recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rudolf Burennæus** (ca. 1670–1708) var en dansk filolog og lærer. Han var rektor ved Bergen katedralskole fra 1704 til sin død, og en av Ludvig Holbergs lærere. Han er også kjent som latinsk dikter.

Slekt
-----

Han var sønn av landsdommer over Fyn og Langeland Johan Rudolf Burennæus og Cathrine Bayer. Farfaren Rudolf Burennæus var død som borgermester i Kiel. Han var fetter av geheimeråd Mathias Moth og kong Christian Vs elskerinne Sophie Amalie Moth.

Selv var han gift med Karen Edvardsdatter (død 1757), datter av hans forgjenger som konrektor i Bergen Edvard Edvardsen og Christence Schreuder.

Liv
---

Etter foreldrenes død ble Burennæus fra 1684 oppdratt i huset hos en slektning, sognepresten i Dalby Matthias Thestrup. Han fikk privat undervisning, før han i 1687 ble elev ved skolen i Odense og dimittert til universitetet i 1689. Etter å ha fullført studiene i 1692 var han ett og et halvt år i Kiel, før han besøkte Wittenberg og andre utenlandske universiteter. Han vendte tilbake til Danmark i 1694.

I 1695 ble Burennæus utnevnt til konrektor ved skolen i Bergen. Etter brannen i Bergen i 1702 forlot rektoren Søren Lintrup byen. Burennæus overtok ledelsen av skolen og ble 18. oktober 1704 utnevnt til hans etterfølger. Burennæus hadde selv mistet alle sine eiendeler i brannen, men fikk økte inntekter ved at av sognekallet Hamre (Hammer) på Osterøy ble lagt til rektoratet. Burennæus lot seg ordinere til prest og utførte prestetjeneste i kallet ved høytider og enkelte andre anledninger, men ellers ble tjenesten forrettet av en lønnet kapellan.

Virke
-----

I ettertid er Burennæus kjent som en av Ludvig Holbergs lærere ved skolen i Bergen. Han var også en av de siste produktive latinske poetene i Norge, ved siden av Niels Stub. I 1699 fikk han trykt diktsamlingen *Epigrammata sacro-profana et serio-jocosa* i København. Samlingen innledes med et ærevers til en prest på Manger to hørere ved skolen i Bergen, Henrik Frimann og Hartvig Skjelderup. Diktene i samlingen er leilighetsvers til brylluper og begravelser, eller besøk av viktige personer i Bergen. Francis Bull omtaler diktene som «kvikke og velformede».

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Daae (1872).
3. ↑  Bull, Francis (1958). *Norges litteratur fra reformasjonen til 1814*. Aschehoug. s. 187.

Litteratur
----------

* Ludvig Daae: «Optegnelser til Ludvig Holbergs Biographi», i *Historisk Tidsskrift (1872), s. 258–59*
* Daniel Thrap: «Burennæus, Rudolph», i *Dansk biografisk Lexikon*, III. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1889, s. 259
* Erichsen, A.E. (Andreas Emil) (1906). *Bergens kathedralskoles historie*. xx: [Skolen].
Ølkasse i tre fra Frydenlund Bryggerier.
Gjenbrukbare bruskasser i plast.
En **flaskekasse** er en transportinnretning som benyttes for å lettere transportere flasker. Nå er kassene vanligvis laget av plast, men var tidligere laget av tre eller metall. 

Plastkassene ble først laget i 1950-årene. Disse kassene har en lang levetid. På 1980-tallet byttet Sverige fra kasser med 25 flasker til mer ergonomiske kasser for 20 flasker. Svenskene kjørte en kampanje for å få inn flest mulige kasser for gjenvinning, og noen av de eldste hadde vært i sirkulasjon siden 1960-tallet.

I motsetning til en moderne melkekasse, så har flaskekasser oftest en inndeling slik at flaskene ikke kommer i kontakt med hverandre for å unngå at de knuser hverandre.

Norge
-----

Standardkasser for 0,5 l- og 0,33 l-flasker.
Norske brus- og ølkasser i plast har i dag en grunnflate på 300 x 400 mm. Høyden varierer i henhold til høyden på flaskene som skal fraktes. 

En ølkasse for 0,33 liter flaske er 220 mm høy og inneholder 24 flasker. 

Kasser for 0,33 liter og 0,5 liter brusflasker er 305 mm høy og har også plass til 24 flasker. 

Kasser for 1,5 liter brusflasker er 390 mm høye og har plass til 10 flasker. 

Brus- og ølflasker kan i Norge stables omhverandre. 

Pant på brus- og ølkasser ble fjernet 1. september 2018. Før det var panten kr. 16 (2016) for en kasse.

Referanser
----------

1. 1 2  Kerstin Gustafsson, Gunilla Jonson, Leigh Sparks, and David Smith (2006). *Retailing Logistics & Fresh Food Packaging*. Kogan Page Publishers. s. 79–80. ISBN 0-7494-4645-59780749446451 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bottle crates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Isterdalen er en typisk norsk u-dal med en flat, bred dalbunn og bratte, regelmessige dalsider. Nederst i dalsidene er det ofte store urer som skyldes forvitring fra fjellsidene. Utsikt fra Trollstigen mot Åndalsnes.
En **U-dal** er en dal gravd ut av en isbre, noe som gir et distinkt U-formet tverrsnitt. U-daler er motsatsen til V-daler, der dalsidene møtes i en skarp vinkel eller flate, elvegravde daler.

Dannelse
--------

Styggdalsbreen i Jotunheimen viser hvordan en hengebre graver ut en U-dal.

  

Dalsidene i en U-dal kan være ganske glattslipte og vil noen ganger være nesten uten vegetasjon. Dalbunnen er i noen tilfeller fylt av stein og grus fra bunnmorene som ble dannet under breen, og kan ha godt jordsmonn. Noen steder vil dalen ha tydelige «trinn» der en endemorene har blitt dannet. I slike daler vil det kunne dannes en liten V-dal i bunnen av dalen der en elv graver seg gjennom morenen. En del større U-daler kan også ha en esker langs dalbunnen. Noen steder kan en mindre isstrøm ha ledet ut i en større og dypere. Når isen smelter av vil man da får et fenomen der en u-dal greiner av fra en annen u-dal et stykke oppe i dalsiden. Dette kalles en hengende dal.

Utbredelse og eksempler
-----------------------

U-dal i Ladakh, i Indisk Himalaya
U-daler finnes bare der det er fjellrikt terreng og har vært nedising i istidene i kvartær, det vil si rundt polarområdene på begge sider av Jorda. På den nordlige halvkule er det i første rekke Norge og Grønland som har slike landskapsformer, men de finnes også i Canada og i Rocky Mountains. Nedising i høyfjellsområder gjør at slike daler også finnes i Alpene og Himalaya. På den sørlige halvkule er det lite landområder på de aktuelle breddegradene, men det finnes U-daler i Ildlandet, på New Zealand og på enkelte isfrie områder i Antarktis.

I Norge finnes mange gode eksempler på U-daler. Både Hemsedal, Gudbrandsdalen og Adventdalen på Svalbard er typiske U-daler. Engabreen, en bredarm av Svartisen har siden den lille istid trukket seg tilbake og er et meget tydelig eksempel på en U-dal i dannelse. Mange av fjordene i Norge er opprinnelige u-daler, slik som Sognefjorden som er en oversvømt U-dal. Det samme er Tyrifjorden.

Nærøydalens markerte dalende ved Stalheim (Stalheimskleiva på bildet) der elvene faller ned dalbunnen i de markerte fossene Sivlefossen og Stalheimsfossen.

Referanser
----------

1. ↑  Melby, Morten W. (2001). *Verdier i Rauma (Istra), Rauma kommune i Møre og Romsdal*. Trondheim: Direktoratet for naturforvaltning. ISBN 8270725250.
2. ↑  Gjessing, Just (1926-2005) (1978). *Norges landformer*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200017729.
3. ↑  Gunnar Schlieder. «Glacial landform». Britannica online. Besøkt 2. november 2015.
4. ↑  Atle Nesje. «What is a Fjord, and how is it formed...». Fjords.com. Arkivert fra originalen 31. oktober 2015. Besøkt 2. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-shaped valleys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Aurdal kirke
**Nord-Aurdal prestegjeld**, inntil 1917 benevnt **Nordre Aurdal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Valdres prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Nordre Aurdal kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Aurdal kirke.

Nord-Aurdal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nord-Aurdal kirkelige fellesråd underlagt Valdres prosti.

Historikk
---------

*Lundr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Aurdal prestegjeld ble ved reskript 29.11.1805 og virkning fra samme dag, delt i *Nordre* og Søndre Aurdal prestegjeld. Nordre Aurdal prestegjeld skulle da bestå av Aurdal hovedsogn, samt Ulnes, Svenes og Skrautvål annekssogn.

Nordre Ourdahl prestegjeld dannet grunnlaget for Nordre Ourdahl formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

I 1864 ble Nord-Etnedal *(Thons sogn)* utskilt fra Skrautvål som eget sogn.

Ved kgl. res. 21.12.1893 med virkning fra 1.1. 1894 ble Bruflat sogn i Sør-Aurdal prestegjeld og Nord-Etnedal sogn i Nord-Aurdal prestegjeld slått sammen til det nyopprettede Etnedal prestegjeld.

Ved kgl.res. av 3. november 1917 ble navnet endret fra *Nordre Aurdal* til *Nord-Aurdal prestegjeld*.

Ved avviklingen bestod Nord-Aurdal prestegjeld av menighetene i Aurdal, Skrautvål, Svenes, Ulnes, Tisleidalen og Tingnes.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Aurdal
* Skrautvål
* Svenes
* Ulnes
* Tisleidalen
* Tingnes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 270.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 50.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Hvattum, Harald (1993). *Etnedal kommune 1894-1994*. Kommunen. s. 14. ISBN 8299200954.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
«Adelskalender» har flere betydninger.
Førstesiden på Finlands adelskalender av 2007
**Adelskalender** er et trykt register som utkommer med visse mellomrom og inneholder fortegnelse over levende etterkommere av folk som er blitt adlet eller slekter der eldste kjente mann var adelig («uradel»). Adelskalendre blir utgitt av private adelsforeninger, persongrupper og forlag. 

Adelskalendre inneholder til dels også mer utførlig genealogisk, biografisk, heraldisk og annen informasjon om slike personer eller slekter. Påliteligheten til informasjonen i adelskalendrene varierer mye, og utvalget av slekter og personer kan være ganske diskutabelt. De fleste adelskalendre er redigert etter et strengt, såkalt «agnatisk» prinsipp, det vil si med etterkommere bare gjennom mannslinjer, og med utelatelse av adopterte personer. 

Adelskalendre utkommer i mange land, blant annet Finland, Storbritannia, Nederland og Tyskland. En av de mest kjente er den fransk-språklige Gothaen,som utkom årlig 1764–1944 i den tyske byen Gotha. De eldre utgavene av denne kalenderen inneholder regjerende fyrster og deres familier m.m. («Gothaischer genealogischer Hof-Kalender»). Senere kom tysk-språklige gothakalendre med personlister og stamtavler for den alminnelige adelen (hertuger, markier/markgrever, grever, friherrer/baroner og «lavadelen» uten tittel). Fra nyere tid er den nåværende *Genealogisches Handbuch des Adels* (GHdA) som utkommer i serier for fyrstelige, grevelig, friherrlige og andre adelige slekter. 

I Danmark utkommer *Danmarks Adels Aarbog*, i Sverige «Sveriges ridderskap och adels kalender» samt «Ointroducerade adels kalender». Adelskalendrene viser hvem utgiverne mener skal tilhøre adelen. De fleste utgivernes syn er imidlertid ikke i samsvar med hvem som har rett til å bruke disse slektenes navn etter vår tids navnelovgivning i det meste av Nord- og Vest-Europa.

Egne adelskalendre er ikke utkommet i Norge. Danmarks Adels Aarbog har tatt inn noen norske slekter og personer. Dette er etterkommere av personer som ble adlet av de dansk-norske unionskongene, og som stammer fra noen som var adelige før Stortinget i 1821 ga loven som opphevde de få adelige særrettighetene som da var igjen.

Referanser
----------

1. ↑  adelskalender, *NAOB*
2. ↑  «Danmarks Adels Aarbog online», *Bibliotek.dis-danmark.dk*
3. ↑  «Sveriges Ridderskaps och Adels Kalender», *Project Runeberg*

Eksterne lenker
---------------

* Ointroducerad Adels Förenings (Sverige)
* Dansk Adelsförening (Danmark)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Bagn kirke
**Sør-Aurdal prestegjeld**, inntil 1917 benevnt **Søndre Aurdal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Valdres prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sør-Aurdal kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Bagn kirke.

Sør-Aurdal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sør-Aurdal kirkelige fellesråd underlagt Valdres prosti.

Historikk
---------

*Bagn sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Bagn antas å være lagt under  prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Aurdal prestegjeld ble ved reskript 29. november 1805 og virkning fra samme dag, delt i Søndre og Nordre Aurdal prestegjeld. Søndre Aurdal prestegjeld skulle da bestå av Bagn hovedsogn, Reinli, Bruflat og Hedalen annekssogn.

Sondre Ourdahl prestegjeld dannet grunnlaget for Sondre Ourdahl formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl. res. 21. desember 1893 med virkning fra 1. januar 1894 ble Bruflat sogn i Sør-Aurdal prestegjeld og Nord-Etnedal sogn i Nord-Aurdal prestegjeld slått sammen til det nyopprettede Etnedal prestegjeld.

Ved kgl.res. av 3. november 1917 ble navnet endret fra *Søndre Aurdal* til *Sør-Aurdal prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Bagn
* Hedalen
* Begnadalen
* Reinli
* Leirskogen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 224.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 48.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Erik Ødegård** (født 21. desember 1924, død 4. august 2004) var en norsk arkitekt.

Ødegård ble uteksaminert fra Arkitekturhøgskolen i Oslo i 1949 og var assistent hos F.S. Platou i 1949–52 og Erling Viksjø i 1952–55. Han drev i en årrekke arkitektfirmatet *Ljøterud og Ødegård* samen med sin jevnaldrede kollega Ørnulf Haug Ljøterud. De tegnet blant annet Kongsberg kino (1965), som Ødegaard skal ha hatt ideen til, og som skulle minne om en kinesisk (eller japansk) vifte. Av andre bygg fra firmaet kan nevnes Kristiansand kino (1954), Modum rådhus i Vikersund (1960), Strømsø og Bragernes menighetssenter (1961–71), Nedre Eiker samfunnshus (1975), Notodden teater (1978) og ombygging av Saga kino i Drammen til flerkinosenter (1982). Firmaet har siden fusjonert med Friis arkitekter, og driften fortsetter i sistnevntes navn. Arkivet etter Ødegård og Ljøterud er bevart ved Drammens Museum.

Ødegård hadde også en rekke verv i tilknytning til yrket.Blant annet var han formann i Det norske arkitektakademiråd 1974–78 og styremedlem i Norske arkitekters landsforbund i samme periode.

  

* Kristiansand kino (1954)Kristiansand kino (1954)
* Modum rådhus (1960)Modum rådhus (1960)
* Kongsberg kino (1965)Kongsberg kino (1965)

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Ødegård, Erik i «Hvem er hvem i norsk kulturliv?» (1987), s. 476.
3. ↑  Modum rådhus – en arkitektonisk versting (Drammens Tidende, 13. mars 2001)
4. ↑  Friis arkitekter om fusjonen
5. ↑  Byhistorie bevares (Dagsavisen Fremtiden, 12. januar 2018)

Litteratur
----------

* Anja Olea Gravningsmyr Borge: Kongsberg kino av arkitektene Ljøterud Ødegård: Et smykke av betong (Masteroppgave ved UiO)
**Margrethe Joachimsdatter Breide** (1563–1617) var en dansk-norsk adelsdame.

Hun fødtes på Vargaard i Jylland som datter av Joachim Breide (d. 1574) og hustru Emerentze Emmiksen (d. 1567). I årene 1570–73 var hun i Preetz adelige kloster i Holsten og tjente ved det hertugelige hoff på Sønderborg.

Den 25. oktober 1579 giftet hun seg i Halmstad med nordmannen Peder Iversen Baden til Fritzøe (d. 1616). I 1584 solgte hun sitt arvegods i Hjerndrup og Gammelgab til kong Frederik II. Året etter fikk paret livsbrev på Brunla og Numedals len til dels for penger som kongen var skyldig. Ektemannen døde på Fritzøe i oktober 1616, mens hun døde tre måneder senere samme sted, den 2. januar 1617. De ble begge bisatt i Hedrum kirke. Parets gravplate har foruten portretter i helfigur også 16 familievåpner som viser de avdødes avstamning.

Referanser
----------

1. 1 2  «Breide» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog* (II): 47. 1942.
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Jernskjæg, Peder Iversen (Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 11. februar 2023.
3. ↑  «Hedrum kirke». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 11. februar 2023.
4. ↑  *Hedrum kirke*. no#. 1960. s. 62.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** GND
 |
**Albrecht Schumacher Gyldensparre** (1642–1696) var generalpostmester i Norge og bror til Peder Griffenfeld.

Han fødtes i København som sønn av rhinskvinhandler og eier av vinstue, Joachim Schumacher (d. 1650) og Maria Motzfeld (d. 1693). Etter først å ha gått i lære i sin fars forretning, ble han mønsterskriver ved Holmen fra 1670. Året etter giftet han seg med Anna Margrethe Iserberg (d. 1696). Samme år ble han generaltollinspektør sønnenfjells, en stilling han beholdt frem til 1673. 1674 ble han opptatt i adelsstanden med navnet *Gyldensparre*, hustruen fikk kort tid senere også tildelt våpenbrev. Fra 1672 til 1676 var han generalpostmester i Norge. Han ble etterfølgende medlem av flere viktige kommisjoner, og endte med rang av virkelig etatsråd i 1684.

Gyldensparres fremgang ble ikke hemmet av broren Griffenfelds déroute, men etter dennes fall tok Gyldensparre seg av hans datter Charlotte Amalie Griffenfeld. I 1680 var han med til å overføre broren fra Citadellet i København til det skip som skulle bringe den ulykkelige fange til Munkholm.

I 1696 døde først Gyldensparres hustru, ikke lenge etter ham selv. Paret etterlot seg fem døtre og en sønn.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 184. ISBN 8254800650.
3. 1 2  «Albert Gyldensparre | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 1. mars 2023.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Gyldensparre, Alb. (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 1. mars 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Anders Heldal** (født 1811, død 8. januar 1897) fra Hosanger var en norsk felemaker. Han drev felemakerverksted i Bergen. 

Som 15-åring reiste han i 1826 til Bergen hvor han gikk i lære hos *violinmager* Rasmus Cornelius Kleve frem til Kleve døde 25. mai 1833. Da startet Heldal sin egen forretning og verksted i Rentesmauet.

I tillegg til å lage egne feler reparerte og rigget han også mange feler og fioliner laget av andre. Ole Bull fikk reparert fioliner hos ham, og var ofte innom felemakerverkstedet til Heldal når han var i Bergen. Der kunne han være i timesvis og prøve de forskjellige felene, høre Heldal og andre spelemenn spille, eller spille selv.  I tillegg til mange vestlandspellemenn så var også Myllarguten innom verkstedet til Heldal.

Heldal laget mange feler som var mye brukt på Vestlandet. En del feler havnet også i USA. En uvane han hadde var at når han hadde reparert feler limte han på navnelapp med eget navn over den originale navnelappen. Det ble derfor vanskelig å vite hvem som hadde laget felene i utgangspunktet, men kjennere kunne fortsatt se det på utførelsen av felene.

Anders Heldal var også særdeles flink til å spinne felestrenger, noe som hjalp godt på økonomien og drog mange spelemenn til verkstedet hans.

Han var i tillegg til å være felemaker også en habil spellemann.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørndal, Arne (1940). «Ole Bull og norsk folkemusikk». *bibsys-almaprimo.hosted.exlibrisgroup.com*. s. 58-60.
2. ↑  Larsen, Christian Brun (2011). «Bergensposten 2/2011 - Ole Bulls gode venn Felemaker Anders A. Heldal, 1811-1897». *docplayer.me*. s. 48-50.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**QXL.no/DinSide Auksjon** var Norges første nettauksjon. Nettauksjonen ble startet av Tore Godager i 1998, og endret navn til QXL da den ble kjøpt opp i 1999.

QXL var da en del av Dot com-boblen, og ekstremt høyt priset en periode. Under dot-com-boblen ble qxl overtatt av det Sør-Afrikanske selskapet Naspers for en milliard pund (morselskapet som hadde virksomhet i 12 land).

Selskapet var en markedsplass der en kunne selge nye eller gamle varer. I tillegg til auksjoner tilbud selskapet også fastprisannonser, en form for rubrikkannonser. For oversiktens del, var siden delt opp i kategorier.

QXL fikk i 2007 Gulltaggen for beste norske E-handelsside, og var da Norges nest største markedsplass. Regnskapsmessig var 2005 toppåret til qxl, da hadde de en salgsinntekt på 23 millioner kroner. På det tidspunktet var provisjonen på 2% og totalomsetningen på nettsiden var nærmere en milliard i løpet av året. I 2019 hadde qxl en salgsinntekt på 880.000 kroner, provisjonen var 8% så totalomsetningen var ca 10 millioner kroner eller 1/100 av hva det var i 2005.

I mars 2013 ble QXL Norge og QXL Danmark kjøpt av Lauritz.com 

QXL innførte hammerslaggebyr på 5 kr pr kjøp den 20. februar 2014. Gebyret ble betalt av kjøper, og den ga et stort fall i kjøpsinteressen på siden. I 2015 ble det gjort en større endring av nettsidens utseende og funksjonalitet som ble møtt med stor misnøye fra både kjøpere og selgere. På grunn av klager og misnøye valgte QXL å tilbakeføre nettsidene til sitt foregående utseende og funksjonalitet. Fra 1. juni 2017 ble gebyret på 5kr fjernet. I stedet ble det innført suksessgebyr for selger på 10 kr fra samme dato i tillegg til provisjonen på 8 %. Senere ble suksessgebyret fjernet. De var bare de siste eksemplene på en i åresvis vinglete og uforutsigbar prispolitikk. Andre medvirkende årsaker til QXL's fall var at det i denne perioden ble etablert brukerstyrte salgsgrupper på Facebook, samt at konkurrenten Finn.no valgte å fjerne gebyrene på sine rubrikkannonser.

I desember 2021 ble nettsiden lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  Auction Firm QXL to buy DinSide
2. ↑ . Financial Times. «Naspers of South Africa bought QXL in 2008 for nearly £1bn.»  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  «Qxl.no AS - Oslo - Regnskap». *www.proff.no*. Besøkt 12. oktober 2020.
4. ↑  Lauritz.com køber QXL
5. ↑
6. ↑  «qxl stenger 14 desember». qxl. 26.10.2021. Arkivert fra originalen 6. desember 2021. Besøkt 06.12.2021. «Siste mulighet til å legge ut varer for salg hos QXL, vil være mandag 1. november 2021. QXL stenger for godt 14. desember 2021»

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* QXLs nettside Arkivert 4. mai 2021 hos Wayback Machine.
* QXL Butikker Arkivert 19. januar 2010 hos Wayback Machine.
**Katarina Olofsdotter**, eller **Katarina Olsdotter** (død 18. juli 1625 i Danzig) var en svensk nonne og abbedisse i Vadstena kloster. Katarina var den siste abbedissen i Vadstena og i Sverige før oppløsningen av samtlige svenske klostre ir 1595.

Liv og virke
------------

Hennes bakgrunn er ubekreftet, men var muligens den Karin Olsdotter som ble opptatt som nonne i 1558, fikk sin provent i 1560 og var priorinne fra 1580.

Da sr Katarina Bengtsdotter Gylta døde i 1593, ble sr Katarina Olofsdotter valgt til hennes etterfølger av de ni fortsatt gjenværende birgittinernonnene, et valg som ble stadfestet av kung Sigismund. Samme år ble den siste nonnen innviet i Vadstena kloster.

I 1594 ble klosteret inspektert av hertug Karl og den lutherske biskopen, som krevde at dets medlemmer skulle overlate sin eiendom gh konvertere til lutherdommen, bie de nektet. Under sr. Katarina Olofsdotters ledelse reiste de fleste av dem i 1595 til et birgittinerkloster i Danzig i Polen, og Vadstena kloster var dermed stengt. De forlot Vadstena i 1595 og tilbragte vinteren i Söderköping innen de reite til det birgittinske datterklosteret «Triumphus Marie» i Danzig i Polen våren 1596.

Samtidige dokumenter regner opp de gjenværende nonnena per 1595, og hva som skjedde med dem ved klosterets stengning: Abbedissens medhjelper Elin Eriksdotter, samt Ingrid Jansdotter, Ingrid Persdotter, Ingeborg Persdotter og Margaretha Mattsdotter fulgte med henne til Polen. Ingegerd Månsdotter og Karin Johansdotter forble i Vadstena med 14 tjenere under fogdens overhøyhet, mens Kerstin Persdotter «blifver hos Lars Jönsson», Margreta Jacobsdotter «blifver hos Jon Larsson» og Anna Larsdotter «blifver hos Daniel Hansson». Av de tre sistnevnte, som åpenbart bosatte seg hos privatpersoner, ble en gift med en ung offiser som var kammersvenn til Karl IX og en annen ansatt som kammerjomfru hos Kristina av Holstein-Gottorp. Kun to nonner fikk forbli i selve klosteret. Karin Johansdotter fikk tillatelse til å bli, for å ta seg av klosterhaven, og, åpenbart, nonnen Ingegerd Månsdotter, som oppgis som «gammal». Hun hadde som sådan arbeidstittelen «nyckelpiga». Karin var gartner (*trädgårdsmästare*) i ti år, og var da den siste gjenværende nonne i Sverige.

Katarina Olofsdotter døde i klosteret i Danzig tretti år etter at hun hadde forlatt Sverige. Den siste av de nonner hun hadde ført med seg fra Sverige, Anna Larsdotter, døde i 1638.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Svensk kvinnebiografisk leksikon ID KarinOlsdotter, besøkt 29. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Olofsdotter, Catharina i Wilhelmina Stålberg, *Anteckningar om svenska qvinnor* (1864)
* *Antiqvarisk tidskrift*
* 
* 
* Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
* Lennart Jörälv: Reliker och mirakel. Den heliga Birgitta och Vadstena (2003)
* Ohlander, Ann-Sofie & Strömberg, Ulla-Britt, Tusen svenska kvinnoår: svensk kvinnohistoria från vikingatid till nutid, 3. [omarb. och utök.] uppl. Norstedts akademiska förlag, Stockholm, 2008
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Vardøhus fogderi**, senere **Finmarkens fogderi** var en administrativ enhet (fogderi) i Norge fra slutten av 1600-tallet til 1816, som i geografisk utbredelse tilsvarer dagens Finnmark fylke.

Fra etableringen av Vardøhus amt i 1668 var amtet delt i Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, men disse ble mot slutten av århundret slått sammen til et fogderi for hele amtet. Av kgl. reskript 1688 fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter. Mot slutten av 1600-tallet ble de to fogderiene slått sammen til Vardøhus fogderi (senere *Finmarkens fogderi*), slik at hele amtet var kun ét fogderi og ét sorenskriveri. Fogdene holdt vekselvis til i Vardø og Vadsø frem til 1768, deretter i Alta. Ved kgl. resolusjon ble Finmarkens fogderi i 1816 atter delt i to: Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, og fogden var i begge også sorenskriver. Videre ble fogderiene i 1853 splittet opp ytterligere, til Alten og Hammerfest fogderier i Vest-Finnmark, Tanen og Varanger fogderier i Øst-Finnmark. Karasjok som tidligere lå under Vestfinmarkens fogderi ble samtidig overført til Tanen. I 1868 ble til sist Vardø fogderi skilt ut fra Varanger, slik at det mot slutten av 1800-tallet var tilsammen fem fogderier i amtet.

| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
For landskapet på New Zealand med samme navn, se Fiordland
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.

**Fjordland AS** er en norsk næringsmiddelvirksomhet som driver produksjon av ferdigmat. Fjordland eies av TINE (51 %), Nortura (39 %) og HOFF (10 %).

Fjordland ble startet i august 1994 som et selskap 100% eid av TINE BA og med ansvaret for Brelett, Bremykt og TINE Grøt. I januar 1996 kom Norsk Kjøttsamvirke, HOFF, Norske Potetindustrier og PRIOR Norge inn på eiersiden. I september 1997 ble blant annet seks komplette middagsretter lansert i Stavanger og Oslo-området. I 1998 ble hele Fjordland-sortimentet rikslansert. I 2019 hadde Fjordland sin hittil største omsetning på 1,7 mrd. kroner.

Varemerker
----------

Da Fjordland ble etablert i 1994 overtok selskapet ansvaret for grøt og merkevarene Brelett, Bremykt. KOS desserter ble lansert i 1996, og i 1998 overtok Fjordland ansvaret for det franske varemerket Yoplait i Norge. Det kanadiske yoghurtmerket LIBERTÉ ble lansert i Norge av Fjordland i 2020.

Produktserier
-------------

Et primærprodukt for firmaet er de såkalte «sous vide-middagene», en variant av disse heter «Fjordland i skål». Sistnevnte serie retter ble introdusert i mars 2013 under navnet «Fjordland Express», og de ble samlet under det nye navnet i mars 2015.

I 2019 lanserte selskapet også en serie mindre ferdigretter under navnet «Fjordland Box». Fra ett (eller flere) av de etablerende selskapene fikk selskapet med produktgruppen ferdiggrøter, som produseres på TINE-meieriet Tretten. En variant av disse er «Fjordland grøtlunsj» I tillegg til disse produserer selskapet også tilbehør som ferdiglaget saus.

Blant utgåtte produkter er Marian, Fjordland Express, Fjordland Ovnsklar, Wanted, Tapas con gusto, Paste del giorno, Middagsmix, 4 minutter, Straks klar!, Litt Mat, Take Away, Mersmak, Fjordland til familien oh Sunt & Godt.

Referanser
----------

1. ↑  «BOX – en serie mindre ferdigretter». *Fjordland* **(norsk)**. Besøkt 31. mars 2021.
2. ↑  «Våre ferdiglagde grøter». *Fjordland* **(norsk)**. Besøkt 31. mars 2021.
3. ↑  «Bygglunsj og havrelunsj». *Fjordland* **(norsk)**. Besøkt 31. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

(no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Unni Rugtvedt** (født 1934, død 1997) var en norsk operasangerinne (alt/mezzosopran). 

Hun var født på Skotfoss i Skien og startet sin sangkarriere i sangkoret *Solstreif* i Skien. Hun tok sangtimer hos sangpedagogene Elisabeth Munthe Kaas og Oskar Raaum i Oslo og debuterte i operaen *Jeanne d´Arc* med Musikselskabet Harmoniens orkester i Universitetets Aula i 1962. Samme år sang hun «Lola» i Cavalleria rusticana på Den Norske Opera. 

I 1964 vant hun den internasjonal Verdi-prisen i Venezia. Hun deltok på Richard Wagner Festspiele i Bayreuth i Tyskland i 1968 og 1969. 

Hun var i flere år tilknyttet Stockholmsoperaen (Kungliga Teatern) og Drottningholms Slottsteater. I 1969-72 var hun bosatt i Frankfurt og ga som freelancer gjestespill i Tyskland, Frankrike og Italia. Hun var deretter engasjert ved Wiener Staatsoper fram til 1977. Da José Carreras debuterte i Wien i 1974 som hertugen av Mantova i Verdis opera Rigoletto spilte Unni Rugtvedt rollen som Maddalena. 

Høsten 1977 og sommeren 1978 ga hun gjestespill i Linz og ved operaen i Madrid. 

Hun trakk seg tilbake som aktiv sanger i 1980.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale hos Musikkhistorisk arkiv
* Omtale med bilder på wagneropera.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Andreas Ansgar Tonning** (født 23. juli 1922 i Stryn, død 9. mars 2002 i Trondheim) var en norsk professor i teoretisk elektroteknikk som gjennom sin forskning bidro til trådløse bomstasjoner og Køfri.

Etter utdannelse som sivilingeniør i svakstrøm fra NTH i Trondheim i 1948 var han forsker ved Forsvarets Forskningsinstitutts (FFI) avdeling for radar i Bergen fram til 1963. Der bidro han til ny teknologi som ble brukt i NERA sine radiolinjer. Han hadde også et opphold ved Massachusetts Institute of Technology i Boston, i 1949 og 1951.

Han ble dr.techn. i 1959. Etter nok et USA-opphold 1962–63 ved Stanford University, ble han i 1963 professor i teoretisk elektroteknikk ved NTH.

Tonning ble i 1955 innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi der han var president fra 1979 til 1984. Videre ble han i 1973 innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim i 1973 Han var prorektor ved NTH i to perioder, 1967–68 og 1972–73. Han gikk av med pensjon som professor emeritus i 1992.

I 1986 startet han forskningsselskapet Triad sammen med 2 tidligere kolleger, Dag T. Gjessing og Jens F. Hjelmstad. Selskapet utviklet avansert radarteknologi som tidlig vakte stor interesse i militær flyindustri.

Han var sønn av småbruker Rasmus A. Tonning (1882–1958) og Thora Kristiansdatter Tonning (1888–1976). Han giftet seg i 1965 med Signe Overwien (1932–2022).

Utgivelser
----------

* *A contribution to the general theory of linear networks*, dr.techn.-avhandling.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gunhild M. Haugnes, *Jordskjelvbølger skapte Køfri Arkivert 10. juli 2004 hos Wayback Machine.* fra oslo.net.
3. ↑  Andreas Tonning fra Elektrotrappegangen ved NTNU.
4. ↑  Radiolinjer, bind 4 i FFIs historieserie.
5. ↑  Andreas Tonning i det nynorske oppslagsverket Allkunne.
6. ↑  «Utviklet super-radar». *www.rb.no* **(norsk)**. 15. august 2004. Besøkt 8. oktober 2019.
7. ↑  Tonning, Andreas i Hvem er Hvem, 1973.

Eksterne lenker
---------------

* Andreas Tonnings privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Geni
 |
**Bo Mogensen Lang** (– 1423) var biskop i Aarhus. 

Han var sønn av borger i Roskilde Mogens Lang, og studerte ved det juridiske fakultet i Praha i 1378. Da Margrethe I's rådgiver Peder Jensen Lodehat i 1395 ble forflyttet til Roskilde, ble Bo etterfølger i Aarhus Stift. Det antas at Margrethe har støttet ham, og at han til gjengjeld har hjulpet henne med store lån.

Bo eide gårder i Jylland og hadde Skanderborg og Bygholm som len av kronen.

Bispen døde i 1423 og ble bisatt i Aarhus domkirke. På gravstenen er han fremstillet frontalt i ornat med spisse sko, og med bispestaven mellom de sammenlagte hender. Ved hans høyre side ses våpenskjoldet i form av et dyrehode over et tverrdelt felt, et våpen som også broren Jens førte.

Bo Mogensen ble etterfulgt i embedet av Ulrik Stygge.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Bo Mogensen Lang | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. 18. juli 2011. Besøkt 24. august 2023.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Bo (Dansk biografisk Lexikon / II. Bind. Beccau - Brandis)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 24. august 2023.
4. ↑  «Aarhus Domkirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 1972.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |

Portal: Danmark
**Wilhelm Elias Bergling** (født 12. januar 1906 i Hancheng i Shaanxi i Kina, død 11. september 1991 i Sollentuna i Stockholms län i Sverige) var en svensk bibellærer, prest og hellighetsforkynner innen svensk frikirkelighet. Han er farbror til Gunnar Bergling, gift med Linda Bergling.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Wilhelm Bergling var sønn av Robert Bergling og Dagny Aass, og bror tll Morris Bergling, alle Kinamisjonærer. Etter studier ved *Högre latinläroverket* på Norrmalm i Stockholm og på Beskowska skolan studerte han i Oslo høstsemesteret i 1926. 

### Misjonsprest, Kinamisjonær, så virke i Sverige

Han ble prestevieti 1929 i Växjö for virke «inom hednavärlden i Kina» og ble sendt ut som misjonær i Ishih i Shanxi samme år.

Han var sterkt påvirket av hellighetsbevegelsen, og fulgte en allegorisk bibeltolkning, inspirert av A.B.Simpson, D.H.Dolman og C.H.MacIntosh. 

Wilhelm Bergling var en av de få som forble aktive hellighetsforkynnere i Sverige etter at interessen for helliggjørelse begynte å dø hen på midten av 1900-tallet. I førdte del av 1900-tallet var slik forkynnelse umåtelig populør. 

Han er en svensk parallell til dansken Poul Madsen, som satte ham høyt og anbefalte hans bøker.

Wilhelm Bergling giftet seg i 1934 med Margaret Linder (1908–1995). De er begravde på Silverdals griftegård i Sollentuna.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Den kristnes tre naturer*
* *Dopet till Kristus*
* *Du är en präst Guds barn! Det skall du veta!*
* *Frälsning till fullo*
* *Förebilder*
* *Församlingen i Bibelns ljus*
* *Hur finner man Guds vilja?*
* *Mormonismen, från himmelen eller från människor?*
* *Tabernaklet i öknen, del I*
* *Tabernaklet i öknen, del II*
* *Till hjälp i frestelsen*

Kilder
------

* Webside om Wilhelm Bergling

Referanser
----------

1. 1 2  *Sveriges dödbok 1901–2013 Swedish death index 1901-2013* **(swe)**. Solna: Sveriges släktforskarförbund. 2014. ISBN 9789187676642.
2. ↑  BERGLING, Vilhelm Elias i Biografisk matrikel över Svenska kyrkans prästerskap / 1934 / s 664. Stedsnavnet Ishih følger en eldre transkripsjon og har ikke latt seg identifisere.
3. ↑  *Begravda i Sverige* **(swe)**. Sundbyberg: Sveriges släktforskarförbund. 2012. ISBN 9789187676710.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jacob Huitfeldt til Lillø og Berritzgård** (1547-1583) var lensmann (lensherre) i Trondhjem. 

Han fødtes på Bergenhus som sønn av Christoffer Ottesen Huitfeldt (d. 1559) og Øllegård Jacobsdatter Trolle (d. 1578). I 1555 ble han sendt til undervisning i København, hvoretter han fra 1562 oppholdt seg fem år i Strasbourg. Etter hjemkomsten tjente han i et år i kanselliet, hvoretter han tilbrakte to år i Italia. Heretter vendte han igjen tilbake til kanselliet inntil han i desember 1575 i Køge inngikk ekteskap med Elisabeth Henriksdatter Friis til Mullerup (d. 1631).

1575 ble Jacob Huitfeldt sendt i gesandtskap til England, og i 1575 fikk han Trondhjems gaard i forlening. Han døde i Trondhjem i 1583. Paret er begravet i Sakskøbing kirke på Lolland.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Huitfeldt, Jacob,(Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 9. november 2023.
3. ↑  «Sakskøbing Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*: 152–53. 1948.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Løren T-banestasjon.
Løren Torg, 2009.  Foto: Trond Strandsberg 
**Løren** er et strøk i Oslo.

Avgrensning
-----------

Strøket deles i to av Store ringvei (Ring 3):

Den sørvestlige delen tilhører Bydel Grünerløkka (1163 innbyggere) og er avgrenset av Sinsenveien i vest, Alnabanen i sør og ringveien i nord og øst.

Området nordøst av ringveien tilhører Bydel Bjerke, og har Økern Torgvei i øst, Løren Idrettspark m/skole i nord, og Spireaveien og Kvistveien i vest.

Dermed grenser strøket til Sinsen i vest og nordvest, Refstad i nord, Økern i øst, og Frydenberg og Hasle i sør.

Historie og bebyggelse
----------------------

Inntil nylig var Løren dominert av industri, kontorer og Løren leir. I 1999 blei leiren solgt, og det er etter det satt i gang ei større boligutbygging på området, Lørenbyen. Også en del andre områder er omregulert til bolig. 

I perioden 2008–2013 ble Lørentunnelen bygd til erstatning for Ring 3 mellom Økern og Sinsen, og dette frigjorde ytterligere arealer.

Lørenbanen, en ny T-baneforbindelse mellom Sinsen på Ringbanen og Økern på Grorudbanen, ble åpnet 3. april 2016. Strekningen fikk en ny stasjon, Løren. Denne ligger i tunnel og har fått adkomst fra Peter Møllers vei.

Løren har navn etter Løren gård, som lå der krysset mellom Lørenvangen og Lørenfaret er i dag. Navnet (*Løyrin – leirr-vin*) betyr leirholdig eng. 

Av industri og større handel som fortsatt finnes i området er Axellus (produserer Møllers tran), Norturas anlegg og 07 gruppen.

Løren skole blei oppretta i 1891.

Litteratur
----------

* Finn Holden: *Akergårder i Oslo – en landsens byhistorie*. Oslo, Andersen & Butenschøn, 2003, side 17, om navnet Løren
* Henning Sollied (1947). «Løren». *Akersgårder: Hovedbølenes eierrekker*. Oslo: Akers sogneselskap / Grøndahl & søn. s. 219.
* *Lokalhistorie fra vårt nærmiljø. Omfatter områdene: Løren - Økern - Økernlund - Risløkka - Refstad - Linderud - Hovin - Ulven*. Oslo: Redaksjonskomiteen for «Østre Akern». 1997.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Løren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skulpturvandring i Peer Gynt-parken

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Reguleringsplan for branntomtene vest for Prinsens gate og Sanden fra 1844
**Bybrannen i Trondheim 1842** startet den 22. januar 1842 i den nordvestre delen av Midtbyen, hvor over 370 bygårder brant ned og rundt 3 000 personer ble husløse. Brannen er en av de større bybrannene i Trondheim og startet kun ni måneder etter den forrige store bybrannen i 1841 som herjet nordøst i Midtbyen. 

Brannen startet i *Rathegården* ved Lilleløkken, der hvor dagens Lilleplassveita ligger, rett nord for Kongens gate og like vest for St. Olavs gate. Brannen spredte seg deretter nordover, vestover og østover og omfattet området vest for Prinsens gate og frem mot Skansen. Av gårder som brant var blant andre Trondhjems Hospital, det gamle Dollhuset ved Hospitalet og Carl Johans Arbeidsstiftelse i *Telefsengården* ved Dronningens gate. Også tårnkonstruksjonen til Hospitalskirken tok fyr, men man lyktes å berge kirken. Fanger fra Tukthuset i Kongens gate deltok i slukningsarbeidet. Skadene fra brannen beløp seg til 220 000 spesidaler.

Som følge av brannen ble det regulert flere nye gateløp, hvor blant annet St. Olavs gate og Tordenskiolds gate ble etablert som brede branngater på bekostning av mindre veiter som *Stålbakken*, *Waltersveita*, *Wesselstueveita* og Svendstueveita. Også Bondegårdsveita forsvant ved regulering etter brannen, mens Hospitalsveita ble breddeutvidet og fikk navnet Hospitalsgata. Til tross for storbrannen ble flere mindre veiter bevart i sine eksisterende gateløp og bygårdene i stor grad bygget opp igjen i tre frem til det ble innført murtvang i 1845.

Referanser
----------

1. ↑  Per Christensen. (2009). *Hus med hedersmerke – Historiske bygninger i Trondheim*. Tapir akademisk forlag, Trondheim. «Hospitalskirken» s. 98–99. ISBN 978-82-519247-5-7.
2. ↑  Terje Bratberg, Trondheim byleksikon 2008. «Bybranner» s. 107.
3. ↑  NRK.no – Tidligere bybranner i Trondheim (Publisert 7. desember 2002, besøkt 18. juni 2022)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 107. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bybrannen i Trondheim 1842 i Store norske leksikon
* NRK.no – Brannen 1842
**Bård Ingegerdsson Freberg** (født 1960) er en norsk idrettslege og forsker.

Etter studier i kjemi fortsatte han med medisinstudier, og avla medisinsk embetseksamen ved NTNU/Trondheim i 1987.

Han ble ansatt som landslagslege i Norges skiskytterforbund 1998. I 2006 fattet han interesse for skismørernes helseutfordringer. Smørerne rapporterte om økende helseplager ved bruk av enkelte produkter. Freberg forsket på temaet ved Statens arbeidsmiljøinstitutt (STAMI), og i 2014 disputerte han for den medisinske doktorgraden ved Universitetet i Oslo. Han hadde avdekket betydelige mengder fluoriserte forbindelser i blodet og i arbeidsmiljøet hos skismørere, sporet tilbake til skismøringsprodukter. Disse funnene fikk omfattende mediedekning, og medvirket til at norske myndigheter innførte forbud mot innførsel av den menneskeskapte og giftige perfluorerte oktansyren (PFOA). Flere regelendringer fulgte i etterkant av Frebergs forskning, og det ble lagt ned forbud mot bruk av enkelte fluorholdige skismøringsprodukter. Frebergs forskningsgruppe var den første til å avdekke det fluoriserte stoffet perfluorotetradecanoic syre (PFTeDA) i menneskeblod.

Verker
------

* Baard Ingegerdsson Freberg: «Exposure characterization and pulmonary health effect in professional ski waxers». Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo; 2014. ISBN 978-82-8264-869-1

Referanser
----------

1. ↑  «Landslagslegens hjemmeside». egen hjemmeside. Besøkt 3. juni 2022.
2. ↑  «Disputas: Baard I. Freberg - Yrkesmedisin - Institutt for helse og samfunn». *www.med.uio.no* **(norsk)**. Institutt for helse og samfunn, Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo. 2014. ISBN 978-82-8264-869-1. Besøkt 2. juni 2022. «Cand.med. Baard I. Freberg ved Institutt for helse og samfunn vil forsvara si avhandling for graden ph.d. (philosophiae doctor): Exposure characterization and pulmonary health effects in professional ski waxers | Tid og stad: 25. sep. 2014 13:15, Auditoriet på Statens Arbeidsmiljøinstitutt, Gydas vei 8, Oslo»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |