvite med mørk hodekapsel.

Levevis
-------

Arten finnes særlig på kystnære heier og lysninger i skogen, men er også funnet i fjellet ved Haukeliseter, Telemark. De voksne myggene flyr i september – oktober og kan være aktive ved ganske lave temperaturer, i alle fall ned til 3 – 4 °C. Når det er for kaldt til å fly, løper hannene rundt i vegetasjonen på jakt etter hunner. Larvene lever i bakken der de spiser døde plantedeler og bruker trolig ett år på utviklingen.

Utbredelse
----------

I Europa er arten kjent fra Norden, Nordvest-Russland, Storbritannia og Irland. Den er også vanlig i det østlige Nord-Amerika. I Mellom-Europa ser det ut til at den flyter sammen med stor høsthårmygg (Bibio clavipes), og de to artene kan ikke skilles klart her.
I Norge deler denne arten og stor høsthårmygg omtrent landet mellom seg: de to artene finnes sjelden sammen. Liten høsthårmygg finnes helst i kystnære strøk i Sør-Norge, stor høsthårmygg i innlandet og i Nord-Norge.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ **Liten høsthårmygg**, *Bibio longipes* Loew, 1864 (= *Bibio lepidus* Loew, 1871)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. mars 2021. Besøkt 10. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *liten høsthårmygg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *liten høsthårmygg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *liten høsthårmygg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *liten høsthårmygg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *liten høsthårmygg* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *liten høsthårmygg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *liten høsthårmygg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bibio longipes* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Samuel Uduigowme Ikpefan** (født 19. desember 1991 i Annemasse) er en fransk-nigeriansk langrennsløper, som representerer klubben Ski Club Nordique Pays Rochois. Han representerte Nigeria under Vinter-OL 2022.

Bakgrunn
--------

Ikpefan er født i Annemasse i de franske alpene, og har nigeriansk far og fransk mor. Han har en «idrettsfamilie», der faren deltok i friidrett under Samveldelekene 1970, hans bror spiller rugby profesjonelt, og hans søster spiller håndball og rugby, og er fem ganger fransk mester i rugby med laget Montpellier.

Han ble fransk ungdomsmester i langrennssprint, men la opp i 2011 da han ikke fikk innpass på det franske landslaget i langrenn. Fem år senere gjorde han comeback, og han fikk nigeriansk pass i 2018 og kunne da konkurrere for Nigeria internasjonalt.

Idrettskarriere
---------------

Ikpefan deltok i sitt første FIS-renn i desember 2019, der han kom på 26.-plass på 15 km klassisk. Han deltok i Alpen Cup 2019/20, men fikk ingen poeng i sammendraget der, og han fikk heller ingen poeng i Alpen Cup 2020/21. Hans beste enkeltplassering i Alpen Cup er en 52.-plass på sprint fra januar 2020. Han debuterte i verdenscupen den 29. januar 2021 i Falun, og kom der på 77.-plass på 15 km klassisk, og han kom på 73.-plass i den påfølgende sprinten samme sted. deltok i Ski-VM 2021, og kom der på 80.-plass på sprinten og 110.-plass på 15 km fri teknikk.

Ikpefan deltok i sprint under Vinter-OL 2022, der han kom på 73.-plass i kvalifiseringen, og gikk ikke videre til kvartfinalen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Olympics.com - *Samuel Uduigowme Ikpefan* Arkivert 10. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 10. februar 2022.
2. ↑  Olympics-com - *Samuel Ikpefan: From the French Alps to representing Nigeria at Beijing 2022*, besøkt 10. februar 2022.
3. ↑  FIS - *Samuel Ikpefan - Results*, besøkt 10. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samuel Uduigowme Ikpefan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Uduigowme Ikpefan – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Bartosz Frankowski** (født 23. september 1986 i Toruń) er en polsk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Ekstraklasa. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Frankowski debuterte som hoveddommer på landets øverste nivå den 6. mai 2012 i seriekampen mellom GKS Bełchatów og KS Cracovia (2–2). Hans første europacupkamp kom den 24. juli 2014, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2014/15 mellom IFK Göteborg og Győri ETO FC (0–1).

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap og sluttspill i europamesterskap for U-17 i 2016 og U-19 i 2018. Han har også dømt flere kvalifiseringskamper til europamesterskap på seniornivå. Frankowski debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 23. mai 2014, da han dømte vennskapskampen mellom Slovakia og Montenegro (2–0).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2020 Refereeing International Lists, Poland (Besøkt 7. september 2020)
2. ↑  Worldfootball.net – Ekstraklasa 2011/2012, GKS Bełchatów-KS Cracovia 2–2 (Besøkt 7. september 2020)
3. ↑  Voetbal.com – UEFA Europa League Qual. 2014/2015, IFK Göteborg - Győri ETO FC 0:1 (Besøkt 7. september 2020)
4. ↑  Worldfootball.net – Friendlies 2014, Slovakia-Montenegro 2:0 (Besøkt 7. september 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bartosz Frankowski – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Bartosz Frankowski – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Bartosz Frankowski – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Bartosz Frankowski – EU-Football.info (dommer) Rediger på Wikidata
**Lite løvfly** (*Parastichtis suspecta*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Det er vanlig nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 30 – 33 mm), litt spinkelt, gråbrunt nattfly. Forvingen er litt tilspisset og har vanligvis innslag av brunrødt, i alle fall i midtfeltet. Den har to hvite og svarte tverrlinjer som vanligvis er brutt opp i flere deler, nyremerket er tydelig, men ringmerket ofte utydelig. Ellers er vingemønsteret noe "urent" og vanskelig å beskrive. Bakvingen er grå, lysere ved roten.

Levevis
-------

Arten kan finnes over alt det det vokser busker og løvtrær. Larven utvikler seg om våren og lever på sammenspunne skudd og nye blader av bjørk (*Betula* spp.) og vier (*Salix* spp.), kanskje også osp. Den overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr i august – september.

Utbredelse
----------

Den finnes i hele Europa og videre østover like til Japan. I Norge er den vanlig nord til Rana i Nordland.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Lite løvfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Parastichtis suspecta* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lite løvfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *lite løvfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lite løvfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lite løvfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lite løvfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *lite løvfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *lite løvfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Parastichtis suspecta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
John Lee Hooker
**Detroit-blues** er den bluesmusikk som spilles av musikere i og rundt den amerikanske byen Detroit i delstaten Michigan, særskilt slik den ble spilt på 1940- og 1950-tallet. Detroit-blues har sin opprinnelse da afroamerikanere som spilte Deltablues fra Mississippi Delta-regionen i Mississippi og Memphis i Tennessee for å søke arbeide industrien i Detroit på 1920- og 1930-tallet.

Typisk Detroit-blues er lik i stil med Chicago-blues, men dens sound skiller seg fra Deltablues ved bruk av elektriske musikkinstrumenter koblet til forsterker (se elektrisk blues), og mer variert instrumentering, inkludert bassgitar og piano.

Detroit-blues har historisk blitt overskygget av to grunner: rikdommen i annen musikk som byen er bedre kjent for, som gospel, jazz og rock & roll, og den langt mer kjente bluesmiljøet i nabobyen Chicago. Den eneste musikeren som fikk berømmelse direkte fra miljøet i Detroit var John Lee Hooker. Hans særegne stil var vanskelig å etterligne og således aldri ble en typisk sound for byen.

Typiske representanter
----------------------

* John Lee Hooker
* Alberta Adams
* Andre Williams
* Big Maceo Merriweather
* Bobo Jenkins
* Calvin Frazier
* Eddie Burns
* Joe Weaver
* Johnnie Bassett
* Nolan Strong & The Diablos

Referanser
----------

1. 1 2  «Blues » Electric Blues » Detroit Blues», *AllMusic*

Litteratur
----------

* Oakley, Giles (1976): *The Devil's Music: a History of the Blues*, London: BBC, ISBN 0-563-16012-8.

Eksterne lenker
---------------

* *Detroit Blues Society*

| * v
* d
* r
Blues |
| --- |
| Blues-sjangre | 
* Country blues
* Deltablues
* Jump-blues
* Pianoblues
* Jazzblues
* Bluesrock
* Soulblues
* Afrikansk blues
* Britisk blues
* Chicago-blues
* Detroit-blues
* Kansas City-blues
* Louisiana blues
* Memphis-blues
* Piedmont-blues
* St. Louis-blues
* Swamp-blues
* Texas-blues
* Vestkystblues

 |
| Folkemusikk i USA | 
* Blues (Ragtime)
* Bluegrass
* Jazz
* Gospelmusikk
* Tejano

 |
**Liten perikummåler** (*Aplocera efformata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Arten er bare funnet én gang i Norge, ved Grimstad i 1980. Den er meget lik den vanligere arten stor perikummåler (*Aplocera plagiata*).

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 29 – 32 mm), slank, lysgrå måler. Den ligner sterkt på stor perikummåler, kjennes best fra denne på at den innerste av forvingens tre mørke tverrbånd er nokså rettlinjet med en markert knekk nær forkanten, ikke jevnt buet. Videre er den stort sett noe mindre, forvingens grunnfarge er litt lysere og tverrbåndene litt mørkere farget, slik at de virker mer markerte, og skråstreken i vingespissen er lysere på farge, brunlig, ikke svart. **Forvingen** er tilspisset, lysgrå med tre mørkgrå tverrbånd. Den innerste av disse er dobbelt, ganske rett med en markert knekk nær forkanten. De to ytterste er triple og jevnt buede. det ytterste tverrbåndet har to, mer eller mindre markerte, trekantede utskudd på yttersiden. I vingespissen er det en kort, litt diffus, brunlig skråstrek. **Bakvingen** er gråhvit. Larven er naken og brungul på farge.

Levevis
-------

Larvene lever på planter i perikum-slekten (*Hypericum* spp.). Arten har to generasjoner hvert år, de voksne målerne kan påtreffes henholdsvis i mai – juni og i august – september.

Utbredelse
----------

Arten er funnet over det meste av Europa, unntatt lengst i nord, og også i Nord-Afrika. Fra Norge er det bare kjent ett funn, fra Grimstad i Aust-Agder, 1980. Siden arten er så lik på stor perikummåler kan den muligens ha blitt oversett.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *liten perikummåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *liten perikummåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *liten perikummåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *liten perikummåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *liten perikummåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *liten perikummåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aplocera efformata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Aplocera efformata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
***Dette er London*** var kallesignalet til radiosendinger fra den norske eksilregjeringen i London under mesteparten av annen verdenskrig. Dette var en avgjørende kontakt mellom den frie, allierte verden og det okkuperte Norge. Å inneha radioapparat ble etterhvert forbudt av okkupasjonsmakten, og de som ønsket å fortsette med *Londonlytting* gjorde dette med fare for eget liv og levnet.

Detaljer
--------

Det var Toralv Øksnevad som først og fremst ble forbundet med *Stemmen fra London* som formidlet nyheter og beskjeder fra eksilregjeringen. Fra august 1940 var han på plass i England for å lede de frie sendingene som på folkemunne ble kalt «London Radio».

Sendingene fra London åpnet med fire paukeslag, hvorav de tre første lysere ble etterfulgt av et dypere paukeslag, hvilket ble kjent som «da-da-da-dom», en sekvens som ble gjentatt fire ganger før en stemme tilkjennegav følgende radiotekniske detaljer: 

> *Dette er London. Denne sendingen går på langbølgen 1 500 meter, på enbølge 19-meterbåndet, på tobølger «en og tredve» (31-)meterbåndet og «en og førr» (41-)meterbåndet.*
> 
> 
> 

Deretter fulgte åpne meldinger til det norske folk i det okkuperte Norge, etterfulgt av såkalte særmeldinger (ofte uriktig omtalt som kodede meldinger) til norske motstandsfolk. Det siste ble kalt *særmeldinger*, som ble innledet med *Vi har X særmeldinger*, som kunne ha reelt innhold eller var ment å villede okkupasjonsmakten.

Åpne meldinger
--------------

Eksempler på åpne meldinger:

* *Amerikanerne trenger hurtig inn i trekanten mellom Rhinen, Mosell og Saar. Allierte militærmyndigheter har tatt over administrasjonen i Koblenz. Fra Remagen brofeste har amerikanerne krysset autostradaen mellom Køln og Frankfurt am Main på et sted til.*
* *Over 1200 tunge amerikanske bombefly har vært over Tyskland i dag, og britiske Lancaster bombefly har vært i arbeid med sine nye 10-tons bomber*

Særmeldinger
------------

Særmeldingene var setninger som ble brukt som stikkord for å gi forhåndsavtalte beskjeder til norske motstandsfolk eller norskspråklige, allierte agenter. Hva disse betydde, lå altså i en tidligere gjort avtale eller ordre; setningene i seg selv inneholdt ingen relevant informasjon om det de gjaldt. Eksempler på slike særmeldinger følger her:

* «En mann du kan lite på»
* «Et langspyd i neven»
* «Stå ikke stille»
* «Ikke før klokken åtte»
* «Se helst gone ut»
* «Den evige lengselen»
* «De lytter til snakket»
* «Reven har fått nye briller»
* «Kua går med raggsokker»
* «Spurven tygger drøv»
* «Grøten muliggjør alt»
* «Bøygen tapt boksetimer»
* «Lodda siger inn på Vågen»
* «Lytt på bua»
* «Vil frem»
* «Til jerv, saken er i orden»

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Hans Fredrik (1978). *"Dette er London"*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202039282.
2. ↑  Stemmen fra London, nrk.no
3. ↑   fra London under krigen, nrk.no
Paul Gauguins maleri *Nirvana* eller *Portrett av Meyer de Haan* fra 1890 er malt med dekkende gouachefarger. **Gouache**, også skrevet **guache** og **guasj**, er en maleteknikk der en bruker dekkende vannfarger. Gouache er også betegnelsen på et bilde malt med denne teknikken. Ordet «gouache» er overtatt fra fransk og uttales «gua´sj» eller «goa´sj». Fransk har fått ordet fra det italienske «guazzo» som betyr «vannpytt», «vannfarge» eller «lavering».

Maling og teknikk
-----------------

Gouachemaling inneholder hvitt fargestoff som gjør fargene matte og dekkende slik at papiret eller underlaget ikke skinner gjennom som ved vanlig akvarell- eller lasurmaling. Malingen inneholder ellers fargestoff løst i vann og gummi arabicum (lim) som andre vannfarger.

En rekke kunstmalere og illustratører har brukt, og bruker, denne maleteknikken. Gouachemalingen er renslig å arbeide med fordi den er vannløselig, den gir forholdsvis jevne fargeflater og mørkere partier kan dekkes med lys farge. Teknikken egner seg særlig godt til illustrasjonsoriginaler som skal reproduseres, for eksempel til fargesterke plakater. Det har også vært vanlig å bruke gouache til fargelegging av plastceller i tegnefilm, der figurene har heldekkende farger, mens bakgrunnen har vært utført i mer nyanserik akvarellteknikk. Gouache kan delvis erstattes av akrylmaling som er vannløselig når den er våt, men tåler vann når den har tørket.

Referanser
----------

1. ↑  R. Broby-Johansen: *Kunstordbok* Tiden 1965

Se også
-------

* Malerkunst
* Vannfarger

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
**Liten sølv** er en kaninrase i smårase-gruppen. Kjennetegn til rasen er sølvhårene.

Historie
--------

Liten sølv er antageligvis en av de eldste kaninrasen som finnes. Noen mener den eksisterte før år 0. Liten sølv ble beskrevet av engelskmannen Markham i 1631. Sølvkaninen skal visstnok stedvis ha oppstått i vill tilstand, selv om flere ville sølvkaniner i dag antageligvis er forvillede tamkaniner.

Utseende
--------

Sølvkaninen har normal pels, men hårspissene blir sølvfargede fra og med første felling. En svart sølv blir altså født helt svart, men får sølvfargen etter en tid. Sølvkaniner skilles i mørk, mellom og lys variant. (De mørke har 20 normale hår for hvert sølvhår, mellomvarianten har like mange sølvhår som normalhår, mens den lyse har 20 sølvhår for hvert normalhår.) Både mørkere og lysere varianter finnes. Det er viktig at sølvkaninen ikke får hvite hår, da dette er en feil. Sølvhårene er kun lyse i spissen, og ikke helt ned til huden.

Godkjente grunnfarger til sølvkaninene er svart, blå, brun, viltgrå og viltgul. Voksenvekt: 2,51 til 3,2 kg.

Se også
-------

* Stor sølv
* Liste over kaninraser
**Gouldvaran** er en stor øgle som er vanlig i nesten hele Australia.

Totallengden er opptil 160 cm, og halen er omtrent halvannen gang så lang som kroppen. Ryggen har en grunnfarge som varierer mellom blekgul og svart, og lysere eller mørkere flekker danner uregelmessige tverrbånd. Hodet har en svart stripe med lyse skjell på begge sidene. Buksiden er lys med mørke flekker.

Gouldvaranen jakter på små pattedyr, store insekter, agamer, gekkoer, mindre varaner og slanger. Når den får sjansen eter den gjerne åtsler, for eksempel døde kenguruer. Eggene legges i termittuer der temperatur og fuktighet er ideell for eggenes utvikling.

Utbredelsen omfatter nesten hele det australske kontinentet. Underarten *V. g. flavirufus* forekommer i ørkenen i det indre av landet. I mer nedbørrike strøk overtar nominatunderarten *V. g. gouldii*. Arten mangler kun på Kapp York-halvøya, og i de fuktige områdene lengst sørvest og sørøst.

En annen art, *V. rosenbergi*, overtar for gouldvaran i sørvest, og ble tidligere regnet som en underart. Det har nå vist seg at de to artene noen steder, for eksempel ved kysten av Australbukta, lever side om side uten å danne hybrider.

Begge artene tilhører underslekten *Varanus*, som også omfatter seks andre storvokste arter fra Australia, Ny-Guinea og De små Sundaøyer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gouldvaran* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gouldvaran* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Gouldvaran* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gouldvaran* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Gouldvaran* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Varanus gouldii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Varanus gouldii* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Varanus gouldii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Samuel Fritz** (født 9. april 1654, død 20. mars 1728 i Jéveros i staten Maynas i bispedømmet Chachapoyas og i fag i Peru) var en tsjekkisk jesuitt-misjonær, kjent for sin utforskning av elva Amazonas og dens bekken. 

Fritz ble født i Trautenau i Böhmen og ble medlem av Jesu Selskap i 1673. I 1684 ble han sendt til Quito som misjonær, og i 42 år arbeidet han blant indianerne langs øvre Marañón. Han klarte blant annet å omvende den mektige Omagua-stammen, og grunnla førti misjonslandsbyer. 

Han begynte i 1687 en kartografisk avgrensing av det omstridte misjonsterritoriet ved øvre Marañon mellom Peru og Quito. I 1689 foretok han en ekspedisjon i en pirog ned Amazonas til Pará, hvor han ble tatt til fange og fengslet i to år mistenkt for å være en spansk spion. Selv om han var dårlig utstyrt med instrumenter så fullførte han et relativt nøyaktig kart over elvas løp. Dette var det første noenlunde korrekte kartet over Marañon-territoriet. I 1707 ble kartet trykket i Quito og senere omfattende kopiert.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jk01031995, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   bibliotecadigital.aecid.es[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Herbermann, Charles, red. (1913): «Samuel Fritz» i: *Catholic Encyclopedia*. Robert Appleton Company

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Magnetfeltet utenfor en elektrisk strøm er gitt ved høyrehånds-regelen.
**Ørsteds lov** definerer magnetfeltet rundt en rettlinjet strømleder. Hans Christian Ørsted fra Danmark påviste i 1820, gjennom forsøk med en kompassnål og en strømførende leder, at en elektrisk strøm omgir seg med et magnetisk felt. Videre eksperimentering førte til at han etter hvert kom frem til loven for magnetfelt rundt en rettlinjet strømleder:

1. *De magnetiske feltlinjene rundt en rettlinjet strømleder er sirkler med sentrum i lederen. Sirkelplanet står vinkelrett på lederen.*
2. *Hold høyre hånd rundt strømlederen slik at tommelfingeren peker i strømretningen. Da peker de andre fingrene i feltretningen.*

Denne lovmessigheten ble kort tid senere mer presist verifisert av André-Marie Ampère og er ekvivalent med Ampères sirkulasjonslov. For beregning av magnetfeltet fra en gitt strømfordeling kan man også benytte den ekvivalente Biot-Savarts lov som ble formulert omtrent samtidig.

Referanser
----------

1. ↑   S.J. Blundell, *Magnetism: A Very short introduction*, Oxford University Press, Oxford (2012). ISBN 978-0-19-960120-2.
2. ↑  O. Hunderi, J.R. Lien og G. Løvhøiden, *Generell fysikk for universiteter og høgskoler, Bind 2*, Universitetsforlaget, Oslo (2001). ISBN 978-82-1500-006-0.
**Samuel A. Isaksen** (født 14. april 1982) er en norsk fotballspiller. Han spilte spiss og offensiv midtbane/ving for Sandefjord. Isaksen la opp som profesjonell fotballspiller 26. august 2010 da kontrakten med Sandefjord ble terminert. 

Isaksen kom til klubben etter 2000-sesongen, fra Larvik Turn. Han har landskamper på G17 og G18. Han debuterte for Sandefjord Fotball i cupens første runde mot 3.-divisjonslaget Urædd, 9. mai 2001, med å score ett mål. Samuel Isaksen scoret mot Mandalskameratene på hjemmebane 28. september 2003 ett av tidenes raskeste mål i norsk fotball. Bare 6,5 sekunder etter avspark lå ballen i mål. 

Samuel Isaksen har sølvmedalje fra cupfinalen 12. november 2006, da Sandefjord tapte 3-0 for Fredrikstad. Han var innbytter og spilte den siste halve timen.

Samuel Isaksen var den første spilleren i Sandefjord Fotball som rundet 200 obligatoriske kamper for klubben. Han fikk 227 kamper og scoret 43 mål (199/38 i serien og 28/5 i cupen) som Sandefjord-spiller. Han spilt sin siste kamp for Sandefjord 19. mai 2010 i cup-kamp borte mot Kjelsås, da han kom inn som innbytter.

Karriere som spiller
--------------------

(*Sist oppdatert 25. januar 2012*)

|
|  |
| Klubb | Kamper\* | Mål\* | Periode |
| Norges flagg Larvik Turn | 34 (?) | 12 (?) | 1999-2000 |
| Norges flagg Sandefjord | 199 | 38 | 2001-2010 |
| Norges flagg Larvik Turn | 20 | 8 | 2010- |
|

\* Kun seriekamper.

Eksterne lenker
---------------

* Sandefjord Fotball.no – Spillerens profil
**Fargeindeks** er innen astronomien et enkelt numerisk uttrykk som bestemmer fargen på et objekt, som i tilfellet for stjerner angir temperaturen. For å måle indeksen observeres størrelsesklassen hos et objekt med to ulike filtre, for eksempel U og B eller B og V, der U er følsomt for ultrafiolett lys, B er følsomt for blått lys og V er følsomt for synlig (grønn-gult) lys. Forskjellen i størrelsesklassen mellom disse kalles henholdsvis U-B- og B-V-fargeindeks. En liten verdi på fargeindeksen betyr at blått lys dominerer og at objekter derfor er svært varme. På samme måte betyr en høy fargeindeks at det dreier seg om et rødere og kjøligere objekt. Dette avhenger av den logaritmiske størrelsesklasseskalaen hvor lysere objekter har lavere (mer negativ) størrelsesklasse enn større objekter. For eksempel har den gulaktige solen en B-V-indeks på 0,656±0,005 mens den blåaktige Rigel har en B-V-indeks på -0,03 (B-størrelsesklassen er 0,09 og V-størrelsesklassen er 0,12, B-V=-0,03). Noen flere eksempler finnes i tabellen nedenfor.

| Stjerne | B–V-indeks | Farge |
| --- | --- | --- |
| Spica | −0,23 | Blå |
| Rigel | −0,03 | Blåhvit |
| Deneb | +0,09 | Hvit |
| Solen | +0,65 | Gul |
| Arcturus | +1,24 | Oransje |
| Antares | +1,86 | Rød |

Fargeindeksen fra avleggse objekter påvirkes ofte av ekstinksjon, noe som innebærer at de er rødere enn nærmere stjerner. Mengden av denne forandringen karakteriseres av «fargeoverfloden», definert som forskjellen mellom den observerte fargeindeksen og den normale fargeindeksen, den hypotetisk sanne fargeindeksen hos stjernen uten ekstinksjon.

For eksempel kan vi i det UBV-fotometriske systemet skrive ekstinksjonen som følger for B-V:

{\displaystyle E\_{B-V}=(B-V)\_{\text{Observert}}-(B-V)\_{\text{Virkelig}}}

Litteratur
----------

* Johnson, H. L. & Morgan, W. W (1953). «Fundamental stellar photometry for standards of spectral type on the revised system of the Yerkes spectral atlas». *Astrophys. J*. 117 (3): 313-352. doi:10.1086/145697. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Cousins, A. W. J. (1974). «Revised zero points and UBV photometry of stars in the Harvard E and F regions». *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society*. 166: 711.
* Cousins, A. W. J. (1974). «Standard Stars for VRI Photometry with S25 Response Photocathodes (Errata: 1974MNSSA..33....1C)». *Monthly Notes of the Astron. Soc. Southern Africa*. 33 (11 & 12): 149.
* Bessell, M. S. (1990). «UBVRI passbands». *Astronomical Society of the Pacific*. 102: 1181-1199. doi:10.1086/132749.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Litejnyj prospekt i St. Petersburg.
Litejnyj 42, Zinaida Yusupovas herskapshus, tegnet av Ludwig Bohnstedt, 1852-1858.
**Litejnyj prospekt** (russisk: Лите́йный проспе́кт) er en bred aveny i Tsentralnyj rajon i St. Petersburg i Russland. Den strekker seg fra Litejnyjbroen (åpnet 1879) over Neva i nord til Nevskij prospekt i sør, og er 1,9 km lang.

*Litejnyj* kan oversettes som «støping». Navnet stammer fra et støperi oppført i 1711 i sørenden av det som skulle bli Litejnyj prospekt. Senere kom blant annet forlegninger for Preobrazjenskijregementet og palasser for Aleksej Petrovitsj og Natalja Aleksejevna langs den nye gaten, som i 1738 fikk navnet Litejnyj prospekt.

Etter oktoberrevolusjonen ble gaten i 1918 omdøpt til *Prospekt Volodarskogo* etter revolusjonshelten V. Volodarsky (1891–1918), men i 1944 fikk den sitt gamle navn tilbake.

Arkitekturen langs gaten er preget av bygninger fra andre halvel av 1900-tallet og frem til 1930-årene. Noen viktige bygninger langs gaten er:

* Bolshoj-huset (Litejnyj 4, oppført 1932)
* Varvara Dolgorukis herskapshus (Litejnyj 14)
* Muruzi-huset med Josif Brodskijs leilighet (Litejnyj 24, oppført 1874-76)
* Nekrasov-museet (Litejnyj 36)
* Zinaida Yusupovas herskapshus (Litejnyj 42, dagens St. Petersburg Institute of International Trade, Economics and Law)
* Mariinskij-sykehuset (Litejnyj 56, arkitekt G. Quarenghi, oppført 1803-05)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Liteiny Avenue i *Encyclopaedia of St. Petersburg* (tilgjengelig på engelsk og russisk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liteyny Prospekt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Russland
***In the Deathroom*** er den femte novellen i samlingen *Everything's Eventual: 14 Dark Tales* av Stephen King. Den ble først utgitt i samlingen *Secret Windows* i 2000.

Forfatterens forord
-------------------

Dette er Stephen Kings forklaring på handlingen i historien, som kan finnes i samlingen Everything's Eventual: *This is a slightly Kafka-esque story about an interrogation room in the South American version of Hell. In such stories, the fellow being interrogated usually ends up spilling everything and then being killed (or losing his mind.) I wanted to write one with a happier ending, however unreal that might be. And here it is.*

Handling
--------

Fletcher, en reporter som har jobbet for The New York Times, har blitt tatt til fange av medlemmer av den søramerikanske regjeringen. Historien begynner med at Fletcher blir brakt inn i «dødsrommet», hvor han innser at de som har tatt ham til fange, etter å ha forhørt ham om et kommunistisk opprør han har støttet, på grunn av regjeringens mord av en gruppe nonner, hvorav en var hans søster, ikke kommer til å la ham forlate rommet i live, til tross for at de påstår flere ganger at han vil settes fri.

I løpet av forhøret klarer Fletcher å holde seg rolig, mens han klekker ut en desperat plan for å redde sitt eget liv, som, til hans egen overraskelse, virker. Han later som om han får et epilepsianfall, og mens de som har tatt ham til fange prøver å hjelpe ham, stjeler han en pistol. Etter å ha drept tre og skadet en, stikker han av. Fletcher, som ikke aner om none hørte skuddene, setter fart opp trappene for å se om han greier å stikke av.

Historien slutter med en mann, sannsynligvis Fletcher, som kjøper en pakke sigaretter i en kiosk i New York.

Andre versjoner
---------------

Regissør Joe Leavell skaffet seg rettighetene til å gjøre *In the Deathroom* om til en kortfilm, og vant Honolulu filmfestival i 2010 med den.

Regissøren Dave Bullis har også skaffet seg rettighetene til å lage en kortfilmversjon av novellen, som skal gis ut i 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for filmversjonen
**Anastasia van Burkalow** (født 16. mars 1911, død 14. januar 2004) var en amerikansk professor i geologi og geografi, hymnolog og salmedikter.

Hun ble født inn i en familie, der faren var metodistprest, og moren hadde musikkutdanning. Selv satset hun på å bli lærer da hun startet studiene. Hun gikk ut med en bachelorgrad i geologi fra Hunter College i 1931 og gikk deretter over til Columbia Universitys masterprogram. Hun ble ferdig med mastergraden i 1933 og ble umiddelbart anbefalt å fortsette med en doktorgrad. Denne var hun ferdig med i 1944, og hun ble den første kvinnen som fikk den prestisjefylte tittelen Kemp Fellowship in Geology ved Columbia. Hun jobbet fra 1941 som lærer ved Hunter.

Hun skrev selv en mengde artikler, og var redaktør for *Journal of Geological Education* fra 1954 til 1956. I 1949 ble hun nominert til medlemskap i
American Geographical Society og i 1951 ble hun tatt inn i Society of Woman Geographers—New York Group. Da hun døde var hun det lengst aktive medlemmet i gruppen. Hun var rektor for geologi og geografiavdelingen ved Hunter i fire perioder, og ble tatt opp i deres Hunter College Alumni
Hall of Fame. i 1973.

Etter at hun ble pensjonist fortsatte hun både forskning og publisering. I 1983 ble hun Fellow of the American Geographical Society og fikk prisen Distinguished Service Award fra dem i 1998. I 1990 opprettet Hunter College prisen Anastasia Van Burkalow Distinguished Service Award for å hedre henne,og i 1996 gav de henne et æresdoktorat.

Privat var hun svært opptatt av kirkemusikk, og var medlem av Hymn Society of America i over seksti år. Også der fikk hun tittelen «Fellow». Hun skrev mange salmer, og en av disse finnes i Norge i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   hymnology.hymnsam.co.uk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  familysearch.org[*død lenke*]
4. ↑  «Paid Notice: Deaths VANBURKALOW, ANASTASIA». *The New York Times* **(engelsk)**. 25. januar 2004. ISSN 0362-4331. Besøkt 18. august 2022. «VANBURKALOW -- Anastasia 92, of Wantage, NJ, formerly of NYC, died January 14, 2004. Retired Professor Emerita, Hunter College, NYC.»

Litteratur
----------

* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 168.

Eksterne lenker
---------------

* Minneord i Geo News fra Hunter College - PDF

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |