recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kurland bispedømme** var et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat. Bispedømmet utgjorde den vestlige tredjedelen av dagens Latvia (dvs. landskapet Kurland).

Den første biskopen (1218–1224) var Bernhard zur Lippe. Bispesetet var Mesothen (latvisk *Mežotne*), og bispedømmet ble omtalt som **Sēlija bispedømme** (latvisk *Sēlijas bīskapija*, latin *episcopatus Seloniensis*; etter landskapet Sēlija). Den andre biskopen, Lambert (1224–1232), endret i 1226 navnet til **Semgallen bispedømme** (*Zemgales bīskapija*, *episcopatus Semigallorum*; etter landskapet Zemgale). Det var den tredje biskopen, Balduin av Alna (1232–1236), som i 1234 flyttet bispesetet til Pilten (*Piltene*), hvorpå bispedømmet endelig fikk navnet *Kurland bispedømme*. Bispedømmet omfattet også den lille øya Runö (*Ruhnu*), som i dag hører til Estland.

Rundt 1245 ble bispedømmet inkorporert i ordensstaten, men biskopen forble verdslig hersker (dvs. fyrstbiskop) over en tredjedel av territoriet sitt (4600 km²). Samtidig ble bispedømmet lagt under Rīga erkebispedømme.

Da Den tyske ordens høymester gikk over til protestantismen og opphevet ordensstaten i 1525, ble dette en alvorlig krise for statens bispedømmer. Kurland bispedømme eksisterte offisielt videre som et fyrstbispedømme under overhøyhet av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, men den siste katolske biskopen (Johann von Münchhausen) gikk av i 1560. Kurland ble reformert, bispedømmet fikk 1560–1583 en protestantisk biskop (den dansk-norske prinsen Magnus) og ble så opphevet. Dets territorium tilfalt 1561 Polen, men Den tyske ridderordenens siste «landmester for Livland», Gotthard Kettler, fikk regjere Kurland som et formelt hertugdømme under Polens overherredømme.

Av dagens romersk-katolske bispeseter ligger Liepāja i Kurland. Det ble imidlertid opprettet i 1937, og har ingen historisk tilknytning til Kurland bispedømme.

| * v
* d
* r
Romersk-katolske bispedømmer i Latvia |
| --- |
|   | Jelgava **·** Liepāja **·** Rēzekne-Aglona **·** **Rīga** | Domkirken i Rīga |
| Historiske bispedømmersom helt eller delvislå i dagens Latvia | Kurland **·** Latgale **·** Livland |
| (erkebispedømme i fet) |
Den romersk-katolske kirkens struktur i Sudan (1/2) og Sør-Sudan (3–9). 3: Wau bispedømme; 4: Rumbek bispedømme; 5: Malakal bispedømme; 6: Tombura-Yambio bispedømme; 7: Yei bispedømme; 8: Juba erkebispedømme; 9: Torit bispedømme.
**Rumbek bispedømme** (*Dioecesis Rumbekensis*) er et katolske bispedømme beliggende i det sentrale Sør-Sudan. Bispesetet er i byen Rumbek. Bispestolen er for tiden ledig etter at siste biskop døde16. juli 2011.

Bispedømmet dekker delstaten Lakes og deler av Warrap, et areal på tilsammen 58 003 km² og er en del av kirkeprovinsen Juba som samsvarer med Sør-Sudan.

Historie
--------

3. juli 1955 opprettet den pavelig bullen *Quandoquidem arcano* fra pave Pius XII et apostolisk vikariat i Rumbek. 12 desember 1974 ble dette opphøyet til et bispedømme gjennom bullen *Cum i Sudania* fra pave Paul VI. 21. mars 1986 ble Yei bispedømme opprettet gjennom å bli skilt ut fra Rumbek bispedømme.

Medlemmer
---------

Bispedømmet har 137 menigheter og 11 misjonsstasjoner. Tilsammen er det 150 000 (2010) døpte medlemmer av en samlet befolkning på 4 444 605 (2010) innbyggere i området. 

| År | Antall medlemmer | Total befolkning | Andel katolikker |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 101 139 | 865 000 | 11,7 % |
| 1988 | 34 500 | 526 226 | 6,6 % |
| 1999 | 48 000 | 1 900 000 | 2,5 % |
| 2000 | 54 000 | 2 800 000 | 1,9 % |
| 2001 | 59 000 | 2 800 000 | 2,1 % |
| 2002 | 65 000 | 3 200 000 | 2,0 % |
| 2003 | 76 000 | 3 800 000 | 2,0 % |
| 2004 | 89 000 | 3 800 000 | 2,3 % |
| 2010 | 150 000 | 4 444 605 | 3,4 % |

Endringene i befolkningstallene mellom 1980 og 1988 skyldes blant annet utskillelsen av Yei bispedømme.  

Den store befolkningsendringen mellom 1988 og 1999 kan skyldes at området var en kampsone under den andre borgerkrigen i Sudan, noe som medførte store folkeforflytninger, fram til Rumbek ble erobret av frigjøringsbevegelsen i 1997

Se også
-------

* Den katolske kirke i Sør-Sudan

Eksterne lenker
---------------

* Rumbek bispedømmes nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
En sedimentvifte i de sveitsiske alper, brukt til jordbruk  Foto: Ludovic Péron 
Bosetning på en sedimentvifte ved en innsjø (Silvaplana)  Foto: On-chan 
Bratte sedimentvifter av steiner og blokker i Canada  Foto: Florian Fuchs 
Også elvedeltaer er sedimentvifter (Lena)
En **sedimentvifte**, **elvevifte** eller **alluvial vifte** er en avsetning av alluviale (f.eks. fluviale) sedimenter. Sedimentvifter forekommer i daler eller skråninger nær sedimentets kildeområde, der elvens bratthet avtar (eller brattheten til en annen form for massetransport). Samtidig som sedimentviften bygger seg opp, blir derfor et område umiddelbart over sedimentviften erodert ut til en v-dal eller canyon. Med brattheten avtar transporthastigheten, slik at den transporterte massen sedimenterer. Ved en aktiv sedimentvifte vil elven blokkeres av tidligere sedimenter og ofte skifte (og/eller ha flere) løp. Sedimentviften er derfor, som navnet antyder, formet som en vifte (sett ovenfra) – eller strengt tatt som en (halv)kjegle. Helningen og høyden på kjegla avhenger av transporthastigheten ovenfor og ved sedimentviften og av sedimentets kornstørrelse. Sedimentvifter oppstår ofte foran fjellkjeder; elvedeltaer er andre eksempler på sedimentvifter.

Sedimentvifter kan også ha betydning for kulturlandskapet. For det første er sedimentene ofte fruktbare, noe som gjør dem til gode jordbruksarealer. For det andre fins det eksempler på at bosetninger ble lagt til inaktive sedimentvifter, fordi de er bedre beskytta mot flom enn selve dalbunnen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
**Fred Etcher** (født 23. august 1932 i Oshawa i Ontario, død 25. november 2011) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Etcher vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   www.durhamregion.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fred Etcher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etcher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etcher – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Fred Etcher – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Grønfjelldal skole** er en grunnskole i Grønfjelldalen i Rana kommune.

Lokaliseringen av skolen etter 1945 utløste strid. Byggearbeidet startet 1946 på Snasen, men ble stanset etter at et vedtak i skolestyret ble forelagt formannskapet i Nord-Rana. I mai 1952 fattet Nord-Rana formannskap et vedtak om brøyting og skolebuss; diskusjonen om stedsvalg ble imidlertid ikke avsluttet før 21. februar 1957. Da ble det vedtatt å holde fast ved Snasen som skolestedet. Skolebygget ble oppført med sløydrom, gymnastikksal og lærerbolig.

Skolen stod ferdig i 1959 med samlede byggekostnader på kr 236,000,-, hvorav kr 113,000 ble finansiert gjennom tilskudd fra Nordland fylke.

Debatten om beliggenheten hadde skapt splid i dalen. I begynnelsen av 1980-årene kom skolen med lærer Bjørn Skogly i spissen til å samle folket om kulturelle aktiviteter – i første rekke musikk. Som et ledd i dette ble skolen omdannet til en kombinert skole- og grendehus. Norsk kulturråd bevilget kr 50,000,- til arbeidet som et prøveprosjekt for andre lokalsamfunn.

Natt til den 3. mars 2007, brant Grønfjelldal skole ned til grunnen. Den 7. november 2009 stod et nytt skolebygg ferdig, og den 22. juni 2010 vedtok Rana kommunestyre at skolen settes i drift høsten 2010. Saken skapte debatt og oppmerksomhet utenfor kommunens grenser, da det ble foreslått å legge ned den nyoppførte skolen for å spare penger i en rasjonalisering av skoledriften i Rana. Den nye skolen ble tatt i bruk i august 2010, med en felles administrativ og pedagogisk ledelse med Storforshei barne- og ungdomsskole.

Skolens administrative og pedagogiske ledelse
---------------------------------------------

Grønfjelldal skole har hatt følgende formenn i skolekommisjonen (skolestyret), samt administrative lærere og rektorer, siden 1923.

### Formenn i skolekommisjonen

* 1923–1924: Olav Groven
* 1924–1928: Kristian Kristiansen
* 1929–1938: Sara Øvringmo
* 1938: Holger Fjellbakk
* 1940–1942: Martin Fagermo
* 1942–1943: Sølfest Rebni
* 1943–1944: Sara Øvringmo
* 1944–1945: Thor W. Hanssen

### Administrative lærere og rektorer

* 1967–1982: Arvid Pickelner Brodeid (adm. lærer)
* 1982–1998: Magni Skogly (adm. lærer/rektor)
* 1998

Referanser
----------

1. ↑  Karstensen, 1987, s. 220
2. ↑  Karstensen, 1987, s. 221
3. ↑  Karstensen, 1987, s. 221-222
4. ↑  Karstensen, 1987, s. 224
5. ↑  Karstensen, 1987, s. 222
6. ↑  Harald Mathiassen: *Vil kjempe for ny skole*, Rana Blad, 5. mars 2007
7. ↑  Arne Forbord: *Stor glede over skoleåpning*, Rana Blad, 27. november 2009
8. ↑  Marit Ulriksen: *Jubler for skoleåpning*, Rana Blad, 22. juni 2010
9. ↑  Roy-Arne Salater: *Har ikke råd til å bruke splitter ny skole*, TV 2 Nyhetene, 25. november 2009
10. ↑  Marit Ulriksen: *Har ikke råd til å ta ny skole i bruk*, Rana Blad, 12. november 2009
11. ↑  Arne Forbord: *Skolestart med åtte elever*, Rana Blad, 23. august 2010
12. ↑  Karstensen, 1987, side 289-290

Litteratur
----------

* Per Karstensen: *Ranas skolehistorie. Fra sandskrivebord til dataskjerm*, Rana historie- og museumslag, Rønnes Trykk A/S, Mosjøen, juni 1988, ISBN 82-991575-2-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Kystbjørkemåler** (*Epirrita dilutata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae).

Kystbjørkemåler er registrert i de fleste områder av Sør-Norge. Den er meget lik den vanligere arten fjellbjørkemåler (*Epirrita autumnata*), og man må gjerne undersøke hannenes kjønnsorganer for å skille artene med sikkerhet.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 33–37 mm), slank, lysgrå måler. Som hos andre *Epirrita-*arter varierer vingenes tegninger ganske mye og man kan ikke sikkert kjenne igjen arten bare på ytre utseende. **Forvingen** er noe avrundet, lys grå, noen ganger mørkere. Vanligvis har den tre, forholdsvis tydelige, mørkere tverrbånd, men den kan også være ensfarget. **Bakvingen** er gråhvit. Larven er grønn med rødbrune flekker på ryggen og på sidene. De på ryggen er formet som russisk-ortodokse kors.

Levevis
-------

Arten kan finnes i mange ulike miljøer der det vokser busker og trær. Larven lever på en lang rekke forskjellige busker og løvtrær, kanskje særlig på eik (*Quercus* spp.). De voksne målerne flyr i september – november og kommer gjerne til lys. Arten overvintrer som egg.

Utbredelse
----------

Kystbjørkemåleren finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal, men den eksakte utbredelsen er vanskelig å vurdere da arten er så lett å forveksle med fjellbjørkemåleren (*Epirrita autumnata*).

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kystbjørkemåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kystbjørkemåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kystbjørkemåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kystbjørkemåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *kystbjørkemåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Epirrita dilutata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Epirrita dilutata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Hotel de Rambouillet, Francois Hippolyte Debon
**Hôtel de Rambouillet** var en residens i Paris, kjent som møtestedet for den litterære salong «preciositeten» som møttes der fra 1607 og fremover til midten av 1600-tallet. 

Dette var den italienskfødte adelskvinnen Catherine de Vivonne, markise av Rambouilles residens. Den het opprinnelig *Hôtel Pisani*, men ble fra tidlig på 1600-tallet kalt *Hotel de Rambouillet*,[] og ligger på Rue Saint-Honoré, i nærheten av de senere Grands Magasins du Louvre. Markgrevinnen foretok en rekke disposisjoner for å innrede sin residens slik at det skulle være funksjonelt som litterær salong og for mottakelser, og lot derfor bygge suiter av små rom som besøkere lett kunne forflytte seg mellom og som skapte intime og fortrolige stemninger.[] Disse ombygninger ble utført i 1618.

Markisens salong bibeholdt sin betydning som sentrum for vidd og lærde selskap til 1650. Stort sett ble samtlige av de mest fremstående skikkelser i det franske samfunns- og kulturliv dens stamgjester,[] særlig på 1600-tallets andre kvartal, da dets rykte var som mest lysende. Hennes suksess som vertinne hadde flere årsaker. Hun hadde dannelse, men avvek i denne forstand ikke nevneverdig fra sin omgangskrets. I likhet med markisen mislikte mange av hennes gjester intrigene ved hoffet, og fant til sammenligning atmosfæren ved *Hotel de Rambouillet* å være en velkommen forandring og avveksling.[]
**Grønlands Radio** (**KNR – Kalaallit Nunaata Radio**) er en statseid mediebedrift på Grønland med hovedkvarter i Nuuk.

KNR er et selvstendig, statseid selskap, som ledes av et styre på 7 personer, som er utpekt av Grønlands Landsstyre. Styreformannen og et medlem utpekes direkte av Landsstyret, mens de siste fem utpekes av Landsstyret etter innstilling fra fem forskjellige organer. Virksomhetens aktiviteter finansieres primært gjennom direkte statstilskudd, sekundært via reklameinntekter.

KNR har siden 1958 levert én landsdekkende TV-kanal og én landsdekkende radiokanal. TV-kanalen sender primært på dansk, men en del programmer, særlig nyhetsprogrammer, er på grønlandsk. Radiokanalen har mer grønlandskspråklig innhold enn TV-kanalen. TV-stasjonen sender også mange sendinger fra Danmarks Radio, blant annet «TV-Avisen», som sendes samme dag som den produseres i Danmark. På grunn av tidsforskjellen på fire timer kan TV-Avisen sendes med dansk teksting klokken 21.00, samme tidspunkt som i Danmark. KNR forsøker å sende øvrige programmer fra DR samme dag som de sendes i Danmark, med unntak av eksempelvis ekstra nyhetssendinger.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kalaallit Nunaata Radioa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
Inngang til ruinen
**Grøngård** (**Gronenehagen**, **Grönenhavn**, **Grønhoff**) var et vannslott i Sønderjylland, ca. 8 km. øst for Tønder. Slottet er i dag en ruin. 

Grøngård var ferdigbygget omkring 1570 som jaktslott til hertug Hans den eldre, halvbror til kong Christian III. Det var trolig tegnet av den nederlandske arkitekten Hercules von Oberberg, som også er kjent for andre slottsbyggerier i det samme området som Hansborg og Tønning slott. Forbildene fantes i fransk og italiensk renessansearkitektur.

Bygningen
---------

Grøngård ble oppført som en enkelt bygning på 16m x 18m i tre etasjer, sentralt plassert i en oppdemmet liten sjø. Sokkelen var av granitt og selve bygningen av røde mursten med dekorasjoner i gotlandsk sandsten. Hjørnene hadde åttekantede tårn og hovedbygningen var dekket av et pyramideformet skifertak. Slottets sørvente fasade var trolig dekket av en loggia, og mitt foran fasaden førte en bro over til fastlandet.

En liste over inventaret, *Inventarium zum Grönenhavn* som ble utarbeidet etter hertugens død, viste at slottet var innrettet komfortabelt, men også til representativ bruk. Det var blitt innkjøpt fliser, glass og byggematerialer fra Holland, og slottet hadde over 30 senger.

Grøngård befant seg i et rikt jaktterreng, og ble også hertugens foretrukne utgangspunkt for fyrstelige jaktselskaper. Etter hertugens død ble slottet forlatt. Sten og byggematerialer ble gjenbrukt i andre bygninger, og Grøngård ble omsider revet i 1656. Ruinene ble utgravet av Nationalmuseet i årene 1953-1954 og i 1960.

Referanser
----------

1. ↑  Grøngård, Den store danske
2. ↑  *Hercules von Oberberg*, Museum Sønderjylland Arkivert 4. desember 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Med hertugen på jagt*, oldtidsglimt.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Karin Inger Hellandsjø** (født 30. juli 1944) er kunsthistoriker, forsker og tidligere museumsleder. Fra 1971 til 1988 var hun tilknyttet Henie Onstad Kunstsenterr som konservator og førstekonservator, og hadde en viktig rolle i oppbyggingen av kunstsenteret. Fra 1988 til 2003 var hun sjefkonservator og nestleder ved Museet for samtidskunst i Oslo, og bidrog avgjørende i oppbyggingen av denne institusjonen. Fra 2005 og fram til hun gikk av med pensjon høsten 2011 var Hellandsjø direktør ved Henie Onstad Kunstsenter.

Hellandsjø fullførte Statens Bibliotekhøgskole i 1968 og tok i 1977 magistergraden i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo med en avhandling om maleren Jakob Weidemann. Året etter ble avhandlingen, i noe bearbeidet form, publisert som boken «Jakob Weidemann og det abstrakte maleris gjennombrudd i Norge». Hun har også utgitt en biografi om kunstneren, «Storfuglen i norsk kunst».

Hellandsjø har initiert og kuratert utstillinger som spenner fra modernismen til samtiden. Hennes aktivitet som forsker har resultert i en rekke bøker, kataloger og større utstillinger om blant annet Jakob Weidemann, Bjarne Ness, Anna-Eva Bergman, Dario Villalba, Jan Groth, Per Barclay, Claude Monet, Ilya Kabakov og Kurt Schwitters. Siden 2009 har Hellandsjø ledet det store forskningsprosjekt «Kurt Schwitters og Norge» som har resultert i flere utstillinger og bokutgivelser. 

Hellandsjø har hatt tillitsverv i en rekke nasjonale og internasjonale museumsorganisasjoner og har hatt hatt mange styreverv i norsk kulturliv, blant annet leder av Norsk Icom (International Council of Museums) , leder av Norsk Kulturråds innkjøpskomite for kunst og kunsthåndverk, styreleder i Kunst på Arbeidsplassen, styremedlem i Statens Museumsråd, i Den norske nasjonalkommisjonen for Unesco, i Norges Museumsforbund og i NAVFs styringsgruppe for humanistisk informasjonsteknologi. Hun var i flere år juryleder i RCCL Arts Grant og styremedlem i Fondation Hartung-Bergman i Frankrike. Hun var også aktiv i etableringen av Queen Sonja Print Award. Hun er kunstfaglig rådgiver for Fondet for dansk-norsk samarbeid, og sitter i styret i Terje Bergstad-stiftelsen, Holocaustsenterets kunstutvalg, Glasslåves Kunstnersenter og Stiftelsen Ringsveen. 

For sin innsats for norsk kunstliv ble Hellandsjø i 2012 utnevnt til ridder av 1.klasse av Den Kongelige St. Olavs Orden. For sitt arbeid for fremme av fransk kunst ble hun samme år utnevnt til ridder av den franske Ordre des Arts et des Lettres.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 143185[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», kongehuset.no, 22. januar 2013. Besøkt 22. januar 2013.

Kilder
------

www.nrk.no om Karin Hellandsjø

Litteratur
----------

* 

* (no) Publikasjoner av Karin Hellandsjø i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Karin Leitner** (født 1972 i Wien) er en østerriksk fløytist. Hun har studert ved Universität für Musik und darstellende Kunst Wien og ved Hochschule für Musik Freiburg. Hun har vært ansatt i sceneorkesteret ved Wiener Staatsoper og spiller regelmessig med Royal Philharmonic Orchestra, BBC Symphony Orchestra og London Mozart Players. Hun underviser hos Sandor Vegh Symposium for treblåsere, og leder kammermusikk-workshops i Irland, Nord-Irland, Kina, Iran og Sør-Afrika. Hun er medlem av Vienna Classical Trio, og vinner av flere internasjonale priser og har utgitt flere CD-er.

Priser og utmerkelser
---------------------

Jugend musiziert, Musica Juventutis, Forum junger Künstler, Talentinum og Live Music Now (Yehudi Menuhin Foundation)

Utvalgte konserter
------------------

### Solokonserter

Vienna Chamber Orchestra, Vienna Mozart Orchestra, Austrian Ladies Chamber Orchestra, Camarata Musica, Philharmonic Orchestra Hradec Kralove, Bohuslav Martinu Philharmonic Orchestra, Orchestre Filharmonique de Besançon, London Gala Orchestra, Cape Town Philharmonic Orchestra, Capella Istropolitana, Rousse Philharmonic Orchestra, Lublin Philharmonic Orchestra, Slovak Radio Orchestra og Bratislava Symphony Orchestra.

### Kammerkonserter

* Østerrike: Konzerthaus, Musikverein Golden Hall, Brucknerhaus Linz, Carinthian Summer Festival og Plansee Tirol.
* Tyskland, *Festival Sandstein & Musik*
* Ungarn, Szeged Intern. Music Festival
* Iran, *National Concert Hall, Int. Fajdr-Music Festival.*

Diskografi
----------

* 2001 *The Gardens of Birr Castle Demesne*
* 2007 *Soul Alignment*
* 2007 *Music of Great Irish Houses*

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
***Family Favourites*** (bedre kjent under dets senere navn *Two-Way Family Favourites*) er et britisk musikalsk radioprogram som ble sendt på flere av BBCs radiokanaler fra 1945 til 1980. Det var en ønskekonsert med det øyemål å bygge bro mellom familier hjemme i Storbritannia med britiske militære styrker i Vest-Tyskland eller annetsteds utenfor hjemlandet. Programmet gikk søndager ved lunchtider og hadde svært mange tilhørere. Da det var på høyden av sin popularitet hadde de rundt 20 millioner ukentlige lyttere i Storbritannia og ytterligere syv millioner i Vest-Tyskland.

Programmet var en etterfølger til *Forces Favourites* som gikk under annen verdenskrig.

Det ble sendt på BBC Light Programme, BBC Radio 2 og British Forces Broadcasting Service.

Som kjenningsmelodi hadde det *With a Song in My Heart* (til å begynne med spilt av Andre Kostelanetz og hans orkester) og programlederne vekslet mellom BBCs mest kjente radiostemmer, som Cliff Michelmore, Jean Metcalfe, Bill Crozier i Köln, Michael Aspel, Judith Chalmers og Sarah Kennedy. Den siste programlederen i Storbritannia var Jean Challis.

Programmet ekspanderte til fjernere himmelstrøk av Commonwealth, med radiostemmer som Bill Paull i Toronto, June Armstrong-Wright i Hongkong, Ross Symonds i Australia and Marama Martin i New Zealand.

Referanser
----------

1. 1 2  Sayer, Derek; Lemert, Charles C. (17. november 2015). *Going Down for Air: A Memoir in Search of a Subject* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781317258728.
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. august 2014. Besøkt 8. september 2014.
**Fan Ji** (kinesisk: 樊姬, pinyin: *Fán Jī*; død formodentlig i Jingzhou i Kina) var hustru til den kinesiske kong Zhuang av Chu. Hun levde omkring 600 f.Kr. i vår- og høstannalenes tid.

Gjennom århundrene er hun blitt fremholdt som forbilde for kinesiske kvinner.

Den kinesiske tradisjonelle historiografi priser henne for hennes dyd og visdom. Slik var hun en mektig støtte for sin mann og hjalp ham med å konsolidere riket. Det var på kong Zhuangs tid at Chu-riket var på sitt sterkeste, og han regnes som en av *de fem hegemoner* (de fem fremste herskerne) i vår- og høst-perioden.

Det er en biografi i henne i det klassiske verket *Lienü Zhuan* av Liu Xiang og i det gamle historieverket *Hou Hanshu*. Hennes historie gjenfortelles også i en sang for qin kalt *Lienü Yin* - selve teksten er gått tapt, men man vet at hun omtales fra overleverte lister. Det er også mange dikt om henne, og en minnetekst ved hennes grav (etter overleveringen) i provinsen Hubei.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Fan Ji
* Dennis R. Schilling, Jianfei Kralle: *Die Frau im alten China, Bild und Wirklichkeit*. Franz Steiner Verlag 2001 ISBN 3515077510
* Virtuous Wives of the Kings and Emperors Arkivert 12. desember 2013 hos Wayback Machine. (Artikkel i www.womenofchina.cn; lest 12. desember 2013)
Innen informatikk er **koalisering** eller **koalescering** en type minnehåndtering hvor to nærliggende frie minneblokker i dataminnet slås sammen. Koalescering kan gjøres så snart blokker er frigjorte, eller kan utsettes til et senere tidspunkt (kjent som utsatt koalescering), eller kan ikke gjøres i det hele tatt.

Motivasjon
----------

Når en program ikke lenger trenger visse blokker med minne kan disse blokkene frigis fra minnet. Uten koalescering forblir disse minneblokkene skilt fra hverandre i sin opprinnelige forespurte størrelse selv om de fyisisk ligger ved siden av hverandre. Dersom en påfølgende forespørsel om minne spesifiserer en minnestørrelse som ikke kan oppfylles med et helt tall av disse frigjorte blokkene (med potensielt ulike størrelser) kan ikke disse naboblokkene med frigjort minne tildeles for denne forespørselen. Coalescing avhjelper dette problemet ved å gjøre naboblokkene med frigjort minne sammenhengende uten grenser slik at deler eller hele av dette minneområdet kan tildeles forespørselen.

Bruksområder
------------

Koalesering er en av flere teknikker som kan brukes for å redusere ekstern fragmentering, men er ikke helt effektiv.

Koalescens og relaterte teknikker som haugkomprimering (engelsk: *heap compaction*) kan brukes i søppeltømming.

Se også
-------

* Timerkoalisering
Kurihara i Miyagi Prefektur.
**Kurihara** (japansk: 栗原市 – *Kurihara-shi*) er en by i prefekturet Miyagi i Japan. Tidligere var Kurihara et distrikt som besto av ni byer og en landsby, men 1. april 2005 ble disse slått sammen for å danne en ny by. Det nye rådhuset ligger i Tsukidate. Selv om Kurihara defineres som en by, fungerer den mer som et fylke som består av ti separate byer.

Geografi
--------

Rismarker utenfor Iwagasaki i Kurihara.
Kurihara dekker hele det nordvestre hjørnet av prefekturet Miyagi. Det er for det meste dyrket mark, stort sett rismarker, og små fjellkjeder gjennom hele området. Den største ligger rundt Kurikoma-san, det høyeste fjellet i Kurihara lengst nordvest i Miyagi.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikk for Kurihara

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kurihara, Miyagi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 栗原市, 宮城県 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Lyshornet** (også skrevet *Lysehornet*) er et fjell i Bjørnafjorden. Toppen ligger sørøst for Fanafjellet i Bergen, og har en høyde på 405 meter over havet.

Lysehornet og Vesle Lysehornet er populære turmål i Os og kan nås via stier fra ulike retninger. Først og fremst fra Lyse kloster enten rett opp på ca 1 time eller en noe lengre vei på 1,5-2 timer via Munkestien i Rennedalen, men og fra Fanafjell, Bahus, Røykenes og Sagstad. I Rennedalen ligger klebersteinbruddet som munkene hentet stein til klosteret fra og trappetrinnene som munkene bygget.

Referanser
----------

1. 1 2  Lyshornet på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Lyshornet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 23. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Lysehornet, utsikt vestover mot Lysefjorden og Korsfjorden.  Foto: Svein Harkestad  | Lysehornet, utsikt østover mot Hauglandsdalen og Gullfjellstraktene. I midten stikker Søre Gullfjellstoppen (Sydpolen) opp, med Svinningen til høyre og Haugsdalshorga til venstre.  Foto: Svein Harkestad  |

Lysehornet, malt av Johan Christian Claussen Dahl (J.C.Dahl) i 1836. Fjellene i bakgrunnen og Hauglandsvatnet kan gjenkjennes fra fotoet ovenfor.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Rumhold** (død 20. juni 941) var fra 922 til sin død den åttende katolske biskop av Münster.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Rumhold nedstammet sannsynligvis fra en opprinnelig frankisk familie.[] Den hadde av karolingerne blitt tildelt eiendommer i det erobrede Sachsen. Han tilhørte dermed den krets hvorfra senere skulle utgå herrene av Plessen og Haoldene.[] Denne gruppen var siden tidlig på 800-tallet ved svogerskapsforbindelser knyttet også til liudolfingerne.[] Rumold var sannsynligvis en slektning av sin forgjenger på bispestolen, biskop Nithard.[]

Intet er kjent om Rumholds liv forut før han ble utnevnt til biskop.[]

### Biskop

Umiddelbart etter at hans forgjenger hadde forlatt bispeembedet, ble han etterfulgt av Rumhold. Utnevnelsen kom takket være sin slektning Henrik I, hvis politikk han også da støttet opp om.[]

I overleveringene berettes det om at det ved begynnelsen av hans episkopat var en stor komet å skue.[] Faktisk var det en slik komet å se, i 923, 925 eller i 928, ifølge astronomene.[] Fenomenet fant sted under en uvanlig streng vinter og en tid da landet ble herjet av ungarerne.[]

Biskop Rumhold engasjerte seg for fred og for pleie av syke og fattige.[] Den strid som hadde pågått mellom hans forgjenger med domkapittelet i Münster og med stiftsadelen, klarte han å bilegge.[] Rumhold skjenket kapittelet en stor sum på 48 pund gull. Domherrene stiftet gullet slik at det betalte et årlig soningsmåltid, noe som kan belegges å ha pågått helt frem til 1400-tallet.[] Da ble stiftelsen omgjort til ren pengeytelse. 

Biskop Rumhold deltok i året 932 på den store synode i Erfurt. Her deltok også kong Henrik I. Men fra de senere år av kongens liv mangler det holdepunkter for at biskop Rumhold deltok ved slike foranstaltninger.[] Det skyldes muligens at det ikke er blitt funnet noen deltakerlister.[] Dermed er det også uklart om biskop Rumold deltok da Otto I ble valgt til konge.[] Det er også usikkert på om det var han som på kongens oppdrag bragte med seg relikvier fra Italia til Magdeburg.[]

Litteratur
----------

* Wilhelm Kohl: *Das Bistum Münster. Die Diözese 3.* Berlin, New York, 2003 s. 51–56 (Germania Sacra NF 7,3)
* Gerd Althoff: *Adels- und Königsfamilien im Spiegel ihrer Memorialüberlieferung. Studien zum Totengedenken der Billunger und Ottonen.* Wilhelm Fink, München 1984, s. 306 B 63
* *Die Bistümer der Kirchenprovinz Köln. Das Bistum Münster 7,1. Die Diözese* (=*Germania Sacra*, Neue Folge 37,1), Walter de Gruyter, 1999, s. 75. (Digitalisert utgave, S. 75)
**Dronning Maud Land Air Network Project (DROMLAN)** er et samarbeidsprosjekt der elleve nasjoner som har baser på Dronning Maud Land i Antarktis driver en felles logistikk- og flytransporttjeneste. Samarbeidet ble opprettet på initiativ fra Norsk Polarinstitutt. 

Formålet med samarbeidet er å redusere de totale kostnadene. Landene som deltar er Belgia, Finland, India, Japan, Nederland, Norge, Russland, Sør-Afrika, Sverige, Tyskland og United Kingdom. Flytypene som brukes av DROMLAN er det russiske Iljusjin Il-76, norske og svenske C-130 Hercules samt norske P-3 Orion. Sporadisk benyttes også andre luftfartøyer. Flyene flyr fra Cape Town internasjonale lufthavn til Troll Airfield. En Hercules-maskin bruker opptil ni timer på denne strekningen, mens en Il-76 bruker fem og en halv time.

Fra Troll Airfield til andre forskningsstasjoner blir det fraktet folk og forsyninger med to fly av typen Basler BT-67 (som er konverterte DC-3/C-47-maskiner). Disse strekningene opereres av det sørafrikanske selskapet Antarctic Logistics Centre International og andre operatører. Forskningsstasjonene som er betjent av disse flygningene er belgiske Princess Elisabeth, finske Aboa, japanske Dome Fuji, britiske Halley, indiske Maitri, japanske Syowa, norske Tor, russiske Novolazarevskaja, sørafrikanske SANAE IV, svenske Wasa samt de tyske Kohnen og Neumayer. I 2007–2008-sesongen ble 720 personer transportert til Antarktis via DROMLAN. 

I 2005 ble Troll Airfield tatt i bruk. Flyplassen er ikke åpen for annen luftfart enn DROMLANDs flygninger.

Nordmannen Jan Erling Haugland var administrerende direktør for DROMLAN fra nettverket ble etablert i 2000 og frem til 2011.

Per 2021 er DROMLAN fortsatt i virksomhet.

DROMSHIP
--------

Fem nasjoner har gått sammen om å etablere et tilsvarende prosjekt for skipstransport i Antarktis. I samarbeidsprosjektet Dronning Maud Land Shipments (DROMSHIP) deltar per 2021 Belgia, Finland, Norge, Sverige og Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2  *Meld. St. 32 (2014–2015) Melding til Stortinget : Norske interesser og politikk i Antarktis* (PDF). Utenriksdepartementet.
2. ↑  Engdal, Eskil: *DN Magasinet*, publisert 19./20. februar 2005
3. ↑  «Volga-Dnepr Supports Dronning Maud Land Air Network Project with Efficient Cargo Operations to Antarctica for the 6th Consecutive Year». *www.aviationpros.com*. 18. mars 2021. Besøkt 2. desember 2021. «Volga-Dnepr Airlines has completed its sixth Antarctic program operating 5 IL-76TD-90VD charter flights to the coldest continent under the DROMLAN international Antarctic project.»
4. 1 2  «Prepare Your Season - Princess Elisabeth Antarctica Research Station». *www.antarcticstation.org*. Besøkt 2. desember 2021. «The Dronning Maud Land Air Network (DROMLAN) is an air network supported by a consortium of the eleven national programmes that have stations or operations in Dronning Maud Land. | Dronning Maud Land Shipments (DROMSHIP) is the shipping network set up by six national operators: Belgium, Finland, Germany, Norway, and Sweden.»
Maurangsfjorden 
**Maurangsfjorden** (eller **Maurangerfjorden**) er en arm av Hardangerfjorden i Mauranger i Kvinnherad kommune i Hordaland. Fjorden er 12,5 kilometer lang, og går i østlig retning fra innløpet til fjordbotnen ved Flatebø, like under vestsida av Folgefonna.

Den har innløp fra Sildafjorden, like øst for Varaldsøy, mellom Maurangsneset og Ænes. Bygda Sunndal ligger på sørsida av fjorden. Her deler fjorden seg i to greiner som kalles Austrepollen og Nordrepollen. Austrepollen går to kilometer østover til bygda Gjerde, mens Nordrepollen fortsetter fire kilometer nordover til Flatebø. Fjordsidene er svært bratte, og stiger opp til 800-1000 meter over havet.

Mauranger kraftverk har utløp i Austrepollen, og her munner også Folgefonntunnelen fra Odda ut. Tunnelen er en del av riksvei 551, som fortsetter utover langs sørsida av fjorden. Fv51 går fra Austrepollen og rundt Nordrepollen til Eikenes på nordsida av fjorden.

Sunndal ved Maurangsfjorden i 1880-årene.   
 *Foto: Axel Lindahl / Norsk Folkemuseum*

Referanser
----------

1. ↑  Maurangsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**David Kubeš** (født 26. mars 2002) er en tsjekkisk alpinist, som representerer klubben TJ Tesla Pardubice.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Kubeš deltok i sitt første FIS-renn i august 2018, i Argentina. Han deltok i Arnold Lynn World Cup i Italia i januar, og kom der på 15.- og 20.-plass i super-G. I det tsjekkiske mesterskapet i alpint kom han på 16.-plass i utfor, 8.-plass i super-G og 13.-plass i kombinasjonen. I februar deltok han i Vinter-EYOF 2019, og kom der på 16.-plass i storslalåm, men han kjørte ut i slalåmrennet. Han deltok også i Junior-VM i alpint 2019, og kom der på 55.-plass i utfor, men kjørte ut i super-G.

Han deltok i det slovakiske mesterskapet i alpint i mars, og kom der på 16.-plass i slalåm og storslalåm. I det tsjekkiske mesterskapet del 2 i mars deltok han i storslalåm, men kjørte ut.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i Alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Hans beste plassering ble fjerdeplass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonen endte han på 13.-plass, og han kom på 13.-plass i storslalåm og 19.-plass i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   Czech Committee database, www.olympijskytym.cz, besøkt 9. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  FIS - *David Kubeš - Results*, besøkt 8. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *David Kubeš* Arkivert 11. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Kubeš – Olympedia Rediger på Wikidata

* (cz) David Kubeš – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) David Kubeš – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) David Kubeš – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 11. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Marshmallow** er en søtsak som, i sin moderne form, består av sukker eller maissirup, pisket eggehvite, gelatin som er myknet i vann, gummi arabicum og smakstilsetninger, vispet sammen til en svampaktig konsistens. Den tradisjonelle oppskriften benyttet en ekstrakt fra den slimete roten til stokkrosen (*Althaea*), en buskaktig krydderplante, istedenfor gelatin; planteslimet virket dempende på hoste.

Kommersielle marshmallows er en oppfinnelse fra slutten av 1800-tallet. Siden Alex Doumaks patenterte ekstruderingsprosess fra 1948 blir marshmallows ekstrudert som myke sylindre, delt i korte stykker og rullet i en blanding av strøsukker og melis.

En populær tradisjon er å grille marshmallows på spidd over leirbål. Dette skaper et karamellisert ytre skall med et flytende, smeltet lag innenfor.

Galleri
-------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Se også
-------

* S'more

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marshmallows – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Åge Danielsen** (født 22. juni 1942) er en norsk offentlig tjenestemann. Han var administrerende direktør ved Rikshospitalet HF fra 1997 til 2008.

Danielsen er utdannet sosialøkonom. Han har hatt stillinger som fylkesrådmann i Nordland, direktør for Nordland distriktshøgskole, departementsråd i Forsvarsdepartementet og administrerende direktør i Statskonsult. 

Danielsen ble utnevnt til lederstillingen ved Rikshospitalet i statsråd i 1996, og tiltrådte 1. februar 1997. I februar 2008 ble det kjent at han satte i gang bygging av sykehotell på Radiumhospitalet uten at det var godkjent av dem som hadde myndighet til det. Byggeprosjektet hadde til da kostet 30 millioner kroner, penger som det ikke var ordnet finanisering for. Ut ifra en helhetsvurdering av situasjonen bestemte flertallet i sykehusstyret den 29. februar at foretaket var best tjent med at administrerende direktør gikk av. Dette førte til sterke reaksjoner blant de ansatte. I januar 2010, ble det nye sykehotellet ble innviet av Kong Harald, og Åge Danielsen var en selvskreven gjest.

Styreverv
---------

* Styreleder Norsk utenrikspolitisk institutt (1996–1999)
* Styreleder Statistisk sentralbyrå (1994–2002),
* Styremedlem Norges allmennvitenskapelige forskningsråd (1987–1990)
* Styreleder i Norges Råd for anvendt samfunnsforskning (NORAS) (1991–1993)
* Styreleder for Svalbard Samfunnsdrift A/S (1989–1992)
* Styreleder i Forsvarsbygg
* Styreleder i Bouvet ASA (2009 – )

Referanser
----------

1. ↑  Tidsskrift for Den norske legeforening:Utsatt for utsettelser Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (intervju med Åge Danielsen)
2. ↑  Rikshospitalet.no:Åge Danielsen takker ja til ny direktørstilling[*død lenke*] (pressemelding, cache fra Google)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Karin Magda Holter** (født 11. mars 1935) er en norsk litteraturforsker. 

Karin Holter ble cand.philol. i 1966 med en hovedoppgave om *Den fremmede* av Camus. Fra 1968 var hun tilknyttet franskseksjonen ved Klassisk og romansk institutt på Universitetet i Oslo. I 1981 bidro hun med artikkelen *Simon Citing Simon : A Few Examples of Limited Intertextuality* i boken *Orion Blinded : Essays on Claude Simon*, utgitt på Bucknell University Press. Hun ble dr.philos. på avhandlingen *Tekst og virkelighet : åpninger i Claude Simons romaner* fra 1988. Karin Holter ble professor i fransk litteratur i 1992. Hun var i en periode gjesteforsker ved Université Paris-Nord.

Referanser
----------

1. ↑  Birn, Randi (redaktør og artikkelforfatter); Gould, Karen (redaktør og artikkelforfatter) (1981). *Orion Blinded: Essays on Claude Simon* **(engelsk)**. Bucknell University Press. ISBN 9780838724200.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Karin Holter i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Karin Holter i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Oversikt over Holters oversettelser på Nasjonalbibliotekets hjemmesider

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
*Yanosteus longidorsalis*
**Størfiskene** er en gruppe av fisker. Gruppen er liten i artstall (28 stk.), men en stor gruppe målt i lengde: Belugaen blir med 9 m lengde og 1,5 tonn masse den største arten blant de strålefinnede fiskene. Munnen er omformet til en sugemunn med sterkt reduserte kjever, og har sjeggtråder som følesanseorgan. Disse «evolusjonære nyhetene» er tilpasninger til ernæringen, som består i å suge opp bunndyr fra elvesedimenter. Ellers er skjelettet forenklet ved at de fleste knokler ble erstattet med brusk, og de fleste ganoidskjell med skjelettplater.

Systematikk
-----------

Stører består av to familier. Størfamilien består av de mer velkjente størene. De likner i det ytre på haier, men har store beinplater i huden i stedet for bruskfiskenes små krokaktige skjell. De har munnen på undersiden, slik at nesepartiet også er hailiknende. Spadestørfamilien har naken hud, og nesen er trukket fram i en lang åre- eller spadeliknende struktur. Spadestørene bruker snuten til å føle bytte som de fanger som filterspisere.

I Norge forekom én art, støren, men denne har som også ellers i Europa, blitt svært sjelden grunnet overfiske og er kritisk truet.

Stører som bruskganodier
------------------------

På grunn av bruskskjelettet har størfisker og bikirer tidligere blitt sammenfattet som bruskganoider («Chondrostei»). Dette har man gått bort ifra fordi bruskganoider er en samlegruppe. Bikirer er trolig nærmere beslektet med egentlige beinfisker enn med størfisker. Men ser imidlertid av og til at navnet Chondrostei brukes som vitenskapelig navn på størfisker alene. Det vanligere vitenskapelige navnet på størfisker er Acipenseriformes.

Referanser
----------

1. ↑  «Biology of the Paddlefish» (PDF). *Louisiana Marine Education Resources, Classroom Projects*. Louisiana State University. Arkivert fra originalen (PDF) 14. juli 2014. Besøkt 9. juni 2014.
2. ↑  «European Sturgeon (Acipenser sturio)». *Fhisheries*. National Ocean and Atmospheric Administration. 2. juni 2014. Besøkt 5. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *størfisker* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *størfisker* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *størfisker* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *størfisker* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acipenseriformes* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acipenseriformes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Større eikeordensbånd** (*Catocala sponsa*) er en sommerfugl som tilhører familien praktfly (Erebidae). Denne store arten er bare funnet én gang i Norge, i Oslo i 1997. Det er usikkert om det finnes en norsk bestand eller om eksemplaret som ble funnet hadde fløyet inn fra Sverige.

Utseende
--------

Et ganske stort (vingespenn 62 – 70 mm) nattfly med store, brede vinger, bakvingene er hovedsakelig røde. Det ligner sterkt på pileordensbånd (*Catocala nupta*), men skiller seg fra dette på at det indre tverrbåndet på bakvingen har to knekker. *C. nupta* har bare en knekk, mens arten mindre eikeordensbånd *Catocala promissa*, som foreløpig ikke er funnet i Norge, har dette båndet jevnt krummet uten noen knekk. Antennene er trådformede. Kroppen er kledt med gråbrune hår. **Forvingen** er gråbrunt spraglete, rundt midten med to runde, lysgrå flekker under hverandre. **Bakvingen** er rød med bred, svart ytterkant, innenfor denne med et smalt, svart tverrbånd som har to knekker (to utvendige vinkler). Larven er lang og slank, brun, og ligner sterkt på en tørr kvist.

Levevis
-------

Større eikeordensbånd lever i løvskoger med innslag av eik (*Quercus* spp.), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september og kommer gjerne til lys eller sukkeråte.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Nord-Afrika, og over det meste av Europa bortsett fra de nordligste delene, østover til Kaukasus. Den er bare funnet én gang i Norge, i Oslo i 1997, det er usikkert om dette funnet representerer en norsk bestand av arten eller om den hadde fløyet inn fra Sverige, der de nærmeste kjente bestandene finnes. Også her er arten sjelden, men den er funnet i de fleste distrikter nord til Gästrikland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 22. juli 2020. Besøkt 22. juli 2020.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Rødt eikeordensbånd
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Nordk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødt eikeordensbånd* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rødt eikeordensbånd* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødt eikeordensbånd* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rødt eikeordensbånd* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rødt eikeordensbånd* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødt eikeordensbånd* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Catocala sponsa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Catocala sponsa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Catocala sponsa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata