recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stropla** er en sideelv fra vest til Driva via Kaldvella i Oppdal kommune i Trøndelag fylke.

Beskrivelse
-----------

### Geografi

Elven er 12,7 km lang og drenerer et nedbørsfelt på 54,5 km². Den har sitt utspring i fra Leirpullan i Leirpullskaret med tilløpsbekk. Dette er et relativt rolig vassdrag som faller ca 60 m den første kilometeren og på de siste 10, gjennom den slake Stroplsjødalen, faller den bare 100 m. Nesten innerst i dalen passerer den Reinheim, en selvbetjent turisthytte som ble bygget av DNT i 1961. Stropla flyter ut i Kaldvella på 1 165 moh. der Kaldvelldalen møter Stroplsjødalen, 7,5 km øst-sørøst for Reinheim. Vassdraget renner ut i Driva like sør for Kongsvoll.

### Geologi

Landskapet i dette området er preget av rolige fjellformer og vide fjellbekker; paleiske fjellformer (Klemsdal & Sjulsen 1988). I nord blir landskapet typisk glasialt der Driva starter sin kraftige nedskjæring i Drivdalen rett utenfor Snøhettaområdet. Landskapet er beskrevet av bl.a. Sollid i 1975.
Landskapet er kjent for sitt særegne elvemønster, typisk for områder nær et vannskille (Gjessing 1966, Holtedahl 1960, Sollid 1980). Fra høyfjellet løper elvene øst til sørøst, men fanges inn av hovedvassdragets erosjon og endrer brått retning mot øst og nordøst.
Landskapet er preget av glasiale prosesser. Løsmasseavsetningene viser forholdene ved slutten av siste istid. Isskillet lå da et godt stykke sør for vannskillet og isbevegelsen gikk nordover. Den siste fasen av istiden medførte aktivisering av bremassene over Jotunheimen til brebevegeIse mot nordøst (Sollid 1964, 1980). Brestrømmen er godt dokumentert ved drumlinavsetningene på Fokstumyrene og morenerygger i Svånådalen, Stroplsjødalen og på Knutshø.

Vern
----

Vassdraget er vernet i sammenheng med verneplan 108/2 Driva (øvre deler).

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  «Spesialavfallsanlegg Hjerkinn, Oppsummering av miljø og naturressuraer sidene 103 – 106» (PDF). lest 11. september 2014
3. ↑  NVE. «109/2 Driva (øvre deler)». Arkivert fra originalen 12. september 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. september 2014. Besøkt 13. september 2014.
En mann som skor en katt. Kalkmaleri i Tågerup kirke Foto: Hideko Bondesen 
**Brarupmesteren** (også kjent som **Brarupverkstedet**) var et dansk malerverkstedet som arbeidet med kalkmalerier og som var aktivt rundt år 1500. Verkstedet utførte kalkmalerier i flere kirker på Falster og på Lolland og står blant annet bak Brarup kirke, som verkstedet har fått navn etter.

Andre kirker verkstedet har smykket ut: Hyllested kirke, Toreby kirke, Søndersø kirke, Gjerrild kirke, Lyngby kirke, Sædinge kirke, Åstrup kirke, Tågerup kirke, Tirsted kirke (har gått tapt). Står muligens også bak flere kirker i Skåne eller har hatt nær forbindelse med gruppen bak; den såkalte Everlövgruppen eller Everlövverkstedet.

I sin beskrivelse av hva som særpreger Brarupverkstedet skriver Søren Kaspersen i fjerde utgave av Weilbachs Kunstnerleksikon:

> Kunstnerisk befinder malerierne sig på linie med simple bloktryk. Scenerne er helt bundet til fladen. Karakteristisk er de fedladne, ofte grimme ansigter samt hektiske bevægelser og i det hele en vis ekspressivitet i formsproget. De tomme flader udfyldes af strøornamenter, mens rankeværk næsten helt mangler. Paletten domineres af dodenkopf, rødbrun, gulbrun, gul og grøn. Standardprogrammet viser evangelisterne og deres symboler i korhvælvet, Skabelsen og Adams og Evas historie i skibets østhvælv og Dommedag i vesthvælvet. Yndede emnekredse er også Jesu barndom og passion samt moraliteter som Mand skoer en kat/skærer halen af en hest.
> 
> 
> Søren Kaspersen
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2  Saxtorph, Niels M (1986) *Danmarks Kalkmalerier*. Politikens forlag. s. 24
2. ↑  Søren Kaspersen om Brarupmesteren hos Weilbachs kunstnerleksikon

Kilder
------

* Kalkmalerier.dk
* Kalkmalerier i danske kirker – Nationalmuseet
* (da) Brarupmesteren på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

Portal: Danmark
**Cathrine Fabricius-Hansen** (født 18. desember 1942 i Holstebro i Danmark) er en danskfødt norsk germanist. Hun er professor i germanistikk ved Universitetet i Oslo, opprinnelig ved daværende Germanistisk institutt, senere ved det sammenslåtte Institutt for litteratur, områdestudier og europeiske språk.

Fabricius-Hansen ble mag. art. i allmenn språkvitenskap i København i 1969 og arbeidet som amanuensis og stipendiat ved Institut for Germansk Filologi ved Københavns universitet 1969-1975. I 1975 ble hun ansatt ved Germanistisk institutt ved Universitetet i Oslo, fra 1986 som professor. Hun ble dr. phil. i 1987.

Hun har blant annet vært instituttbestyrer ved Germanistisk institutt, prodekan ved Det historisk-filosofiske fakultet, medlem av Det akademiske kollegium, og er dessuten medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Hun har videre en rekke andre nasjonale og internasjonale verv.

Fabricius-Hansen fikk Københavns universitets gullmedalje i 1966. I 2000 fikk hun den norske Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, i 2002 fikk hun den tyske Jacob og Wilhelm Grimm-prisen og i 2003 fikk hun Konrad Duden-prisen.

Hun er blant annet involvert i arbeidet med å revidere det fjerde bindet av Dudens tyske grammatikk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  uio.no:Cathrine Fabricius Hansen
2. ↑  «Duden.de Cathrine Fabricius Hansen». Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 2. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
***«Ved handarbeidet»*** er et skillingstrykk skrevet av Claus Frimann (1746–1829) til en tradisjonell melodi. Frimann ga ut samlingene «Almuens sanger» i 1790 og «Den syngende søemand» i 1793.

Teksten
-------

**1.**Så knytter jeg traad,  

saa øver jeg haanden i qvindelig daad.  

Ved haanden at hænge man bliver saa træt,  

ved haanden at røre gaar tiden saa let,  

jeg knytter ei silke, jeg knytter ei guld  

min traad er af uld.  

  

**2.**Min uldende traad  

naar vinteren bruser skal varme min fod,  

med intet på stikke med intet paa teen  

saa mangen maae skiælve paa islagte steen  

Gud see til de usle som nøgne og blaa,  

i snee vandet gaae.  

  

**3.**Jeg knytter kun traad,  

jeg knytter ei baand af ugudeligt raad.  

Viig langt fra mitt hierte du mørkhedens aand,  

som lærer at binde bestrikkende baand.  

Skal mennesket knytte for menneskets barn  

et fangende garn.  

  

**4.**Min knyttede traad  

mig minder om livet mitt liv er en traad,  

hver maskeklæd stikke er fuldendte dag.  

Hver maske hver knude et pulsaareslag  

naar livet har ende o gud i sin haand  

annam da min aand.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
**Mar Paulos Faraj Rahho** (arabisk: بولص فرج رحو) (født 20. november 1942 i Mosul i Irak, død før 12. mars 2008) var kaldeisk-katolsk erkebiskop av Mosul i det nordlige Irak.

Han studerte til prest i Bagdad, og ble presteviet 10. juni 1965. Etter å ha virket i Bagdad en kort stund ble han utnevnt til St. Jesajas kirke i Mosul. Han ble kaldeisk erkebiskop der i januar 2001. 

Rahho uttrykte uro over fremstøt for å inkorporere sharialoven mer fundamentalt i den irakiske grunnlov. Han ledet sin kirke under vanskelige tider med en rekke terrorangrep mot prester, troende og kirkelig eiendom. Han var også selv blitt utsatt fror trusler fra bevæpnede menn i Mosul. 

Den 29. februar 2008 ble han kidnappet i en aksjon som kostet to av hans assistenter livet. Det ble fremsatt høye krav om løsepenger og våpenleveranser for å frigi ham. Til slutt meddelte ukjente til hans slektninger at han var død, og hvor de kunne finne graven. Liket ble funnet 13. mars, og det var klart at han da hadde vært død noen dager.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop Youhanan VIII Hormez (1760-1838)
* Biskop Isaie Jesu-Yab-Jean Guriel (1758-1833) \*bispeviet 1795
* Erkebiskop Augustin Hindi (?-1828) \*1804
* Patriark Joseph VI Audu (1790-1878) \*1825
* Patriark Pierre Élie XII Abbolyonan (1840-1894) \*1874
* Patriark Yousef VI Emmanuel II Thomas (1852-1947) \*1892
* Patriark  Yousef VII Ghanima (1881-1958) \* 1925
* Patriark Raphaël I Bidawid (1922-2003) \*1957
* Erkebiskop *Paulos Faraj Rahho* (1942-2008) \*20012

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 17792291c[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   catalogue.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  catholic-hierarchy.org rahho, lest 27. november 2021

Eksterne lenker
---------------

* Katolsk.no
* Paven sørger – Katolsk.no
* Obituary in *The Times*, 13 March 2008

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Demotisk skrift fra en etterligning av Rosettasteinen, utstilt i Magdeburg i Tyskland.
**Demotisk** (gresk: δημοτικός, *dēmotikós*, «populær») refererer oftest til oldtidens egyptiske folkelige (eller vanlige) skriftspråk som var avledet fra nordegyptiske former av hieratisk skrift som ble benyttet på Nildeltaet. Det kan også angi et utviklingstrinn i egyptisk språk som fulgte senegyptisk og gikk forut for koptisk.

Begrepet demotisk ble først benyttet av den greske historikeren Herodot for å skille det fra hieratisk og hieroglyfiske skriftformer. Demotisk ble mest brukt i økonomiske og litterære sammenhenger og var det mest brukte skriftspråket i Egypt rundt år 600 f.Kr. men i romersk tid, en gang på 200-tallet e.Kr. gikk skriftspråket ut av bruk og siste kjente bruk var en graffiti på veggen av et Isistempel i Philae i 452.

Rosettastenen
-------------

Demotisk er et av de tre skriftspåkene som er hugget inn i Rosettastenen, og som gir et unikt innblikk i egyptisk historie. De to andre språkene er hieroglyfer og klassisk gresk.

Eksterne lenker
---------------

* Demotic and Abnormal Hieratic Texts, tekster
* Chicago Demotic Dictionary, ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
*Fanøpige med høstdragt og strude*, malt av Julius Exner i 1899
**Strude** er en slags sort maske av tøy, som tidligere ble båret av kvinnene på Fanø i Jylland, Danmark.

Struden består av en over- og underdel med utskjæring til øynene og med et oppslag av kulørt stoff. Delene er som regel fôret med linned eller slike. Struden har form som en slags maske som bindes og hektes i nakken, og når det nederste stykke løftes opp og dekker hele nesen, *struder* det ut over leppene.

Struden har beskyttet fanøkvinnenes teint mot vind, sand, regn og sterk sol, og ble som regel altid brukt under arbeide i marken. Den var i aktiv bruk helt opp til de første årtier av 1900-tallet men anvendes i dag kun ved særlige anledninger.

Referanser
----------

1. 1 2  «Strud». *Ordbog over det danske Sprog*. ordnet.dk. 1944. Besøkt 1. november 2017.
2. ↑  «Fanø». *Illustreret Tidende*. 1 (53): 434. 30. september 1860. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
3. ↑  Dorte Remar (20. september 2008). «Med og uden maske». kristeligt-dagblad.dk. Besøkt 1. november 2017.
4. ↑  «Strude». museum-sonderjylland.dk. Arkivert fra originalen 12. november 2016. Besøkt 1. november 2017.

Portal: Danmark
Stroopwafels
Vaffeljern for steking av stroopwafels
En kjele med dampende varm sirup som brukes som fyll i *stroopwafels*
En **stroopwafel** (opprinnelig *siroopwafel* (nederlandsk) er en nederlandsk kjeks som består av to tynne, harde, runde, rutemønstrede vafler med et lag søt sirup i mellom. Vaflene ble for første gang laget i Gouda i den nederlandske provinsen Zuid-Holland rundt år 1810, noe som har gjort at de også er kjent som **Goudse wafels**. De selges i supermarkeder, spesialbutikker og ofte nystekte på markeder. Opprinnelig hadde de en diameter på omtrent 10 cm, men finnes nå i varianter fra ca. 5 cm opp til 25 cm. I spesialbutikkene og på markedene selges ofte også «snippers», smuler av avskårne kanter og mislykkede kjeks.

Opprinnelig ble stroopwafels laget av kjekssmuler, deigrester og sirup, noe som gjorde dem meget billige å lage. Dette ga dem navnet *armenkoeken* (fattigmannskjeks).

Røren lages av mel, smør, brunt sukker, gjær, melk og egg, og stekes i et vaffeljern. Etter at vaflene er stekt blir de delt på midten mens de fremdeles er varme, og den ene halvparten blir smurt med sirup, før de føyes sammen igjen. Sirupen er laget av brunt sukker, smør og kanel.

Den oppskriften som sies være eldst, «de Kamphuysen siroopwafel», beskriver en sirupsvaffel som er laget av to sprø kjeks som er limt sammen med sirup.

Den tradisjonelle måten å spise stroopwafel på er å balansere kjeksen oppå kaffekoppen slik at den dekker åpningen. Varmen fra kaffen gjør at sirupen blir myk.

Referanser
----------

1. ↑  Poel, Lilian van der *Iconen van Goudse bedrijvigheid* i: Erfgoud, sporen van stadsontwikkeling, bedrijvigheid en samenleven (september 2008) (nederlandsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stroopwafels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Slik lages stroopwafels (video)
* Oppskrift på stroopwafels
* Association of Stroopwafel Addicts på Meta-Wiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** NKC
 |
«Uttøyd» eplestrudel
Eplestrudel på steikebrett
**Strudel** er bakverk lagd av en fylt deigrull som enten er stekt eller kokt. Navnet strudel kommer fra det tyske ordet *Wasserstrudel* («vannvirvel»). Opprinnelig var strudel snegleformet, som börek delvis fremdeles er. Börek er en tyrkisk variant med krydret fylling. På 1500-tallet lagde man strudel av 10-12 lag med deig og etter at den var stekt, strødde man melis på. På slutten av århundret begynte konditorene å fylle strudlene med forskjellige typer frukt eller kvarg. På 1700-tallet skjedde det en stor endring i måten å bake strudel – deigen ble kjevlet ut på en duk, fylt og deretter rullet sammen ved hjelp av duken.[]

Strudel, som har sin opprinnelse i habsburgmonarkiet, fikk senere innpass i kjøkkenet i de nasjonene som oppstod etter habsburgmonarkiets sammenbrudd (f. eks. østerriksk kjøkken) og har etter hvert blitt internasjonalt utbredt. Den eldste overleverte oppskriften stammer fra et håndskrift fra 1696 med tittelen *Koch Puech* («kokebok»), som i dag oppbevares i rådhusbiblioteket i Wien.[]

Til deigen brukes det alt etter oppskriften enten strudeldeig, men også smørdeig eller gjærdeig (i Østerrike og Bayern kalt for *Germteig*). Strudeldeig blir fremstilt av finmalt hvetemel (ved blodpølsestrudel av potetmel), vann og olje eller smør. Intens mekanisk behandling (elting og slåing), samt en lengre hviletid før den videre formingen, gjør den ekstreme utkjevlingen og uttøyningen av deigen mulig. Den er i idealtilfellet så tynn at den er gjennomskinnende og allikevel ikke revner.[]

For å trekke ut deigen finnes det forskjellige teknikker. Man kan først rulle ut en deig meget tynt for så å legge den over begge håndflatene og trekke den langsomt og vekselvis ut. Etterpå legges deigen på et kjøkkenhåndkle (som kalles for «strudelklede» i Østerrike og Sør-Tyskland), dekkes med fyllingen og rulles opp ved hjelp av kjøkkenhåndkleet.[]

Det finnes utallige studelvarianter, blant annet eplestrudel, kvargstrudel og blodpølsestrudel. I kjøkkenet i Schwaben finnes det en kjøttdeigstrudel.

Lignende deiger finnes som butterdeigbakst som brukes flat til napoleonskaker og som rull blant annet til croissanter og enkelte kringle- og wienerbrødtyper.

Se også
-------

* Apfelstrudel (eplestrudel)

Referanser
----------

1. ↑  Friedrich Kluge: *Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache*. 24. opplag. Berlin/New York: de Gruyter, 2002.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Strudel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Strukturell vold** er et begrep og en teori som ble introdusert av Johan Galtung i artikkelen "Violence, Peace, and Peace Research" i 1969. Den beskriver en form for vold hvor sosiale strukturer eller sosiale institusjoner skader mennesker gjennom å forhindre at deres grunnleggende behov oppfylles. Institusjonalisert elitisme, etnosentrisme, klassisme, rasisme, sexisme, nasjonalisme og heterosexisme har alle blitt beskrevet som eksempler på strukturell vold i tråd med Galtungs teori. Strukturell vold og direkte vold beskrives ofte som nært knyttet til hverandre, f.eks. familievold, rasistisk vold, hatforbrytelser, terrorisme, folkemord og krig.

I boken *Violence: Reflections on a National Epidemic* definerer James Gilligan strukturell vold som «the increased rates of death and disability suffered by those who occupy the bottom rungs of society, as contrasted with the relatively lower death rates experienced by those who are above them.»

Referanser
----------

1. ↑  Galtung, Johan. «Violence, Peace, and Peace Research», i *Journal of Peace Research*, vol. 6, nr. 3 (1969), s. 167–191
2. ↑  James Gilligan: *Violence: Reflections on a National Epidemic*, New York, Vintage, 1997, ISBN 0679779124

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Eugène-Martin-François Estève** (født 26. mars 1807 i Paris i Frankrike, død 1. juli 1848 i Zikawei i Shanghai i Kina) var sammen med pater Claude Gotteland den første jesuitt som kom som misjonær til Kina på 1800-tallet, etter at ordenen var blitt oppløst i 1770-årene og gjenopprettet i 1814.

Det var Luigi de Besi, den apostoliske vikar for Shandong og Henan, og midlertidig ansvarlig for bispedømmet Nanjing, som i brev til jesuittergeneralen, pater Roothaan, den 18. september 1841 bad om å få jesuittmisjonærer så fort som mulig. De kristne i Jiangnan hadde allerede tidligere fremført samme ønske til jesuittgeneralen (1832), dronningen av Portugal (1838) og pave Gregor XVI (1840). 

De to franske jesuittene ankom Shanghai 12. juni 1842.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 16508378j, data.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 16508378j, data.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Fideisme** (av latin *fides* «tro», altså «tro-isme») er en teologisk doktrine som hevder at tro er en gudegitt gave som eksisterer uavhengig av fornuften, og at bruk av fornuft dermed ikke egner seg til å rettferdiggjøre religiøs tro.

Tankegangen har røtter tilbake til Tertullian. Eksempelvis hevdet Michel de Montaigne beslektede synspunkter, og Blaise Pascal, Søren Kierkegaard, William James og Ludwig Wittgenstein er med eller uten rette knyttet til slike tanker.

Som religions- og trosfilosofisk begrep oppsto fideismen blant konservative katolikker på 1700-tallet: hos Joseph de Maistre (1753–1821) og Louis de Bonald (1754–1840), senere videreutviklet Félicité de Lamennais (1782–1854) ideene i *Essai sur l'indifferénce en matière de religion* I–IV (1817–1823). Disse teologene var av den oppfatning at den eneste kilden til troen, og derfor også opphavet til religiøs kunnskap, er en overnaturlig åpenbaring. Fideismen var særlig utbredt i Frankrike, men også i Tyskland og Belgia fant tankene gjenklang.

Det finnes flere ulike varianter av fideisme, eksempelvis den såkalte *symbolfideismen* til Louis Auguste Sabatier og Eugène Ménégoz.

I religionsfilosofien forstås fideisme som den oppfatning at religiøs tro ikke kan gis en rasjonell begrunnelse, siden tro og fornuft utelukker hverandre.

Litteratur
----------

* Richard Amesbury: «Fideism» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*
* Geisler, Norman (1976), *Christian Apologetics*, Baker Book House, ISBN 0-80103704-2 .
* Reymond, Robert L (March 18, 2008) (paperback), *Faith's Reasons for Believing: An Apologetic Antidote to Mindless Christianity (and Thoughtless Atheism)*, Focus on the Bible, Mentor, ISBN 978-1-84550337-6 .

Referanser
----------

1. ↑  Antoine Compagnon: *En sommer med Montaigne*, kapitlet «Veddemålet» (s. 112 i ISBN 978-82-560-1846-8)
2. ↑  Amesbury 2005, section 2.2
3. ↑  Taliaferro, Charles (2000), Quinn, Philip L, red. *A companion to philosophy of religion*, Malden, MA: Blackwell, s. 376, ISBN 0-631-21328-7,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis
 |
En optisk fiber med Bragg-Gitter struktur  
{\displaystyle \Lambda } = Gitterperiode, n = brytningsindeks, PI = Innkommende energi (lys), PR = Reflektert energi, PT = Gjennomgående energi, {\displaystyle \lambda } = Energiens bølgelengde (lys)
**Fiber Bragg Gitter (FBG)** er en strukturendring i et lite område i en optisk fiber. FBG har til hensikt å reflektere all energi i det innkommende lyset for en bestemt bølgelengde og å tillate resten av lysenergien å fortsette videre gjennom fiberen. Et annet bruksområde for et FBG er som et filter som stopper lys med en bestemt bølgelengde.

Produksjon
----------

Man lager et Bragg Gitter mønster ved å endre brytningsindeksen til kjernen i en optisk fiber. Når denne brytningsindeksen har konstant og jevn sinusstruktur, med en gitt bølgelengde vekslende mellom n2 og n3, vil en innkommende bølge med identisk bølgelengde «stoppe i sinuskurven» og bli reflektert. Når dette området strekker seg over mange bølgelengder, vil opptil 99% av det innkommende lyset bli reflektert tilbake til senderen. Den reflekterte bølgelengden {\displaystyle \lambda \_{B}} bestemmes av følgende formel

{\displaystyle \lambda \_{B}=2\cdot n\_{2}\cdot \Lambda }
En fiber kan inneholde flere Bragg Gitter mønstre plassert utover i fiberen. Hvis disse mønstrene har forskjellige bølgelengder, vil alle Bragg Gittrene reflektere tilbake hver sin bølgelengde. Men det kan ikke være uendelig mange av disse Bragg gittrene. Så hvis man ønsker en sensor langs hele fiberens lengde bruker man andre systemer, en fellesbetegnelse på disse er *Distributed Temperature Sensing* (DTS).

### Interferens

Produksjon av interferens mønster i en optisk fiber.  
1. Inkommende lys, 2, Splitter, 3. Speil, 4. Optisk fiber og 5. Interferensmønster
En måte å lage et Bragg Gitter mønster i en optisk fiber på er å bestråle en lysfølsom fiber med to like lysstråler fra to forskjellige vinkler, som vist på figuren. Lyset lager da et interferensmønster i brytningsindeksen til fiberkjernen.

Bruksområde
-----------

### Måleinstrument

Som *måleinstrument* er man først og fremst interessert i den reflekterte bølgelengden. Når den optiske fiberen med Bragg Gitteret blir påført ytre påkjenninger, vil man oppnå en liten endring i fiberen og Bragg Gitteret, som igjen påvirker den reflekterte lysbølgen. Så ved å analysere den reflekterte bølgen kan man måle «størrelsen» på de ytre påkjenningene.

Som *temperaturmåler* er man interessert i å måle den påkjenningen temperaturen påfører fiberen. Den fysiske endringen i brytningsindeksen i en optisk fiber er lineært proporsjonal med temperaturen, og gjør at det blir en litt annen bølgelengde som blir reflektert i Bragg Gitteret. Derfor kan man ved å avlese den reflekterte bølgelengden, regne seg frem til hvilken temperatur som omgir fiberen.
**Ole-Gunnar Søgnen** (født 1955) er en norsk professor og tidligere rektor ved Høgskolen i Bergen.

Akademisk karriere
------------------

Søgnen er sivilingeniør innen husbyggingsteknikk fra NTH i 1977 med doktorgrad i teknisk byfornyelse fra samme sted i 1981. Han var teknisk sjef og underdirektør i Institutt for byfornying i Bergen fra 1982 til 1989. Fra 1989 ledet han en rekke forskningsprogrammer for NTNF og Norges forskningsråd innen temaene bygningsforvaltning, eksperimentbygging og energibruk. Fra 1996 til 2003 var han byggoperatør for NVE, siden Enova. Fra 1991 ble Søgnen professor II i bygningsforvaltning ved sivilingeniørutdanningen i Narvik. I 2003 ble han dekan for Avdeling for ingeniørutdanning ved Høgskolen i Bergen og holdt den stillingen til ble valgt til rektor ved høgskolen i 2011.

Ved sammenslåingen av høgskolene på vestlandet til Høgskulen på Vestlandet, hadde Søgnen en sentral rolle. Han søkte selv på rektorstillingen ved Høgskulen på Vestlandet men den gikk til professor Berit Rokne. Søgnen gikk deretter tilbake til fagfeltet, nå som førsteamanuensis.

Søgnen har vært medlem av arbeidsutvalget i Nasjonalt råd for teknologisk utdanning og styremedlem i Universitets- og høgskolerådet.

Bakgrunn
--------

Han er født og oppvokst i Gaular som yngre bror av tidligere skoledirektør i Oslo, Astrid Søgnen og eldre bror til administrerende direktør for stab i Norges forskningsråd, Randi Søgnen.

Referanser
----------

1. 1 2  Hellesund, Dag (13. juni 2016). «Søgnen får æra i vest». *khrono.no* **(norsk)**. Besøkt 16. mai 2023.
2. 1 2  «Førsteamanuensis - Ole-Gunnar Søgnen». hvl.no/. 2021. Besøkt 16. mai 2023.
3. ↑  «Høgskole-rektorene som forsvant i ulike fusjoner». hvl.no/. 2021. Besøkt 16. mai 2023.
4. ↑  Zacho Haarde, Margrethe (4. august 2018). «Astrid Søgnen: - Hva slags inntrykk har du egentlig fått av meg?». aftenposten. Besøkt 16. mai 2023.
**Wojtek Fibak**, eg. *Wojciech Fibak* (født 30. august 1952 i Poznań) er en tidligere polsk tennisspiller, først og fremst kjent som en dyktig doublespiller.

Tenniskarrieren
---------------

Wojtek Fibak ble profesjonell tennisspiller på ATP-touren i 1974, og spilte til og med sesongen 1988. I perioden 1975–1987 vant han 15 single- og 52 doubletitler (hvorav en Grand Slam). I single ble han som best rangert som nummer 7, og i double nr. 1. Totalt spilte han inn 2 725 403 dollar i prispenger.

I doubleturneringer spilte han hovedsakelig sammen med nederlenderen Tom Okker og den australske spilleren Kim Warwick. I 1977 nådde Fibak sammen med tsjekkeren Jan Kodes finalen i French Open. Paret tapte møtet mot amerikaneren Brian Gottfried meksikaneren Raul Ramirez. Karrierens høydepunkt var seieren i 1978 i doubleturneringen under Australian Open. Sammen med Kim Warwick slo han Paul Kronk og Cliff Letcher 2–0 i sett.

I singleturneringer var han ikke like suksessrik, men han var i perioder rangert blant de 10 fremste i verden. I 1980 vant han tre ATP-titler i single, men spilte også i 3 kvartfinaler i Grand slam-turneringer. I løpet av karrieren beseiret han spillere som Björn Borg, Guillermo Vilas, Ilie Nastase og Arthur Ashe.

Grand Slam-titler
-----------------

* Australias flagg **Australian Open:**
	+ Double – 1978 (sammen med Kim Warwick)

Referanser
----------

1. 1 2 3   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 689[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Wojtek Fibak – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Wojtek Fibak – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Wojtek Fibak – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Wojtek Fibak – Davis-cupen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (sport)
 |
Deutscher Dom
**Deutscher Dom** (*den tyske domen*) er en kirke i bydelen Mitte i Berlin. Den omkranser sammen med Französischer Dom og Schauspielhaus plassen Gendarmenmarkt.

Deutscher Dom består av en protestantisk kirke kalt Neue Kirche eller Deutsche Kirche, som ble bygget mellom 1701 og 1708 etter planer av Martin Grünberg i barokkstil, samt av et kuppeltårn bygget mellom 1780 og 1785. Tårnet er vesentlig større enn kirken, men har ingen sakral funksjon. Det ble oppført to nærmest identiske tårn etter planer av Carl von Gontard, et foran den franske og et foran den tyske kirken, i forbindelse med en ombyggelse av plassen som den prøyssiske konge Fredrik den store lot utføre etter forbilde av Piazza del Popolo i Roma. Mellom 1881 og 1882 ble kirken på grunn av dårlig bygningsmessig forfatning i stor grad demontert og gjenoppbygget i nybarokk.

Etter marsrevolusjonen i 1848 ble 183 revolusjonsofre begravet fra kirken. Etter en protestantisk gudstjeneste ble det holdt prekener av en protestantisk, en katolsk og en jødisk geistlig, før kistene under stor folkelig deltagelse ble ført til Friedhof der Märzgefallenen og bisatt.

I 1943 ble kirken ødelagt av brann. Den ble restaurert mellom 1982 og 1996.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deutscher Dom (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Deutscher Dom am Gendarmenmarkt» (turistinformasjon)

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Sofienberggata** er ei gate i bydel Grünerløkka i Oslo. Den er av de lange øst-vest-gående gateløpene og går gjennom strøkene Grünerløkka og Sofienberg. Den starter ved parken Grünerhagen ved Akerselva og ender ved gangstiene på parkområdet nedafor Tøyenbadet. Den har navn etter løkka Sofienberg, som lå der Sofienbergparken og Sofienberg videregående skole ligger nå.

Gata har variert bebyggelse: eldre leiegårder, borettslag fra tida etter andre verdenskrig, nyere blokker, industri og parker.

Fram til Toftes gate
--------------------

På sørsida av det første kvartalet ligger boligblokkene nr 3, 5 og 7 (del av prosjektet Grünerbygg; arkitekter Anker & Hølaas og Sentrum arkitektkontor), som blei bygget i 1979 etter sanering av den gamle bebyggelsen. I og med dette blei Fossveiens søndre del endra til gangsti gjennom Grünerhagen. Nordsida av dette kvartalet har klassiske leiegårder i fire etasjer fra rundt 1900.

Neste kvartal har parken Olaf Ryes plass på nordsida og leiegårdsbebyggelse på sørsida. Husene her har adresse til tilliggende gater og plassen. Av interesse er både forretningsbygget Halléngården og Olaf Ryes plass 2, Hauges Minde, et opprinnelig bedehus fra 1875, som har ei interessant historie.

Tredje kvartal starter med Metodistkirken på Grünerløkka (Thorvald Meyers gate 56) på sørsida. Deretter følger Sofienberggata 9 og 11, to (i alle fall utvendig) storslagne leiegårder fra 1896 (arkitekt Sigurd Gulbransen). Disse ligger tilbaketrukket og har en bensinstasjon foran. Så følger nyere blokker på begge sider fram til Toftes gate.

Langs Sofienbergparken
----------------------

Sofienberggata danner så sørgrensa av den store Sofienbergparken med Sofienberg kirke og Sofienberg videregående skole. Den andre sida av gata har dels leiegårder, dels industribygg. Her må nevnes produksjonsanlegget til Agra Margarinfabrikk og den tidligere Cloetta Chocoladefabrik (fra 1896), seinere kontorer og forretninger, nå også i bruk som barnehage.

Fra Trondheimsveien
-------------------

Bebyggelsen øst for Trondheimsveien består av boligblokker, til dels med noe næringsvirksomhet, fra midten av 1900-tallet. Mye baserer seg på resultater fra boligundersøkelsene til Oslo Byes Vel og er sentrale eksempler på den sosiale boligbygginga i den første tida etter andre verdenskrig. Noen av leilighetene var forbeholdt regjeringsmedlemmene, og blant annet bodde Einar Gerhardsen i nr 61d fra 1949 til han døde.

I kvartalet mellom Sars’ gate og Monrads gate utgjør Sofienberggata nordgrensa for Botanisk hage.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Sofienberggata». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 400. ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Fibula**, latinsk betegnelse for **leggbeinet**, det tynneste beinstykket i leggen.
Fibula er et tynt bein som ikke bærer vekt, men det er noen muskler i leggen som er festet i fibula. Det går en bindevevsmemran midt inne i leggen mellom fibula og tibia (skinnebeinet).

Den øverste enden av fibula er en kul på utsiden av kneet like nedenfor kneleddspalten. Der er fibula festet med et lite ledd til den tykke leggknokkelen, tibia. Den nederste enden av fibula er knoken på utsiden av ankelleddet, kalt laterale malleol. Fibula ligger under huden og et lite lag muskelvev mellom disse "kulene/endepunktene".

Hvis foten skades ved at leggen trykkes innover og foten presses utover, kan nederste ende av fibula knekke, eller forbindelsen mellom fibula og tibia nederst kan ryke. Fotrotsbenet talus ser ut øverst som en liggende sylinder og utgjør nedre flate av ankelleddet. De to knokene (malleolene) på utsiden og innsiden av ankelleddet dekker "endene av sylinderen". De må ikke gro slik at det blir mer plass mellom dem, siden det kan bidra til at ankelleddet blir ustabilt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Arnstein Vestre** (født 15. september 1991 i Mo i Rana) er en norsk miljøverner og økonom.

Bakgrunn og virke
-----------------

Vestre var leder i Natur og Ungdom fra 2014 til 2015. Vestre startet sitt engasjement i Ålesund, og har innehatt flere verv i organisasjonen, sist som nestleder og sentralstyremedlem, før han ble valgt til leder på organiasasjonens landsmøte 12. januar 2014.

Vestre var engasjert i debatten om dumping av gruveafall i norske fjorder, blant annet Førdefjorden i Sogn og Fjordane og Repparfjorden i Finnmark. Vestre har varslet at han er villig til å aksjonere sivilt ulydig dersom planene om å dumpe gruveavfall i Førdefjorden og Repparfjorden gjennomføres. Vestre har i sin tid i Natur og Ungdom engasjert seg for et oljefritt Lofoten, Vesterålen og Senja, for bedre kollektivtrafikk og for utbygging av fornybar energi. Vestre søkte i 2014 på jobben som direktør i Statoil etter at Helge Lund ga seg.

Vestre gikk ut av Spjelkavik videregåande skole med 24 av 24 6-ere på vitnemålet.

Referanser
----------

1. ↑  Nyvalgt NU-leder med krav til statsministeren. NRK (12. januar 2014)
2. ↑  Varsler sivil ulydighet mot gruve-vedtak Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.. NRK (21. mars 2014)
3. ↑  Gav Ap-topp visne roser. NRK (12. september 2009)
4. ↑  Han vil bli ny Statoil-sjef Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.. Stavanger Aftenblad (23. oktober 2014)
5. ↑  Fekk 24 av 24 6-arar. NRK

Eksterne lenker
---------------

* Arnstein Vestres blogg
* Arnstein Vestre fra Natur og Ungdom


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Silje Ask Lundberg** | **Leder i Natur og Ungdom**(2014–2015) | Etterfølger:**Ingrid Skjoldvær** |
**Religiøs traktat** er et «religiøst småskrift» (Bokmålsordboka) som brukes til evangelisering. De kan være i A5-format eller mindre og deles ut til mennesker man vil evangelisere for.

Bibelbud
--------

Ved pietismens gjennombrudd i Norge ble det lagt stor vekt på litteratur. Allerede Hans Nielsen Hauge fikk trykt skrifter med kristelig innhold som han solgte på sine reiser. Siden overtok andre predikanter denne oppgaven. De ble kalt bibelbud og gikk fra grend til grend med bøker som de solgte i forbindelse med husmøter i hjemmene. Utover på 1800-tallet ble dette arbeid satt i system av Lutherstiftelsen, som var forløperen til Det norske lutherske indremisjonsselskap. Men ved århundreskiftet var det ebbet ut og nesten gått i glemmeboken i organisasjonen.

Traktatarbeid i Indremisjonen
-----------------------------

Johan Martin Wisløff tok i 1914 opp tanken om igjen å starte traktatarbeid. Han begrunnet det med at gode traktater var «et velsignet virkemiddel for den indre misjon». Arbeidet ble organisert slik at indremisjonsforeningene opprettet traktatkomiteer som fikk tilsendt traktater gratis ti ganger årlig. I perioden 1914 – 1916 ble det opprettet 114 traktatkomiteer rundt om i landet. Det ble gitt ut 23 traktater i et opplag på til sammen 460.000 eksemplarer. I årene etter fram til 1920 økte dette til 138 traktatkomiteer, 46 forskjellige traktater og et opplag på nærmere to millioner.

I 1925 byttet man format fra to sider til en mindre størrelse i fire sider og med et bilde som blikkfang. Det var nå 291 traktatkomiteer rundt om i landet. I tillegg var det 134 enkeltpersoner som regelmessig fikk tilsendt traktater for spredning. Arbeidet fikk en knekk under andre verdenskrig, for da ble det papirrasjonering og man kunne ikke trykke så mange som man ønsket. En av traktatene ble også beslaglagt av nazistene. Den hadde tittel *Det siste slag* og var en allusjon til uttrykket: «England taper alle slag - så nær som det siste». Men da ordren om beslaglegging kom, var traktaten spredt over hele landet.

Referanser
----------

1. ↑  Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970 side 138
2. ↑  Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970 side 139
3. ↑  Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970 side 193
4. ↑  Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970 side 263
5. ↑  Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970 side 383

Litteratur
----------

* Tor Singsaas: *Den norske Lutherstiftelses traktater – en teologisk karakteristikk* 1976

Kilder
------

* Ola Rudvin: *Indremisjonsselskapets historie II* 1970
Stedet for henrettelse av ungdommer fra Edelweisspiratene i 1944 i Köln.
**Edelweisspiratene** (tysk: Edelweißpiraten) var en tysk ungdomsbevegelse under nasjonalsosialismen. Det dreide seg i hovedsak om upolitiske ungdommer som ikke ville innordnet seg Hitlerjugend. Hovedformålet med bevegelsen var å skape rom for en alminnelig ungdomskultur for begge kjønn, noe som ikke var mulig innenfor den militariserte Hitlerjugend. Da de ble forfulgt av Gestapo, og inntok noen av dem en sterkere opposisjonell holdning. Elleve av ungdommene ble henrettet i Köln i 1944.

Organisering
------------

Ungdommene organiserte seg i undergrupper kalt «Navajos» (Köln), «Fahrtenjungs» (Düsseldorf), «Ruhrpiraten» eller «Meuten» (Leipzig). De hadde et felles kjennetegn ved en edelweiss i knapphullet, og tilnavnet «piratene» ble gitt dem av nasjonalsosialistene, som anså dem som kriminelle. Edelweisspiratene opptrådte i et særlig stort antall blant arbeiderungdommen i industriområdet i Rhinland og Westfalen i 1941/42. Ungdommene traff hverandre i parker og arbeiderkvarterer, atskilt fra Hitlerjugend. Bevegelsen regnes som i hovedsak upolitisk, og oppfattes som et forsøk på å lage seg en egen ungdomskultur, i kontrast til det militariserte Hitlerjugend. De reiste på turer der gutter og jenter var sammen, også det i motsetning til den nasjonalsosialistiske ungdomsbevegelse.

Gestapos forfølging av bevegelsen
---------------------------------

Gestapo beordret i oktober 1944 at de skulle utryddes. Dette medførte politisering av bevegelsen. Bevegelsen arbeidsform bestod i både passiv og aktiv motstand. Edelweisspiratene saboterte militære anlegg og satte opp regimekritiske plakater.[]

Gestapo hadde allerede i 1942 arrestert medlemmer av Edelweisspiratene for å motarbeide Hitlerjugend. Den 10. november 1944 ble elleve av edelweisspiratene henrettet i Köln.

Referanser
----------

1. ↑  Museum, Stiftung Deutsches Historisches. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Zweiter Weltkrieg». *www.dhm.de* **(tysk)**. Besøkt 11. januar 2020.
2. ↑  Museum, Stiftung Deutsches Historisches. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Das lebendige Museum Online». *www.dhm.de* **(tysk)**. Besøkt 11. januar 2020.
3. ↑  Museum, Stiftung Deutsches Historisches. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Das lebendige Museum Online». *www.dhm.de* **(tysk)**. Besøkt 11. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portaler: Tyskland | Andre verdenskrig
**«Black Denim Trousers and Motorcycle Boots»** er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Jerry Leiber og Mike Stoller.

Sangen forteller historien om en motorsyklist og hans kjæreste Mary Lou, som har lidd lenge. Hun bønnfaller ham om ikke å kjøre motorsykkel en kveld. *«I've got a feeling if you ride tonight I'll grieve»*, forteller hun ham, men han ignorerer henne og *«hit a screamin' diesel that was California bound»*.

Veteranutøveren Vaughn Monroe gjorde en coverversjon og nådde en 38.-plass på Billboard-listen.

Med en fengende melodi og refrenget med *«He wore black denim trousers and motorsycle boots, and a black leather jacket with an eagle on the back»* ble sangen den første store hiten for The Cheers.

Den var også den første sangen om motorsykler og de «nye» motorsyklistene til å komme på hitlistene, noe som gav den ryktet om å være den første motorsyklistsangen.

I 1956 spilte den franske chanteusen Edith Piaf inn en versjon på fransk med tittelen «L'homme à la Moto». Den ble én av hennes mestselgende singler.

Chris Spedding spilte inn en ny versjon. Den ble utgitt på albumet *A Trbiute to Edith Piaf* (AB Disques AB 0281) i 1993.

Sangen har også blitt spilt inn av Joan Morris og William Bolcom. Den ble utgitt på albumet *Other Songs by Leiber & Stoller* (Nonesuch H-71346). Den er et viktig element i deres konsertreporotoar.

Sangen ble også spilt inn på plate med en annen tekst under tittelen «Chicken» av The Cheers-medlemmet Bert Convy. Den handlet om unger som spilte *kylling* i sine biler.

Denne sangen var også den første som ble spilt inn på plate av en annen kanadisk gruppe, The Diamonds, som gjorde det på Coral Records-etiketten. The Diamonds oppnådde berømmelse et par år senere med rock and rollklassikeren «Little Darlin'».

I 1959 ble Dodie Stevens beømt for sin parodi med tittelen «Pink Shoe Laces» (Crystalette 724).

Norsk versjon
-------------

Jan Bull har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kubikksjarmør».

### Innspilling

* Kari Diesen med Carsten Kloumans orkester. Utgitt på 78-platen His Master's Voice AL 6007 i 1956.

Referanser
----------

1. ↑  Bert Convy: Information from Answers.com
2. ↑  contribution
3. ↑  Bolcom and Morris - The Other Songs by Leiber & Stoller Arkivert 16. april 2015 hos Wayback Machine.
4. ↑  Dot Records Story, Part 3
5. ↑  Se plateetiketten
**Eden** er en elv i Cumbria i England. Den starter sør for Kirkby Stephen, og renner ut i havet ved Solway Firth. Den totale lengden er omkring 145 km. Den har gitt navn til dalen Eden Valley og til distriktet Eden. 

Elven har sitt utspring i området mellom Lake District og Penninene. Det første stykket har dalen den renner gjennom, kjent som Eden Valley, bratte sider. Når den når Appleby-in-Westmorland åpner dalen seg, og Eden tar imot vann fra en rekke mindre bekker som renner ut fra Penninene i øst og fra elver som renner fra sjøene i vest. Blant elvene som renner inn i den er Lyvennet, Leith og Eamont. 

Den fortsetter nordover forbi en neolittisk steinsirkel, et oldtidsmonument kalt for Long Meg and Her Daughters, og gjennom de tynt befolkede jordbruksområdene i Cumbria. Etter å ha rent gjennom Wetheral går den gjennom Carlisle, og møter Caldew ved Hadrians mur. Den renner så ut i Solway Firth ikke langt fra utløpet av Esk.

Etymologi
---------

Elven var kjent for romerne som Itouna og nedtegnet av den greske geografen Klaudios Ptolemaios på 100-tallet e.Kr. Navnet er avledet fra det keltiske ordet *ituna* i betydningen «vann» eller «(vann)rivende».

Referanser
----------

1. ↑   *The Oxford Names Companion*, Oxford University Press, 2. utg. 1998, 019860561-7
2. ↑   Room, Adrian (1988): *Dictionary of Place Names in the British Isles*, Bloomsbury, 074750170-X

Litteratur
----------

* Hamilton, John ([1993] 1999): *Mallerstang Dale, The Head of the Eden*. Broadcast Books. ISBN 1-874092-21-4.
* Hanson, Neil (1990): *Walking Through Eden*. Pavilion Books. ISBN 1-85145-393-8.
* Wainwright, A (1980): *An Eden Sketchbook*. Westmorland Gazette.

Eksterne lenker
---------------

(en) River Eden, Cumbria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Eden (elv i Cumbria) hos Wikivoyage
* Eden Rivers Trust
* River Eden webcam hos Appleby i Westmorland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***Større enn kjærligheten*** (originaltittel: *The Man Who Played God*) er et amerikansk drama fra 1931 regissert av John G. Adolfi med George Arliss i hovedrollen mot Bette Davis i en tidlig rolle.

Sammendrag
----------

Når han gir en privat forestilling for en tilreisende monark, blir konsert-pianist Montgomery Royle døv når en bombe blir detonert i forsøk på å myrde den utenlandske herskeren. Karrieren hans er over som et resultat av skaden, og Royle vender tilbake til New York City sammen med søsteren Florence, hans nære venn Mildred Miller, og hans betydelig yngre forlovede Grace Blair.

Montgomery oppdager at han kan lese på lepper, og han bruker dagene på å observere mennesker i Central Park fra leiligheten hans. Når han får vite om folks problemer, forsøker han å hjelpe dem anonymt. Han blir opptatt av spillet "å spille Gud" men hans handlinger er uten oppriktighet. En dag blir Montgomery vitne til en samtale mellom Grace og Harold Van Adam. 

Grace forteller den unge mannen at hun virkelig elsker ham, men ikke kan forlate Montgomery på grunn av hans handicap. Montgomery blir rørt av hennes raushet, konfronterer henne og avslutter forlovelsen, slik at hun kan følge hennes eget hjerte. Montgomery fortsetter å opptre som filantrop. Men holdningen hans har forandret seg.

Skuespillere
------------

* George Arliss as Montgomery Royle
* Violet Heming as Mildred Miller
* Bette Davis as Grace Blair
* Andre Luguet as The King
* Louise Closser Hale as Florence Royle
* Donald Cook as Harold Van Adam
* Ivan F. Simpson as Battle
* Oscar Apfel as The Lip Reader
* Charles E. Evans as The Doctor
* Hedda Hopper as Mrs Alice Chittendon
* William Janney as First Boy
* Murray Kinnell as King's Aide

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Større enn kjærligheten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Større enn kjærligheten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Større enn kjærligheten* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Større enn kjærligheten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Større enn kjærligheten* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Større enn kjærligheten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Større enn kjærligheten* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Større enn kjærligheten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |