recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nicholas «Nick» Alexander** (født 24. august 1988 i Brattleboro) er en amerikansk tidligere skihopper. Han startet å hoppe på ski som tiåring, og i 2009 vant han sitt første amerikanske mesterskap.

Han debuterte i verdenscupen i skihopping 21. mars 2009, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 27.-plass i Willingen i 2015.

Alexander representerte USA i Vinter-Ol i 2010 og i 2014.

I Ski-VM 2015 skadet han kneet i lagkonkurransen, og han måtte gjennom operasjon og rehabilitering. Han lyktes med å komme tilbake til verdenscupen, men skaden hadde satt ham tilbake også mentalt, noe som gjorde at han ikke klarte å hoppe med samme selvtillit som tidligere. Han la derfor opp som aktiv utøver i 2016.

Referanser
----------

1. 1 2  Jumping to a Conclusion: Lebanon’s Alexander Retires Valley News
2. 1 2  Nicholas Alexander beendet Karriere skispringen.com

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Alexander – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Nicholas Alexander – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Alexander – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Alexander – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Alexander – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Janette Oke** (født 18. februar 1935 i Champion, Alberta) er en kanadisk forfatter, kjent for en lang rekke romaner fra den nordamerikanske nybyggertiden på 1800-tallet, som regel med kvinnelige hovedpersoner og en uttrykt kristen intensjon. Hennes første roman *Love comes softly*, ble utgitt i 1979, og hun har til nå skrevet over 75 bøker. Flere er oversatt til norsk, og hun har mottatt Emmausprisen for barneboka *Hvordan tegner vi kjærlighet?*. 

Hun utdannet seg ved *Mountain View Bible College* i Didsbury, Alberta, hvor hun møtte sin ektemann Edward. De giftet seg i 1957, og har vært *prestefolk* i Indiana, Calgary og Edmonton.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 172902[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Janette Oke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Janette Oke hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Janet Jackson*** er Janet Jacksons første album, utgitt på plateselskapet A&M Records, utgitt 21. september 1982. På denne tiden var det hennes far, Joe Jackson, som fungerte som hennes manager, og det var ham som fikk avtalen med A&M Records i land, til tross for Janet på denne tiden var mer kjent som skuespiller i flere populære TV-serier i USA.

Bakgrunn
--------

Jackson var opptatt av at hennes første album skulle lages på hennes premisser, og hun ønsket ikke bidrag fra noen av hennes populære familiemedlemmer.[] De fleste av låtene var sterkt inspirert av disco-lyden som på dette tidspunkt var utdatert, og som bidro til albumets skuffende salgstall.[] Angela Winbush og René Moore produserte de fleste av sangene og sto bak albumets første singel.

Jackson var, fra starten, ikke interessert i noe karriere som sanger, og var bekymret over og bli stemplet som «Michael Jacksons lillesøster», et stempel hennes eldre søster, LaToya Jackson ofte møtte i forbindelse med hennes sangkarriere.[] Jackson arbeidet på denne tiden på flere populære TV-serier som *Good Times*, *Diff'rent Strokes*, og senere *Fame*. Omslaget på LP-en viste et bilde av Janet i svømmebassenget til Jacksons hjem i Encino i California.

Sporliste
---------

1. «Say You Do» (René Moore, Angela Winbush) – 5:20
2. «You'll Never Find (A Love Like Mine)» (Moore, Winbush) – 4:11
3. «Young Love» (Moore, Winbush) – 4:58
4. «Love and My Best Friend» (Moore, Winbush) – 4:48
5. «Don't Mess Up This Good Thing» (Dana Meyers, Wardell Potts, Jr. Barry Sarna) – 3:55
6. «Forever Yours» (Attala Zane Giles, Phillip Ingram) – 4:57
7. «The Magic Is Working» (Gene Dozier, Dorie Pride) – 4:08
8. «Come Give Your Love to Me» (Glen Barbee, Charmaine Elaine Sylvers) – 5:03

Mottakelse
----------

Albumet møtte blandete kritikker, de fleste enige om at Jacksons stemme var for tynn til å bære låtene. Magasinet *Rolling Stone* ga LP-en en 2-er, og skrev blant annet at bare singelen «Young Love» sto ut blant låtene. Fem låter ble sluppet som singler, men bare de to første, «Young Love» og «Come Give Your Love to Me» dukket opp på den amerikanske singel-listen på 64.- og 58.-plass. Albumet nådde, til Janets skuffelse, kun en 63.-plass.

Singler
-------

* 1982: *«Young Love»* (#64 USA)
* 1983: *«Come Give Your Love to Me»* (#58 USA)
* 1983: *«Say You Do»* (#)
* 1983: *«Love and My Best Friend»* (#)
* 1983: *«Don't Mess Up This Good Thing»* (#)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Janet Jackson* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Janet Jackson* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Janet Ahlberg** (født Janet Hall 21. oktober 1944 i Yorkshire, død 13. november 1994) var en britisk barnebokillustratør. Hun samarbeidet med ektemannen Allan Ahlberg; han skrev teksten, og hun illustrerte. Hun mottok to ganger Kate Greenaway-medaljen: for *Each Peach Pear Plum* i 1978 og for *The Jolly Christmas Postman* i 1991

Hun vokste opp i Leicester, og tok lærerutdanning i Sunderland. Her møtte hun Allan Ahlberg, og de giftet seg i 1969. Mens han arbeidet som lærer, arbeidet hun som designer og illustratør. De fikk datteren Jessica i 1980. Janet døde av kreft, bare 50 år gammel. 

Janet utfordret ektemannen til å skrive tekster for henne, og deres første bøker var de fem bøkene om *Brick Street Boys* (1975). Paret laget bøker for flere aldersgrupper, fra pekebøker til fortellinger for eldre barn. Den prisvinnende *Each Peach Pear Plum* (1978) er en letebok, med *Mother Goose* og andre kjente barneversfigurer gjemt i illustasjonene. Deres største suksess var *The Jolly Postman*, som er trykket i mer enn 6 millioner eksemplarer (pr 2006). Billedboka viser en postmann på sin rute, mens han leverer brev til kjente personer fra andre eventyr. Brevene ligger i konvolutter; de kan tas ut og leses. Boka hadde to oppfølgere: *The Jolly Christmas Postman* (1991) og *The Jolly Pocket Postman* (1995). 

Etter hennes død redigerte ektemannen minneboka *Janet's Last Book* med et utvalg tekster til hennes arbeider. Boka ble først utgitt som privattrykk i 1996 og kom i offentlig distribusjon i 1997.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Janet Ahlberg», RKD kunstner-ID 128571[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 42170370[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   rkd.nl, besøkt 2. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Puffin Books, author page». Arkivert fra originalen 17. mai 2013. Besøkt 10. juli 2013.
6. ↑  guardian.co.uk Interview: Allan Ahlberg; 24.6.2006
7. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Each Peach Pear Plum Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine.
8. ↑  carnegiegreenaway.org.uk The Jolly Christmas Postman Arkivert 29. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** BNE **·** CiNii
 |
**Register om betinget godkjenning og kontroll (ROBEK)** er et register over kommuner og fylkeskommuner som grunnet økonomisk ubalanse krever statlig godkjenning på lånopptak og investeringer som vil føre til langsiktige utgifter.

Loven trådte i kraft i 2001 og er regulert gjennom kommunelovens §28.

Det var per august 2017 totalt 27 kommuner og ingen fylkeskommuner registrert, og toppregistreringen var desember 2004 med til sammen 118 kommuner oppført i registeret. Ofte er det et politisk mål for kommunene å komme ut av denne lista, da denne begrenser den lokale handlingsfriheten i kommunen.

Referanser
----------

1. ↑  «Aldri har færre kommuner vært under administrasjon». *Aftenposten*. 3.09.2017.
2. ↑  Historikk 2001-2015 ROBEK hos *regjeringen.no* (side oppdatert 16. januar 2015, besøkt 19. februar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Register om betinget godkjenning og kontroll (ROBEK)
* Dagens kommuner i registret
* Lovlighetskontroll. Statlig godkjenning av økonomiske forpliktelser i Kommuneloven
Arnulf Øverland i 1930  Foto: Nasjonalbiblioteket 
«**Du må ikke sove**» er et dikt skrevet av Arnulf Øverland. Det ble utgitt i diktsamlingen *Den Røde Front* i 1937, og i 47. årgang (Hefte 5) av Samtiden medio 1936.

En mye sitert verselinje fra diktet er «Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer dig selv!» fra *niende strofe*, en advarsel mot likegyldighet:

> 
> Du må ikke sitte trygt i ditt hjem  
>  
> og si: Det er sørgelig, stakkars dem!  
> 
> *Du må ikke tåle så inderlig vel* 
> den urett som ikke rammer dig selv!
> Jeg roper med siste pust av min stemme:  
>  
> Du har ikke lov til å gå der og glemme!
> 
> 
> 
> 

Videre, i tiende strofe advarer Øverland mot det bakenforliggende *hatet* og *menneskeforakten*:

> 
> Tilgi dem ikke; de vet hva de gjør!  
>  
> De puster på hatets og ondskapens glør!  
>  
> De liker å drepe, de frydes ved jammer,  
>  
> de ønsker å se vår verden i flammer!  
> 
> De ønsker å drukne oss alle i blod!  
>  
> Tror du det ikke? Du vet det jo!
> 
> 
> 
> 

Diktet handler om nazismens og fascismens frammarsj i Europa – en advarsel om det som skal skje. I dette diktet nevner Øverland Hitler ved navn, og sier i *trettende strofe*:

> 
> Og så skal han ut i en skur av stål  
>  
> og henge igjen i en piggtrådsvase  
>  
> og råtne for Hitlers ariske rase!  
>  
> Du vet, det er menneskets mening og mål!
> 
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  
«Samtiden Årgang 47». Besøkt 14. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arnulf Øverland leser, tekst, bilder YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**John Batman** (født 21. januar 1801, død 6. mai 1839) var en australsk jordbruker, kjøpmann og oppdager. Han er best kjent for sin rolle i grunnleggelsen av bosetningen som senere ble Melbourne.

Hans foreldre William og Mary Batman kom til Sydney i 1797 og John ble født ved Rosehill i Parramatta i 1801. I 1821 flyttet han og broren Henry til Van Diemens land (nåværende Tasmania) og bosatte seg i den nordøstlige delen, i nærheten av Ben Lomond.

I 1835 dro han på oppdagelsesferd i området rundt Port Phillip. Under denne ferden sto han bak Batman-traktaten med lokale aboriginer. Traktaten gav Batman eierskap til området som i dag er Melbourne mot å betale en årlig leie på 40 tepper, 30 økser, 100 kniver, 50 sakser, 30 speil, 200 handklær, 6 skjorter og 100 pund mel. Denne traktaten ble ugyldiggjort av guvernøren Richard Bourke siden området var krongods (*Crown land*).

Batman bosatte seg ved hva som senere ble kjent som Batman's Hill i den vestlige enden av Collins Street i Melbourne. Batman pådro seg syfilis i 1835 og slet med sviktende helse frem til han døde i 1839.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 12199853, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Tore Tingvold Petersen** (født 9. juli 1954 i Trondheim) er en norsk historiker. 

Etter oppvekst og grunnleggende studier i Trondheim, reiste Petersen til USA, hvor han i 1986 fikk en PhD-grad på et arbeid om USA og avkolonialiseringsprosessen i Storbritannia og Frankrike. Etter retur til Norge arbeidet Petersen i en tiårsperiode på midlertidige kontrakter ved Dronning Mauds minne og Universitetet i Trondheim, før han i 1997 ble fast ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for historie og klassiske fag, NTNU. I 2004 ble han etter søknad vurdert som professorkompetent.

Petersens forskning faller innenfor feltet *diplomatic history*, hvor han særlig har arbeidet med tema som belyser forholdet mellom USA, Storbritannia og Midtøsten. Han ble utnevnt til æresprofessor ved Durham University i 2019.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14405141g, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Tore Tingvold Petersen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Tore Tingvold Petersen i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Tore Sannum** (født 16. november 1958) er en norsk medie- og reiselivsmann. Han har arbeidet som fotograf, journalist og redaktør i Romerikes Blad, Aller, NTB og Scanpix. Han var grunnlegger og første adm.dir. i bildebyrået Scanpix. Tore Sannum har vært forlagsdirektør i Egmont (tidligere Hjemmet Mortensen AS) og konserndirektør i Aller Media. Innenfor reiseliv hadde Sannum en rekke stillinger i SAS, sist som salgdirektør for direktesalg og Eurobonus. Sannum har også vært adm.dir. i DFDS Seaways.

I dag[*når?*] er Tore Sannum daglig leder på Rikstotoklinikken Bjerke Dyrehospital, og han har vært president i Norges Rytterforbund siden 2017. På Ryttertinget i 2023 ble han valgt for fire nye år.

Referanser
----------

1. ↑  «Scanpix er født». *Digi.no* **(norsk)**. 10. desember 1998. Besøkt 11. april 2019.
2. ↑  Webmaster (22. juli 2006). «DFDS Seaways får ny chef i Norge». *STANDBY.dk* **(dansk)**. Besøkt 11. april 2019.
3. ↑  «Forbundsstyret | Norges Rytterforbund» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 11. april 2019. Besøkt 11. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** KulturNav
 |
***Nuorttanaste*** er det eneste nordsamiske kristelige blad og den eldste publikasjon på samisk som fremdeles kommer ut. Bladet ble etablert i 1898 og er det samiske bladet som har lengst historie. Bladet eies av en stiftelse etablert av Samisk kirkeråd, Norges Samemisjon og Indre Finnmark prosti. Bladet kommer ut i Karasjok med 11 nummer i året og har abonnenter både i Sverige, Finland og Norge.

Historikk
---------

### Etablering

Bladet ble startet av kjelkepresten Gustav Fridjof Lund. Han fikk navnet «kjelkepresten» fordi han på sine prekenturer i Finnmark dro på en kjelke hvor han hadde traktater og annen kristelig litteratur på samisk til salgs. Det var i denne forbindelse han kom på tanken om å få et kristent blad på samisk. Ettersom han reiste som forkynner i Den Evangelisk Lutherske Frikirke, var det naturlig at bladet var knyttet til Frikirken. I 1992 kom også Norges Samemisjon med som utgiver. Fra 2000 har så bladet vært gitt ut av en egen stiftelse.

Det aller første nummeret av *Nuorttanaste* ble trykt av Lund selv i et gammelt uthus i Bodø i 1898. Pressen hadde han kjøpt for 90 kroner, og han fraktet den med seg i to kofferter når han var ute på reisene sine. Bladet var på 8 sider, kom ut en gang i måneden og kostet én krone i årsabonnement.

### Skriftnorm

Med unntak av tiåret 1948-1958 (da det brukte Bergsland-Ruong-rettskrivinga), brukte *Nuorttanaste* rettskrivningen til Jens Andreas Friis helt til 2004. Det er samme skriftform som det er i den samiske Bibelen. Etter 2004 har man brukt gjeldende rettskriving.

Redaktører gjennom tidene
-------------------------

* 1898 – 1912: Gustav Fridtjof Lund
* 1912 – 1916: Ole A. Andersen
* 1916 – 1948: Henrik Olsen Heika
* 1948 – 1960: Anders Guttormsen
* 1960 – 1992: John Ole Nilsen
* 1992 – 2003: Ann Solveig Nystad
* 2003 – 2013: Olaug Balto Larsson
* 2013 – 2016: Liv Tone Boine
* 2016 – d.d.: Ann Solveig Nystad

Utgivelsessteder
----------------

Nuorttanaste har kommet ut på disse stedene:

* Bodø
* Sigerfjord hvor det første trykkeriet lå.
* Skjoldehamn
* Korsfjord
* Kåfjord, hvor man fikk permanent trykkeri.
* Oslo
* Kåfjord igjen
* Oslo igjen
* Sarpsborg
* Kåfjord 3. gang
* Nesseby
* Fra 1960 Gornitak, Nyborg og Varangerbotn.
* Fra 1992 Karasjok.

Litteratur
----------

* Somby, Katri 2010: Nuorttanaste – vuoiŋŋalaš bláđđi vai sámi servvodatguoddi? Arkivert 28. mars 2014 hos Wayback Machine. Sámi dieđalaš áigečála 2:59-75.

Eksterne lenker
---------------

* Nuorttanastes hjemmeside
* Nuorttanaste ved Finlands nasjonalbiblioteket


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN
 |
**Luísa Dias Diogo** (født 11. april 1958) var statsminister i Mosambik fra februar 2004 til januar 2010. Hun erstattet Pascoal Mocumbi som hadde vært statsminister i de foregående ni årene. Før hun ble statsminister, var hun planleggings- og finansminister og hun innehar fortsatt dette embetet. Hun er den første kvinnelige statsminister i Mosambik. Diogo representerer partiet FRELIMO.

Diogo studerte økonomi ved Maputos Eduardo Mondlane Universitet. Hun fikk bachelor-grad i 1983 og en mastergrad i finansøkonomi ved Universitetet i London i 1992. I 1980 begynte hun å arbeide i Mosambiks finansdepartement. Hun ble leder av en avdeling i 1986 og i 1989 ble hun direktør for nasjonalbudsjettet. Så arbeidet hun for Verdensbanken som programoffiser i Mosambik. I 1994 sluttet hun seg til FRELIMO-regjeringen som vise–finansminister .

Hun var den internasjonale gjestetaleren ved det britiske Labour-partiets konferanse i september 2005.

Referanser
----------

1. ↑   content.time.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Boletim da República, gazettes.africa, besøkt 21. mai 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Luís Falcão de Mena e Silva** (født 24. januar 1902, død 3. august 1963) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin og 1948 i London.

Mena e Silva vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1936 i Berlin. Med hesten «Fossette» var han med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Tyskland og Nederland. De andre på laget var Domingos De Sousa Coutinho på «Merle Blanc» og José Beltrao på «Biscuit». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på tjueførsteplass.

Tolv år senere, under Sommer-OL 1948 i London vant han sin andre bronsemedalje. Med hesten «Fascinante» var han med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i dressur bak Frankrike og USA. De andre på laget var Fernando Paes på «Matamas» og Francisco Valadas på «Feitico». I den individuelle konkurransen i dressur ble han nummer tolv.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse i hestesport, sprangridning, lag Portugals flagg Portugal
* Bronse 1948 Storbritannias flagg London - Bronse i hestesport, dressur, lag Portugals flagg Portugal

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 31. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luís Mena e Silva – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Luís Mena e Silva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luís Mena e Silva – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Denne artikkelen omhandler språket.  For tonearten, se lydisk skala.
**Lydisk** var språket i oldtidsriket Lydia i Lilleasia. Lydisk regnes til de anatoliske språk, en undergruppe av de indoeuropeiske språk.

Piero Meriggi la frem sterke beviser for at språket var indoeuropeisk i 1936, og Onofrio Carruba viste i 1959 at språket viste likheter med språkene i den anatoliske språkgruppe. Lydisk språk er attestert i skriblerier og graffiti og på myntforklaringer fra slutten av 700- eller begynnelsen av 600-tallet f.Kr. og ned til 200-tallet f.Kr. men velbevarte inskripsjoner av nødvendig lengde er begrenset til 400- og 300-tallet f.Kr. det vil si til perioden av persisk overherredømme. Lydiske tekster er således effektivt samtidige med de i lykisk.

Innenfor den anatoliske gruppe har lydisk en unik og problematisk posisjon grunnet hovedsakelig til at det er fortsatt svært begrenset materiale og forståelse for språk, og deretter til antallet trekk som ikke er delt med andre anatoliske språk. Det er ikke for tiden kjent om disse trekkene eller egenskapene representerer særskilte før-lydiske utviklinger i eller opprettholdelse av arkaiske egenskaper som siden har gått tapt i andre anatoliske språk. Inntil mer tilfredsstillende kunnskap blir tilgjengelig, forblir statusen for lydisk innenfor de anatoliske språk «særskilt».

Bevarte lydiske tekster teller noe over et hundre, alle unntatt noen få har blitt funnet i eller i nærheten av den lydiske hovedstaden. Mindre enn tretti av inskripsjonene består av mer enn noen få ord og er rimelig fullstendige. Et flertall av inskripsjonene er på stein, og er gravmonumenter i konteksten, men flere er bestemmelser/forordninger på av en eller annen måte, og rundt et halvt dusin tekster synes å være poesi med et trykkbasert versemål og vokalt halvrim på linjens slutt. Gravinskripsjoner omfatter mange gravskrifter som typisk sett begynner med ordene *eś wãnaś* («denne graven»), foruten også korte graffitier.

Strabon nevner at på hans tid, det vil si 100-tallet f.Kr. hadde det lydiske språk blitt utdødd i Lydia, men at det fortsatt ble snakket blant den flerkulturelle befolkningen i Kibyra (dagens Gölhisar) i sørvestlige Anatolia av etterkommerne av de lydiske kolonistene som hadde grunnlagt byen.

Referanser
----------

1. ↑   Melchert, Craig (2004): *Cambridge Encyclopedia of the World's Ancient Languages*, Cambridge University Press. «Lydian» (PDF), s. 601-607.
2. ↑   Hajnal, Ivo (2001): *Introduction*: «Lydian: Late-Hittite or Neo-Luwian?» (PDF). Universität Innsbruck.
3. ↑   Milner, N. P. (1998): *An Epigraphical Survey in the Kibyra-Olbasa Region conducted by A S Hall* (Monograph). British Institute of Archaeology at Ankara.

Eksterne lenker
---------------

* Lydisk grammatikk ved Cyril Babaev
* Lydisk ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Rekursjon** er (periodisk) gjentakelse, det vil si at noe gjentar seg eller vender tilbake.

Rekursjon i matematikk og informatikk
-------------------------------------

Rekursjon, eller rekursiv funksjon, er i matematikk og informatikk en måte å definere en funksjon på, der funksjonen selv blir anvendt i sin egen definisjon.

Et enkelt eksempel er fakultet i matematikken, som kan defineres rekursivt som her:

{\displaystyle n!={\begin{cases}1&{\mbox{if }}n\leq 1,\\(n-1)!\times n&{\mbox{if }}n>1.\end{cases}}}
Et eksempel fra informatikk er en klassebeskrivelse av Person:

```
Person
  navn: Tekst
  barn: Person [0..*]
```

Denne beskriver at en person kan foruten et tekstlig navn ha null til mange (\*) barn som hver av dem er en person som igjen har navn og kanskje barn.

Rekursjon i språkvitenskap
--------------------------

Innen lingvistikken har naturlige språk i tillegg til å bruke slike grammatiske kategorier den viktige egenskapen at de organiserer elementer i rekursive strukturer. En substantivfrase kan inneholde en annen substantivfrase, og en bisetning kan inneholde en annen bisetning. Substantivfrasen *kongen av Danmarks sønns favorittsjokolade* er et eksempel på dette. Rekursjon var kjent i lingvistikken tidligere (for eksempel gjennom Jespersen), men det var først etter publiseringen av Noam Chomskys bok *Syntactic structures* i 1957 at man forsto rekkevidden av dette aspektet ved naturlige språk.

Se også
-------

* Droste-effekten eller rekursivt bilde
* Rekursivt akronym
* Rekurrens, gjentakelse, særlig brukt i geologi om fossiler som forekommer i flere lag
* Selvreferanse

Referanser
----------

1. ↑  Chomsky, Noam. 1957. *Syntactic Structures*. Mouton, the Hague.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**James Patrick DeHart** er en amerikansk diplomat. Han har vært chargé d'affaires ad interim ved den amerikanske ambassaden i Oslo og fungerende stasjonssjef i to perioder (2015–2016 og 2017–2018).

DeHart er sønn av karrierediplomater, og vokste opp mange forskjellige steder i verden. Han er utdannet med bachelorgrad fra Gonzaga University og en mastergrad i internasjonal politikk ved George Washington Universitys *Elliott School*.

DeHart har vært Rusk Fellow ved Georgetown University og hatt en rekke forskjellige stillinger i amerikansk statsforvaltning og utenrikstjeneste. Han har spesielt hatt fokus på Pakistan- og Afghanistan-spørsmål, og fra 2009 til 2010 var han stasjonert i Panjshir i Afghanistan som leder for det amerikanske *Provincial Reconstruction Team* i landet. Han har senere vært direktør for Afghanistan-saker i det amerikanske utenriksdepartementet og deretter direktør for *Bureau of International Narcotics and Law Enforcement Affairs'* (INL) kontor for Pakistan- og Afghanistansaker. Fra 2014 til 2015 var han Acting Deputy Assistant Secretary i INL.

Han begynte oppdraget ved den amerikanske ambassaden i Oslo i august 2015.

I juli 2020 ble han utnevnt til det amerikanske utenriksdepartementets arktiskoordinator.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Chargé d’Affaires James P. DeHart». Den amerikanske ambassaden i Oslo. Arkivert fra originalen 25. september 2017. Besøkt 28. desember 2017.
2. ↑  *Adresseavisen:* Ny amerikansk spesialutsending til Arktis, 29. juli 2020

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Chargé d'affaires Julie Furuta-Toy** | **Chargé d'affaires, leder for USAs ambassade i Oslo**(2015–2016) | Etterfølger:**Ambassadør Samuel D. Heins** |
| Forgjenger:**Ambassadør Samuel D. Heins** | **Chargé d'affaires, leder for USAs ambassade i Oslo**(2017–2018) | Etterfølger:**Ambassadør Kenneth Braithwaite** |
**Oleg Velyky**, ukrainsk Олег Володимирович Великий - *Oleh Volodymyrovytsj Velykyj* (født 14. oktober 1977 i Brovary, Ukrainske SSR, Sovjetunionen, død 23. januar 2010 i Kiev, Ukraina) var en tysk håndballspiller av ukrainsk opprinnelse som spilte for Bundesligaklubben HSV Hamburg. Han kom til klubben i 2008, etter å ha spilt fire sesonger hos ligarivalene Rhein-Neckar Löwen. Velyky fikk tysk statsborgerskap 1. april 2004.

Han var gift og hadde én sønn.

Landslag
--------

Velyky nådde før sitt bytte av statsborgerskap 59 kamper på det ukrainske landslaget. Han debuterte på det tyske landslaget i 2005, og har spilt 38 landskamper og scoret 123 mål for tyskerne. Han var blant annet med å vinne VM-gull i 2007.

Kreft
-----

Han fikk diagnosen hudkreft i 2003. Han ble erklært frisk etter behandling, men ble syk igjen i 2008, og døde i 2010.

Referanser
----------

1. ↑   www.focus.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Oleg Velyky – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Oleg Velyky – Det europeiske håndballforbundet (EHF) Rediger på Wikidata
* Spillerinfo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Sanussiya-ordenens flagg var svart med en stjerne og halvmåne.
Idris I av Libya, ca. 1951.
**Sanussiya** (arabisk: السنوسية‎; *as-Sanūsīya*) var en libysk politisk-religiøs islamsk orden i Libya og Sudan, grunnlagt i Mekka i 1837 av storsanissi Muhammad ibn Ali as-Sanussi. Sanussiya-ordenen fokuserte både på islamsk tankegang og åndelighets tilbakegang og på svekkelsen av den muslimske politiske integriteten.[] As-Sanussi var påvirket den fundamentalistiske salafistbevegelsen, hvor han la til trekk fra ulike sufistiske ordener.[]

Fra 1902 til 1913 kjempet sanussiene mot fransk ekspansjon i Sahara, og fra 1911 også mot italiensk ekspansjon i Libya.

Da Libya i 1951 ble en uavhengig stat, ble storsanussiens sønnesønn Idris Libyas første og eneste konge, fram til oberst Muammar al-Gaddafis antimonarkistiske statskupp i 1969. En tredjedel av Libyas befolkning i Libya bekjenner seg til sanussiya-bevegelsen.[]

Ordenens overhoder
------------------

1. Muhammad ibn Ali as-Sanussi (1843–1859)
2. Muhammad al-Mahdi ibn Sayyid Muhammad as-Sanussi (1859–1902)
3. Ahmed Sharif as-Sanussi (1902–1916) (død 1933)
4. Muhammad Idris al-Mahdi as-Sanussi (1916–1969) (død 1983)
5. Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussi (1969–1992)
6. Muhammad ibn Sayyid Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussi (1992–)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Keiser Duanzong** (kinesisk: 端宗, pinyin: *Duānzōng*, opprinnelig navn **Zhao Shi** (趙昰, *Zhào Shì*), født 10. juli 1268, død 8. mai 1278 på Lantau i Guangdong) var Det kinesiske sørlige Song-dynastis nest siste keiser. Han døde før han kom i tenårene, etter å ha vært keiser i navnet i bare to år, fra 1276 til 1278. Han var Song-dynastiets 17. keiser, og dermed Det sørlige Song-dynastis 8. keiser.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Zhao Shi var sønn av Keiser Duzong. Han ble *prins Ji* (吉王) i 1274 og *prins Yi* (益王) i 1276. Dette var de siste år av den mongolske invasjon av Song-riket. Deres styrker krysset Yangtzefloden og rykket frem mot hovedstaden Lin'an (dagens Hangzhou). Storenkekeiserinne Xie måtte kapitulere; keiser Gong (Zhao Shis lillebror) ble tatt til fange, degradert til hertug, og ble senere buddhistmunk. Han oversatte buddhistiske tekster til kinesisk, og fikk en viss betydning i religiøs sammenheng.

### Keiser

Sung Wong Toi i Hongkong, før 1943
Hans intronisering som keiser fant sted i Fuzhou den 14. juni 1276.

Etter at hans lillebror Gong var blitt tatt til fange av mongolene, flyktet keiser Duanzong og en annen av hans lillebrødre, Bing til provinsen Fujian og etablerte sitt regjeringssete i Fuzhou. I 1278, da mongolene var nær ved å bryte gjennom Song-styrkenes siste forsvarslinje, måtte Duanzong flykte unna på nytt. 

Sammen med Lu Xiufu og noen andre av sine ministre, tok han sjøveien og dro sørover til provinsen Guangdong. Så oppholdt han sen en tid på Hongkongøya. På vei dit falt han i havet og holdt på å drukne. Men etter å ha blitt berget, ble han syk, og døde etter to måneder ved Perleflodens utløp i Guangdong, på dagens Lantau (en øy i Hongkong).

Han ble etterfulgt av sin yngre bror, keiser Bing, som regjerte ganske kort og ble Song-dynastiets aller siste keiser.

Det historiske minnesmerke Sung Wong Toi («Song-kongenes terrasse») i det som i dag er Kowloon City ihukommer Zhao Shis flukt til Hongkong.

Referanser
----------

1. 1 2 3   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *THE HISTORY AND CIVILIZATION OF CHINA* **(engelsk)**. 中央文献出版社. 2003. ISBN 7-5073-1360-3.
* *Imperial Chinese Military History: 8000 BC - 1912 AD* **(engelsk)**. iUniverse. 2002. ISBN 0595221343.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gong** | **Keiser av Kina (Song-dynastiet)**(1276–1278) | Etterfølger:**Bing** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Keiser Daizong av Tang** (kinesisk: 唐代宗; født 9. januar 726/727, død 23. mai 779) var keiser under Tang-dynastiet i Kina, fra 762 til 779.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Keiser Daizong var eldste sønn av keiser Suzong – den første av Tang-dynastiets keisere som besteg tronen som sin fars eldste sønn – og under An-Lushan-opprøret tjenestegjorde han som en general av Tang- og huiges fellesoperasjoner som gjenerobret hovedstaden Chang'an og den østre hovedstad Luoyang fra opprørshæren.

### Keiser

Daizong besteg tronen i år 762 etter den nesten samtidige død av keiserne Tang Xuanzong og Suzong. Forut for dette var An-Lushan-opprøret, som hadde lagt større deler av riket øde, og kostet mer enn halvparten av dets innbyggere livet, og det var helt i begynnelsen av Daizongs tid, tidlig i 763, at opprøret ble endelig stått ned.

Særlig områdene nordøst i riket, og i vest, Sichuan, men også andre, var nå regjert av militærkommandanter eller -guvernører, som *de facto* var selvstendige og lot sine maktområder gå i arv til sine sønner. Blant dem var særlig å fremheve generalene Tian Chengsi, Li Baochen, og Liang Chongyi. De etablerte maktbaser som var så sterke at det skulle ta Tangherskerne generasjoner for å bryte dem. Samtidig var de ikke sterke nok til å forvare seg eller resten av Kina mot fidetlige angrep fra vest. 
I år 763 ble hovedstaden Chang'an plyndret av tibetanerne.

For i det minste å forbedre statsfinansene manipulerte førsteminister Yuan Zai (førsteminister fra 764 til 777) saltskatten. Dermed forbedret finansene seg. Men de ble på langt nær så solide som de hadde vært før krigsutbruddet. Det strakk heller ikke til for å gjenvinne den keiserlige myndighet i hele riksområdet.

Under keiser Daizong begynte på nytt evnukkene å gjøre seg gjeldende, og fikk flere høyere statsembeder. Daizong klarte imidlertid tidlig å få fjernet den korrupte evnukk Li Fuguo, den mann som hadde mer enn noen annen satt ham på tronen. Men andre evnukker skulle bli svært dominerende, som Cheng Yuanzhen og Yu Chao'en.

Daizong innsatte sivile evnukk-kommissarer. Han var tross alt den første Tang-keiser som var kommet til makt takket være evnukkene. For å ha til hånds en slagkraftig militær avdeling for seg selv, dannet han «Gudskraftshæren», bestående av evnukker, og den ble kjernestyrkene innen den nye palasstyrken.

Daizong ble regnet som en svært from buddhist.

Daizong døde i 779. Hans sønn Li Shi overtok tronen som keiser Dezong.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Rainer Hoffmann, Qiuhua Hu: *China. Seine Geschichte von den Anfängen bis zum Ende der Kaiserzeit.* Freiburg 2007, ISBN 978-3793094999.
* Mark Edward Lewis: *China's Cosmopolitan Empire. The Tang Dynasty*, Harvard: Harvard University Press, 2009


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Suzong** | **Keiser av Kina (Tang-dynastiet)**(762–779) | Etterfølger:**Dezong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |

[[Kategori:Personer fra Xi'an]
Keiser Ku‎
**Ku** (tradisjonell kinesisk: 嚳, pinyin: *Kù* eller 帝嚳, *Dì Kù*, eller *Gaoxin*) var en mytologisk keiser i Kina. Han var barnebarn til Den gule keiser. Han hersket fra 2436 til 2367 (2366) f.Kr.

Ku regnes blant De fem keisere i det gamle Kina. Hans forgjenger var Zhuanxu og hans etterfølger var Zhi. 

Noen sikker datofesting eller sikker viten om hans eksistens kjenner ikke moderne historievitenskap, men det tradisjonelle legendariske biografiske materiale er rikholdig. Hans noe varierende oppgitte regjeringsperiode svinger fra 2412 til 2343. eller 2436 til 2367. Til keiser Kus kulturelle betydning er hans angivelige etablering av skoler, og en rekke kinesiske musikkinstrumenter og trasjoisjonelle komposisjoner tilskrives ham. Han går også for å være grunnlegger av polygami i Kina. Ku hadde minst fire koner. Med hustruen *Changyi* (tradisjonell kinesisk: 常儀) fikk han sønnen Di Zhi, som ble hans etterfølger. Men etter ni år overdro han regjeringsmakten til sin bror Yao, som hadde *Qingdu* som mor. Med *Jiang Yuan* fikk keiser Ku sønnen *Houji*, *Jiandi* fødte ham *Qi*]. Disse sønne går for å være stamfedre til henholdsvis Zhou- og Shang-folkene. To av hans sønner, *Ebo* og *Sichen* (ikke oppgitt hvem mødrene deres var) rivaliserte så meget seg i mellom at Ku måtte adskille dem ved å innsette dem som guder for stjernene *Chen* og *Shen*.

Referanser
----------

1. ↑  Steven F. Sage: *Ancient Sichuan and the Unification of China*, State University of New York Press, Albany (New York) 1992, ISBN 9780791410370.
2. ↑   Regierungszeit von Kaiser Kù[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Wu, K. C. (1982). *The Chinese Heritage*. New York: Crown Publishers. ISBN 0-517-54475X.
* Yang, Lihui, *et al.* (2005). *Handbook of Chinese Mythology*. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-533263-6

Eksterne lenker
---------------

* Handbook of Chinese Mythology
**Keiser Shénzōng av Sòng** (hanzi: 宋神宗; hanyu pinyin: *Sòng Shénzōng*; Kaifeng, Sòng, født 25. mai 1048, død 1. april 1085), født **Zhào Zhòngzhēn** (仲鍼) og skiftet senere fornavn til **Xù** (頊), var den sjette keiser av det kinesiske Song-dynastiet fra 1067 til sin død i 1085.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av den tidligere keiseren Song Yingzong.

### Keiser

Hans regjeringsperioder var *Xīníng (熙寧; "Fredfylt velstand;" 1068–1077) og* Yuánfēng *(元豐; "Opprinnelig overflod;" 1078–1085).*

Som keiser var Shénzōng interessert i Wang Anshis politikk, og utnevnte ham til kansler. Som kansler realiserte Wang sin berømte reform som hadde som mål å forbedre stillingen til bøndene og de arbeidsløse. Disse reformene ble kjennetegnet på Shénzōngs regjeringstid.

Den andre bemerkelsesverdige handlingen Shénzōng utførte som keiser var å svekke den unge nasjonen Xixia ved å invadere og utvise xixiastyrker fra Gansu. Shénzōngs armé hadde først stor framgang i disse felttogene, men under slaget om Yongle i 1082 led hans styrker nederlag. På grunn av dette kunne Xixia vokse seg sterkere, og fortsatte å være en trussel for kineserne i de følgende tiårene.

I løpet av Shénzōngs styre skrev Sima Guang, en minister som interesserte seg for det siste årtusenets historie, den veldig innflytelsesrike boka *Zizhi Tongjian* (資治通鑒; kan oversettes som "Folkelig speil for regjeringshjelp"). Boka inneholdt nedtegnelser over Kinas historie fra Zhou-dynastiet til Sòng. En annen bemerkelsesverdig litterær bedrift under Shénzōngs styre var samlingen av *De sju militære klassikere*, hvor keiseren bestemte hvilke tekster som skulle inkluderes, og som inkluderte *Spørsmål og svar mellom Tang Taizong og Li Weigong*.

I år 1080 forordnet keiser Shenzong at *Bu-ken-qu-Guanyin-Yuan*-tempelet (fra 916, etter andre kilder allerede fra 907) på øya Putuoshan (i provinsen Zhejiang) fra da skulle hete *Bao-tuo-Guanyin-Si* (kinesisk: 宝陀观音寺), og han skjenket tempelorganisasjonen der landeiendommer. Alt dette bidro til en positiv utvikling av tempelanlegget.

Ved sin død i 1085 var Shénzōng trettiseks år gammel. Hans tempelnavn Shénzōng betyr "Guddommelige forfader."

Hans mausoleum er i gravkomplekset for det nordlige Song i Gongyi.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Emperor Huizong, side(r) 8, kapittel 1[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Emperor Huizong, side(r) 12, kapittel 1[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Jacques Gernet: *Die chinesische Welt. Die Geschichte Chinas von den Anfängen bis zur Jetztzeit* (= *Suhrkamp-Taschenbuch.* 1505). 1. Auflage, Nachdruck. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1994, ISBN 3-518-38005-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Yingzong** | **宋朝皇帝Keiser av Kina (Song-dynastiet)**(25. januar 1067–1. april 1085) | Etterfølger:**Zhezong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Todd Brooker** (født 24. november 1959 i Paris, Ontario) er en tidligere canadisk alpinist. Fra 1977 til 1987 var utforkjøreren medlem av det canadiske landslaget, og ble regnet som den siste av de såkalte *Crazy Canucks*.

Karriere
--------

I 1975 vant han det canadiske juniormesterskapet i utfor, og ble tatt opp på landslaget i 1977. Etter en alvorlig kneskade tvang ham til å ta pause fra skisporten i mer enn ett år, tok han i desember 1981 i Gröden sine første poeng i verdenscupen. Bare tre måneder senere var han, takket være en andreplass i utforrennet i Aspen, for første gang på seierspallen.

I sesongen 1982/83 vant han utforrennene i Kitzbühel og i Aspen. I de følgende årene etablerte han seg som utforkjører i verdenstoppen. I løpet av karrieren startet han totalt i 62 utforrenn i verdenscupen, og plukket poeng i 33 av disse. Han vant tre seire, og stod på seierspallen ved ytterligere fire anledninger. Han deltok i utforrennet under OL 1984 i Sarajevo, der han endte på 9.-plass. Han kjørte også utfor i to verdensmesterskap, og ble nr. 13 i Schladming 1982 og nr. 9 i Bormio 1985.

Han avsluttet karrieren etter at han falt stygt i en treningsomgang til utforrennet i Hahnenkammrennene i Kitzbühel. Etter at han la opp begynte han som alpinkommentator i Canadian Broadcasting Corporation.

**Verdenscupseire**

| Dato | Sted | Disiplin |
| --- | --- | --- |
| 22. januar 1983 | Østerrikes flagg Kitzbühel | Utfor |
| 6. mars 1983 | USAs flagg Aspen | Utfor |
| 2. mars 1985 | Japans flagg Furano | Utfor |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Todd Brooker – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Todd Brooker – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Todd Brooker – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Todd Brooker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Todd Brooker – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Todd Brooker – ski-db.com Rediger på Wikidata
***Todesfuge*** (*Dødsfuge*) er et tysk dikt skrevet av Paul Celan og først publisert i 1948. 
Det beskriver hendelsene i en tysk konsentrasjonsleir.

Tittelens mening
----------------

Strukturen i diktet ligner en fuge; frasene er satt sammen i nye kombinasjoner. Tittelen kan sees på som en referanse til dødsmusikk, noe som kan lede tankene hen til fanger i nazistiske leire som ble tvunget til å spille musikk for fanger som gikk til sin død i gasskamrene.

Tolkning
--------

Diktet starter med et oksymoron; «schwarze Milch» (Svart melk).
Det er mulig at Celan her refererer til Klagesangene i Det gamle testamente. Et sitat fra Klagesangene: 
«Sions høvdinger var renere enn snø og hvitere enn melk. Deres kropp var rødere enn koraller, de så ut som safir. Nå ser de svartere ut enn sot, en kan ikke kjenne dem igjen på gaten.»

«Svart melk» er et synonym for noe som er godt og ondt samtidig. I dette tilfellet er det livet i en konsentrasjonsleir. Livet i seg selv er godt («melk»). Men gjennom undertrykkelse, tortur og drap i leiren blir det til et objekt som er kontrollert av andre og ikke lenger av individet selv («sort»). Melken får sin fatale sorte farve. Livet er forgiftet av den allestedsnærværende dødstrusselen.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mai 2011. Besøkt 17. juni 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
Pentadactylos (tyrkisk Beşparmaklar)
**Pentadactylos** er den vestlige delen av fjellkjeden Kyrenia, ei lang og smal fjellkjede som går om lag 150 km langs nordkysten av Kypros. Navnet Pentadactylos (stundom skrevet *Pendathaktilos*) blir av og til brukt synonymt med hele fjellkjeden Kyrenia. Navnet betyr «fem fingrer» på gresk, og kommer av et fjell nær den nordlige kystbyen Kyrenia (Girne) som har fem fingerlignende utspring.

En ødeleggende skogbrann i juli 1995 brente ned store skogområder og naturlige bosteder i disse fjellene.

Fjella har mange historiske borger og klostre, blant annet St. Hilarion Castle, og mange turistattraksjoner.

Sagn
----

Det finnes mange sagn knyttet til Pentadactylosfjellene. Et forteller om en innbilsk landsbyboer som var forelsket i den lokale dronningen og ba om å få gifte seg med henne. Dronningen ønsket å bli kvitt den uforskammede unge mannen, og ba ham om å hendte vann fra en kilde ved Apostolos Andreas-klosteret i Karpas, en farlig reise i gamle dager. Mannen dro av sted, og etter noen uker kom han tilbake med noe av det verdifulle vannet. Dronningen ble sjokkert over at han hadde greid det, men ville ikke gifte seg med ham. I rent raseri tømte mannen vannet ut på bakken og greip gjørme fra det som han forsøkte å kaste mot dronningen. Hun dukket og gjørmeklumpen seilte av sted til det landet på toppen av Kyreniafjellet. Der kan man fortsatt se de fem fingrene til landsbyboeren.

Et annet sagn handler om den bysantinske helten Digenis Akritas. Dette sagnet forteller at hånda til Digenis Akritas greip om fjellet da han skulle klatre ut av sjøen for å frigjøre Kypros fra muslimenes invasjon.
Pensiangan er også det tidligere navnet på distriktet Nabawan
Del av Pensiangan  Foto: Uwe Aranas (2013) 
Tagol-elven og Pensiangan  Foto: Uwe Aranas (2013) 
**Pensiangan**, opprinnelig **Pensiangon**, er en landsby i det sørlige Nabawan-distriktet i Sabah. Bosetningen ligger 114 kilometer sør for landsbyen Nabawan og rundt 20 kilometer nord for grensen til Indonesia. Befolkningen på 307 tilhører alle murut-folket.

I 1957 ble administrasjonen for Pensiangan-distriktet lagt til *Pensiangon* av britene. Da utsendingene fra North Borneo Chartered Company ikke greide å uttale «Pensiangon», ble navnet til *Pensiangan*. Pensiangon betyr «beliggende mellom to elver», og henspiller til de to elvene Tagol og Saliu som går gjennom landsbyen. 

I 1974 ble administrasjonen flyttet til Nabawan. Det ble bestemt at man skulle få murut-befolkningen til å flytte fra Pensiangan til Nabawan for å gjøre administrasjonen mer effektiv og for å gjøre leveforholdene til folket bedre. Til tross for forsøket ble flere værende i Pensiangan. I 2004 endret selve distriktet navn til Nabawan.

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen for Sabah (2010) Arkivert 14. november 2013 hos Wayback Machine..

Kilder
------

* Nettstedet til Sabahs regjering: Brief historiy of Nabawan District Office (en)
* Nettstedet til Sabahs regjering: Tales from Nabawan Pensiangans (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*Denne artikkelen omhandler den italienske litterære strømningen, for stilretningen innen italiensk opera, se verismo*
Illustrasjon fra en tidlig utgave av Giovanni Vergas novelle *Cavalleria rusticana*, som senere ble til en opera.
**Verisme** er en stilretningen innen europeisk litteratur som oppsto og utfoldet seg i Italia fra 1875 til 1895, som en italiensk versjon av naturalismen.

Verismen er karakterisert som «en maktfull kombinasjon av et elementært, primitivt, følelsesladede stoff – både med hensyn til personer og situasjoner – og en raffinert, tilsynelatende ukultivert, barsk og direkte fremstillingsform». Toneangivende forfattere innenfor retningen var Luigi Capuana og Giovanni Verga, og Vergas novellesamling *Livet på markene* (*Vita dei campi* 1880) er karakteristisk for verismen, og beskrives som «et vendepunkt i Vergas egen diktning, og retningsgivende for en hel skole, verismen, i italiensk litteratur»

Verismen utfoldet seg også innenfor operakunsten, i verismo-operaene «søkte man å erstatte de tidligere helteoperaer med virkelighetsskildringer av samtidslivet med dramatisk handling». Den første verismo-opera var Pietro Mascagnis *Cavalleria rusticana* (1890), forøvrig bygget på en novelle av Verga nettopp fra samlingen *Vita dei campi*.

Referanser
----------

1. ↑  Per Nykrog. «Romansk litteratur». I: *Verdens litteraturhistorie; bind 9; Naturalismen.* Redigert av Edvard Beyer mfl. Cappelen, 1972
2. ↑  Gordon Hølmebakk i innledningen om Verga i antologien *Fortellinger II* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1976. ISBN 82-05-05671-4
3. ↑  verismen (10. juni 2016) I Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |