recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***En pingles dagbok 10: Gode gamle dager*** er en barnebok fra 2015 som er skrevet av den amerikanske forfatteren og tegneren Jeff Kinney, og oversatt til norsk av Hege Mehren. Den er tiende bok i episodefortellingene om hovedpersonen Greg Heffley. Boken inngår i serien *En pingles dagbok*.

Den er utgitt i over nitti land. I Norge er det Gyldendal forlag som utgir serien.

Handling
--------

Gregs mor får samlet nok underskrifter til at hjembyen blir enig om å avstå fra å bruke elektroniske apparater i 48 timer, et forbud hun selv bryter ganske raskt. Bestefaren til Greg flytter inn hos dem etter at han ikke har råd til å bo ved aldershjemmet lenger, og kjæresten hans slår opp med ham. Etter at Greg har glemt å skru på tannkrem-hetten igjen en kveld, maser faren hans Frank om hvordan små - og tilsynelatende ubetydelige - hendelser kan føre til veldig store konsekvenser. Siden Gregs far er på forretningsreise, må Gregs bestefar kjøre ham til butikken. Det viser seg imidlertid at bestefaren ikke er kapabel til å kjøre bil. Han kjører i feil retning, og går tom for bensin.

Så Greg begir seg videre til fots. Når Greg ødelegger bilen og den havner i en grøft, må han reise til sommer-camp med vennen sin Rowley. Etter å ha ankommet gården, hører Greg rykter om en forvirret bonde ved navn Silas Scratch, som fremdeles vandrer rundt i området. Barna sliter med å tilpasse seg de ukomfortable hyttene de skal overnatte ved. En annen gutt som heter Julian forsøker å bli syk med vilje, som en unnskyldning for å komme seg vekk fra campen. Greg møter faren sin igjen, som forklarer at det var han som hadde funnet opp rykter om Silas Scratch.

Referanser
----------

1. 1 2  «En pingles dagbok 10: Gode, gamle dager». *www.gyldendal.no*. Arkivert fra originalen 31. januar 2022. Besøkt 31. januar 2022.
2. ↑  «We reveal the cover and title of Diary of the Wimpy Kid 10!». *The Guardian*. 27. april 2015. Besøkt 27. april 2015.
**Ankerløkka** er en middelstor bydel øst i Hamar by.

Ankerløkka lå tidligere i Vang kommune fram til 1946. Bydelen ligger rundt området Ankerskogen, og har en varierende bygningsmasse som spenner seg fra tradisjonelle eneboliger til næringsbygginger og grenser til Sagatun  i sør vest , Hamar sentrum i sør og går helt opp til Ajer og Børstad. Aluvegen, Ringata og Furnesveien er noen gater som går gjennom Ankerløkka. 

I Furnesvegen 42, lå tidligere en bensinstasjon fra Shell,  Hamars første kjøpesentrene ble åpnet i 1971 og lå på samme sted. 

Ankerskogen svømmehall ligger nord i Ankerløkka og ble oppført i 1981 var den også Nord-Europas største. Mens Hamar kirkegård ligger syd. Tidligere lå også Ankerskogen videregående skole på Ankerløkka fram til 2017 da ble den revet.

Bygg og institusjoner tilknyttet Ankerløkka
-------------------------------------------

* Ankerskogen svømmehall
* Greveløkka skole
* Hamar kirkegård

Referanser
----------

1. ↑  Regulerings- og bebyggelsesplaner. Gjeldende planer. Arkivert 15. januar 2022 hos Wayback Machine. Hamar kommune
2. ↑  SHELL BENSINSTASJON, ANKERLØKKEN, RASCH HALVORSEN, FURNESVEIEN 42, HAMAR. digitaltmuseum
3. ↑  Satser på CC for tredje gang NRK

Eksterne lenker
---------------

* Gater og veger i Hamar på lokalhistoriewiki.no
* Delområder og grunnkretser, 2006 fra Statistisk sentralbyrå
* Om Hamar katedralskole, skolens historie.[*død lenke*] Hedmark fylkeskommune
* «Kjøper yrkesskolen likevel». Hamar Arbeiderblad. 13. mai 2015. Arkivert fra originalen 14. mai 2015. Besøkt 5. januar 2022.
Giuliana Sgrena, her besøkt av Italias president Ciampi
**Giuliana Sgrena** (født 20. desember 1948 i Masera, Piemonte) er en italiensk journalist, som 4. februar 2005 ble kidnappet i Irak. Hun ble løslatt 4. mars 2005

Sgrena arbeider for den kommunistiske avisen *il manifesto* og for *Die Zeit*, og var på oppdrag for *il manifesto* i Irak da hun ble kidnappet av en opprørsgruppe den 4. februar 2005. Kidnapperne krevde at italienerne måtte trekke seg ut av landet; ellers ville de drepe Sgrena. Dette budskapet ble hun selv tvunget til å framføre i et videoopptak. Både Sgrena selv og avisen er sterkt kritiske til krigen i Irak, og har fordømt utposteringen av italienske styrker i landet. I Roma ble det den 26. februar holdt en demonstrasjon med omkring 10 000 deltagere mot den italienske tilstedeværelsen i Irak, og demonstrasjonen var også en solidaritetserklæring til Sgrena.

Etter løslatelsen ble det meget dramatisk da bilen hun satt i sammen med italienske spesialagenter ble beskutt av amerikanske styrker. En av agentene ble såret, mens en annen, Nicola Calipari, ble drept da han kastet seg over Sgrena for å beskytte henne. Sgrena selv ble såret i skulderen. Hendelsen utløste sterke reaksjoner i Italia, og statsminister Silvio Berlusconi krevde en forklaring fra amerikanske myndigheter på hvordan dette kunne skje.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
***Madonna-gåten*** er en bok skrevet av Knut Nærum, Elisabeth Botterli og Peder Udnæs.

Handling
--------

Museumsdirektøren på Nasjonalgalleriet blir funnet myrdet, og kongehistorikeren Bror Anton Lamsen blir satt til å løse en hel rekke gåter som skal føre til oppklaring av mordet. Lamsen blir samtidig jaget av både politidirektøren og en polsk leiemorder på oppdrag fra en tvilsom dagligvaremilliardær.

Boken er en parodi på *Da Vinci-koden* av Dan Brown og følger samme opplegg, med de unntak at handlingen er lagt til Norge, og at den omhandler sammensvergelser involverende Slottet, Edvard Munch og Norske Kvinners Sanitetsforening.

Det er forskjellige «teorier» som blir lagt ut i boka, og alle er (med hensikt) tvilsomme inntil det parodiske. Edvard Munch skal visst ha vært hemmelig leder for Norske Kvinners Sanitetsforening og gjemt på Norges riksregalier. Regaliene var gjemt ved Den norske Bank i en safe, der passordet var "Passord". Det blir en jakt på regaliene og historiker Bror Anton Lamsen og gjengen blir ettersøkt av politiet, noe som viser seg å være riv ruskende galt.

Nærum skriver at *Alle de historiske fakta i boka er riktige. Slik vi ser det.*

Dedikasjon
----------

Boken er dedisert til Dan Browns kone:

*Til Dan Browns kone Blythe.*  

*Uten henne ville han ikke skrevet Da Vinci-koden,*  

*og da hadde heller ikke denne boken blitt noe av.*

Eksterne lenker
---------------

* Oppgaver som man kan løse etter å ha lest boken (offisiell side)
* Utdrag fra boken[*død lenke*] fra Cappelendamm.no
* Orklamuffens.no

Portal: Litteratur
**Anker** er brukt som symbol i bildende kunst, blant annet kirkekunst, i ornamenter og som kjennetegn for sammenslutninger, i varemerker og logoer, flagg, segl, bumerker og våpenskjold.

Lillesands kommunevåpen har tre ankere fra felles ankerring
Som symbol står et anker ofte for håp (Bibelens «blant disse tre»: tro med kors, håp med anker, og kjærlighet med hjerte), samt som helgensymbol for Clemens. Den symbolske figuren Spes (= latin for *håp*) gjengis ofte holdende i et stilisert anker.

*Anker* er et slektsnavn for en kjent norsk slekt: Anker. Den har navn og våpenfigur inspirert av en svensk slekt.

Et anker kan være en grafisk figur som er et stilisert skipsanker. Ankeret er da framstilt som en flatemessig figur med armer og ankerstokk vendt samme vei.

Anker finnes i en lang rekke kommunevåpen i land med europeisk heraldikk, til dels med historie tilbake til middelalderen. I Norge har man anker i våpen fra nyere tid for bl.a. Lillesand, Narvik og Nøtterøy. Slekten Anker har i sitt slektsvåpen et anker som et såkalt talende våpen. Et anker er også brukt av flere andre personer og slekter som figur i våpnenes skjold eller hjelmtegn, til dels kombinert med andre figurer.

Det finnes en del norske bumerker med et sterkt stilisert og forenklet anker. Noen ganger er dette ankeret plassert innenfor en skjoldformet innramming.

Litteratur
----------

* H.J. Huitfeldt-Kaas m.fl.: *Norske Sigiller fra Middelalderen*, Oslo 1899-1950
* L. Strømme: Bumerke frå Sunnmøre, Oslo 1943
* Hans Krag: *Norsk heraldisk mønstring fra Fredrik IV’s regjeringstid 1699-1730*, Drøbak 1942 – Kristiansand S 1955
* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
* Herman L. Løvenskiold: *Heraldisk nøkkel*, Oslo 1978
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
* Hans Cappelen og Knut Johannessen: *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987
* Harald Nissen og Monica Aase: *Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim*, Trondheim 1990
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610*, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010
Ankerjern av smijern i enkleste utførelse, slik de ble brukt i Christiania. Det synlige murankeret i murlivet holdes av et jernbånd festet til siden eller oversiden av bjelkeenden med bolter og en krampe. Murankeret kan være utsmidd dekorativt.  Foto: Roede 
Rådhusgata 11 i Oslo er fra 1640-årene. Ankerjernene i Stattholdergården binder bjelkene i 2. etasjes gulv til ytterveggen. Nærmere hjørnet er de formet som bokstaver og danner byggherrens navn: PETER GRYNER. Foto: 2013 
**Ankerjern** eller **muranker** er en fellesbetegnelse for flere typer stenger eller beslag av jern eller stål som brukes for å styrke og feste bygningsdeler til hverandre eller for å forankre dem til byggegrunnen. Den vanligste type av ankerjern er *murankere* som forbinder bjelker i etasjeskillene med murverket i ytterveggene for å holde veggene sammen og hindre at bjelkehodene mister opplegget i murverket. Det synlige smidde ankeret i enden på slike ankerjern var i utgangspunktet rent funksjonelle, men ble fra middelalderen og særlig i 1500- og 1600-årene brukt dekorativt, noen ganger formet som årstall, eieres navn eller initialer, eller fromme innskrifter. I «murbyen» Christiania var de meget vanlige. De står alltid i fasadens etasjeskiller hvis de skal tjene sitt egentlige formål, men kan være flyttet og brukt som ren dekor i forbindelse med ombygging. Ankerjern kan også støtte og forsterke konstruksjoner i trehus.

Ankerjern kan dessuten være støpt fast i hull i svaberg som fortøyningspunkt for båter. 

|  |
| --- |
| Dekorative ankerjern på husfasader ( I Stockholm fra middelalderen (*medeltid*) til 1850-tallet. Foto: Holger Ellgaard  |

Se også
-------

* Armeringsjern
* Murverk
* Anker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wall anchors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ankerjern forklart i *Arkitekturleksikon* side 33
**Bragernes elvepark** er en turveinettet langs Drammenselva, parkområdet strekker seg fra Øvre Sund bru til Holmenbrua, turveien fortsetter i Fjordparken på Brakerøya og østover helt til Lier. Området har store gressletter, sandvolleyballbane, bordtennisbord, lekeplass, toalett, stort antall sitteplasser og skulpturer. Toalettet holder åpent i sommersesongen. I Fjordparken ligger *Tufteparken Fjordparken treningsanlegg* som er et stort treningsanlegg som er gratis å bruke.

Parken fikk i 2014 utmerkelsen Årets grønne park. En utmerkelse som deles ut av "Norske anleggsgartnere - miljø- og landskapsentreprenører".

Strender
--------

Parken har flere bademuligheter, badevannstemperaturen og vannkvaliteten kan sjekkes via nettsidene til Drammen kommune.

* Bragernes strand er en stor sandstrand i Bragernes elvepark med to øyer, vassebrygge og sitteskulpturer.
* Månestranda er en liten måneformet sandstrand med granittkanter.

* 
*

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  [
3. ↑  *Bragernes elvepark*. Drammen kommune.
4. ↑
Thurmanns vei i Bragernesåsen fra Wulfsbergchausséen til Hamborgstrømskogen.
**Bragernesåsen** er skogsområdet mellom Hamborgstrømskogen og Kloptjernvassdraget nordover til Kanonveien i Drammen. På 1800-tallet het området *Tveterfjell* etter gården *Tveters*, det har også blitt kalt *Bragernes bymark*.

Historie
--------

I 1838 kjøpte kommunen bymarken med om lag 15 husmannsplasser fra Peder von Cappelens dødsbo. I 1859 startet en storstilt utplantning av trær i Bragernesåsen som tidligere ble brukt som beiteområde, som etter hvert ble så intens at det ble vanskelig å få nye planter og trær til å vokse, samtidig som erosjonsskadene ble merkbare. I årene 1884 til 1917 ble det i gjennomsnitt plantet 2000 trær i året. Mer enn hundre tusen trær av forskjellige slag ble plantet ut, hovedsakelig kirsebær, furu, bøk, eik, lønn, gran, bjørk og lerk.

I 1865 sto *Kloptjernveien* ferdig, og deretter fulgte byggingen av over 3 kilometer spaserveier, arbeide ble først fullført rundt 1940. Åspaviljongen ble oppført i 1898, den er senere ombygget flere ganger. Den opprinnelige paviljongen, *St. Gothards Paviljong* benyttes i dag som et uthus. I 2001 fikk Bragernesåsen utmerkelsen Årets grønne park av Norske anleggsgartnere og miljø- og landskapsentreprenører.

Referanser
----------

1. ↑  «Bragernesåsen | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 21. november 2021.
2. 1 2  «Bragernesåsen». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 21. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Brage Larsen Sollund** (født 4. september 1989) er en norsk politiker (Ap), som var Byråd for oppvekst, utdanning og idrett i Tromsø kommune i perioden 14. oktober 2015 - 30. juni 2016.

Karriere
--------

Sollund har vært leder i Tromsø AUF, fylkesleder i AUF i Troms og sentralstyremedlem i AUF. Han har i tillegg vært styremedlem i Tromsø Arbeiderparti, hvor han fra 2015 er studieleder. Han har en bachelor i økonomi og administrasjon fra Universitetet i Tromsø - Norges arktiske universitet.

Sollund ble valgt inn i kommunestyret i Tromsø første gang det året han fylte 18. Han ble gjenvalgt ved kommunevalget 2011, og ble valgt til komitéleder for helse og omsorg. Ved valget i 2015 var Sollund 3. kandidat på Tromsø Arbeiderpartis liste, og han ble valgt til gruppeleder for Arbeiderpartiets kommunestyregruppe. I perioden 114. oktober 2015 - 30. juni 2016, var han byråd for oppvekst, utdanning og idrett, fram til byparlamentarismen ble avviklet. Jarle Heitmann var Arbeiderpartiets gruppeleder i tiden da Sollund var byråd.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. desember 2015. Besøkt 10. desember 2015.
**Gjenåpning** (tidligere **gjenopptakelse**) er et ekstraordinært rettsmiddel som benyttes for å angripe rettslige avgjørelser som er rettskraftige. Regler om gjenåpning finnes i straffeprosessloven kapittel 27 (for straffesaker) og tvisteloven kapittel 31 (for sivile saker). 

Vilkårene for gjenåpning er i begge tilfeller at det foreligger særlige grunner som er uttømmende angitt i de to prosesslovene. De to viktigste gjenåpningsgrunner er at det er grove feil ved saksbehandlingen forut for dommen (f.eks. en dommer som er inhabil) eller at det fremskaffes nye bevis som klart vil lede til et annet resultat. I straffesaker skal det mer til for å gjenåpne en sak til ugunst for siktede enn for å ta opp en sak til vedkommendes gunst. Kravene for gjenåpning er i alle tilfeller svært strenge for det ligger i hele formålet med rettskraftige dommer at man skal kunne innrette seg etter disse, og systemet med gjenåpning representerer i denne sammenhengen en sikkerhetsventil. At saken blir gjenåpnet betyr bare at den blir behandlet på nytt – ikke at resultatet nødvendigvis blir et annet enn i den første avgjørelse.

For straffesaker begjæres gjenåpning ved at saken legges frem for Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker. I sivile saker skal et krav om gjenåpning settes frem for en sideordnet nabodomstol. Er f.eks. avgjørelsen fra Oslo tingrett, skal kravet settes frem for én av de tingretter som grenser til denne domstol, som Asker og Bærum tingrett eller Follo tingrett. Det samme gjelder for avgjørelser fra lagmannsrettene. Krav om gjenåpning av en høyesterettsavgjørelse settes frem for Høyesterett og avgjøres av Høyesteretts ankeutvalg.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
|  |
| --- |
| **Gjerdinga** |
|  |
| **Areal:** |
| **Flate:** | 5,5 km² |
| **Befolkning:** |
| Innbyggere (2010): | 18 |
| **Geografi:** |
| **Breddegrad:** | 64° 57' 0 N |
| **Lengdegrad:** | 11° 25' 0 Ø |
| **Høyeste punkt:** | 118 m |
| **Laveste punkt:** | 0 m |

**Gjerdinga** er ei øy og ei bygd i Nærøysund kommune i Trøndelag. Øya ligger plassert ved hovedskipsleia 8,3 nautiske mil nord for Rørvik.

Øya har i 2010 om lag 20 innbyggere, i tillegg har mange fritidshus her. De fleste yrkesaktive fastboende har sine arbeidsplasser på fastlandet. Hovednæring på øya er lokal småskalaproduksjon av mat. 

Gjerde mot storhavet / Fra Liis-KlungvikaGjerde mot storhavet / Fra Liis-Klungvika
Gjerdinga har ferjeforbindelse til Eidshaug på fastlandet med seks daglige avganger. Ferjeforbindelsen opereres av FosenNamsos Sjø. 

Navnet Gjerdinga betyr fra gammelt av «gjerde mot storhavet». 

Gjerdinga har gjestehavn med vann og strøm. 

Øya har flere turstier og gode muligheter for naturopplevelser. Her kan du låne grillhus gratis, og gå merkede turstier til Hallarsfjellhula, ei hule som havet lagde for 20-30 tusen år siden. Hallar betyr fra gammel av katedral. Du finner også merkede turstier til Øyrshatten, øyas høyeste punkt på 118 moh. På toppen av Øyrshatten er det fortsatt krigsminner fra tyske luftskytsstillinger. 

Øya har gode fiskemuligheter fra båt og fra land.

På Gjerdinga kan du se rådyr, ørn og mange fulgearter på nært hold. 

Gjerdinga er en del av Hummulen.

Gjerdinga på Trøndelagskartet

Referanser
----------

1. ↑  «Eidshaug - Gjerdinga». *FosenNamsos Sjø Mobil* **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Hummulen
* Nærøy kommune Arkivert 8. juni 2007 hos Wayback Machine.
* Gjerdinga

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Gjera** er ei elv i Tynset og Tolga kommuner i Innlandet. Den er ei sideelv til Magnilla og starter som en rekke små bekker i dalen mellom Gjersjøhøa og Ravaldslettfjellet. Bekkene samles i Gjersjøen, og herfra renner elva mot sør til den munner ut i Magnilla rundt fire kilometer nordvest for Lonåsen. Elva er 21,4 km lang, og har et nedbørfelt på 54,94 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,60 m³/s.

Området nord og vest for Gjersjøen ligger innenfor Forollhogna nasjonalpark, mens selve Gjersjøen og området øst for denne omfattes av Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde. En stor del av det resterende området vest for elva ligger innenfor Magnilldalen-Busjødalen landskapsvernområde. Begge landskapsvernområdene ble opprettet samtidig med nasjonalparken.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  (no) Forollhogna nasjonalpark i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  (no) Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Magnilldalen-Busjødalen landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
**Gåserumpa naturreservat** i Holmestrand kommune ble opprettet i 1988, og har høy internasjonal forskningsinteresse. Strandprofilene på vestsiden av øya viser lange og store flater avsatt i den øverste delen av marin silurtid. I tillegg har øya en variert kalkvegetasjon, blant annet fint utviklede kalktørrenger.

Gåserumpa ble opprinnelig kjøpt av staten slik at folk skulle kunne bruke øya til friluftsliv. Det er fortsatt tillatt å telte på deler av øya.

Formålet med fredningen er verne en viktig lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter med verneverdig kalkvegetasjon med kalktørrenger.

Referanser
----------

1. ↑  «Gåserumpa naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 23. mai 2018.
2. ↑  (no) Gåserumpa naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Gåserumpa naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Tord Gustavsen på Cosmopolite i 2016  Foto: Tore Sætre 
Angelo Debarre quartet under Djangofestivalen 2016  Foto: Tore Sætre 
**Cosmopolite** (innviet 8. oktober 1991) er en musikkscene i Oslo for variert musikk fra hele verden. Siden 2008 har foretaket hatt lokaler i Kulturslottet Soria Moria på Torshov.

Cosmopolite ble startet av impressarioen Miloud Guiderk etter at Club 7 ble nedlagt. Ved åpningen i Industrigata 36 på Majorstuen, i de tidligere lokaler til "Banken", spilte jazzgitaristen Charlie Byrd med trio, uken efter var det Tony Williams med kvintett. 
Senere i åpningsåret var det Toots Thielemans med band, Charles Lloyd Quintet
og Lee Konitz med Lars Sjösten ensemble. Året etter var det Joe Henderson, Ray Brown,
og Charlie Haden. Med Rikskonsertene arrangerte
man *Etnisk musikkafé* som ledd i NORAD sitt *Flerkulturelt musikksenter*, og
da kom Mari Boine fra Kautokeino, Hermeto Pascoal fra Brasil, de tyske Die Toten Hosen, det svenske Tolvan Big Band, samt Angélique Kidjo fra Benin. I 1993 ble Djangofestivalen arrangert her, og utover 90-tallet befestet man
stillingen som scene for variert musikk. Blant verdensstjernene var
Gerry Mulligan, Diana Krall, Joe Zawinul, Stéphane Grappelli, Chick Corea, Bill Frisell og Jimmy Scott. Scenen måtte stenge sent i 1998 grunnet for høye leiekostnader,
og lokalene ble overtatt av *Hereford Steakhouse*.

Stiftelsen **Cosmopolite Scene** ble etablert i desember 1998, og i 1999 fikk man
280 000 kroner i støtte fra Norsk kulturråd (del av deres *Mosaikk-program*) og gjenåpnet i Møllergata (Oslo) 26 der *Betlehem* engang var. Styreleder ble Omar Guikerk. I 2001
fikk man fast post på statsbudsjettet og Guiderk vant æresprisen ved Oslo Jazzfestival som
ofte bruker scenen. Andre brukere har vært Oslo World Music Festival og By:larm.
I 2005 startet de en serie
for verdensmusikk med stjerner som algirske Cheb Khaled, pakistanske Nusrat Fateh Ali Khan, malisiske Salif Keïta, Cesária Évora fra Kapp Verde og Youssou N'Dour fra Dakar.

Trubaduren Cornelis Vreeswijk drev en tid sitt eget plateselskap med navnet *Cosmopolite*.

Referanser
----------

1. ↑  Stein Kagge (8.10.1991). «Stjernedryss på nye Cosmopolite». Aftenposten.
2. ↑  Stiftelsen iverksatt av foreningen for utenlandske musikere i Norge (Samspill), Tangoforeningen, Cos-kos (Bendik Hofseth, Knut Reiersrud og Paolo Vinaccia), Cosmopolite musikerforbund, Kirkelig Kulturverksted, Djangofestivalen, Irish Festival og Etnisk Café.
3. ↑  «Om Cosmopolite Scene - historie». Arkivert fra originalen 17. april 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. april 2008. Besøkt 12. april 2010.

Litteratur
----------

* Einarsen, Hans Philip: *Miloud Guiderk - en kosmopolitt i Oslo[*død lenke*]* i
* Ellingsen, Anne: *Grenseløse opplevelser - Miloud Guiderk og Cosmopolite* (2017)
* Byminner nr.4-2011, s.46-51

Portal: Jazz

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
***La trahison des images*** (fransk for «Bildenes forræderi») er et oljemaleri av den belgiske surrealist-maleren René Magritte (1928–29). Det henger for tiden i Los Angeles County Museum of Art (LACMA) i Los Angeles, California. Det var tidligere huset i Art Institute of Chicago i Chicago.

Bildet viser en pipe som ser ut som om det er hentet fra en reklame for en tobakksforretning. Magritte skrev så under pipen: *«Ceci n'est pas une pipe»* («Dette er ikke en pipe»), noe som høres ut som en selvmotsigelse, men som faktisk er sant, slik tittelen antyder. Maleriet er ikke en pipe, men snarere et bilde eller en representasjon av en pipe, ikke pipen i seg selv. Magritte sa selv: «Bare prøv å stappe pipen med tobakk! Hvis jeg skulle skrevet 'Dette er en pipe' på bildet ville jeg ha løyet.»

Magritte utforsket videre den samme tematikken på samme vis med bildet *La Clef des songes* (1930).

Referanser
----------

1. ↑  Torczyner, Harry (1979): *Magritte: Ideas and Images*, Harry N. Abrams, Inc.; 1. utg. s. 71.
2. ↑  «La Clé des songes» Arkivert 18. november 2015 hos Wayback Machine. *Magritte Gallery*

Litteratur
----------

* Allmer, Patricia (2009): *René Magritte: Beyond Painting*, Manchester University Press, ISBN 0-7190-7928-4.
* Foucault, Michel (1983): *This is not a pipe*. Berkeley: University of California Press. ISBN 0520049160.

Eksterne lenker
---------------

* Maleriet *La trahison des images* hos LACMA
* Magritte Foundation
* René Magritte museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***La meg synge deg stille sanger*** er debutromanen til Linda Olsson, en svensk forfatter bosatt på New Zealand. Den kom ut i 2005 og ble oversatt til norsk av Bente Klinge og utgitt av Vigmostad & Bjørke i 2008. Romanen har blitt svært populær og er oversatt til en rekke språk. Det er også planer om å filmatisere romanen, som ble skrevet i Auckland, selv om det meste av den foregår i Dalarna i Sverige.

Den kom på svensk i 2006 med tittelen *Nu vill jag sjunga dig milda sånger*. Forfatteren fikk BMF-plaketten for 2006 for denne romanen i Sverige. Utgaven i USA og Storbritannia, som kom i 2007, har fått tittelen *Astrid and Veronica*. Romanen har 37 kapitler, som alle innledes med en strofe fra et dikt av en svensk forfatter. De er hentet fra *Lyrikboken: En svensk antologi* redigert av Tage Nilsson og Daniel Andreae som kom ut på Forum forlag i Stockholm i 1983.

Poetisk preg
------------

Romanens tittel er hentet fra diktet *Min stackars unge* av Karin Boye. Dens motto er fra diktet *Sömnlös* av Bo Bergman og romanens epilog er av Dan Andersson. Ellers er det sitater fra Cornelis Vreeswijk, Emil Zilliacus, Erik Johan Stagnelius, Hjalmar Gullberg, Edith Södergran, Gunnar Ekelöf, Arvid Mörne, Jarl Hemmer, Erik Axel Karlfeldt, Ragnar Ekelund, Erik Blomberg, Johannes Edfelt, Gustaf Fröding, Gösta Friberg, Pär Lagerkvist, Johan Ludvig Runeberg, Rune Lindström, Verner von Heindenstam, Åke Gullin, Rabbe Enckell og Helmer Grundström. To strofer er hentet fra Ian Wedde og Harvey McQueen: *The Penguin Book of New Zealand Verse*. De er fra diktet *Night-Piece* av Fleur Adcock og kjærlighetssangen *Mātai rore au* av en ukjent maorisk dikter. Hun har også brukt en strofe fra Minamoto no Shigeyuki, som levde ca. 960-1000.

Også musikk spiller en sentral rolle i boken. Spesielt gjelder det *Sonate for fiolin og piano nr. 3, Op.108 i d-moll* av Johannes Brahms.

Handling
--------

Romanen er en beretning om et betydningsfullt år for to kvinner som begge bærer på uforløst sorg. Veronika er en ung svensk kvinne som har mistet sin mann fra New Zealand i en surfeulykke. Astrid er over 80 år og bærer på en stor sorg og et sterkt sinne etter overgrep i barndommen. De møtes når Veronika kommer til Västra Sångeby i Dalarna i Sverige for å skrive en bok. Gjennom romanen får vi gløtt inn i livet og historien som de to kvinnene bærer med seg, og vi følger dem i prosessen for å forsone seg med det de har opplevd.

Selv om Linda Olsson kaller stedet hvor handlingen foregår for Västra Sångeby, har hun i intervju fortalt at det er bygda Nås i Vansbro kommune som er stedet.

Referanser
----------

1. ↑  *Visst handlar det om Nås.* Artikkel i Dalarnes Tidning 22. august 2008[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Videointervju med Linda Olson Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Cathrine Krøger: *Vakkert og mollstemt*. Artikkel i Dagbladet
* *Visst handlar det om Nås.* Artikkel i Dalarnes Tidning 22. august 2008[*død lenke*]
**«La Mer»** er en fransk sang skrevet av den franske sangeren, komponisten, tekstforfatteren og showmannen Charles Trenet. 

Trenet skrev teksten til «La Mer» på toget i 1943, mens han reiste langs den franske middelhavskysten og returnerte fra Paris til Narbonne. Han skrev den antageligvis på ti minutter på toalettpapir levert av det franske jernbaneselskapet SNCF. Leo Chauliac assisterte ham med skrivingen av melodien. «La mer» ble opprinnelig publisert av Raoul Breton. Det var ikke før i 1946 at Trenet spilte den inn på plate, ettersom hverken Trenet selv eller folkene rundt ham trodde at sangen var noe spesiell eller særskilt original. Da han utgav «La Mer» i 1946 viste den seg å bli en uventet slager og har vedblitt å være en chansonklassiker siden dengang.

«Beyond the Sea»
----------------

Jack Lawrence har skrevet den engelske teksten. Den engelske tittelen er «Beyond the Sea». Den franske teksten er helt annerledes og urelatert til den engelske.

Trenets franske versjon var en hyllest og ode til havets skiftende humør, men kun ved å legge til ordet *beyond* i tittelen gav Jack Lawrence starten, hvor han omgjorde sangen til å handle om en elsker som vansmekter for en tapt kjærlighet.

Bobby Darins versjon ble utgitt i 1959 og er den best kjente for mange. Den nådde en sjetteplass på Billboard Hot 100-listen året etter. Sangen har siden 1959 blitt innspilt av mer enn 400 andre artister i mange språk.

Blant de utøverne som har spilt inn «Beyond the Sea» kan en nevne Benny Goodman, Mantovani, Roger Williams og Gisele MacKenzie.

Norske versjoner
----------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Blå hav».

Herbert Herding-Herberth skrev revyvisen, «La vær» (en parodi på den franske storslageren «La Mer», 1950) 

### Innspilling

* Inger Jacobsen, Arild Andresens ensemble (Juul Hansens tekst). Utgitt på 78-platen Musica A 8978 i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  Charles Trenet-biografi fra Radio France International Arkivert 8. september 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Beyond the Sea» Arkivert 1. januar 2006 hos Wayback Machine. Jack Lawrences hjemmeside
3. ↑  Se plateetiketten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***La misma Luna*** er en meksikansk dramafilm fra 2007 som tar for seg livet til meksikanske immigranter uten oppholdstillatelse som oppholder seg i USA. Filmen dramatiserer rundt en liten gutt som ønsker å krysse grensen for å være sammen med sin mor.

Handlingsreferat
----------------

Filmen forteller historien om Rosario, en alenemor som krysset grensen mellom USA og Mexico. Men hun etterlot sønnen Carlitos i hjemlandet, og sønnen bor sammen med hans syke bestemor. På dagen for hans niende bursdagsfest forsøker hans tante og onkel å få Carlitos til å bo hos dem, for å ta tak i alle pengene som Rosario sender til sønnen sin hver måned.

Når bestemoren hans dør, forsøker Carlitos også å krysse landegrensen. Carlitos kommer frem til en busstasjon, men klarer ikke å kjøpe billett fordi han er for ung. Carlitos spør en mann om han kan kjøpe billett til ham. Carlitos innser da at han har mistet alle pengene sine. Mannen, opprørt, forsøker å selge Carlitos til en hallik. Reina tar Carlitos med seg for å bo og arbeide sammen med andre papirløse ulovlige immigranter.

Dagen etter, på jobb, dukker politiet opp og arresterer de aller fleste arbeiderne. Men Carlitos og en annen arbeider ved navn Enrique, som i begynnelsen ikke liker Carlitos, klarer å stikke av. De reiser mot Tucson, Arizona. Carlitos klarer å skaffe jobb både for Enrique og seg selv ved en restaurant. Ved restauranten får Carlitos øye på faren sin, Oscar Aguilar Pons, og de møtes. Men de får snart problemer i deres nye forhold. Enrique bestemmer seg for å ta Carlitos til Los Angeles med buss.

Skuespillere
------------

* Adrián Alonso som Carlos «Carlitos» Reyes
* Kate del Castillo som Rosario
* Eugenio Derbez som Enrique
* Maya Zapata som Alicia
* Carmen Salinas som Doña Carmen
* Angelina Peláez som Benita Reyes
* Gabriel Porras som Paco
* America Ferrera som Martha

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *La misma Luna* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *La misma Luna* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *La misma Luna* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *La misma Luna* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *La misma Luna* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *La misma Luna* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *La misma Luna* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *La misma Luna* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
Operaprogram fra 1739.
**La serva padrona** (norsk: *En liten hustyrann* eller *Et lite huskors*) er en opera buffa (intermezzo) i to akter med musikk av Giovanni Battista Pergolesi. Librettoen er av Gennaro Antonio Federico.

Historie
--------

Operaen er Pergolesis mesterverk i buffa-genren og betydelig mer suksessfulle enn hans opera seria. Operaen ble uroppført 28. august 1733 på Teatro San Bartolomeo i Napoli, men vakte ikke noe større oppsikt, ettersom den var et intermezzo blant mange andre. Men ved premieren i Paris i 1752 utløste operaen en musikkhistorisk feide, buffoniststriden (*la querelle des bouffons*), mellom dem som forsvarte den franske høviske operaen (Rameau) og forkjempere for den folkeligere buffaoperaen. Rousseau og ensyklopedistene roste Pergolesis *La serva Padrona* som et mønstereksempel på en naturlig og hverdagsnær operastil. Den ble spilt över hele Europa på 1700-tallet og teksten ble oversatt til flere språk. Dens popularitet har vart inntil våre dager.

Den svenska premieren fant sted på Eriksbergsteatern i Stockholm 3. oktober 1781.

Roller
------

* Uberto, en gammel ungkar (bass)
* Serpina, hans tjenestejente (sopran)
* Vespone, hans tjener (stum rolle)

Handling
--------

Operaen utspiller seg i Italia på begynnelsen av 1700-tallet.

Bibliografi
-----------

* Federico, Gennaro Antonio; Envallsson, Carl Magnus (1781). *Pigan husbond-fru, opera-comique i två acter. Öfversättning af C.E. Med bibehållande af Pergoleses musique. Upförd för första gången på svenska theatren å Ericsberg, den 3 october 1781. =Anon=. Stockholm, tryckt uti kongl. ordens-tryckeriet.* **(svensk)**. Stockholm. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [libris 2389705]

Referanser
----------

1. ↑  Kungliga teatern : repertoar 1773-1973 : opera, operett, sångspel, balett. Skrifter från Operan, 0282-6313 ; 1. Stockholm. 1974. Libris 106704

Eksterne lenker
---------------

* Gammond, Peter (1982). *Opera-handbok* **(svensk)**. Göteborg: Wezäta. s. 145. ISBN 91-8507491-8.  [libris 7745312]
* Wenzel Andreasen, Mogens (1990). *Operans värld : ett lexikon över kompositörer, roller och innehåll i våra vanligaste operor* **(svensk)**. Stockholm: Rabén & Sjögren. s. 166-167. ISBN 91-29-59233-X.  [libris 7236411]


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Catalinus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

En liten (ca. 1 millimeter), avlang, nokså flat, matt brun perlebille. Antennene er nokså lange (over halve kroppslengden), de tre ytterste leddene danner ev avlang klubbe. Pronotum er tønneformet, litt lengre enn bredt. Oversiden er fint hårete.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae
					- Stammen Glandulariini
						* Slekten ***Catalinus*** Casey, 1897
							+ *Catalinus angustus* (J.L. LeConte, 1852)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Catalinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Catalinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Economic Operator Registration and Identification (EORI)** ble innført i EU med virkning fra 1. juli 2009. 

EORI er en del av et felles EU-register over alle operatører med tollvirksomhet. Bakgrunnen for EORI er att alle operatører med tollvirksomhet i EU ska ha ett unikt identitetsnummer som skal benyttes ved alle tollaktiviteter innen EU.

Norge innfører foreløpig ikke noe krav om at virksomheter skal ha et EORI-nummer. Norske næringslivsaktører som har forretningsvirksomhet i EU-land som krever EORI-nummer, må ta kontakt med tollmyndighetene i det relevante EU-landet.

Operatører etablert i en av EUs medlemsstater skal søke om EORI-nummer i sitt hjemland. Operatører etablert utenfor EU kan selv velge i hvilken av EUs medlemsstater de ønsker å søke om EORI-nummer i. En operatør skal kun søke om EORI-nummer i en medlemsstat.

Et EORI-nummer består av en 2-siffret ISO-landkode + maksimalt 15 tegn. I Sverige består eksempelvis et EORI-nummer av landkoden SE + 10 siffer. For operatører etablert i Sverige er de ti siffrene vanligvis organisasjonsummer eller for privatpersoner personnummer.

Følgende operatører må ha EORI-nummer:

* Import: Mottager, deklarent og speditør
* Eksport: Eksportør, deklarent og speditør

Privatpersoner behøver ikke ha EORI-nummer ved import eller eksport av privat gods

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. juli 2009. Besøkt 6. juli 2009.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. august 2010. Besøkt 6. juli 2009.

Kilder
------

EUs retningslinjer for EORI – Engelsk
**Kinderegg** er en søtsak for barn (derav navnet, *Kinder* = *barn* på tysk) i form av et sjokoladeegg med et lite leketøy inni. Produktet lages av den italienske konfektprodusenten Ferrero SpA, og markedsføres i Norge av Ferrero Skandinavia. Leketøyet inni egget lages av mange forskjellige produsenter. Det må ofte settes sammen av kjøperen selv, etter vedlagt bruksanvisning.

Kinderegg selges i store deler av verden, med noen unntak. Ett eksempel er USA, hvor produktet er ulovlig på grunn av en regel som forbyr konfekt som inneholder uspiselige deler, inkludert leker, i forpakningen.

I reklamen presenteres Kinderegget som en tredelt opplevelse under navnet *Kinder Surprise*. 

* En overraskelse
* En utfordring (i form av bygging)
* En sjokolade

En annen type kindersjokolade som selges i Norge er Kinder Maxi.

Kindereggfigurer
----------------

Blant samlere er det hovedsakelig de håndmalte figurene som er mest attraktive. Disse har i Norge blitt utgitt siden begynnelsen av 1990-tallet. Den første håndmalte serien som ble solgt i Norge var *Happy Hippos*. Senere har også blant annet seriene *Crazy Crocos*, *Frozty Frogs* og *Leoventuras* vært å finne i kinderegg i Norge.

Den første Happy Hippo-serien utgitt i Norge var Happy Hippos Fitness Feber. Senere har også seriene Happy Hippos on Holyday og Happy Hippos talentshow blitt utgitt. I Tyskland er det imidlertid også blitt utgitt en rekke andre serier med Happy Hippos.

Referanser
----------

1. ↑  «Kinder Surprise». *www.ferrero.no*. Besøkt 25. mars 2023.
2. ↑  Atkin, Elizabeth & McAtee, Oliver (7. april 2022). «Why are Kinder eggs banned in the US?». *Metro* **(engelsk)**. Besøkt 25. mars 2023.
3. ↑  «Kinder Maxi». *www.ferrero.no*. Besøkt 25. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kinder Surprise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Madras Presidency (1880)
**Madras Presidency**), eller *Presidency of Fort St. George*), også *Madras Province*, var en forvaltningsenhet i Britisk India. Hovedstaden var Madras (det senere Chennai). På det største dekket Madras Presidency det meste av Sør-India. I forhold til delstatsgrensene av 2021 dekket Madras Presidency det som er Tamil Nadu, store deler av Andhra Pradesh og den nordlige del av Kerala. Dessuten omfattet det mindre deler av det senere Odisha, Karnataka, Telangana og hele unionsterritoriet Lakshadweep.

Madras Presidency var ved siden av Bombay Presidency og Bengal Presidency en av de tre opprinnelige forvaltningsenheter for det britiske Ostindiske kompani. Det ble styrt fra Fort St. George i Madras. Dette fortet ble anlagt i 1640. Madras var imidlertid ikke året rundt der administrasjonen oppholdt seg. Den var vinterhovedsetet, sommerhovedstaden var Ootacamund (også kalt Ooty).

Til å begynne med hadde Ostindiakompaniet bare enkelte støttepunkter langs kystene. Men som følge av de karnatiske kriger og av Mysore-krigene i andre halvdel av 1700-tallet fikk det overherredømme over store deler av det indre av Deccanhalvøya.

Øya Ceylon var del av Madras Presidency fra 1793 til 1798, da den ble gjort til britisk kronkoloni.

I 1858 ble Madras Presidency likesom de to andre direkte underlagt den britiske krone.

I 1822 hadde man gjennomført den første folketellingen i Madras Presidency: Resultatet var et folketall på 13.476.923.[] Ved den siste folketellingen i Britisk India, i 1941, var dette steget til 49.341.810.[]

Ved folketellingen i 1871 var det 14.715.000 som talte tamilsk, 11.610.000 telugutalende, 2.324.000 malayalamtalende, 1.699.000 talte kanaresisk eller kannada, 640.000 talte språket oriya og 29.400 talte tulu.

Etter Indias uavhengighet ble Madras Presidency omvandlet til delstaten Madras. I 1953 ble en nordlig del avdelt ble forbundsstaten Andhra. Det gjenværende av delstaten Madras ble i 1956 omordnet slik at den fulgte den tamilske språkgrensen, og ble til Tamil Nadu.

Referanser
----------

1. ↑  C. D. MaClean (1877). *Standing Information regarding the Official Administration of Madras Presidency*. Government of Madras. s. 6.

Litteratur
----------

* «Madras Presidency» i *The Imperial Gazetteer of India.* Band 16: Kotchāndpur to Mahāvinayaka. New edition Clarendon Press, Oxford 1908, s. 234–363
* Schwartzberg, Joseph E. (red.): *A historical atlas of South Asia*, 2. A. New York/Oxford 1992, ISBN 0-19-506869-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tor Dybo** (født 1957) er professor i musikkvitenskap ved Universitetet i Agder (UiA), Institutt for rytmisk musikk med særlig ansvar for etnomusikologi, jazz- og populærmusikkforskning. Som del av sine arbeidsoppgaver ved UiA leder han Ph.d.-programmet ved Fakultet for kunstfag og Ph.d.-spesialiseringen i utøvende rytmisk musikk. Dybo er også leder av forskningsenheten *Popular Music Research Unit at UiA*.

Tidligere har Dybo vært henholdsvis førsteamanuensis (1995–2003) og professor (2003–2004) i musikkvitenskap ved Nord universitet (daværende Høgskolen i Nesna) innenfor etnomusikologi, jazz- og populærmusikkforskning.[] I tillegg var han i perioden 2005–2009 professor II i musikkvitenskap ved samme institusjon. []

I perioden 1990–1994 var han forskningsrådstipendiat ved Institutt for musikk, NTNU, på KULT-prosjektet Den norske jazzsyntesen (KULT står for «Kultur og tradisjonsformidlende forskning»).[] Dybo disputerte i 1995 for dr.art.-graden i musikkvitenskap ved Universitetet i Trondheim (nåværende NTNU) på avhandlingen *Jan Garbareks musikk i en kulturell endringsprosess*. Avhandlingen ble i 1996 omarbeidet til bok, utgitt på Pax forlag med tittelen *Jan Garbarek – Det åpne roms estetikk*.[]

I tillegg har Dybo publisert en rekke vitenskapelige arbeider nasjonalt og internasjonalt om jazzanalytiske, populærmusikalske og etnomusikologiske emner. I henholdsvis 2012 og 2013 utga Dybo følgende bøker på Akademika forlag: *Musikk, politikk og globalisering* (Tor Dybo og Kjell Oversand red.) og *Representasjonsformer i jazz- og populærmusikkanalyse*.[]

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Crepes med andekonfit og cumberlandsaus.
**Cumberlandsaus** er en kald og fruktig saus eller marmelade som ofte brukes til kaldt kjøtt. Sausen er tradisjonelt laget på basis av rips- eller bringebærgele som tilsettes vin, skall av appelsin eller sitron, løk og krydder. Krydderne kan være sennep, ingefær og kajennepepper.

Opphavet til sausens navn er uklart, også om det knytter seg til grevskapet Cumberland eller en bestemt person. Alexis Soyer (1810–1858) beskriver i 1846 en portvin-basert saus for villsvin, og som inneholder pomerans og sennep, men uten å gi den noe navn. Sausen hadde ifølge Soyer tysk opprinnelse.

Referanser
----------

1. 1 2  Foodie, The Old. «Cumberland Sauce.» **(engelsk)**. Besøkt 12. mars 2021.
2. ↑  «Cumberlandsaus». *www.matprat.no* **(norsk)**. Besøkt 12. mars 2021.
3. ↑  Zeno. «Lexikoneintrag zu »Cumberland-Sance«. Meyers Großes Konversations-Lexikon, Band 4. ...». *www.zeno.org* **(tysk)**. Besøkt 13. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Tor Edvin Strøm** (født 28. oktober 1973) er en norsk illustratør og grafisk designer. Han har utdannelse fra Westerdals reklameskole, der han var student fra 1992 til 1994, og linje for visuell kommunikasjon ved Kunsthøgskolen i Oslo fra 1995 til 2000. Han har også studieopphold fra School of Visual Arts i New York. Han har jobbet som frilansdesigner og illustratør i arbeidsfellesskapet «Basta Illustrasjon & Design» i Oslo fra 2001 til 2006 med oppdrag særlig innen reklame- og forlagsbransje. Ved siden av frilansarbeidet jobber han nå som illustrasjonslærer ved den private høyskolen Norges Kreative Høyskole i Oslo.

Strøm mottok Gullblyanten for illustrasjoner i kampanjen «Mann til mann» som ble laget for Fredag Reklamebyrå.

Utvalgte arbeider
-----------------

### Bokillustrasjoner

* Forsideillustrasjon til boken *Norsk Illustrasjon*, Grafills
* Omslag til boken *Jaspis*
* Omslag til boken *Vi gir oss ikke* av Trond Brænne
* Omslag til boken *Ungdomstrinnslæreren*

### Redaksjonelle illustrasjoner

* For magasinet Psykisk Helse

Referanser
----------

1. ↑  Norges Kreative Fagskole om Strøms gull i Gullblyanten Arkivert 30. april 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Barnebokkritikk.nos omtale av *Jaspis*  Arkivert 13. mai 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Forlagets reklameside for *Vi gir oss ikke*[*død lenke*]
4. ↑  Reklameside for *Ungdomstrinnslæreren*

Eksterne lenker
---------------

* Tor Edvin Strøms hjemmeside
* Bokkilden.nos liste over bokillustrasjoner av Tor Edvin Strøm

Portaler: Litteratur | Kunst