Iransk avisutklipp fra 1968 med teksten: «En fjerdedel av irans atomenergiforskere er kvinner.» Fotografiet viser iranske doktorgradsstudenter foran forskningsreaktoren i Teheran.
**Irans atomprogram** ble startet på 1950-tallet med hjelp fra USA gjennom programmet Atomer for fred. I 1967 sto det første forskningssenteret for kjernekraft ferdig i Teheran (*Tehran Nuclear Research Center*) med en 5 MW forskningsreaktor for høyanriket uran. I 1968 signerte Iran Ikkespredningsavtalen og åpnet dermed for kontroll fra Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA), og i 1973 ble Irans atomenergiorganisasjon opprettet for å regulere og utvikle landets kjerneteknikkindustri.

Amerikanske og vesteuropeiske regjeringer støttet og oppmuntret atomkraftprogrammet frem til den iranske revolusjonen i 1979, der sjahen ble styrtet. Etter revolusjonen ble programmet satt på vent fordi internasjonale selskaper trakk seg ut av landet, og stans i leveranser av høyanriket uran medførte at forskningsreaktoren i Teheran måtte stenge. På 1990-tallet startet Iran et samarbeid med Russland som resulterte i at Irans første kjernekraftverk ble ferdigstilt i 2010.

Kjernekraftverket i Bushehr
---------------------------

Utdypende artikkel: Bushehr kjernekraftverk

Modell av Bushehr I
I 1975 signerte tyske Kraftwerk Union AG, et fellesforetak av Siemens AG og AEG Telefunken en kontrakt på å bygge to 1 196 MWe trykkvannsreaktorkraftverk i Bushehr, som skulle ferdigstilles i 1981. Som følge av revolusjonen i januar 1979 stanset Kraftwerk Union byggingen med en reaktor 50 % ferdig, og den andre reaktoren 85 % ferdig. I juli samme år trakk selskapet seg helt ut av Iran. Kraftverkene ble stående uferdige, og ble skadet under Iran-Irak-krigen på 80-tallet.

På starten av 90-tallet dannet Den russiske føderasjon en felles forskningsorganisasjon med Iran kalt *Persepolis*, som tilbød Iran russiske atomeksperter, og i 1995 signerte Iran en avtale med det russiske selskapet Atomstroiexport om å installere en 915 MWe VVER-1000 trykkvannsreaktor i Bushehr I. Reaktoren ble ferdigstilt i mars 2009, og en åpningsseremoni ble holdt 21. august 2010. Problemer oppsto under de innledende testene, og kraftverket ble først tilkoblet strømnettet 4. september 2011.

Yellowcake, råstoffet til uranheksafluorid-anlegget utenfor Isfahan.

Anleggene utenfor Isfahan
-------------------------

På 1970-tallet ble det etablert et forskningssenter for kjerneteknikk i tilknytning til Universitetet i Isfahan for å utdanne personell til de planlagte kjernekraftverkene i Bushehr. Senteret ligger 15 kilometer sørøst for Isfahan (32°34′51″N 51°49′38″Ø), og opererer fire små kinesisk-bygde forskningsreaktorer.

På det samme området finnes en fabrikk for produksjon av uranheksafluoridgass (UF6) fra såkalt yellowcake, behandlet uranmalm. Iran informerte IAEA om planene for fabrikken i 1996, men den ble først ferdigstilt i 2004. Det ferdige produktet sendes videre til anlegget i Natanz for anrikning.

Urananrikningsanlegget i Natanz
-------------------------------

Anlegget i Natanz forsvares av Luftvernartilleri.
Irans første urananrikningsanlegg ligger rundt 30 km nord-nordvest for Natanz (33°43′33″N 51°43′21″Ø), og ble først avslørt av den iranske dissidenten Alireza Jafarzadeh i august 2002. Da IAEA besøkte anlegget i 2003 var 160 sentrifuger klare til drift. I 2012 er det installert rundt 9 000 sentrifuger som produserer lavanriket uran.

Mens anlegget i begynnelsen anriket uran til 3,5 %, ble det i februar 2010 meldt at anlegget hadde begynt å anrike en liten mengde uran til 20 % for bruk i forskningsreaktoren i Teheran, senere bekreftet av IAEA (19,8 %). De første 20 % brenselsstavene ble installert i forskningsreaktoren i 2012, som brukes til å produsere medisinske isotoper for behandling av kreftpasienter.

Andre atomanlegg i Iran
-----------------------

* I mars 2005 åpnet Irans første urangruve i Saghand.
* I august 2006 åpnet et anlegg for produksjon av tungtvann i Arak (34°22′12″N 49°14′41″Ø). En 40 MW tungtvannsreaktor kalt IR-40 ble påbegynt i Arak i 2004.
* 6. mars 2007 meldte Iran om et nytt planlagt kjernekraftverk på 360 MWe utenfor Darkhovin (30°42′28″N 48°22′48″Ø). Byggingen skal ha startet i 2008.
* 21. september 2009 informerte Iran IAEA at landet var i gang med å bygge sitt andre anrikningsanlegg, dette i Fordo, nord for Qom, og med en kapasitet på rundt 3 000 sentrifuger.

Atomvåpen
---------

Iran hadde tidligere et prosjekt med kodenavnet *Amad*, som skulle lede mot utvikling av atomvåpen. Prosjektet, som ble ledet av Mohsen Fahkrizadeh, ble stanset i 2003, og siden har det ikke fremkommet klare indikasjoner på at landet ønsker å utvikle atomvåpen. IAEA, som jevnlig inspiserer Irans atomanlegg, har imidlertid flere ganger uttrykt bekymring for at atomprogrammet kan ha en «mulig militær dimensjon», blant annet i en mye omtalt rapport i november 2011. Bekymringen skal bygge på at landet utvikler komponenter som kan være nyttige i utviklingen av atomvåpen, men som riktignok også kan brukes til andre ting. Tidligere direktør i IAEA, Robert Kelley, har kritisert organisasjonen for å male et skrekkbilde av atomprogrammet.

Det er ikke kjent at Iran anriker uran utover 20 % og ifølge president Ahmadinejad har landet heller ikke noen planer om dette. Anriking til over 90 % er nødvendig for bruk i atomvåpen, men Ahmadinejad har kalt atomvåpen «u-islamske».

Referanser
----------

1. ↑  Haidar, J.I. 2015."Sanctions and Exports Deflection: Evidence from Iran," Paris School of Economics, University of Paris 1 Pantheon Sorbonne, Mimeo
2. ↑  M. Ghannadi-Maragheh (2002). Atomic Energy Organization of Iran. *World Nuclear Association Annual Symposium* 4-6 September 2002 - London
3. ↑  NTB (4. september 2011). «Irans første atomkraftverk i gang». Dagbladet.
4. 1 2  Andrew Koch, Jeanette Wolf (1998). «Iran's Nuclear Facilities: a Profile» (PDF). Center for Nonproliferation Studies. Arkivert fra originalen (PDF) 9. mars 2013.
5. ↑  Julian Borger (30. juli 2007). «Inside Iran's nuclear nerve centre: halfway house to an atomic bomb». The Guardian.
6. 1 2 3  «Ahmadinejad Hails ‘Great’ Iranian Nuclear Progress» **(engelsk)**. RIA Novosti. 15. februar 2012.
7. ↑  Parisa Hafezi (11. februar 2010). «Iran says nuclear fuel production goes "very well"» **(engelsk)**. Reuters. Arkivert fra originalen 1. februar 2013. Besøkt 16. februar 2012.
8. ↑  «Iran starts second atomic power plant: report». Reuters. 8. februar 2008. Arkivert fra originalen 20. august 2012. Besøkt 20. februar 2012.
9. ↑  «IAEA fortsatt sterkt bekymret over Iran». VG. NTB. 18. november 2011.
10. ↑  Nick Hopkins (8. november 2011). «Nuclear programme in Iran shows 'military dimensions', says report» **(engelsk)**. The Guardian.
11. ↑  Julian Borger (9. november 2011). «The IAEA report: what does it really mean and will it lead to war with Iran?» **(engelsk)**.
12. ↑  Eirik Grasaas-Stavenes (11. januar 2012). «Refser krigshissing mot Iran». Klassekampen. [*død lenke*]