recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alf Wollebæk** (1879–1960) var en norsk zoolog og mangeårig sjef ved Zoologisk museum (Oslo).

Familie
-------

Alf Wollebæk var sønn av oberst Sigvard Polidor Wollebæk (1835–1920) og Anine Julie Augusta Dahl (1834–1912), samt bror til Johan Wollebæk. Alf giftet seg i 1903 med sanger Agnes Hanssen (1879–1930) og i 1932 med Ruth Jensen (1891–1958).

Liv og virke
------------

Etter examen artium i Fredrikstad i 1898 fikk han jobb ved forsøksstasjonen i Drøbak hos marinbiolog Johan Hjort (1869–1948) og ble med FF «Michael Sars» (1900) på forskningstokt. Fra 1900 til 1907 var han zoolog ved *Selskabet for de norske Fiskeriers Fremme* i Bergen og ble med Heimdal og andre skip på diverse tokt. Fra 1907 var han konservator ved Bergens Museum og tok del i undervisning, men allerede i 1908 reiste han til Kristiania for å være konservator ved en avdeling full av skjeletter. Han ble da også sjef i 1915 for avdelingen for vertebrata, altså dyr som har indre skjelett med ryggvirvler. Fra 1923 til 1949 da han falt, var han sjef for Zoologisk museum (Oslo). 

### Zalophus wollebaeki

*Zalophus wollebaeki* er en art av sjøløve som bare finnes ved Galápagos-øyene. Marinbiolog Erling Sivertsen navnga sjøløvearten etter Alf Wollebæk.

Han skrev flere bøker om dyr. Wollebæk måtte i 1909 være sakkyndig i reinbeitesaken. I 1910 vant han H.M. Kongens gullmedalje for en avhandling. Mellom 1926 og 1958 var han ivrig i Den norsk-russiske selfangstkommisjon. For alt dette fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull i 1959 og ble kommandør av den latviske Stjerneorden i 1937.

Bibliografi i utvalg
--------------------

*Se liste over alle digitaliserte bøker hos Nasjonalbiblioteket*
* Wollebæk, Alf (1901). *Meddelelser om østersavlen: I. Nordre Bergenhus amt (Gulen og Sulen)*. Bergen.
* Wollebæk, Alf (1921). *Hvirveldyr 3: Norges pattedyr*. Kristiania: Zoologisk museum.
* Wollebæk, Alf (1923). *Hvirveldyr 4: Skilpadder og kokodiller*. Kristiania: Zoologisk museum.
* Wollebæk, Alf (1924). *Norges fisker*. Kristiania: Museet.
* Wollebæk, Alf (1926). *The Spitsbergen reindeer: (rangifer tarandus spetsbergensis) (Andersen 1862)*. Oslo: I kommisjon hos Dybwad.
* Wollebæk, Alf (1932). *På tokt til Vestindia*. Oslo: Cappelen.
* Wollebæk, Alf (1934). *De forheksede øer. Om en reise til Sør-Amerika.* Oslo: Cappelen.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Alf\_Wollebæk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Harald Nissen d.e. *Alf Wollebæk* i Norsk biografisk leksikon.
4. ↑  uio.no: *Norsk sjøløve på Galápagos*
5. ↑  Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

Se også
-------

* Wollebæk (slekt)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Alfa-Lavals kontor i Tumba.
**Alfa Laval** er en verdensledende produsent av pumper, ventiler, varmevekslere og separatorer. Alfa Laval har sitt hovedkontor og produksjon av varmevekslere i Lund. I tillegg til produksjonsenhetene i Sverige har Alfa Laval fabrikker og utviklingsenheter i blant annet Danmark, Frankrike, Finland, Nederland, Belgia, Storbritannia, USA, India, Italia, Polen, Brasil og Kina. Firmaet ble grunnlagt i 1883 av Gustaf de Laval og Oscar Lamm jr. under navnet AB Separator, men allerede i 1878 hadde Oscar Lamm jr. solgt separatorer utviklet av Gustaf de Laval i sitt maskinfirma. 

De første årene var Oscar Lamm jr. både styreleder og administrerende direktør, men etter uenigheter med Gustaf de Laval forlot han selskapet i 1886. Året etter (1887) ble John Bernström ansatt som administrerende direktør, en stilling han beholdt frem til 1911. I 1963 skiftet AB Separator navn til Alfa Laval AB. Det var notert på Stockholm børs til 1991, da det ble kjøpt opp av AB Tetra Pak. I 2002 ble selskapet igjen børsnotert.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alfa Laval – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Tasmanbreen** (engelsk: *Tasman Glacier*) er en isbre på Sørøya på New Zealand. Den ligger i fjellkjeden Søralpene innenfor Aoraki/Mount Cook nasjonalpark.

Geografi
--------

Med sin lengde på 27 kilometer er Tasmanbreen den største isbreen på New Zealand. Den er 4 kilometer bred på det bredeste og 600 meter tykk. Den dekker et område på 101 km².

Smeltevannet fra breen og den nærliggende Murchinsonbreen samles i Tasmansjøen før det renner via Tasmanelva til Pukakisjøen.

Breens tilbaketrekking
----------------------

Breen har trukket seg tilbake om lag 180 meter i året siden 1990-årene, og fra rundt 2008 økte dette til mellom 477 og 822 meter i året. Det er anslått at breen vil forsvinne i den nærmeste framtiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Tasman Glacier retreat extreme». Massey University. 23. april 2008. Besøkt 10. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***Face à l'Océan*** er en fransk drama-stumfilm fra 1920, regissert av René Leprince.

Handling
--------

Lefranc er en forfengelig og egoistisk mann. Den eneste personen han elsker er hans eldste sønn Bernard, en løytnant om bord på et skip. Richard, den yngste sønnen i familien, arbeider som en vanlig fisker. Bernard gifter seg med en velstående arving, Hélène d'Argel og Richard gifter seg samme dag med Louise Kermarech - datter av en fisker.

Men flere år senere mister Bernard sin kone, og han forsvinner deretter til sjøs. Datteren hans Germaine ignorerer i mellomtiden fetteren Gaud og Yvonnic Lefranc. Men etter at Richard også dør til sjøs, og Germaine ønsker å bringe bestefaren Lefranc nærmere alle barnebarna hans.

Skuespillere
------------

* Adrienne Duriez som Hélène d'Argel
* Jean Lorette som Bernard Lefranc / Richard Lefranc
* Madeleine Erickson som Louise Kermarech
* Christiane Delval som Germaine
* Léone Balme
* Cosette Dacier
* Hélène Darly
* Ernest Maupain
* Jean Salvat

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 9. april 2016.
2. ↑  Facing the Ocean

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Face à l'Océan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Suzanne «Suzy» Camelia-Römer** (født 4. januar 1959 på Curaçao) var statsminister i De nederlandske Antiller i to perioder, først fra november til desember 1993 og så igjen fra mai 1998 til november 1999.

Camelia-Römer tilhørte Partido Nashonal di Pueblo. Hun ble statsminister 35 år gammel i 1993 etter å ha vært justisminister fra 1992. Hun etterfulgte 25. november 1993 Maria Liberia-Peters, som fremmet hennes kandidatur. Camelia-Römers første periode som statsminister ble kortvarig: Hun gikk av 28. desember 1993. Den 4. mai 1998 ble Camelia-Römer statsminister på nytt. Hun tapte valget året etter og 8. november 1999 var den andre statsministerperioden over. Camelia-Römer var økonomiminister (1999-2002) og samferdsels- og byplanleggingsminister (2015-2017).

Til valget i 2017 etablerte Camelia-Römer partiet Partido Inovashon Nashonal (PIN) og lykkes med å bli valgt. Etter valget ble hun minister for helse, natur og miljø.

Referanser
----------

1. ↑  Jensen, Jane S.: *Women Political Leaders: Women Prime Ministers and Presidents*, New York: Palgrave Macmillan, 2008, s. 57.
2. ↑  «Index Ca-Ce», *rulers.org*. Lest 19. september 2017.
3. ↑  «PAR, MAN, PIN reach agreement» Arkivert 19. september 2017 hos Wayback Machine. *The Daily Herald*, 3. mai 2017. Lest 19. september 2017.
**Suzanne Mayfair** er en karakter i trilogien Lives of the Mayfair Witches av Anne Rice. Suzanne er en forfeder til bokas hovedpersoner, Mayfair-heksene i Garden District, New Orleans, Louisiana.

Suzanne Mayfairs historie begynner og slutter tragisk i Donnelaith, Skottland, hvor hun er landsbyens healer. I nærværet av sin datter, Deborah, tilkaller hun ånden Lasher. Han tiltrekker seg Suzanne ved å tjene og forføre henne. Suzanne er beskrevet av hennes etterfølgere som en «simpel jente» eller en uintelligent kvinne, og de sier at hun ikke egentlig visste hva hun gjorde da hun tilkalte demonen som ville hjemsøke familien hennes i århundrer. Suzanne blir beskyldt for uhell rundt i landsbyen som utvilsomt er forårsaket av Lasher, og blir brent på bålet i 1664. Hennes datter unnslipper denne skjebnen fordi hun ble unnfanget på Maidagen, og kan muligens være datteren til Jarlen av Donnelaith. Deborah blir ført bort av den nederlandske lærlingen Petyr van Abel, som er medlem av en orden kalt Talamasca, som er dedikert til studier av alt som er overnaturlig.

Portal: Litteratur
**Lookout Mountain** er en fjellkjede beliggende i det nordvestre hjørnet av den amerikanske delstaten Georgia, det nordøstlige hjørnet av Alabama og langs den sydlige grensen til Tennessee ved Chattanooga. Lookout Mountain var åstedet for det «siste slaget til cherokeene» under det som ble kalt Nickajack-ekspedisjonen, som fant sted på 1700-tallet, så vel som slaget ved Lookout Mountain 24. november 1863 under den amerikanske borgerkrig.

Opprinnelse
-----------

Navnet «Lookout Mountain» sies å stamme fra general Andrew Jacksons soldater, men det kommer mer sannsynlig fra cherokee-ordet for «to fjell som ser mot hverandre».

Panorama fra toppen av Lookout Mountain, mot Chattanooga, februar 1864. Foto: George N. Barnard
### Sydlige og vestlige skråninger

Den sydvestre delen av Lookout Mountain ligger i Alabama. The Little River i Little River Canyon har sin kilde på fjelltoppen. Elven flyter over DeSoto Falls i DeSoto State Park. Også Noccalula Falls Park, hvor det er flere hjem fra pionertiden på 1800-tallet, ligger i den sydlige ende av Lookout Mountain, nær Gadsden i Alabama. 

Merket på toppen av Lookout Mountain hvor det sies at du kan se syv stater.

Referanser
----------

1. ↑  «Walker County». *Calhoun Times*. 1. september 2004. s. 110. Besøkt 9. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* City of Lookout Mountain, Georgia
* Lookout Mountain, Tennessee

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Suzanne Duchamp** (født 20. oktober 1889 i Blainville-Crevon i Seine-Inférieure i Normandie i Frankrike, død 11. september 1963 i Neuilly) var en fransk maler som er kjent som dadaist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Suzanne Duchamp var det fjerde av seks barn som ble født i en velstående familie med et kunstnerisk temperament. Maleren Émile Frédéric Nicolle er hennes morfar. Hun var yngre søster til:

* Jacques Villon født: Gaston Duchamp (1875–1963), maler og grafiker
* Raymond Duchamp-Villon (1876–1918), billedhogger
* Marcel Duchamp (1887–1968), maler, grafiker, billedhogger og forfatter

Hun startet sin kunstutdannelse ved École des Beaux-Arts (kunstskolen) i Rouen som 16-åring. 

### Kunstnerinne

De tidlige arbeidene viser innflytelser fra impresjonisme og kubisme. Etter et kort ekteskap, flyttet hun til Montparnasse, Paris for å slå seg sammen med broren Marcel og satse på en kunstnerkarriere. Selv om det var en vanskelig tid for kvinnelige kunstnere, fikk hun stille arbeidene sine i Salon des indépendants i 1911.

Under den første verdenskrig var hun pleier ved et lasarett i Paris, og fikk lite gjort av kunstnerisk aktivitet. Jean Crotti, som hun senere giftet seg med, kom tilbake fra et USA-opphold i 1916, og kunne fortelle om broren Marcels suksess. Etter krigen stilte hun igjen ut dadaistiske arbeider. Hennes 1919-arbeide «Multiplication Broken and Restored» illustrerer dette.

Marcels bryllupspresang var forøvrig et dada-verk, som besto av en ferdiglaget «ulykke» (*Ready-made malheureux*) med bruksanvisning som gikk ut på å henge en geometrilærebok på trammen og overlate resten av den kunstneriske behandlingen til værgudene.

I 1920 viste hun flere arbeider i *Salon des indépendants* sammen med Crotti og Francis Picabia

Arbeider av henne var også med på samleutstillingen *Les Duchamp: Jacques Villon, Raymond Duchamp-Villon, Marcel Duchamp, Suzanne Duchamp* i Rouen, og senere delvis i Musée National d'Art Moderne i Paris.

Hun døde i Neuilly i Frankrike i 1963.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RKDartists, «Suzanne Duchamp», RKD kunstner-ID 24518[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 108982, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Le Delarge, oppført som Suzanne DUCHAMP, Delarge-ID 14872\_artiste\_DUCHAMP\_Suzanne[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w61c306r, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   Union List of Artist Names, ULAN 500030274, utgitt 11. mai 2018, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 8302, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Tomkins, Calvin, *Duchamp: A Biography*. Henry Holt and Company, Inc. 1996. ISBN 0-8050-5789-7

Eksterne lenker
---------------

* Tiny biography

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Abbetall** (også kjent som **V-tall** eller **konstringens**) av et gjennomsiktig materiale, er et mål på materialets optiske dispersjon. Det er et uttrykk for hvordan materialets brytningsindeks varierer med lysets bølgelengde. Størrelsen ble definert av Ernst Abbe (1840–1905).

Abbetallet *V* av et materiale er definert som

{\displaystyle V={\frac {n\_{D}-1}{n\_{F}-n\_{C}}},}
der *n*D, *n*F og *n*C er brytningsindeksene til materialet ved bølgelengden for Fraunhofer D-, F- og C- spektrallinjene (henholdsvis 589.2 nm, 486.1 nm og 656.3 nm). Materiale med lav dispersjon (lav kromatisk aberrasjon) har en høy verdi for *V*.

Abbetallet blir brukt til å klassifisere glass og annet gjennomsiktig materiale. Polykarbonatplast har et abbetall omkring 30, flintglass har et abbetall mellom 20 og 55. Kronglass har abbetall omkring 60, med fluor-kronglass opp til 85. Jo høyere abbetallet er, desto mindre er fargespredningen.

Referanser
----------

1. 1 2  Aamelfot, Hans (1993). *Optikk*. Vollen: Tell forlag. s. 234–235. ISBN 8275220181.  [e-bok fra bokhylla.no]
**Håkon Kindervåg** (født 27. september 1922, død 11. mars 1990) var en norsk fotballspiller og bokser. Han skåret hele 115 mål for fotballklubben Vikings A-lag i løpet av sin fotballkarriere.

Han var fra Stavanger, og var aktiv som fotballspiller fra 1930-årene. Han spilte fem kamper for kretslaget før krigen. I Viking spilte han i posisjonen indre høyre. I 1953 ble han Norgesmester da Viking vant sitt første mesterskap, etter seier 2–1 mot Lillestrøm. I 1958 ble han også seriemester for Viking, da klubben vant sitt første seriemesterskap.

Kindervåg spilte aktivt for Viking i periodene 1939–1940 og 1949–1959. Under andre verdenskrig var han blant spillerne som brøt idrettsstreiken, og spilte også et par «landskamper» i regi av okkupasjonsmyndighetene. Som straff ble han ekskludert fra Viking etter krigen, og utestengt fra all organisert idrett. I 1949 fikk Kindervåg medlemsskapet i Viking tilbake. I 1954 spilte han sin eneste offisielle A-landskamp, mot Island i Reykjavik. Kampresultatet ble 0–1. Han spilte også to B-landskamper.

Referanser
----------

1. ↑  Johansen, Terje (1980). *Jubel-årene med Viking*. Sampress forl. ISBN 8290210094.
2. ↑  Lindboe, Kaare (1986). *Rogaland fotballkrets : 75 år : 31. mars 1911-1986*. Stavanger: RFK.
3. ↑  Sivertsen, Halvor (1988). *"På nedslitte knotter" : minner fra guttefotballen i Stavanger 1920-46*. Verbum.
4. ↑  Olsson, Arild I. (1999). *Drømmen om de mørkeblå fotballklubben Viking gjennom 100 år*. [Stavanger]: Stavanger aftenblad. ISBN 82-990832-6-5. OCLC 1028350301.

Kilder
------

* Arne Brustad: *AKTIVE FOTBALLSPILLERE*, 1953
* viking-fk.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Håkon Kindervåg – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Håkon Kindervåg – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Håkon Kindervåg – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
Gravso tegnet av Oluf August Hermansen. Fra Ingvor Bondesen: *Æventyrets Dyreverden*, Kjøbenhavn 1887
**Gravso**, også kalt **glumso** og **gloso** er ifølge foketroen et spøkelsesdyr i form av en sugge (so) som blant annet opptrådte på kirkegårder i Danmark og i det sydlige Skandinavia.

Gravso kjentes på de gloende øyne og ofte på en knivskarp rygg med strittende børster. Det varslet død hvis man møtte gravsoen. De eldste, danske beretninger om den stammer fra København, hvor svinet i 1587 holdt til ved Sankt Clemens kirke. Presten Joachim Junge, som sent på 1700-tallet registrerte den nordsjællandske almuens overtro, skrev at dyret i virkeligheten representerte sjelene til drepte barn, og at det var særdeles farlig for folk som bar en pung fremstilt av svineblære.

Referanser
----------

1. ↑  *Grav-so*, Ordbog over det danske Sprog. Besøkt 20. august 2014
2. ↑  Gravso, Den store danske. Besøkt 20. august 2014
3. ↑  *Gravsoen*, historie.online.dk. Besøkt 20. august 2014

Portal: Danmark
Abbotisen på kartet over AntarktisAbbotisenAbbotisen på kartet over Antarktis
Satellittbilde av Abbotisen fra 2003
**Abbotisen** er en isbrem i Antarktis. Den er 460 km lang og 75 km bred, på grensen til Eights Coast fra Cape Waite til Phrogner Point. Thurston Island ligger langs nordkanten av den vestlige halvdelen av denne isbremmen. Andre store øyer (Sherman, Carpenter, Dustin, Johnson, McNamara, Farwell og Dendtler) ligger delvis eller helt inne i denne isen.

Isbremmen ble oppdaget av medlemmer av U.S. Antarctic Service (USAs) på flyturer fra skipet «Bear» i februar 1940, og den vestlige delen ble skissert fra flyfoto tatt av U.S. Navy (USN) Operasjon Highjump i 1946–47. Hele isbremmen ble kartlagt av USGS fra USN sine flyfoto i 1966. Den ble navngitt av US-ACAN etter kontreadmiral J. Lloyd Abbot jr. som var befalhavende for U.S. Naval Support Force i Antarktis, februar 1967 til juni 1969.

Se også
-------

* Liste over isbremmer i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2  Abbot Ice Shelf SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 6

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***De dødes båt*** er en roman av Knut Nærum og er en oppfølger til *Døde menn går på ski* fra 2002. Begge disse romanene regnes som en hyllest til André Bjerke.

Handling
--------

Kriminalforfatteren Kjell Nilsen ferierer på Kjølholmen i den sørlandske skjærgården. Bak en fasade av reker og solkrem gjærer det i sjalusi, misunnelse og hat, og før femti sider er gått, finner man kosmetikkdronningen Malin Meller død i sin egen seng, druknet, bak en låst dør. Sporene peker mot en morder som ikke er av denne verden. Det lokale politiet står fast i etterforskningen, men den briljante privatdetektiven Oberon Qvist, som er blant sommergjestene, følger opp saken og holder hodet kaldt.

Tolkning
--------

*De dødes båt* blir tolket som en hyllest til Bernhard Borge/André Bjerke der forfatteren kopierer sitt forbildes fortellerstil, spenningskurve og elementer fra hans to mest kjente romaner, *De dødes tjern* og *Døde menn går i land*.

Tekster som inspirerte til De dødes båt
---------------------------------------

* Bernhard Borge: *Nattmennesket* (1941)
* Bernhard Borge: *De dødes tjern* (1942)
* Bernhard Borge: *Døde menn går i land* (1947)
* Bernhard Borge: *Skjult mønster* (1950)

Lydbok
------

* Cappelen Damm: *De dødes båt* (2008). Oppleser: Nils Nordberg.

Portal: Litteratur
15 Usher's Island i Dublin, hvor novellen utspiller seg.
***De døde*** (engelsk originaltittel: *The Dead*) er en lang novelle / kortroman fra 1914 skrevet av den irske forfatteren James Joyce (1882–1941). Novellen er den siste i Joyces samling *Dublinere* (1914, *Dubliners*). 

Handlingen er lagt til det årlige nyttårsselskapet hos *søstrene Morkan*. Hovedpersonen *Gabriel Conroy* er usikker på seg selv, ubekvem i sosiale situasjoner, og lykkes heller ikke med å håndtere sin egen usikkerhet. Han blamerer seg i selskapet. Samtidig får han en ny opplevelse av sin kone *Gretta*. Etter selskapet forteller Gretta om sin barndomsforelskelse i *Michael Furey*. Da Gretta skulle reise hjemmefra for å begynne på en klosterskole, ligger han syk; likevel, og til tross for regnværet, kommer han hjem til henne for å ta avskjed. Han døde en uke senere av sykdommen. 

Novellen blir beskrevet som «mer representativ for Joyce enn den ved første øyekast kan synes. Den er alt annet enn enkel – her er bare alle spor etter forfatterens håndgrep slettet ut. Så vel dens stoff (det fattigfornemme Dublin) som dens dypere handling ligger Ulysses nær. Historien om Gabriel Conroy og den andre, han som døde, handler om å bli seende.»

Historien ble filmet i 1989 av John Huston med datteren Anjelica Huston i den kvinnelige hovedrollen. En musikal av Richard Nelson og Shaun Davey hadde premiere på Broadway i 2000.

Utgaver
-------

* *Dublinere*. Oversatt av Olav Angell. Gyldendal, 1974. ISBN 82-05-06166-1. 2004-utgave: ISBN 82-05-33176-6
* I antologien *Fortellinger II* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05671-4.
* "Dei døde" Gitt ut av Skald Forlag, i serien av klassikere på nynorsk.

Referanser
----------

1. ↑  Ian McEwan: *Some Notes on the Novella*, The Newyorker, 29. oktober 2012
2. ↑  Gordon Hølmebakk i innledningen om Joyce i antologien *Fortellinger II* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1976. ISBN 82-05-05671-4
3. ↑  (en) *De døde* på Internet Movie Database

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) The Dead – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Lidija Timofejevna Glubokova** (russisk: Лидия Тимофеевна Глубокова født 17. september 1953) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Glubokova vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Glubokova spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lidia Glubokova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lidia Glubokova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Lidija Grigorjeva** (født 12. august 1945 i Novosvitlivka) er en ukrainsk poet som er bosatt i London. 

Grigorjeva ble født i det østlige Ukraina, men flyttet som barn med foreldrene til polarsirkelen hvor faren tjenestegjorde som pilot. Etter at faren omkom i en flyulykke flyttet familien tilbake til Ukraina hvor hun som 15-årig skrev sine første dikt. Hun ble utdannet ved Kazan universitet og flyttet til Moskva hvor hun først fikk utgitt sin dikt i 1981.

Grigorjeva har utgitt flere bøker, hennes diktsamlinger er oversatt til flere språk og hun regnes som en av Russlands ledende poeter. Hun har også skrevet flere filmer for russisk TV samt arbeidet for BBC World Service og for panrussisk radio. Grigorjeva anvender en særlig blanding av poesi og egne fotografier når hun fremfører sine dikt.

Referanser
----------

1. 1 2  «Lydia Grigorieva». Glagoslav Publications. Arkivert fra originalen 20. oktober 2017. Besøkt 13. mai 2017.
2. ↑  «Modern Poetry in Translation». poetrymagazines.org.uk. Besøkt 13. mai 2017.
3. ↑  «PHOTO-POETRY by LYDIA GRIGORIEVA». The Great Britain-Russia Society. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 13. mai 2017.
Heraldisk Selskaps våpenskjold med fem åpne kroner plassert som et kors.
**Heraldisk Selskap** (*Societas Heraldica Scandinavica*) er en forening for alle som er interessert i heraldikk og lignende emner. Selskapet omfatter alle de skandinaviske landene.

Selskapet ble stiftet 1959 i København av blant andre den danske forlagsredaktør Sven Tito Achen og den svenske heraldikeren Jan Raneke. Selskapet har særlig medlemmer fra de skandinaviske landene, men også fra andre land. Det har hele tiden hatt medlemmer fra Norge og siden 1961 styremedlemmer fra Norge, blant andre Christian Spangen, Herman L. Løvenskiold, Hans Cappelen, Geir Helgen (varamedlem), Kaare Seeberg Sidselrud, Tom Sverre Vadholm og Jan Eide (varamedlem).

Selskapet har tatt seg sitt eget våpen: et rødt skjold med fem gull kroner som symboliserer de skandinaviske landene, og som er stilt i korsform og inspirert av de skandinaviske nasjonalflaggene som alle har kors.

Selskapets hovedaktivitet er å utgi *Heraldisk Tidsskrift*, men utgir også skriftserien *Heraldiske Studier* og bidrar til utgivelse av fagbøker. Den andre viktige aktiviteten er å arrangere eller medvirke til de nordiske, heraldiske konferanser som arrangeres annet hvert år i forskjellige nordiske land.

Litteratur
----------

* Steen Clemmensen, Ole Rostock og Sven Tito Achen: *Dansk Heraldisk bibliografi 1569-1999*, Syddansk Universitetsforlag, Odense 2002
* Allan Tønnesen (redaktør): *Magtens besegling. Enevoldsarveregeringsakterne af 1661 og 1662 underskrevet og beseglet af stænderne i Danmark, Norge, Island og Færøerne*, utgitt av Heraldisk Selskap på Syddansk Universitetsforlag, Odense 2013, 583 s. ISBN 9788776746612, med segl fra 2.297 personer, bl.a. fra Norge 87 geistlige og 406 bønder.
* Ole Færch: *Himmerlands bomærker*. I samarbeid med Heraldisk Selskab, Slægtens Forlag, Viborg 2015. ISBN 978-87-90331-49-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**De britiske Leewardøyene** var en britisk koloni i Vestindia som eksisterte fra 1671 til 1960. Kolonien bestod av øyene Antigua, Barbuda, De britiske Jomfruøyer, Montserrat, Saint Kitts, Nevis, Anguilla og Dominica (til 1940).

De britiske Leewardøyene eksisterte som koloni i perioden fra 1671 til 1816 og deretter igjen fra 1833 til 1960. I perioden mellom 1816 og 1833 ble De britiske Leewardøyene delt mellom Antigua-Barbuda-Montserrat og Saint Christopher-Nevis-Anguilla-Jomfruøyene. De britiske Leewardøyene ble etterfulgt av Den vestindiske føderasjonen i 1958, mens De britiske Jomfruøyer ble igjen i kolonien til den opphørte i 1960.

Kolonien var kjent som **Den føderale kolonien Leewardøyene** fra juni 1871 til 1956 og **Territoriet Leewardøyene** fra 1. juli 1956 til 1. januar 1960.

Nasjoner og territorier
-----------------------

Flere av de britiske koloniene i Karibien fikk selvstendighet i annen halvdel av 1900-tallet, og de tidligere koloniene utgjør nå disse nasjonene og områdene:

### Selvstendige

* Dominica (uavhengig 1978)
* Antigua og Barbuda (uavhengig 1981)
* Saint Kitts og Nevis (uavhengig 1983)

### Britiske territorier

* Montserrat
* De britiske Jomfruøyer
* Anguilla

Eksterne lenker
---------------

* (en) Worldstatesmen.org: Artikkel om Leewardøyene
***Heraldisk Tidsskrift*** er et nordisk tidsskrift som utgis i København av det skandinaviske Heraldisk Selskap (Societas Heraldica Scandinavica). Utgivelsen startet i 1960 og kommer vanligvis med to hefter pr år. I mars 2017 er tidsskriftet kommet til bind 12 og hefte nummer 115.

Tidsskriftet har artikler om heraldiske emner og aktiviteter, alle typer våpenskjold og en del beslektede emner; flagg, bumerker, seglmerker, symboler m.m. Det er særlig artikler om nordiske forhold, men også om heraldikk i andre land, internasjonale kongresser og annet. I så å si hvert hefte er det artikler på norsk og/eller som angår Norge.[]

Forfatterne av artiklene er for det meste nordiske, men også enkelte fra andre land. Blant dem som har skrevet i tidsskriftet er Hallvard Trætteberg, Hans Krag, Gunnar Scheffer (Sverige; statsheraldiker), Sven Tito Achen (Danmark; i en årrekke dets redaktør), Jan Raneke (Sverige), Ernst Verwohlt (Danmark), Allan Tønnesen (Danmark; tidligere dets redaktør), Knud Prange (Danmark), Nils G. Bartholdy (Danmark), Bruno Heim (Vatikanet). Dessuten er artikler skrevet av blant andre følgende fra Norge: Harald Nissen, Knut Johannessen, Thorbjørn Bergersen, Geir Helgen, Tom Sverre Vadholm, Tore Vigerust, Kaare Seeberg Sidselrud og Hans Cappelen.

Tidsskriftet er rikt illustrert - også med fargebilder. Lengre artikler har et «abstract» på engelsk - det kan være enkelte artikler som i tillegg har et sammendrag på andre språk.

Tidsskriftets redaktør er for tiden den norske seniorrådgiver og cand.mag. Kaare Seeberg Sidselrud, Oslo. Han etterfulgte den danske cand.mag. Poul greve Holstein. Norsk medlem av redaksjonen er forsker Øystein Ekroll. I tidsskriftets redaksjonsråd sitter personer fra alle de skandinaviske landene. Et norsk rådsmedlem gjennom mange år, er førstebibliotekar Harald Nissen, Trondheim, mens andre norske rådsmedlemmer er Erla Bergendahl Hohler, Oslo, førsteamanuensis Jan Oskar Engene, Bergen, og forfatteren Terje Bratberg, Trondheim.

Tidsskriftet er regnet[*av hvem?*] for å holde en høy faglig kvalitet, og som å være et av verdens ledende tidsskrifter på sitt område.[]

Litteratur
----------

* Heraldisk Tidsskrift (ISSN 0440-6966)

Eksterne lenker
---------------

* Heraldisk Tidsskrift (Heraldisk Selskaps nettside)
* Heraldisk Tidsskrift (Nasjonalbiblioteket)
**Ernst Nordtveit** (født 12. mars 1953) er en norsk professor i rettsvitenskap (jus) ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Bergen.

Nordtveit har særlig arbeidet med emnene tingsrett, selskapsrett, petroleumsrett, formuerett og miljørett. Han ble dr. juris i 1990 på en avhandling om samarbeidsavtaler i oppdragsvirksomhet ("joint venture") og professor i 1993. Han var sekretær for Sivillovbokutvalet fra 1981 til 1993, under utarbeiding av utkastene til lov om løysingsrettar (NOU 1984 : 32), grenser for fast eigedom (NOU 1988 : 16) og ny tomtefestelov (NOU 1993 : 29). Han var medlem av utvalget som utarbeidet utkast til ny lov om registrering av fast eiendom (matrikkellov) (NOU 1999: 1) 1996 – 1999 og medlem av Statens Petroleumprisråd i perioden1996 – 2006. Han var medlem av utvalget som vurderte organiseringen av norsk høyere utdanning (Stjernø-utvalget) (NOU 2008 : 3) 2007-2009. Fra juni til desember 2018 ledet han et utvalg oppnevnt av Nærings- og fiskeridepartementet for å evaluere mineralloven. I juni 2020 ble han oppnevnt av Kongen til å lede et utvalg som skulle revidere mineralloven, noe som resulterte i NOU 2022:8 Ny minerallov. Fra 2011 er han medlem og leder av Tvisteløser Oppstrøms Gassrørledningsnett. Han var prodekan ved Det juridiske fakultet, Universitetet i Bergen 1996 – 1998 og dekan samme sted fra 1999 – 2009. Nordtveit var organisatorisk nestformann i Senterungdommens landsforbund 1978 -1980 og medlem av Bergen bystyre for Senterpartiet 1983-1985.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside ved UiB
* (no) Publikasjoner av Ernst Nordtveit i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Ernst Nordtveit i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** CRIStin
 |
**Hemikordater**, også kalt eikenøttormer, er en rekke av dyr som omfatter omkring 100 nåværende arter. Fem arter er kjent fra Norge, men Artsdatabanken antar at det egentlig er 13 arter.

Alle hemikordater er marine. Gruppen omfatter to klasser, krageormer (Enteropneusta) og fjærgjellehemikordater (Pterobranchia). En usikker art, *Planctosphaera pelagica*, er bare kjent fra pelagiske larver, og noen forskere foreslår å plassere den i en egen klasse. En utdødd gruppe, graptolitter, blir regnet til klassen Graptolithina, men de bør kanskje regnes til samme klasse som fjærgjellehemikordatene.

Alle hemikordater har en tredelt kropp med en snabel (*prosoma*), krage (*mesosoma*) og den egentlige kroppen (*metasoma*). Munnen sitter på undersiden av kragen. Gruppen har en sekundær kroppshule (*coelom*) og har også alle de andre kjennetegnene for deuterostomier.

Hemikordatene minner om ryggstrengdyr ved at de har en nervestreng langs ryggsiden, og de fleste har ett eller flere par gjellespalter langs metasoma. Gruppen ble derfor tidligere klassifisert som en underrekke av ryggstrengdyr, men de mangler ryggstreng og er derfor i dag regnet som en egen rekke. Larvene minner om pigghudlarver.

Artene i gruppen krageormer er enkeltlevende og ormeaktige. De finnes på bløtbunn fra fjæra ned til dyphavet. Noen arter graver i bunnsedimentene og eter detritus, mens andre er filteretere. Krageormene inkluderer også familien Torquaratoridae, dyphavsformer som inneholder hemikordatenes eneste kjente tilfelle av hermafrodittisme. Fjærgjellehemikordatene danner fastsittende kolonier på steiner og er filteretere.

Referanser
----------

1. ↑  Zoologger: First animal with ovaries on the outside

Kilder
------

* A. Semb-Johansson (red.); R. Frislid (oversetter) (1988). *Virvelløse dyr II*, bind 13 i serien *Verdens dyr*. Cappelen. s. 82–83. ISBN 82-525-1917-2.  [originalens tittel *Aquatic Invertebrates* i serien *World of Animals*, Equinox Ltd. Oxford, 1985]
* Hemikordater i Artsdatabanken. Besøkt 12. august 2016.
* «Hemichordata World Database». Besøkt 12. august 2016.
* J.T. Cannon m.fl. (2009). «Molecular phylogeny of hemichordata, with updated status of deep-sea enteropneusts». *Molecular Phylogenetics and Evolution*. 52 (1): 17–24. ISSN 1055-7903. PMID 19348951. doi:10.1016/j.ympev.2009.03.027.

Eksterne lenker
---------------

(en) *hemikordater* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *hemikordater* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata
* (en) *hemikordater* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (no) *hemikordater* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata
* (sv) *hemikordater* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata
* (en) *hemikordater* hos Fossilworks Rediger på Wikidata
* (en) *hemikordater* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) *hemikordater* hos NCBI Rediger på Wikidata
* (en) *Kategori:Hemichordata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Hemichordata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Hemifaciale spasmer** eller **klonisk hemifacial spasme** er en nevrologisk sykdom hvor blodårer inne i kraniet trykker på nervus facialis (ansiktsnerven) og forårsaker varierende grad av spasmer på den affiserte side av ansiktet, som typisk starter ved øyet. Fordi ansiktsnerven styrer mimikkmuskulaturen, vil hemifaciale spasmer forårsake ufrivillige ansiktsbevegelser.

Behandling
----------

Botulinum toxin eller Botox-injeksjoner, bedre kjent som middel for kosmetiske hensyn, kan brukes som et midlertidig middel for å dempe spasmene. Imidlertid vil de fleste pasienter på et senere tidspunkt undergå kirurgisk behandling.

Kirurgisk behandling er en mer permanent løsning. Kirurgisk behandling for denne tilstanden kalles mikrovaskulær dekompresjon (MVD). Gjennom en liten åpning i kraniet bak øret, blir det plassert et isolerende materiale mellom ansiktsnerven og den blodåre som trykker på nerven, typisk et stykke teflon eller muskelbit.

Risiko ved behandling
---------------------

Hørselstap er den mest vanlige komplikasjon til operasjonen, men er vanligvis ikke spesielt uttalt. Nervus vestibulocochlearis (hørselsnerven) er plassert like ved siden av ansiktsnerven.

En annen komplikasjon til denne type operasjon er lammelse av ansiktsmuskulaturen på den opererte siden.

Eksterne lenker
---------------

* Centre for Cranial Nerve Disorders.
* Hemifacial Spasm Association Arkivert 23. desember 2007 hos Wayback Machine. -støtteside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ernst Ottensamer** (født 5. oktober 1955 i Wallern an der Trattnach i Oberösterreich i Østerrike, død 22. juli 2017 i Wien) var en østerriksk klarinettist.

Liv og virke
------------

Ottensamer studerte ved Universität für Musik und darstellende Kunst Wien. I 1979 ble han engasjert som klarinettist hos Wienerfilharmonikerne og i Wiener Staatsopers orkester. Fra 1983 var han soloklarinettist der.

I 2000 fikk han et professorat ved Universität für Musik i Wien, der han hadde undervist fra 1986.

Ottensamers kunstneriske virke var omfattende innen kammermusikk og som solist. Han grunnla flere kammermusikkensembler, blant annet Wiener Virtuosen, bestående av solister fra Wienerfilharmonikerne, Wiener Bläserensemble og Wiener Solisten Trio. Solokonserter gav han blant annet med Wiener Kammerorchester, Haydn Sinfonietta Wien, Budapest-filharmonikerne, Mozarteum Orchester Salzburg, Bruckner Orchester Linz, Tokyo Philharmonic Orchestra og New Japan Philharmonic.

Daniel og Andreas Ottensamer, som også er klarinettister, er Ernst Ottensamers sønner. De opptrådte i fellesskap som klarinettrioen The Clarinotts. Komponisten Ivan Eröd dedikerte til dem en tresatstrippelkonsert for tre klarinetter og orkester, op. 92, som ble uroppført i januar 2016 med Wienergilharmonikerne.

Referanser
----------

1. ↑   www.universalmusic.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ooe.orf.at[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MusicBrainz, MusicBrainz-artist-ID ea42e43b-52f0-4044-a8b5-7353a3133401[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Stefan Ender: *Dreimal Ottensamer: Wenn der Vater mit den Söhnen*. derStandard.at, 10. januar 2016, lest 24. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernst Ottensamer på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Ottensamer på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Ottensamer på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ernst Michanek** (født 27. september 1919 i Stockholm, død 16. januar 2007) var en svensk politiker og diplomat. Han var særlig aktiv innen bistandspolitikk og spilte en sentral rolle i kampen mot apartheid i Sør-Afrika.

Etter endt utdannelse ved Uppsala universitet i 1944 arbeidet Michanek en tid som journalist. Han ble deretter rådgiver i sosialdepartementet og i 1956 statssekretær i sosial- og arbeidsdepartementet. I 1965 ble Michanek generaldirektør for bistandsmyndigheten SIDA, en stilling han hadde til 1979. Deretter virket han til 1986 som ambassadør i utenriksdepartementet i Stockholm. Som ambassadør arbeidet Michanek med oppgaver knyttet til De forente nasjoner og i særdeleshet Det økonomiske og sosiale råd, samt også særorganisasjonene Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO) og FNs organisasjon for utdannelse, vitenskap og kultur (UNESCO).

Michanek spilte en betydelig rolle i kampen mot raseskillepolitikken i Sør-Afrika. Fra 1982 til 1992 var han visepresident i International Defence and Aid Fund for Southern Africa.

Utmerkelser
-----------

Michanek ble i 1982 utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet. I 1980 ble han innvalgt som medlem av Kungliga Vetenskapsakademien. Michanek ble i juni 2004 utnevnt til medlem av den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner for bidrag til oppnåelsen av et demokratisk, fritt, rettferdig og ikke-rasistisk Sør-Afrika.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok, oppført som 19190927-0017 Michanek, Ernst Natanael, besøkt 15. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Dödsfall Ernst Michanek»[*død lenke*], *Helsingborgs Dagblad*, 1. februar 2007.
3. 1 2 3 4 5  «The Order of the Companions of OR Tambo in Silver Awarded to Ernst Michanek (1919 -)» Arkivert 19. juli 2010 hos Wayback Machine. Presidency of the Republic of South Africa.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
IZH Oba
**IZH** ((ИЖ, **Izjevskij Mekhanitsjeskij Zavod** eller «Izjevsk Mekaniske Fabrikk») er en russisk produsent av biler og våpen.

Historie
--------

Navnet kommer fra elven Izj (med engelsk transkripsjon *Izh*) som renner gjennom byen Izjevsk, en by som oppsto rundt et jernverk som ble grunnlagt ved elven i 1760. Fabrikken ble startet etter ordre ifra Tsar Aleksander I av Russland i 1807

Produktlinje idag (2008)
------------------------

* militære skytevåpen
* sport og jaktvåpen
* automatvåpen for fly
* artillerivåpen
* testkjøretøy for vedlikehold og reparasjon av panservogner
* motorsykler
* biler

Biler
-----

Bilmerket IZH er Russlands tredje største. Fabrikken produserer bla. en Kia og to Lada modeller.

Våpen
-----

AK-47
Våpenprodusenten IZH er Russlands største og mest kjent for AK-47-familien, men har produsert en rekke våpen: 

* AK-47, AK-74, AN-94, AK-101, AK-107, AK-103 automatgevær
* Saiga-12 halvautomatisk haglegevær
* Saiga halvautomatisk rifle
* SVD skarpskyttergevær
* Bizon-2 maskinpistol
* Mosin-Nagant M1891, M1891/30, M1907, M38 Carbine, M44 Carbine – repetergevær og karabiner
* Makarov PM halvautomatisk pistol
* GSh-30-1 kanon
* Krasnopol laserstyrt missil

  

Fabrikken produserte 1,5 millioner geværer under den første verdenskrig, og 11,3 millioner geværer under den andre verdenskrig, noe som er mer enn alle tyske våpenfabrikker tilsammen (11,2 mill).

Referanser
----------

1. ↑  Offisiell hjemmeside
2. ↑  Offisiell hjemmeside
3. ↑  Offisiell hjemmeside
4. ↑  Offisiell hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Izhmash – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (russisk, engelsk)
* Bilnorge.no sin historie om bilmerket
Trøys dekorert med karveskurd fra Sauherad i Telemark, datert 1754. Innskrift: "JEG HOLDER MIG BRA UTI GISTBAA./ ION BIØRN SØN HAVER IORT DENNE TRØS DEN 14 MARTS I ANO 1754". Lengde 62 cm. Norsk Folkemuseum. NF.1906-0444.
Trøys med brudefølge malt av Guttorm Person Eftestøl i 1832. Vi ser bruden til hest midt på bildet. Trøysen kommer fra Hægebostad, Eiken i Vest-Agder og er nå på Norsk Folkemuseum, NF.1898-0617.
Kobbertrøys datert 1777 fra Fåberg i Oppland. Innskrift "IOS 1777". Trøysen er nå på Norsk Folkemuseum. NF.1897-0185.
**Trøys** er et kar som først og fremst er brukt til servering av øl, men det forekommer også opplysninger om at trøyser er brukt til melk. De fleste bevarte trøyser er fra 1700- og 1800-tallet, Trøyser har form som boller, skåler eller trau med tut eller nebb til å helle av på en side og ofte et øre eller håndtak på den andre.

Ordet trøys er beslektet med det gammelnorske ordet "trog" og det engelske "through". Dette kan tyde på at trøys opprinnelig er utviklet fra et traulignende kar. Andre betegnelser som er brukt for denne gjenstandtypen er koks, nebb, skåltrøys, trøs, tuteskål, ølbekar (om oval trøys med værhode) og øltrøys. Det forekommer også drikkekar i fugleform med nebb eller tut, men om dem brukes helst betegnelsen ølfugl.

De fleste trøyser er dreiet eller skåret i tre, og et tilsvarende lagget kar kalles trøysask. Det er også bevart en gruppe trøyser laget av kobber. Kobbertrøysene er runde i formen, og de har gjerne et fast deksel over halve åpningen. Denne typen var lite brukt i Norge, og en del kobbertrøysene kan ha kommet hit i nyere tid gjennom antikvitetshandel fra Sverige, der denne typen var mer brukt.

Ølet ble gjerne oppbevart i tønner i kjelleren. Trøyser ble brukt i bygdemiljøer til å hente øl fra tønna, og fra trøysen ble ølet helt over i ølboller eller andre drikkekar. Ifølge tradisjonen har det også blitt drukket fra tuten på mindre trøyser.

Referanser
----------

1. ↑  gjestebud
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 26. november 2013.  Definisjon fra Norsk Ordbok. Hentet 26. november 2013
3. ↑  Gjærder (1975) s. 311

Litteratur
----------

* Gjærder, Per (1975): *Norsk drikkekar av tre*. Bergen – Oslo – Tromsø
* Østby, Jon Birger (1998): *Gammelt kobber*. Oslo. ISBN 82-7003-186-0
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for drikkestell*, med tegninger av Torill Sand. Oslo

Eksterne lenker
---------------

* Trøyser på DigitaltMuseum
* Nomenklatur for drikkestell Arkivert 5. juni 2023 hos Wayback Machine.
* Østby, Jon Birger: Gammelt kobber
***Chrysobyrrhulus*** er en slekt av pillebiller.

Utseende
--------

Små til middelsstore (3,8-6,3 millimeter), ovale pillebiller, kroppen er nokså sterkt hvelvet. De er mørke, svært blanke med metallisk glans, oversiden tett og jevnt punktert. **Hodet** er kort, nedbøyd og knapt synlig ovenfra. Antennene er middels lange, de fem ytterste leddene danner en avlang klubbe. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, nokså hvelvet, med tydelig avsatte sidekanter. **Dekkvingene** er nokså korte og brede, hvelvede, med eller uten punktstriper. **Beina** er korte, føttene kan felles inn i en fure på leggen og hele beina kan felles inn i furer på undersiden, slik at kroppsformen blir helt glatt. **Larvene** er C-formede, halvmåneformede eller sylindriske.

Levevis
-------

Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det nordvestlige Spania (Baskerland).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien pillebiller, Byrrhoidea
			* Familien pillebiller, Byrrhidae
				+ Underfamilien hårpillebiller, Byrrhinae
					- Stammen Pedilophorini
						* Slekten ***Chrysobyrrhulus*** Reitter, 1911
							+ *Chrysobyrrhulus asturiensis* Allemand, 1997
							+ *Chrysobyrrhulus metallicus* (Chevrolat, 1865)
							+ *Chrysobyrrhulus moltonii* Fiori, 1964
							+ *Chrysobyrrhulus triangularis* Allemand, 1997

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chrysobyrrhulus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysobyrrhulus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Manor House** er et område i nordlige London. Det meste av området ligger i bydelen Haringey, men en del av det er i Hackney. Sentrum er ved Manor House undergrunnsstasjon, ved krysset mellom Seven Sisters Road og Green Lanes. Det ligger umiddelbart øst for Finsbury Park, nord for Stoke Newington, vest for Stamford Hill og Seven Sisters, sør for Harringay og nordvest for Hackney.

Det er et lite handleområdet i Manor House, men for det meste er det et sterkt fortettet boligområde. Navnet kommer fra puben Manor House (direkte oversettelse er «Herregårdshuset»), som stod der undergrunnsstasjonen nå ligger. Før opprettelsen av Seven Sisters Road, og således veikrysset, var dette stedet en tollport ved Green Lanes. Manor Tavern, som senere ble hetende Manor House, ble bygd her i 1832 av Thomas Widdows fra Stoke Newington.

Rolling Stones spilte ukentlige konserter ved Manor House i februar og mars 1963, da Harringay Jazz Club holdt til ved puben. I 1965 spilte The Who ved Manor House. Stedet er et supermarked i dag. Det har siden 1990-tallet vært planer om å gjøre bygningen om til boliger.

Referanser
----------

1. ↑  Baker, T.F.T. & Pugh, R.B. red. (1976): «A History of the County of Middlesex, Volume 6: Friern Barnet, Finchley, Hornsey with Highgate», *British History Online*
2. 1 2  «Manor House, Hackney/Haringey», *Hidden London*
3. ↑  GLA press release 27 Jul 2001. Arkivert fra originalen den 27. september 2007 hos *Wayback Machine*.