recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svein Solem** (født 13. januar 1937 i Oslo) er en norsk maler. Han har arbeidet som illustratør siden 1967 og billedkunstner siden 1970 og har illustrert nærmere tre tusen bøker.

> Jeg har fantasi, innlevelse, temperament og høy arbeidsmoral. I tillegg trener jeg hver dag, det hjelper på kreativiteten.
> 
> 
> Svein Solem
> 
> 

Av de mest kjente illustrasjonsoppdragene til Solem er Margit Sandemos *Sagaen om Isfolket* hvor han har laget bokomslagene. Han har også laget illustrasjonene til bøkene *Nissen*, *Troll*, *Nordamerikas Indianere* og *Leiv Eiriksson og Vinlandsferdene*. NRKs julekalendere *Amalies Jul*, *Jul i Blåfjell* og *Jul på Månetoppen* er også illustrert av han. I 1996 utga han på Schibsted Forlag boken *På barndommens stier* som ble illustrert med motiver fra Akerselva. Maleriene fra denne boka ble senere samme år vist på en utstilling hos Blomqvists Kunsthandel i Oslo.

Solem var i flere år bosatt i Lørenskog, men flyttet til Lillehammer i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Damm: Solem, Svein Arkivert 7. august 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Atelier Solem
* Kulturnett: Svein Solem[*død lenke*]
* Valdres natur– og kulturpark: Høgfjellskunst på Beitostølen[*død lenke*]
* Høstutstillingen 900moh: Svein Solem[*død lenke*]

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Svein Steinsnes** (født 21. mars 1898 i Skåre, død 1986) var en norsk advokat.

Liv
---

Han var sønn av gårdbruker Knut Johan Steinsnes og Åsa Karine Austreim. Etter å ha tatt *examen artium* i 1918 ble han *cand. jur.* i 1922 og var deretter fullmektig hos advokat Magnus Aanderaa i Haugesund. Fra 1924 hadde han sitt eget advokatkontor i Haugesund.

Steinsnes var ordfører i Skåre fra 1938 til 1940, i 1945, og igjen fra 1948 til 1951. Fra 1952 var han formann i Museums- og Historielaget for Haugesund og Bygdene. Han var interessert i bygde- og kulturhistorie og skrev artikler i *Maal og Minne* og i Haugesund museums årsskrift. Blant annet var han en kjenner av gamle gårds- og jordbruksredskaper, og bidro til å bygge opp en stor samling av slike ved museet i Haugesund.

Referanser
----------

1. ↑   digitaltmuseum.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Halbo, Sverre M. (1933). *Norges advokater og sakførere 1932*. Oslo: Aschehoug.
* Alf Saltveit: «Svein Steinsnes – et hundreårsminne», i *Årbok for Karmsund* 1997–1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Vojtech Tuka (til høyre) med Hlinkagardens armbind, hilser på Adolf Hitler (til venstre) i oktober 1941. Otto Meissner bak i midten.
**Hlinkagarden** (slovakisk: *Hlinkova garda*) var det fascistiske og nasjonalistiske slovakiske folkepartis milits, aktivt fra 1938 til 1945. Garden var uppkalt etter den allerede avdøde Andrej Hlinka, katolsk prest og politiker. Hlinkagarden nøret en fanatisk antisemittisme og deltok i deportasjonene av jøder fra Slovakia til Auschwitz-Birkenau i 1942.

Befalhavere
-----------

* 1938–1939: Karol Sidor
* 1939–1940: Alexander Mach
* 1940–1940: František Galan
* 1940–1944: Alexander Mach
* 1944–1945: Otomar Kubala

Litteratur
----------

* Yeshayahu A. Jelinek (1971). *Storm troopers in Slovakia: The Rodobrana and the Hlinka Guard*. London: Sage Publications. s. 97-119.
* Peter Sokolovič: *Hlinkova garda 1938–1945.* [Die Hlinka-Garde 1938–1945.] Ústav pamäti národa, Bratislava 2009, ISBN 978-80-89335-10-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ho Kam-ming** (kinesisk: 何金銘, pinyin: *Hé Jīnmíng*; født 12. desember 1925 i Macao, død 9. april 2020 i Toronto i Canada) var en macanesiskfødt kanadisk kampkunstutøver og instruktør. Han var en av kampkunstmesteren Ip Mans studenter i disiplinen *Wing Chun*.

Biografi
--------

Da han var 30 år ble begynte han å lære seg *Wing Chun* og ble Ip Mans formelle studenter. I Ip Chings memoarer *My Father Ip Man* beskrives Ho som en av Ip Mans ypperste disipler. Ho var fremdyrket av Ip Man, og senere overtok han Ips ønske om å videreutvikle Wing Chun.

I 1960 kom han tilbake til Macao og åpnet den første *Wing Chun*-skolen der.

Ho immigrerte til Canada i 1990. Han slo seg ned i Toronto, der han grunnla *World Ho Kam Ming Wing Chun Association* og fortsatte med å undervise der. Fra 2011 begynte han også å undervise *Wing Chun* i Zhuhai.

Ho var en av bare en håndfull menn som ble opplært i Ip Mans fullstendige system, og de fleste av de fremste *Wing Chun*-kjempere i Macao var hans elever. Blant hans fremste studenter kan nevnes Augustine Fong (Fong Chi-wing), grunnlegger av *Fong's Wing Chun Gung Fu Federation*; Randy Williams, grunnlegger av *Close Range Combat Academy*; og Lui Ming-fai (雷明輝).

Den 9. april 2020 døde Ho Kam-ming av covid-19 i Toronto, i en alder av 94 år.

Referanser
----------

1. ↑   news.sina.com.tw[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   www.hk01.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. august 2020. Besøkt 17. april 2020.
5. ↑  «wing chun». Arkivert fra originalen 19. mai 2020. Besøkt 12. april 2020.
6. ↑  Wing Chun Kung Fu "Crônica da Vida de Grão-Mestre"
7. ↑  Ho Kam-ming 何金銘
8. ↑  Biography of Grand Master Ho Kam-ming
9. ↑  Ho Kam Ming Wing Chun: from the Eyes of Sifu Kiet Pham
10. ↑  Samuel Kwok (2014). *The Weapons of Wing Chun*. s. 12. ISBN 9781326069735.
11. 1 2  «The Origin and Development of WING CHUN». *Black Belt*. 16 (1): 91. Januar 1978.
12. 1 2 3 4  «【詠春】葉問詠春澳門第一人　何金銘師傅因新冠肺炎逝世　享年96» **(kinesisk)**. HK01. 10. april 2020.
13. ↑  葉問徒弟何金銘 珠海開館傳"詠春"[*død lenke*]
14. 1 2  «咏春名家何金铭感染新冠逝世 系叶问十大弟子之一». sina. 11. april 2020.
15. ↑  «葉問親傳弟子染新冠肺炎病逝！ 何金銘享耆壽96歲». ETtoday. 11. april 2020.
**Ho-dynastiets citadell** er et historisk sted i Thanh Hoa-provinsen, Vietnam, nær Den røde elvs utløp ved Sørkinahavet.

Citadellet ble bygget på 1300-tallet av Ho-dynastiet, i samsvar med feng shui-prinsipper som vitner om den blomstrende neokonfucianismen på denne tiden i Vietnam og spredning til andre områder i Sørøst-Asia.

I henhold til disse prinsippene, ble anlegget bygget slik i terrenget at ga ga en storslått utsikt til en akse mellom Trường Sơn-fjellene og Don Son-fjellene på en slette mellom Ma- og Buoi-elvene. 

Bygningene representerer klare eksempler på den nye stilen for slike keiserlige byer. 

I 2011 ble citadellets sentrale område oppført på UNESCOs liste over verdensarven (UNESCO World Heritage List).

Referanser
----------

1. ↑  «UNESCOs liste over verdensarven, 1358» **(engl)**. whc.unesco.org. 2011. Besøkt 13. juli 2011.

| * v
* d
* r
Verdensarven i Vietnam |
| --- |
|  | Kulturarv | Huế • Hoi An • Mỹ Sơn • Det keiserlige citadell i Thang Long • Ho-dynastiets citadell | Vietnams flagg |
| Naturarv | Ha Long-bukten • Phong Nha-Ke Bang |
Løse skjortekrager fra begynnelsen av 1900-tallet. De avtakbare kragene ble vaska, stiva og forma før de ble knept tilbake på den runde skjortehalsen. Fra en utstilling i Textilfabrik Cromford i Ratingen i Tyskland.
**Løs skjortekrage**, også kalt **løssnipp** og annet, er en type avtakbar krage som blir festa til skjorter med rund halslinning ved hjelp av spesielle knapper. Kragene er oftest hvite og stiva. De kan stå rett opp eller være bretta ned på forskjellige måter. 

Kragetypen oppstod på 1800-tallet som tilbehør til fine mannsantrekk som dress, smoking og kjole og hvitt, og til enkelte uniformer. Noen tiår ut på 1900-tallet ble løse, stive skjortesnipper nesten helt erstatta av skjorter med fastsydd krage som var mer lettvint og behagelig.

Også pipekrager, gammeldagse prestekrager, er løse og må kneppes fast.

Se også
-------

* Skjortebryst
* Stiving
* Ståkrage
* Fadermorder
* Pipekrage

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «snipp» i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Detachable collars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Sandvolleyball: |
| NM |
| Gull |  2018 Stavanger |  |
| Gull |  2020 Oslo |  |
| Bronse |  2016 Oslo |  |
| Bronse |  2019 Stavanger |  |

**Svein Oddmund Solhaug** (født 30. august 1991) er en norsk sandvolleyballspiller fra Oslo, med to gull fra NM. 
Solhaug ble norgesmester i sandvolleyball i 2018, sammen med Lars Retterholt under NM-uka 2018 i Stavanger. Solhaug tok også gull i 2020, da sammen med Hendrik Mol. I tillegg tok Solhaug/Tomter bronse i 2019 sammen med Jonas Tomter, og også bronse i 2016, da sammen med Daniel Bergerud. Solhaug har og 25. plass fra Europamesterskapet i sandvolleyball med Mathias Berntsen i 2017 og en 4. plass i World Tour Espinho med Christian Sørum i 2017.

Referanser
----------

1. ↑   www.bvbinfo.com, besøkt 7. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Resultater fra 2018 - NM Veka». *www.nm-veka.no* **(norsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
3. ↑  «Nye norgesmestere er kåret». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 10. august 2020.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Svein Solhaug – Beach Volleyball Database Rediger på Wikidata
**Moisés Torres** (født i 1949 i Sucre  i Bolivia, død 4. august 2021 samme sted) var en boliviansk politiker, journalist og professor. 

Torres avsluttet sin videregående skolegang i 1967 og gikk så ved Escuela Superior de Formación de Maestros Mariscal Sucre, der han fullførte lærerutdannelse i 1978 og ble professor i faget. Han arbeidet også som journalist og ble eier av Radio Colosal, som han grunnla i 1983. Han ble også eier av Radio Televisión Popular.

Han var medlem av partiet Conciencia de Patria (Fedrelandets samvittighet) og representerte departementet Chuquisaca i Deputertkammeret fra 1997 til 2002. 

To ganger foresøkte han å bli valgt til borgermester i Sucre, men nådde ikke opp. 

Torres døde 4. august 2021 i Sucre av covid-19, i en alder av 72 år.

Referanser
----------

1. 1 2  Romero, Salvador (2018). *Diccionario Biográfico de Parlamentarios 1979-2019* **(spansk)**. La Paz: Editora Presencia S.R.L. ISBN 978-99974-0-021-5.
2. ↑  «Fallece Moisés Torres Ramírez, periodista y presentador de televisión de Sucre». *Correo del Sur* **(spansk)**. Sucre. 4. august 2021.
Gruuthuse - eksteriør
**Gruuthusemuseum** er et kulturhistorisk museum i Brugge. Gruuthuse er et hus fra middelalderen; Louis de Gruuthuse er den mest kjente av beboerne. Samlingene dekker tidsrommet fra 1400-tallet til 1800-tallet.

Gruuthuse
---------

En rik familie fra Brugge fikk på 1200-tallet monopol til å innkreve avgifter på gruit (krydder til øl), og bygget et lagerhus til formålet. Bygningen ble tidlig på 1400-tallet ombygd til bolig for en velstående kjøpmann, som senere tok navn etter huset; "Van Gruuthuse" ("Fra Gruithuset"). Sønnen, Louis de Gruuthuse, bygger på en ny fløy til huset, og i 1472 også et kapell som forbinder huset til den tilstøtende kirken, Vår Frues kirke i Brügge.

I 1596 er kong Filip II av Spania eier av huset, og i 1623 er det overtatt av Wenceslas Cobergher. Byen Brugge kjøpte huset i 1875, og arkitekten Louis Delacenserie hadde ansvaret for restaureringen mellom 1883 og 1895.

Eksteriøret er dels opprinnelig, dels en rekonstruksjon; interiøret er stort sett en nygotisk rekonstruksjon av en middelaldersk interiør. Bygningen ble opprinnelig brukt til å vise byens arkeologiske samlinger. Midt på 1900-tallet ble museet omgjort til et kulturhistorisk museum for byen Brügge.

Innsamling
----------

Terracotta byste av Charles V, tysk-romersk keiser, fra ca. 1520
Bildevev fra midt på 1500-tallet.
Museet viser et bolighus for en rik familie, slik det kunne være på slutten av middelalderen, og en stor samling vanlige verktøy og redskaper. I utstillingene finner en møbler, kniplinger, gjenstander i gull og sølv, våpen, musikkinstrumenter, og keramikk. Det mest kjente objekt i samlingen er len lakkert terrakottabyste av den tysk-romerske keiser Karl V fra 1520, laget av Conrat Meit. Et annet høydepunkt er samlingen av flamske gobelenger fra 15- og 1600-tallet.

Museet holder jevnlig ulike særutstillinger.

Referanser
----------

1. 1 2  «Huis van de Heren van Gruuthuse». Inventaris onroerend erfgeod.
2. ↑  Turner, Christopher. *Landmark Visitors Guide Bruges*. Hunter. s. 49. ISBN 9781843060321.
3. ↑  Dunford, Martin. *Belgium and Luxembourg*. Rough Guide. s. 180. ISBN 9781858288710.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gruuthuse Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Transport av forsyninger til en HBC-post ved Port Burwell, 1919
**Port Burwell** er en havn på det vestlige Killiniq Island, formet som en arm av Ungava Bay ved munningen av Hudsonstredet. Tidligere lå den innen Labrador, og så Nordvestterritoriene. Den ligger nå innenfor Nunavuts grenser. Cape Chidley ligger 40 km mot nordøst.

Historie
--------

Landgang over isen ved Port Burwell. Juli 1923
En meteorologsk stasjon ble opprettet i Port Burwell under en ekspedisjon i 1884 ledet Kommandør Andrew R. Gordon R.N. en pensjonert marineoffiser og assisterende direktør for meteorologitjenesten i Canada (Dominion Meteorological Service). Gordon gav stedet navn for å ære ekspedisjonens meteorologiske observatør, Herbert M. Burwell fra London, Ontario. Burwell fikk ansvaret for stasjonen til den stengte i 1886.

Gordon returnerte til Port Burwell med en ekspedisjon fra Hudson Bay Company (HBC) i 1885 ombord skuta «Alert». Brødremenigheten opprettet i 1904 en misjon- og handelspost i det nordlige hjørnet av havnen. Tolv år seneren flyttet HBC en av sine handelsposter til havnen.

På 1920-tallet etaberte canadas ridende politi en politipost i Port Burwell. Royal Canadian Corps of Signals (RCCS) bygde en radiostasjon og kystvakten anla en base.

Bosetning vokste rundt havnen. I 1978, ble alle beboere flyttet fra det dype havneområdet til vertskommunen Nunavik.

Referanser
----------

1. ↑  Gordon, Andrew Robertson; Bell, Robert (1885). *Report of the Hudson's Bay Expedition, under the command of Lieut. A.R. Gordon, R.N. 1884*. Ottawa: Canada. Dept. of Marine and Fisheries. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Photo, 1925, view inland from HBC post at Port Burwell, Labrador, NL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Haqqani-nettverket** er en islamistisk bevegelse oppbygd av mujaheddinsoldater som årene 1979-1989 bekjempet den sovjetiske okkupasjonen av Afghanistan. Etter at de sovjetiske styrkene i 1989 trakk seg ut av landet fortsatte man å bekjempe den kommunistiske marionettregjeringen i Kabul. 

I 1991 inntok krigsherren Jalaluddin Haqqani byen Khost og etter at Najibullah-regjeringen fall ble Haqqani 1992 utnevnt til justisminister i den nye regjeringen.

I 1995 stilte Haqqani seg på talibanernes side i den afghanske borgerkrig og etter at disse grep makten året etter ble Haqqani guvernør i provinsen Paktia (provins) og minister i det muslimske emirat Afghanistan. 

Etter 11. september-angrepene i 2001 ble den USA-ledede intervensjon i Afghanistan innledet. Haqqani ble emiratets militære overstkommanderende med base i Khost. Etter massiv amerikansk bombing flyktet Haqqani i slutten av 2001 til Waziristan-regionen i Pakistan, der nettverket siden har hatt sin bass. Jalaluddin Haqqani takket nei til en inbydelse fra Hamid Karzai til å bli med i det afghanske overgangsråd som ble dannet i desember 2001. I stedet har han siden da bekjempet Karzai-regjeringen og de internasjonale ISAF-styrkene. Man opprettholder tette relasjoner til talibanene, og Mullah Omar betraktes som nettverkets åndelige leder.

Nettverkets ledelse er senere blitt overdratt til Jalaluddins sønn Sirajuddin Haqqani, som gjennomførte flere større angrep i Afghanistan.

Eksterne lenker
---------------

* Hög misstänkt terrorledare gripen Svenska Dagbladet, 1. oktober 2011

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Filippinenes flagg Filippinene |
| Friidrett: |
| Friidrett Sørøstasiatiske leker |
| Gull | Filippinene 2019 |  200 m |
| Gull | Filippinene 2019 |  4x100 m mix |
| Sølv | Filippinene 2019 |  100 m |
| Sølv | Filippinene 2019 |  4x100 m |

**Kristina Marie Knott** (født 25. september 1995) er en amerikansk-filippinsk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i sprintløp. Hun vant 200 meter under Sørøstasiatiske leker 2019, der hun satte ny filippinsk rekord med 23,01 sekunder. 

Hun er oppvokst i USA, med filippinsk mor og amerikansk far, og valgte å konkurrere for Filippinene fra 2018.

Idrettskarrière
---------------

### 2018

Knott debuterte internasjonalt for Filippinene under Asialekene 2018. Der kom hun på sjetteplass på 200 meter, men ble slått ut i semifinalen på 100 meter.

### 2019

Under det åpne filrippinske mesterskapet i friidrett i mars 2019 vant hun 100 og 200 meter, og hun fikk også gull på 4 x 100 meter stafett. Hun deltok i Asiamesterskapet i friidrett 2019, og ble der slått ut i semifinalen på 100 meter med 13. beste tid. På 200 meter fikk hun niende beste tid i forsøksheatene, og var ikke blant de åtte som løp i finalen. I desember deltok hun i Sørøstasiatiske leker 2019, og vant der 200 meter med ny filippinsk rekord på 23,01 sekunder. På 100 meter fikk hun sølv, bak Lê Tú Chinh fra Vietnam, og hun fikk i tillegg gull på 4 x 100 meter stafett mix og sølv på 4 x 100 meter stafett for kvinner.

### 2021

I 2021 representerte hun Filippinene under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun ble slått ut i forsøksheatene på 200 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Philippine Daily Inquirer - *No-nonsense Kristina Knott on track for record spree*, besøkt 12. august 2020.
2. 1 2  World Athletics - *Kristina Knott - Results*, besøkt 12. august 2020.
3. ↑  «Athletics – Women's 200m - Round 1 - Results» (PDF) **(engelsk)**. olympics.com. 2. august 2021. Arkivert fra originalen (PDF) 5. august 2021. Besøkt 31. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristina Knott – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kristina Knott – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Kristina Knott – TheSports.org Rediger på Wikidata
***Moj laskovyj i nezjnyj zver*** (originaltittel: *Мой ласковый и нежный зверь*) er en sovjetisk film fra 1978, regissert av Emil Loteanu.

Handling
--------

Historien er lagt til slutten av 1800-tallet, og foregår ved en aristokratisk eiendom i skogene i det sentrale Russland. Datteren til en skogbruker, Olga Skvortsova (spilt av Galina Belyayeva) er en vakker nitten år gammel kvinne. Tre middelaldrende menn som bor på herregården eller i området rundt, forelsker seg i henne: en 50 år gammel dyster enkemann Urbenin. En enda eldre, men ungdommelig og letthjertet, grev Karneev. Samt den staselige og kjekke, førti år gamle forskeren Kamyshev.

Olga, som ønsker å unnslippe fattigdom, velger å gifte seg med den velstående adelsmannen Urbenin -selv om hun egentlig ikke elsker ham. Men i løpet av selve bryllupsdagen flykter hun fra feiringen, og erklærer sin kjærlighet til Kamyshev - selv om hun nekter å reise sin vei sammen med ham. Kamyshev håper i all hemmelighet at han fremdeles kan overtale Olga til å være sammen med ham. Men Olga blir etter hvert elskerinne til den joviale Grev Karneev, samtidig som hennes ektemann Urbenin sakte ruinerer seg selv med alt for mye alkohol og degenererer i byen.

I løpet av en jakt og piknik bryter det løs en intens krangel mellom Olga, og den voldsomt misunnelige Kamyshev. Under noen mystiske omstendigheter blir Olga såret av et skudd. Den unge kvinnen dør noen få dager senere, på grunn av alvorlig blod-tap uten å informere etterforskerne om hvem som egentlig angrep henne. Men ekteannen hennes, Urbenin, blir politiets hovedmistenkt. Han blir snart sendt i eksil til Sibir, hvor han dør cirka fire år senere.

Skuespillere
------------

* Galina Belyayeva som Olga.
* Oleg Yankovsky som Kamyshev
* Kirill Lavrov som Grev Karneyev.
* Leonid Markov somUrbenin.
* Svetlana Toma som Tina.
* Grigore Grigoriu som Polychrony Arkadyevich Kalidis
* Vasili Simchich
* Olegar Fedoro.
* Vadim Vilsky som en doktor.
* Anna Petrova.
* Vladimir Matveyev.
* Valeri Sokoloverov.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 1. mai 2016.
2. 1 2 3 4   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
3. ↑  Известная актриса Галина Беляева рассказала о первом поцелуе с Олегом Янковским
4. ↑  МОЙ ЛАСКОВЫЙ И НЕЖНЫЙ ЗВЕРЬ (1978)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Moj laskovyj i nezjnyj zver* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Moj laskovyj i nezjnyj zver* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Moj laskovyj i nezjnyj zver* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Moj laskovyj i nezjnyj zver* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
North-South Ministerial Councils kontor i Armagh i Nord-Irland
**North/South Ministerial Council** (engelsk) / **An Chomhairle Aireachta Thuaidh/Theas** (irsk) / **Noarth-Sooth Cooncil o Männystèrs** (ulster-skotsk) er en internasjonal organisasjon etablert under Belfastavtalen i 1999 for å koordinere myndighetsutøvelsen over øya Irland.

Organisasjonens virksomhet består i møter mellom ministre i staten Irland og fra selvstyreregjeringen i den britiske provinsen Nord-Irland. Den har ansvar for politikken innen tolv samarbeidsområder. Seks av disse områdene utøves av eksisterende organer i hver jurisdiksjon:

* Jordbruk
* Utdannelse
* Miljø
* Helse
* Turisme
* Transport

De seks resterende samarbeidsområdene utøves av seks internasjonale implementeringsorganer: 

* Waterways Ireland
* Food Safety Promotion Board
* Special European Union Programmes Body
* InterTradeIreland
* The North/South Language Body
* Foyle, Carlingford and Irish Lights Commission

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Eikeviftefly** (*Pechipogo strigilata*) er en sommerfugl som tilhører vifteflyene.. Den finnes på Sørlandet og det sørlige Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 27 – 31 mm), spinkelt nattfly. Labialpalpene stikker fram under hodet somet nebb som er lenger enn resten av hodet. Hannen har smalt fjærformede antenner og en vifte av lange hår på bakbeinet. **Forvingen** er nokså avrundet, lyst brungrå eller gulgrå med brun bestøvning. Den har tre brune tverrlinjer, der de to innerste er omtrent parallelle, sterkt krummet i den fremste delen av vingen. Den ytterste tverrlinjen er smal og ganske rett. **Bakvingen** er hvit med grå bestøvning, to, vanligvis uskarpe, gråbrune tverrbånd og mørk ytterkant.

Levevis
-------

Eikevifteflyet finnes i løv- og blandingsskog, særlig der det er innslag av eik. Larvene, som overvintrer, spiser blader av eik, også av og til bjørk og viere. I alle fall på høsten lever de av visne blader. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli, men skremmes også lett opp om dagen.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt fra Europa og østover til Japan. I Norge er den forholdsvis vanlig fra Vest-Agder nordover til det nordlige Hedmark. Den er nordligst funnet i Stor-Elvdal. Den mangler på Vestlandet.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler – Eikeviftefly [*død lenke*]
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Pechipogo strigilata* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eikeviftefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *eikeviftefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *eikeviftefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *eikeviftefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *eikeviftefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pechipogo strigilata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Eikerplomme** er en gammel meget liten rød-blå plommesort som er moden i september. Plomma har en god smak og egner seg til syltetøy, gele, saft og likør. Det finnes gamle opptegnelser om plomma som for eksempel Nils Johnsens beretning fra 1914 om klostrene i Eiker. Han skriver: «Især er det en egen sort røde plommer som paa enkelte steder vokser i mængde. De er ikke store, men overordentlig velsmakende». Noen mener at det er sannsynlig at plomma kom til Eiker med munker som dyrket dem i klostrene.

Dette var en meget populær plommesort på Eiker, og i 1950 og 60-årene dro bøndene fra Eiker til torget i Oslo for å selge plommene. Men etter hvert kom det større plommer med mer fruktkjøtt som utkonkurrerte denne plommesorten.

På 2000-tallet var Eikerplommen i ferd med å forsvinne, men noen ønsket at denne kulturarven på Eiker måtte tas vare på. I 2003 plantet ordfører Anders B. Werp og fruktdyrker Sverre Bogen et Eikerplomme tre på Tusenårsstedet ved den gamle Sorenskrivergården.

Både glassprodukter og hjemmebrent har lange tradisjoner på Eiker. Det var bakgrunnen for samarbeidet mellom Nøstetangen Glass og Kolberg Gård om Eikerplomma. Glasskunstner Lynn Funnemark Johansen har skapt fire ulike utgaver av «Eikerplommeglasset», samt en smykkekolleksjon i samme stil. Høsten 2004 fikk Knut Arne Kolberg samlet inn 1 500 kilo plommer. Arcus produserte sprit som inneholdt 70 % alkohol av plommene, som ble vannet ut slik at en fikk 100 liter ferdig fruktbrennevin på 42 %. Navnet ble «Destillatørens fruktbrennevin», og de hundre literne ble raskt solgt unna. Likøren har også senere vært å få på vinmonopolet.

Referanser
----------

1. ↑  «Eikerplomma – et "levende kulturminne" | Eiker Arkiv». Besøkt 14. november 2020.
2. ↑  Lie-Nilsen, Olav (2004). *Eikerplomma - Skatten som nesten ble glemt*. ISBN 82-996803-0-1.
**Nedtagelsen fra korset** av Rogier van der Weyden (1399–1464) er en altertavle fra ca 1435, på bestilling fra et laug eller en losje i Leuven, til et kapell der.

Motivet er plassert i et ikke-realistisk landskap, ved at scenen er lagt inne i et avgrenset interiør med tre markerte vegger som lukker scenen inne. Bildet er i nesten naturlig størrelse (220x260 cm), og kan med sin plassering i en sceneaktig ramme minne om tablåer eller skulpturgrupper.

Bildet viser en gruppe personer, samlet rundt den scenen fra Jesu lidelseshistorie hvor Jesu nærmeste venner tar hans døde kropp ned fra korset for å stelle og gravlegge den. Åtte av de ti personene er kjent ved navn, enten fra Bibelen, eller fra Maria-tradisjonen. Fra venstre mot høyre er det Maria Cleophas (jomfru Marias halvsøster), apostelen Johannes, Maria Salomé (også en halvsøster, og mor til Sebedeussønnene), Maria Jesu mor (halvt liggende), Jesus, Nikodemus, en tjener, Josef fra Arimatea, en tjener og Maria Magdalena. Personene er gjennom blikkretning og bevegelser samlet rundt to deler av motivet: Marias sorgreaksjon, og håndteringen av Jesu legeme.

Komposisjonen er balansert gjennom Johannes og Maria Magdalenas bevegelser, som framstår som symmetriske. Også Jesus og jomfru Maria har en posisjon som virker gjentagende og identisk. Personene bak dem bøyer seg i en viss rytme enten til høyre eller til venstre. Mange har pekt på at Weydens altertavle gjengir og uttrykker menneskenes sorg meget intenst og variert. Maleriet viser påfallende uttrykk for subjektiv sorgfølelse, uttrykt gjennom tårer, ansiktsuttrykk og kroppsholdning, både hos Johannes, og hos alle de fire kvinnene. I kontrast til dette står for så vidt den verdig resignerte holdningen som Nikodemus og Josef er tildelt.

Se også
-------

* Dommedag (van der Weyden)

Referanser
----------

1. ↑  Cumming, Robert (1998). *Malerkunstens klassikere*. Oslo: Gyldendal fakta. s. 16-17. ISBN 8252527973.
2. ↑  Semenzato, Camillo (1988). *440 mesterverk fra malerkunsten*. [Stabekk]: Den Norske bokklubben. s. 144. ISBN 8252516076.
Interstate 5State Route 14
**Newhall Pass interchange** er en motorveiskrysning, nord for San Fernando i Sør-California i USA. Den forbinder Interstate 5 (Golden State-motorveien) med State Route 14 (Antelope Valley-motorveien).

Historie
--------

Newhall Pass interchange har opplevd to kollaps, et i 1971 og et i 1994.

### Brannen i 2007

Newhall Pass interchange blei 12. oktober 2007 klokken 23 lokal tid ramma av ei ulykke da to vogntog kolliderte. Dette skjedde i en tunnel som kun var for vogntog. Kollisjonen utvikla seg til ei ulykke som involverte minst 15 lastebiler. 20 personer klarte å redde seg ut av tunnelen, 10 var skadet. Amerikanske media meldte om at to personer hadde omkommet. Eksplosjonen som fulgte var så kraftig og ilden var så sterk at betongen i tunnelen regelrett smelta, og motorveien over tunnelen måtte også stenges da man frykta at tunnelen kunne rase sammen. Stengningene førte til trafikkaos og køer på veinettet, og det ble hevda at enkelte bilister måtte vente i over syv timer før de kunne kjøre videre. Lokalt politi uttalte at tunnelen kunne være totalt ødelagt. Ulykken fikk internasjonal medieoppmerksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten: Eksplosiv brann i lastebiltunnel
2. ↑  VG: Branninferno på amerikansk motorvei
3. ↑  CNN

Eksterne lenker
---------------

* Historical Highways of Central and Southern California: US 6 / US 99 Junction - Tunnel Station (engelsk)
**Mesh-ki-ang-gasher** var hersker i Sumer og grunnlegger av det første dynasti i Uruk, og var far til Enmerkar i henhold til sumerske kongelister. Om han var en historisk hersker, vil hans tid vært på 2700-tallet f.Kr. det vil si tidlig bronsealder II.

«I E-ana ble Mesh-ki-ang-gasher, sønn av Utu [solgud], *ensi* og *lugal*; han hersket for 324 [varianter; 325] år. Mesh-ki-ang-gasher gikk i havet og forsvant. Enmerkar, sønn av Mesh-ki-ang-gasher, konge av Unug, som bygget Unug, ble konge; han styrte i 420 år.»
E-ana («himmelens hus») var navnet på tempelet til Inanna ved Uruk. Teksten har således indikert at Mesh-ki-ang-gasher styrte en festning eller et slott hvor hans sønn kom til å bygge byen Uruk, og som ble til hovedtempelet for dens skytsgudinne.

I motsetningen til hans etterfølgere, Enmerkar, Lugalbanda, Dumuzid, fiskermannen, og Gilgamesj, er Mesh-ki-ang-gasher ikke kjent fra sumerske epos eller legender med unntak av kongelister. Hans vesen som sønn av solguden, grunnleggeren av et betydelig dynasti og hans merkelige eller mystiske «forsvinning» i havet har gitt ham en hovedsakelig mytologisk anstrøk. Hans sønn Enmerkar er også kalt for «sønn av Utu» i den sumerske legenden *Enmerkar og herren av Aratta* — hvor han er, bortsett fra grunnleggelsen av Uruk, kreditert for byggingen av et tempel i Eridu og med å ha oppfunnet skrivesystemet.

I David Rohls system for identifisering av enkeltpersoner i bronsealderen med figurer i den hebraiske Bibelen, tilsvarer Mesh-ki-ang-gasher med Kusj.

Referanser
----------

1. ↑  Varianter i skrivemåten er *Mèš-ki-áĝ-ga-še-er, Meš-ki-aĝ-gašer*; også omskrivet som *Mes-Kiag-Gasher, Mesh-Ki-Ang-Gasher, Meskiagkasher, Meckiagkacer* og varianter
2. ↑  Electronic Text Corpus of Sumerian Literature
***Kidder & Ko*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Richard Foster Baker.

Handling
--------

Silas Kidder fra New England ønsker at sønnen hans burde skaffe seg en jobb i samme bransje som ham. Men den unge Cuthbert ser bare ut til å være interessert i å spille biljard, og faren hans avviser ham.

I Chicago slår Cuthbert en gjeng biljard-spillere, og i sinne stjeler de alle pengene hans og slår ham bevisstløs. Han blir deretter oppdaget og plukket opp av James Knight og hans attraktive datter Julie - som Cithbert snart får romantiske følelser for.

Skuespillere
------------

* Bryant Washburn som Cuthbert Kidder
* Harry Dunkinson som Silas Kidder
* Gertrude Selby som Julie Knight
* Wadsworth Harris som James Knight
* Carl Stockdale

Referanser
----------

1. ↑   www.imdb.com, besøkt 13. april 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  KIDDER AND KO

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kidder & Ko* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Kidder & Ko* på AllMovie Rediger på Wikidata
Strukturell formel til Meskalin
**Meskalin** (*3,4,5-trimetoksyfenetylamin*) er et psykedelisk fenetylamin, og er beslektet med stoffer som LSD, psilocybin og 2C-B. Det forekommer naturlig i peyote- og san pedro-kaktusene, og også i en del andre planter i lavere konsentrasjon.

Historie
--------

Stoffet ble tradisjonelt brukt i sjamanistiske og religiøse ritualer blant urfolk i Amerika. Det ble inntatt i form av tørkede biter av kaktus, eller lagt i væske for å lage en rusgivende drikk.

Dosering
--------

En normal brukerdose er på mellom 200 og 300 mg ren meskalin, eller rundt 5 g tørket peyote-kaktus. Den tørkede kaktusen har en sterkt bitter smak, så i dag velger mange å pulverisere plantestoffet, for å så fylle det i gelatinkapsler.

Virkning
--------

Meskalin gir en sterk, LSD-lignende rus, med forsterkede sanseintrykk, hallusinasjoner og endrede tankemønster. Rusen kan vare i mellom 12 og 18 timer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mescaline – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
*Denne artikkelen er om den canadiske øya Newfoundland. For provinsen som tidligere het Newfoundland, se Newfoundland og Labrador.*

**Newfoundland** (fransk: *Terre-Neuve*, irsk: *Talamh an Éisc*, latin: *Terra Nova*) er ei øy på østkysten av Canada. Øya er den tettest befolkede del av provinsen Newfoundland og Labrador. Newfoundland har et flateinnhold på 111 390 km² og er dermed verdens sekstende største øy.

Newfoundland er adskilt fra Labrador av Belle Isle-stredet og fra Cape Breton Island av Cabot-stredet. Provinshovedstaden St. John's befinner seg på den sydøstlige spissen av Newfoundland.

Historie
--------

Rekonstruert langhus på L'Anse aux Meadows
Newfoundland ble navngitt av den portugisiske oppdageren João Vaz Corte-Real i 1497 og er dermed det eldste navnet i Nord-Amerika.

I 1960 oppdaget den norske arkeologen Anne Stine Ingstad en gammel vikingboplass ved L'Anse aux Meadows på den nordlige delen av øya. Dette er det eneste arkeologiske beviset på europeisk kontakt med Nord-Amerika i før-colombiansk tid. L'Anse aux Meadows ble av Helge Ingstad i 1960 identifisert som stedet hvor Leiv Eirikson i år 1000 gikk i land og kalte for Vinland. 

Nyere analyser av sagaene og det arkeologiske og palaeoøkologiske materialet viser imidlertid at ruinene i L'Anse aux Meadows er restene etter en viking-base på veien til og fra Vinland, som derfor må ha ligget lenger sør. Det er blant annet funnet en type valnøtter ved L'Anse aux Meadows som aldri har vokst der, og som i dag har sin nordgrense i New Brunswick. New Brunswick er også nordgrensen for ville druer, noe som kan ha gitt opphav til navnet Vinland.

Newfoundland har hatt innvandring fra flere europeiske land, spesielt fiskere fra Irland og Frankrike, som søkte hit på grunn av det rike fisket på Newfoundlandsbankene sør og øst for øya. Her foregikk lenge store torskefiskerier som leverte råstoff til en stor produksjon av klippfisk. Newfoundland var lenge en viktig konkurrent til Norge i klippfiskmarkedet.

Språk
-----

Newfoundland har en egen dialekt av engelsk kjent som Newfoundland-engelsk.

|  |  |
| --- | --- |
| Shoal Bay på Avalon-halvøya | Newfoundlands største by, St. John's |

Referanser
----------

1. 1 2  «L'Anse aux Meadows National Historic Site of Canada». Parks Canada. 24. april 2009. Besøkt 14. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Newfoundland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
Barn fra Norge og Japan spiller på Caféteatret i Oslo under avslutningskonserten i 2014.  Foto: M. Bremnes 
**Kids in Jazz** er en internasjonal jazzfestival der barn opptrer. Festivalen arrangeres i Oslo i august hvert år, med konserter på Nasjonal jazzscene, Barnekunstmuseet, Caféteatret m.fl.

Historikk
---------

Kids in Jazz ble etablert våren 2012 gjennom et samarbeid mellom Improbasen, Sapporo Junior Jazzschool, Nasjonal jazzscene, Oslo Jazzfestival, og Barnas Jazzhus. I 2013 kom flere land til, bl.a Østerrike, Ukraina og Japan.

I forbindelse Kids in Jazz 2014 ble det innledet et samarbeid med JazzDanmark og Svensk Jazz som er søsterorganisasjonene til Norsk Jazzforum. Det ble arrangert en rekke konserter med unge utøvere fra Norge, Sverige, Danmark, Sveits, Østerrike og Japan. Faglig ansvarlig for Kids in Jazz er Odd André Elveland som i 2014 mottok Ella-prisen for sitt arbeid med barn og jazz.

Referanser
----------

1. ↑  Kids in Jazz 2014 - NasjonalJazzscene.no
2. ↑  Kids in Jazz på Barnekunstmuseet - VisitNorway.com
3. ↑  Kids in Jazz 2014 - NordicBlackTheatre.no
4. ↑  Jazzfestival for unge talenter 2012 - Jazzinorge.no
5. ↑  Kids in Jazzfestivalen! 2013 - NasjonalJazzscene.no
6. ↑  Kids in Jazz-festival i helgen! 2013 - Jazzinorge.no
7. ↑  JazzCamp piger til Oslo 2014 - JazzDanmark.dk Arkivert 7. september 2014 hos Wayback Machine.
8. ↑  Ella-prisen til Elveland 2014 - Jazzinorge.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kids in Jazz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Hovedbygning i Uppsala
**Newmaninstitutet** er en vitenskapelig høyskole med sete i Uppsala i Sverige. Det undervises i katolsk teologi, filosofi og kulturvitenskaper på universitetsnivå. Instituttet ble grunnlagt i 2001 og er oppkalt etter den engelske kardinal John Henry Newman (1801–1890). Det drives av jesuittordenen.

Undervisningen finner for det meste sted i Uppsala og Stockholm; siden 2008 har det også vært et kursprogram i Vadstena. Instituttbygget ligger sentralt i Uppsala i umiddelbar nærhet til Uppsala universitet og dets hovedbibliotek Carolina Rediviva. I sitt hovedbygg har Newmaninstituttet et eget fagbibliotek med over 5.000 medier.

Størstedelen av utdannelsen i filosofi og teologi for blivende katolske prester i Sverige har siden 2007 blitt lagt til instituttet.

Newmaninstitutet utgir det katolske kulturtidsskriftet *Signum – Katolsk orientering om kyrka, kultur och samhälle*, som skriver om et bredt spektrum av spørsmål rundt tro, kultur, forskning og samfunn.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Newman Institute (Uppsala) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tidsskriftet'*Signum*
* „Erste katholische Hochschule in Schweden staatlich anerkannt"[*død lenke*], Die Tagespost, 13. april 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Albania markert i mørk oransje. Storalbanske områder i lys oransje var okkupert av italienerne og tillagt Albania i perioden 1941–1944.
**Nasjonal front** (albansk: *Balli Kombëtar*) var en nasjonalistisk, republikansk og antikommunistisk organisasjon i Albania under den andre verdenskrig mellom 1942 og 1945. Organisasjonen ble ledet av den tidligere diplomaten og ministeren Mit’hat Frashëri og den tidligere parlamentarikeren Ali Këlcyra.

Nasjonal front ble etablert i november 1942, og utgjorde i begynnelsen den største motstandsstyrken mot den italienske okkupasjonsmakten. Italienerne hadde okkupert storalbanske områder som Kosovo i Jugoslavia og deler av Hellas, og tillagt dem Albania. For Nasjonal front var det avgjørende at Albania fikk beholde de storalbanske områdene etter krigen. De allierte kunne ikke garantere dette, mens tyskerne, som avløste italierne som okkupasjonsmakt høsten 1943, uttrykte seg positive. Nasjonal front begynte derfor å samarbeide med den tyske okkupasjonsmakten, og anså den kommunistiske motstandsstyrken som medløpere for Jugoslavia. Dette medførte at kommunistene kunne ta kontrollen over motstandsbevegelsen samme høst.

Mehdi Frashëri (fetter av Mit’hat Frashëri), Rexhep Mitrovica, Fiqri Dine og Ibrahim Biçakçiu fra Nasjonal front var Albanias statsministre under den tyske okkupasjonen mellom oktober 1943 og november 1944. Nasjonal front gikk gradvis i oppløsning, til dels fordi Frashëri og Këlcyra måtte lede den fra utlandet. Deler av bevegelsen deltok i kamp mot kommunistene på den tyske okkupasjonsmaktens side, noen i SS-divisjonen «Skanderbeg». I oktober 1944 erklærte en komité ledet av kommunisten Enver Hoxha seg som Albanias lovlige regjering, og den kommunistiske motstandsbevegelsen kunne ta makten i landet i november samme år.

I august 1945 ble den kommunistiske motstandsbevegelsen omdannet til Den demokratiske front, som ble eneste tillatte parti. I 1944/1945 ble mange tyske kollaboratører fra Nasjonal front rettsforfulgt og henrettet av kommunistene. Andre greide å flykte til Østerrike, USA, Australia, Sveits eller Sør-Amerika.

Referanser
----------

1. ↑  Vickers, Miranda (2014). *The Albanians. A Modern History* **(engelsk)** (2 utg.). London: I.B. Tauris. s. 149. ISBN 1-78076-695-5.
2. 1 2  Seim, Jardar (1994). *Øst-Europas historie* **(norsk)**. Oslo: Aschehoug. s. 332–336. ISBN 82-03-17169-9.
3. 1 2  O'Donnell, James S. (1999). *A Coming of Age. Albania under Enver Hoxha* **(engelsk)**. New York: Columbia University Press. s. 9–12. ISBN 0-88033-415-0.
4. ↑  Jacques, Edwin E. (1995). *The Albanians. An Ethnographic History from Prehistoric Times to the Present* **(engelsk)** (2 utg.). Jefferson: McFarland. s. 421–423. ISBN 0-7864-4238-7.
5. ↑  Jacques, Edwin E. (1995). *The Albanians. An Ethnographic History from Prehistoric Times to the Present* **(engelsk)** (2 utg.). Jefferson: McFarland. s. 433. ISBN 0-7864-4238-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Meshrano Jirga** (pashto: مشرانوجرګه, **De eldres hus**) er overhuset (senatet) i Afghanistans tokamrede nasjonalforsamling, sammen med Wolesi Jirga («folkets forsamling» eller underhuset) som er hovedforsamlingen. 

Overhuset har 102 medlemmer. En tredjedel av disse (34) velges av distriktsrådene (én per provins) for tre år av gangen, en tredjedel (34) velges av provinsråd (én per provins) for fire år av gangen, og en tredjedel (34) utpekes av presidenten for en periode på fem år. Imidlertid ble valget for distriktsrådene ikke avholdt under parlamentsvalget i 2005. Som sådan utpekte hvert provinsråd også en av sine valgte medlemmer til å tiltre midlertidige seter i huset inntil valg for distriktsrådene er holdt. Halvparten av presidentens utpekte må være kvinner, to må representere funksjonshemmede og svaksynte, og to må tilhøre kuchi-folket.

Meshrano Jirga har en større rolle som rådgiver enn som en lovgivende instans. Likevel har huset noe vetorett.

Reserverte plasser for kvinnelige representanter
------------------------------------------------

Etter å ha vært fraværende fra beslutningsprosessen i århundrer entret afghanske kvinner for første gang den politiske arenaen i 2001, etter Taliban-regimets fall. Innføringen av en bestemmelse om reserverte plasser i Loya jirga i 2002, som ble holdt i nød og som bestemte at 10 % av de i alt 1 600 plassene var reservert for kvinner, hadde grunnlaget for kvinnelig deltakelse i parlamentet blitt lagt.

Den nye afghanske grunnloven av 2004 sikret reserverte plasser for kvinner og minoriteter i begge husene i parlamentet. I parlamentsvalget 2005 vant afghanske kvinner 89 seter. Ifølge Den interparlamentariske union holdt kvinner i 2009 67 seter (27,7 %) i Wolesi Jirga (underhuset) og 22 (21,6 %) i Meshrano Jirga (overhuset). Denne kvinnelige representasjonen er større enn verden gjennomsnitt på 18,5 %, samt større enn gjennomsnittet i USA på 16,8 % for «The House» og 15,4 % for Senatet.

Fotnoter
--------

1. ↑  Artikkel 84 i Afghanistans grunnlov.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Grunnopplæring** er i Norge det 13-årige løpet som består av grunnskole og videregående opplæring.

Grunnskole
----------

Grunnskoleopplæringen i Norge er tiårig, og elevene starter på skolen det kalenderåret de fyller seks år.

Grunnskolen bygger på prinsippet om likeverd og tilpasset opplæring for alle i et skolesystem bygd på det samme læreplanverket. Alle barn og unge skal få del i et felles kunnskaps-, kultur- og verdigrunnlag.

Det ble innført skole for alle barn i Norge i 1739. Fra 1889 var grunnskolen syvårig, i 1969 ble den niårig og i 1997 ble den utvidet til ti år for alle som er født i 1991 eller senere.

Grunnskolen er delt inn i to hovedtrinn: barnetrinnet (1.–7. trinn) og ungdomstrinnet (8.–10. trinn).

Videregående opplæring
----------------------

Videregående opplæring omfatter all kompetansegivende opplæring mellom grunnskolen og høyere utdanning.

Ungdom som har fullført grunnskolen eller tilsvarende har rett til tre års videregående opplæring som skal føre frem til studiekompetanse, yrkeskompetanse eller grunnkompetanse. Alle har rett til inntak på ett av tre alternative utdanningsprogram som de har søkt på, og til to års videre opplæring som bygger på utdanningsprogrammet. 

Elever som tar yrkesfaglig utdanning, kan skaffe seg kompetanse for inntak til universiteter og høyskoler (studiekompetanse)
ved å ta et påbyggingskurs til generell studiekompetanse. Fylkeskommunen har lovfestet plikt til å følge opp ungdom mellom 16 og 21 år som ikke er under opplæring eller i arbeid

Ansvar
------

Staten har det overordnede ansvar for opplæringsloven med forskrifter, innhold og finansiering av grunnopplæringen. 

Fylkesmannen skal være et bindeledd mellom Kunnskapsdepartementet og Utdanningsdirektoratet på den ene siden, og utdanningssektoren i kommunene og fylkeskommunene på den andre. Fylkesmannen har ansvar for tilsyn og klagebehandling i forhold til regelverket, medvirkning til kvalitetsutvikling, informasjon, veiledning og ulike forvaltningssaker.

Kommunene har ansvar for drift og administrasjon av grunnskolene, mens fylkeskommunene har ansvar for videregående opplæring. 

Lover og forskrifter,herunder læreplanverket, gir forpliktende rammer, men innenfor disse kan kommunen eller fylkeskommunen, skolen og lærerne øve innflytelse på hvordan opplæringen gjennomføres. Den enkelte skole ledes av en rektor og har ulike råd og utvalg. 

Utdanningsdirektoratet er en etat for grunnskole og videregående opplæring under Kunnskapsdepartementet.

Direktoratets hovedoppgaver er å fremme kvalitetsutvikling, kvalitetsvurdering, analyse og dokumentasjon i grunnopplæringen, utføre forvaltningsoppgaver knyttet til grunnopplæringen, samt lede tilsynet med grunnopplæringen fra nasjonalt nivå.
**Spyridon Khasapis** (gresk: Σπυρίδων Χασάπης, født 1872, død ukjent) var en gresk sjømann og svømmer som deltok i de første moderne olympiske leker; sommer-OL 1896 i Athen.

Khasapis deltok i svømmekonkurransen som var forbeholdt greske sjømenn. Det var tre deltakere og distansen var 100 meter fri. Khasapis kom på andreplass bak sin landsmann Ioannis Malokinis som vant med tiden 2.20,4. Vinnertiden var nesten et helt minutt svakere enn tiden til ungarske Alfréd Hajós som vant 100 meter fri i åpen klasse

OL-medaljer
-----------

* 1896 Hellas’ flagg Athen - Sølv Sølv i svømming, 100 meter fri for sjømenn

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Spyros Khazapis, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID kh/spyros-khazapis-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spyridon Khasapis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Spyridon Khasapis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Spyridon Khasapis – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (gr) Spyridon Khasapis – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata