recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Belestatuen på Balholm», postkort fra 1930, viser statuen av sagnkongen Bele som keiser Vilhelm II fikk reist i 1913 på den ene av Balahaugene, gravhauger fra vikingtida ved Balestrand sentrum.
Tyske turister ved Kong Bele-monumentet i 1925. Balehaugene er kommunens tusenårsted. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
«Balestrand med Kong Beles gravhøi i Sogn», litografi etter Thomas Fearnley fra *Norge fremstillet i Tegninger* utgitt 1848. Kilde: Nasjonalbiblioteket 
**Kong Bele** var en mytisk småkonge i Sygnafylket (som besto av Sogn) på Vestlandet i tidsrommet 800-900 e.Kr. I henhold til islandsk manuskript fra 1300-tallet skal Bele ha bodd i Balestrand. Hans betydning ligger i at han via sin datter knyttes til Fridtjov den frøkne. Av den grunn fikk norgesvennen keiser Vilhelm II av Tyskland i 1913 reist en minnestøtte av kong Bele i Balestrand, og dessuten en kjempestatue av Fridtjof på Vangsnes.

Kong Bele var far til barna Helge, Halvdan og Ingebjørg og det stedet som han styrte het Syrstrand. Fridtjof den frøkne fra Vangsnes fridde til Ingebjørg, men brødrene hennes, Helge og Halvdan, lurte ham bort fra giftemålet. Ingebjørg ble isteden gift med kong Ring på Ringerike.

Navnet på gården var Baldershagen som er navngitt etter guden Balder. Rett over fjorden lå en annen gård som het Framnes hvor hersen Torstein Vikingson bodde. Torstein var far til Fridtjof. Ifølge sagaen døde Bele og Torstein på samme tid. Torstein ba Fridtjof om å bli gravlagt beint mot Bele. På Botolvsneset i Feios er det en gammel gravrøys som muligens kan være hva sagaen viser til. Det finnes to utgaver av sagaen som knytter figurene til ulike stedsnavn.

Kong Bele er blant annet referert til i tredje (og fjerde) handling av Henrik Ibsens skuespill Brand (utgitt 16.03.1866).

Se også
-------

* Kong Beles veg, en vei i Balestrand

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no: Kong Bele og Balahaugen
2. ↑  *Norge fremstillet i Tegninger* (1848) side 85
3. ↑  *Soga om Fridtjov den frøkne*, side 7
4. ↑  frøkne = djerve

Litteratur
----------

* *Soga om Fridtjov den frøkne*. Norrøne Bokverk. Det Norske Samlaget, 1976
* *Soga om Fridtjov den frøkne.* Hans Hørg. A/S Lunde & Co.s. Forlag Bergen, 1925
* Tegnér, Esaias: *Frithiofs saga*. Fabel Bokførlag Stockholm, 1991.

Eksterne lenker
---------------

* NRK: Kong Bele
* NRK: Kong Bele og Balahaugen
* NRK: Segna om Fridtjof[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Atilla huneren
**Kong Atle** er en litterær karakter sannsynligvis basert på den historiske Atilla huneren. Han opptrer flere steder i den norrøne middelalderlitteraturen i forbindelse med tradisjonen rundt Sigurd Fåvnesbane, for eksempel i *Atlekvadet*, som er en del av Den eldre Edda, og i *Atlemål* nedskrevet på Grønland. Han er også en sentral karakter i den mer fellegermanske tradisjonen via det tyske helteeposet *Nibelungenlied*. I *Volsungesaga* beskrives han som «ein grimm mann stor og svart, men drusteleg og den største hermann», men beksrivelsen står i noe kontrast til annenhåndsbeskrivelsen til den historiske Atilla vi finner i Jordanes som kort av vesen. Atle er i det germanske kildekorpuset bror av skjoldmøen Brynhild, som senere sammen med Sigurd Fåvnesbane blir mor til Åslaug, eller Kråka. I den islandske fornaldersagaen Ragnar Lodbroks saga gifter seg med Ragnar Lodbrok og blir med ham mor til Ivar Beinlause, ifølge tradisjonen grunnleggeren av York, og Sigurd Orm-i-auga som blir forfader til Harald Hårfagre på morssiden, altså store, viktige karakterer i det norrøne legendariske kulturlandskapet.

Atle i Volsungesaga
-------------------

Gudrun, Sigurd Fåvnesbanes enke, og senere Atles kone, har en drøm som blir tydet av Brynhild, Sigurds forlovede, men Grimhild, Gudruns mor, forhekser ham til å glemme henne og heller gifte seg med datteren sin. Spådommen går ut på at Gudrun vil miste mannen sin for så å få Atle til ekte, men at hun også vil miste brødrene sine og deretter drepe Atle selv. Som spådommer flest i sagalitteraturen fungerer den som litterært virkemiddel og frampek. Etter Sigurd faller blir hun gitt til Atle, mot sin vilje, «Men aldri lagde ho hugen til honom, og liti blidka var det i samlivet deira.»

Når Atle så dreper brødrene til Gudrun, Gunnar og Hogne, i jakt på rikdommene etter Sigurd har hun fått nok. Hun skjærer over strupen på begge sønnene hun hadde med Atle som hevn, og senere, sammen med Hognes sønn Nivlung, stikker hu et sverd gjennom brystet hans mens han sover og brenner ham deretter inne med hele hirden sin.

Referanser
----------

1. ↑  «Atle - sagnkonge». Store norske leksikon. Besøkt 08.02.2016.
2. ↑  *Soga um Volsungarne: gamalnorsk grunntekst og nynorsk umsetjing.* oversatt av Torleiv Hannaas. Oslo: Det norske samlaget, 1907. 95
3. ↑  Jordanes, xxxv
4. ↑  *Soga um Volsungarne: gamalnorsk grunntekst og nynorsk umsetjing.* oversatt av Torleiv Hannaas. Oslo: Det norske samlaget, 1907. 99
5. ↑  *Soga um Volsungarne: gamalnorsk grunntekst og nynorsk umsetjing.* oversatt av Torleiv Hannaas. Oslo: Det norske samlaget, 1907. 141
6. ↑  *Soga um Volsungarne: gamalnorsk grunntekst og nynorsk umsetjing.* oversatt av Torleiv Hannaas. Oslo: Det norske samlaget, 1907. 161
7. ↑  *Soga um Volsungarne: gamalnorsk grunntekst og nynorsk umsetjing.* oversatt av Torleiv Hannaas. Oslo: Det norske samlaget, 1907. 163, 165
**Kong Christian Xs erindringsmedalje for deltakelse i krigen 1940–45** er en dansk medalje for deltakelse i de alliertes krigsinnsats mot Tyskland i andre verdenskrig. Den ble innstiftet i 1946 og utdelt til 1954.

Bakgrunn
--------

Kong Christian Xs erindringsmedalje for deltakelse i krigen 1940–45 ble innstiftet 3. mai 1946 av kong Christian X. Innstilling fra utenriksminister Gustav Rasmussen lå til grunn for vedtaket. Medaljen skulle belønne dansker som hadde meldte seg til krigstjeneste i de alliertes væpnede styrker eller i støtteorganisasjoner.

Utforming
---------

Revers
Båndstripe
Kong Christian Xs erindringsmedalje for deltakelse i krigen 1940–45 er i sølv og har en diameter på 31 mm. På avers bærer den kong Christian Xs høyrevendte portrett. Omskriften lyder «CHRISTIAN X • MIN GUD • MIT LAND • MIN ÆRE •». Reversen har innskriften «FOR / DELTAGELSE / I ALLIERET / KRIGSTJENESTE / 1940-45» over fem linjer. Medaljen er utstyrt med kongekrone. 

Medaljen er opphengt i et rødt bånd med fire smale hvite striper. For herrer ble det benyttet pentagonalt bånd, for kvinner bånd utformet som en sløyfe.

Kong Christian Xs erindringsmedalje for deltakelse i krigen 1940–45 ble utformet av Harald Salomon og preget ved Den Kgl. Mønt i København.

Tildeling
---------

Kong Christian Xs erindringsmedalje for deltakelse i krigen 1940–45 ble tildelt dansker som meldte seg som frivillige til alliert krigstjeneste etter den tyske okkupasjonen av Danmark. Det var et vilkår at mottakeren hadde et godt rykte. Medaljen kunne tildeles *post mortem* og ble da overlatt nærmeste pårørende. Tildeling fant sted ved kongelig resolusjon etter innstilling fra utenriksministeren.

Det ble utdelt 905 medaljer, omkring 10 % av disse til kvinner.

Kaj Birksted, Anders Lassen, John Christmas Møller, C. M. Rottbøl, Carl Johan Bruhn, Jens Henning Fisker Hansen, Flemming Juncker, Jens Lillelund, Ole Lippmann og Svend Truelsen var blant mottakerne.

Referanser
----------

1. 1 2  Stevnsborg, Lars: *Kongeriget Danmarks ordener, medaljer og hederstegn. Kongeriget Islands ordener og medaljer*, Odense Universitetsforlag, 2005, s. 542.
2. ↑  Stevnsborg, s. 542 og 544.
3. ↑  Stevnsborg, s. 545.
4. 1 2  Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 206
5. 1 2  Stevnsborg, s. 546.
6. ↑  Stevnsborg, s. 544.
7. 1 2  Stevnsborg, s. 543.

Kilder
------

* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 206
* Stevnsborg, Lars: *Kongeriget Danmarks ordener, medaljer og hederstegn. Kongeriget Islands ordener og medaljer*, Odense Universitetsforlag, 2005, s. 542–546

Portal: Danmark
Nässjös byvåpen
**Nässjö** er en by i Jönköpings län i Småland i Sverige. Det er Nässjö kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 16 678 innbyggere.

Historie
--------

Nässjö fikk sine byrettigheter i 1914, men byens egentlige historie strekker seg tilbake til 1864 da det ble besluttet å anlegge jernbane, ‘Södra stambanan’, ved byen som siden har vært kjent som et viktig jernbaneknutepunkt. Nässjö er i dag det eneste stedet i Sverige hvor seks ulike jernbanelinjer møtes. Byens første jernbanestasjon var også den første offentlige bygning i byen, tegnet av Adolf W. Edelsvärd, som også deltok aktivt i byplanleggingen og utformingen rundt stasjonsområdet.

I dag finnes det et jernbanemuseum, ‘Nässjö Järnvägsmuseum’, som viser Nässjös historie som jernbaneby, men i tillegg også svensk jernbanehistorie i alminnelighet.

Frem til 1981 eksisterte Nässjö bryggeri som blant annet brygget det klassiske ølet *Fat 21*.

Sport
-----

Nässjö er en by med tradisjoner for bandy, og befolkningen drar gjerne til Skogsvallen for å støtte sitt lokale lag, Nässjö IF.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 13. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nässjö – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Nässjö kommune i Jönköpings län i Sverige |
| --- |
|  | Anneberg **·** Bodafors **·** Flisby **·** Forserum **·** Fredriksdal **·** Grimstorp **·** Malmbäck **·** Nässjö **·** Solberga **·** Stensjön **·** Äng |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kay-Arne Wiestål** (født 16. oktober 1940 i Holmsund i Sverige, død 16. november 2020) var en svensk entreprenør og fotballsspiller.

Sportsvirksomhet
----------------

Kay Wiestål var allsvensk fotballspiller i Djurgårdens IF, profesjonell fotballspiller i USA for laget Oakland Clippers, og trener for Kalmar FF.

Yrkesvirksomhet
---------------

Han tok i 1976 initiativ til Kvarnholmens sentrumforening i Kalmar, et samarbeidsorgan mellom gårdseiere, forretningsfolk og Kalmar kommun. Han ble senere administrerende direktør for firmaet KWK Produktion AB. I 1979 tok Wiestål initiativ til at kronprinsesse Victorias fødselsdag den 14. juli skulle feires som Victoriadagen.

Død
---

Wiestål døde 14. november 2020 i en alder av 80 år, av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   Aftonbladet, www.aftonbladet.se, besøkt 16. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   funeralnearme.com, besøkt 16. november 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kay Wiestål är död, Aftonbladet, 16. november 2020.
**William H. Whyte** (født i 1917 i West Chester, Pennsylvania, død 12. januar 1999 i New York City) var en amerikansk urbanist, organisatorisk analytiker og journalist.

Mens Whyte jobbet med New York City Planning Commission i 1969, begynte han å bruke direkte observasjon for å beskrive atferd i bymessige omgivelser. Med forskningsassistenter som brukte utstyr som stillbildekameraer, film-kameraer og notatblokker, beskrev Whyte substansen i det urbane offentlige liv på en objektiv og målbar måte. Disse observasjonene han gjorde seg kom senere ut i bokform.

Noen av hans andre bøker er blant annet: *Is Someone Listening?* (1952), *Open Spaces* (1959) og *Cluster Development* (1964).

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som William Hollingsworth Whyte, Find a Grave 12524777, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |
Hurva kirke  Foto: Jorchr 
**Hurva** er et tettsted i Eslöv kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 350 innbyggere.

Historie
--------

Hurva ligger ved E22. Tidligere hadde stedet togtrafikk, da togene mellom Ystad og Eslöv passerte her. Jernbanen ble lagt ned i 1981. Hurva fikk elektrisk belysning i 1944 med 18 gatelykter. Hurva ble kjent over hele Sverige i 1952 i forbindelse med de såkalte Hurvadrapene. 

De siste årene har stedet fått økt innflytting av yngre familier.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 24. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hurva.info (lokalt nettsted)

  


| * v
* d
* r
Eslöv kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Billinge **·** Eslöv **·** Flyinge **·** Gårdstånga **·** Harlösa **·** Hurva **·** Kungshult **·** Löberöd **·** Marieholm **·** Stehag **·** Stockamöllan **·** Väggarp **·** Örtofta |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Tollpakkhuset av Johan Henrik Nebelong. Inneholder nå Norsk Tollmuseum. Foto: Mahlum 
Tollboden av Adolf Schirmer. Foto: A-S. Ofrim 
Den tidligere tollboden ble revet i 1895. Foto: Caroline Colditz 
**Tollboden (Oslo)** eller **Oslo tollsted** består av to bygninger som ligger i Tollbugata 1 i Oslo. Den eldste av disse er stenpakkhuset oppført i 1846–1850 etter tegninger av Johan Henrik Nebelong som pakkhus for den tidligere tollboden. Bygningen er oppført i senklassisisme. 
Norsk Tollmuseum har hatt tilhold i bygningen siden 1915.

Administrasjonsbygningen fra 1891–1896 er tegnet av Adolf Schirmer i senrenessanse med rike detaljarbeider.

Begge bygningene ble fredet av Riksantikvaren i juni 2013 og av begrunnelsen fremgår det:

> Tollbodens kontorbygning fra 1896 og Stenpakkhuset fra 1850 er begge påkostete og viktige offentlige formålsbygg. Begge bygningene er gode representanter for sin periodes stilretning, tegnet av Adolf Schirmer og Johan Henrik Nebelong, som begge er betydningsfulle arkitekter. Anlegget fremstår som et representativt og vesentlig innslag i Oslos bybilde. Videre har anlegget tollhistorisk verdi som et anlegg med kontinuerlig tollfunksjon siden tidlig 1800-tall. Bygningene er spesielt verdifulle i sammenheng med hverandre og hører funksjonelt og miljømessig sammen.
> 
> 
> Riksantikvaren
> 
>

Tidligere tollboder
-------------------

Sjøtollstedets historie går tilbake til 1600-tallet da det var en tollbod på Nordre brygge som lå i forlengelsen av Tollbugata. I 1695 fikk man reist en ny tollbod, en tømmerbygning. Den lå rett nord for Nordre brygge. I 1770-årene ble den revet. Kort tid etter tegnet murmester Johan Hesler en ny tollbod i bindingsverk og to etasjer, men denne brant ned til grunnen i 1785. Allerede to-tre år etter kom en ny tollbod
på plass etter tegninger av Hans Christian Lind. Den ble revet i 1895 til fordel for oppføringen av Schirmers tollbod.

Litteratur
----------

* Dag-Ivar Rognerød (1998). *Christiania: Kvadraturen i Oslo*. Oslo: ARFO. s. 131–133.
* Oslo byleksikon: Tollboden
* Fredningssak Tollbugata 1[*død lenke*] fra Riksantikvaren

Eksterne lenker
---------------

* «Tollboden (Oslo)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Riad Toufic Salameh** (født 17. juni 1950 i Kfardebian i Libanon) er en libanesisk økonom, som har vært sentralbanksjef i Libanons bank siden 1. august 1993. Han har fått mye av æren for at Libanon kom seg gjennom Finanskrisen 2007–2010 uten store problemer, og ble kåret til «Central Banker of the Year for 2009» av The Banker Magazine.

Utdanning og arbeidserfaring
----------------------------

Han er utdannet fra Collège Notre Dame de Jamhour i Libanon, og har senere tatt en bachelorgrad (BA) i sosialøkonomi ved American University of Beirut. 

I 1985 ble han *Vice President* og rådgiver ved Merrill Lynch i Paris, etter å ha jobbet ved deres filialer i Beirut og Paris fra 1973. Den 1. august 1993 ble han utnevnt til sentralbanksjef (*governor*) for Libanons bank, for en seksårsperiode, og har senere blitt gjenvalgt både i 1999, 2005, 2011 og 2017. Med seg i ledelsen har han 4 visesentralbanksjefer og et *Central Council*. 

Han er også formann i etterforskningskomisjonen for bekjempelse av hvitvasking av penger, *Special Investigation Commission*, som ble etablert i 2001.

Utmerkelser
-----------

Sentralbanksjef Salameh har mottatt mange priser, bl.a. Euromoney sin pris som *Beste sentralbanksjef i den arabiske verden* i 1996. I 1997 ble han utnevnt til ridder av Æreslegionen, av Frankrikes president Jacques Chirac, og i 2003 ble han kåret til *Beste sentralbanksjef 2003* (Man of the year) av Euromoney. 

Organisasjonen *Bankers for a Better Future* ga han en pris i 2004, da de plasserte ham på topp 20-listen over verdens beste sentralbanksjefer i 2004. Året etter, i 2005, fikk han en ny pris fra Euromoney, da de kåret ham til *Årets beste sentralbanksjef i Midtøsten* i deres kåring av Euromoney Award for Emerging Markets. Også i 2006 kåret Euromoney ham til *Årets beste sentralbanksjef*. 

Bankers Magazine kåret ham til *Årets beste sentralbanksjef i Midtøsten* (Central Banker of the Year – Middle East) for 2009. Året etter vant han *2009 Arab Creativity Award*, tildelt av the Arab Thought Foundation. Den 31. desember 2009 utnevnte president Nicolas Sarkozy han til offiser av Æreslegionen.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1950[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Riad Salameh rings Stock Exchange Opening Bell on Lebanon Capital Market Day* Arkivert 7. juli 2011 hos Wayback Machine. besøkt 14. mai 2011.
3. ↑  Special Investigation Commission – *Chirman*, besøkt 14. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Gorno-Altajsk** eller **Gorno-Altaisk** (russisk: Го́рно-Алта́йск) er hovedstaden i Republikken Altaj i Russland. Den ligger 3 641 km øst for Moskva. Innbyggertall: 53 538 (folketelling 2002).

Gorno-Altajsk er republikkens eneste by, og ligger i den trange Majmadalen ved foten av Altajfjellene. Russisk-ortodokse misjonærer som kom til dalen i 1830 snublet over den lille bosetningen *Ulala*, som på den tid besto av nitten innfødte og tre russiske familier. Neste år ble Ulala valgt som stedet for det første ortodoks misjonsstasjonen i Altaj og russiske nybyggere begynte å flytte til landsbyen.

Da Ojrot autonome oblast ble opprettet i 1922 ble Ulala dens hovedstad. I 1928 fikk landsbyen status som by, og i 1932 ble navnet endret til *Ojrot-Tura*. Imidlertid, i 1948 innså de sovjetiske autoritetene omsider at de innfødte stammene i området faktisk ikke kalte seg selv for ojroter, og navnet på republikken ble endret til Gorno-Altaj autonome oblast, noe som på norsk kan oversettes til «Altaj-fjellenes autonome oblast», og med den navnet på hovedstaden.

Gorno-Altajsk har en del spredt industri, Gorno-Altajsk lufthavn, et teater, et universitet og et regionalt museum. Nærmeste jernbanestasjon er i Bijsk, 96 km unna.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gorno-Altaysk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Republikken Altaj |
| --- |
| Administrativt senter: Gorno-Altajsk |
| Flagget til Republikken Altaj | Aktash **·** Onguday | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Gormflaith ingen Murchada MacFinn**, i Njåls saga omtalt som **Kormloð**, født omkring år 960 i Naas (gælisk:*Nás na Rí* – kongers møteplass) i det som nå er grevskapet Kildare i provinsen Leinster i Irland. Hun var, som navnet antyder, datter av *Murchad MacFinn*, som var konge i Leinster. Hennes bror Maelmorda MacMurchada ble senere også hersker i Leinster.

Gormflaith er best kjent som den irske overkongen Brian Borus hustru, men hun var tidligere gift også med Olav Kvåran, som var konge i det norrøne kongedømmet Dublin. Med Olav fikk hun sønnen Sigtrygg, som etterfulgte sin far som hersker i Dublin og fikk tilnavnet «Silkeskjegg». Mellom Olav og Brian var hun gift med Brians forgjenger og etterfølger som overkonge, Máel Sechnaill mac Domnaill. Gormflaith var altså i tur og orden gift med de tre mektigste mennene i Irland.

Ekteskapet med Brian Boru kom i stand som del av fredsslutningen etter at Brian hadde beseiret Maelmorda og Sigtrygg i slaget ved Glen Mama. Brian lot en av sine døtre gifte seg med Sigtrygg, og han giftet selv seg med Gormflaith. Allianser gjennom giftermål var en vanlig måte å knytte bånd mellom tidligere fiender på, og dette giftermålet var nok som sådan rent politisk. Brian skilte seg senere fra henne.

Kilder som *Cogadh Gaedhil re Gallaibh* og *Njåls saga* framstiller Gormflaith som drivkraften bak krigen som førte til Brians død i slaget ved Clontarf i 1014. Njåls saga skriver at 

> 
> Kormloð var den vakreste av kvinner, og hadde best evner i alt som ikke var i hennes egen makt, men menn snakket om at hun gjorde bare onde ting hvor hun hadde makt... ...[hun] var ikke mor til Brians barn, og så vred var hun på kong Brian etter at de var skilt at hun ville gjerne ha ham død.
> 
> 
> 

Gormflaith skal ha vært den som fikk Sigtrygg til å hente hjelp fra den norrøne jarlen Sigurd på Orknøyene og fra norrøne krigere fra øya Man til krigen mot Brian. Det er naturlig at Gormflaiths lojalitet heller lå hos hennes sønn Sigtrygg og bror Maelmorda snarere enn hos Brian som hadde forsmådd henne. Men den rollen historien har gitt henne som renkespillende femme fatale er nok betydelig overdreven og skyldes heller samtidens mistenksomhet mot sterke selvstendige kvinner enn historiske fakta.

Njåls saga tar sannsynligvis feil når den sier at hun ikke var mor til Brians barn, hun regnes av irske kilder som mor til Donnchad mac Briain.

Gormflaith overlevde alle sine ektemenn og døde i 1030.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p18895.htm#i188949, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Geni
 |
Riadene har et system for ventilasjon
 En riad med kjølende vann i Marrakech
En **riad** (arabisk: رياض‎) er et tradisjonelt marokkansk hus eller palass med en indre hage eller gårdsplass. Ordet *riad* kommer fra den arabiske betegnelsen for hage, «ryad». En viktig grunn for dette designet var islamske bekymringer om personvern for kvinner.

Da Almoravid-dynastiet ved slaget ved Sagrajas erobret Spania i det 11. århundre, sendte seierherrene muslimer, kristne og jødiske håndverkere fra Spania til Marokko for å jobbe på monumenter.

Bygningene ble fokusert innover, for familiens privatliv og beskyttelse mot vær og vind. Dette innoverrettede fokus ble uttrykt i den sentrale plasseringen av det meste av interiøret i hagen og gårdsplassen, samt mangel på store vinduer på utsiden ved bruk av leir- eller murvegger. Dette utformingsprinsippet fant støtte i islamske forestillinger av personvernet og hijab for kvinner. Inngangen til disse husene er en stor overgang som oppfordrer til refleksjon fordi alle rommene åpner i den sentrale atriumsplassen. I den sentrale hagen av tradisjonelle riader er det ofte fire appelsin- eller sitrontrær og muligens en fontene. Veggene i riadene er utsmykket med puss eller fliser og vanligvis med arabisk kalligrafi, ofte med sitater fra Koranen.

Stilen på disse *riadene* har endret seg gjennom årene, men den grunnleggende formen er fortsatt i bruk i design i dag. Nylig har det vært en økning i interessen for denne formen for hus etter en ny mote av fornyelse i byer som Marrakech og Essaouira, hvor mange av disse ofte smuldrer bort. Bygningene har blitt restaurert til sin fordums prakt. Mange *riader* blir nå brukt som hoteller eller restauranter. Bildene her er to eksempler i Marrakech, et renovert som fungerer som Hotel Riad Laksiba, og det andre som ennå ikke er renovert.

Referanser
----------

1. ↑  Boele, Vincent. Ed. (2005). Morocco: 5000 years of Culture. Amsterdam: KIT Publishers.

Eksterne lenker
---------------

* Worldwide Moroccan Architecture and Decoration Services
Valgkampkontoret til Gorran i Arbil, 2009
**Bevegelsen for forandring** (kurdisk: *Bizutnaway Gorran* ڕه‌وتی گۆڕان) eller **Lista for forandring** (kurdisk: *Listy Gorran*) er en kurdisk politisk bevegelse i Irak. 

Gorran ble dannet i 2009 som en protestbevegelse mot det som ble karakterisert som det korrupte styresettet til koalisjonspartnerne i den kurdiske regionen, Kurdistans demokratiske parti og Kurdistans patriotiske union (PUK). Gorran har særlig hentet aktivister og velgere fra PUK, som er partiet til Iraks president Jalal Talabani. Initiativtakeren til Gorran var Talabanis mangeårige nestkommanderende Nawshirwan Mustafa.

Ved lokalvalgene i irakisk Kurdistan i 2009 fikk Gorran over 50 prosent av stemmene i provinsen Suleimania, inkludert storbyen Suleimania som har vært PUKs sterkeste bastion. I den kurdiske regionen som helhet fikk Gorran nesten 24% av stemmene og 25 (av 111) representanter i det regionale parlamentet i Arbil. Gorran ble dermed det klart største opposisjonspartiet. 

Ved valgene på Irakisk nasjonalforsamling i 2010 fikk Gorran åtte representanter i Bagdad, de fleste fra provinsen Suleimania, men også to fra Arbil. Gorran fikk ingen representanter i provinsen Dahuk som er dominert av KDP, og ble utklasset av PUK i den omstridte byen Kirkuk. 

I Bagdad har Gorran deltatt i den kurdiske blokken, som også omfatter PUK, KDP og to kurdiske islamistpartier, men trakk seg fra dette samarbeidet i november 2010. Gorran har derfor ingen ministre i den nye irakiske regjeringen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sidevåpen**[] er et våpen som blir tildelt en soldat, antiterror tjenestemann eller en taktisk politimann til å ha som sekundærvåpen, skjult eller synlig. 

Sekundærvåpenet er vanligvis et skytevåpen som bæres på kropp som reservevåpen i tilfelle man får problemer med primærvåpenet eller er i en situasjon sekundærvåpenet er mer egnet.

Formål
------

Sidevåpenet er for å raskt kunne avfyre ild på kort hold, og fungerer også som erstatningsvåpen hvis hovedvåpen skulle svikte. Enkelte våpenprodusenter produserer hylstre til sidevåpen som kan festes til et skarpskyttergevær slik at hendene til skarpskytteren aldri er langt ifra sidevåpenet, skulle vedkommende bli overrasket på nært hold.

Typer
-----

Våpenet er normalt en revolver eller semi-automatisk pistol. En moderne soldat pleier å ha et taktisk maskingevær som hovedvåpen og en semi-automatisk pistol som sidevåpen. Det offisielle sidevåpenet i USA er Beretta 92FS (Amerikansk våpenkode M9), mens det i Norge er GLOCK 17.

Design
------

Et sidevåpen skal være kompakt, lett, og uten skarpe kanter som vanskeliggjør trekning opp og ned av hylsteret.
Produksjon av tinnsoldater
**Tinnsoldat** er en modellfigur av en soldat, laget i tinn. 

Tinnsoldater er sporet tilbake til 1730 i Tyskland. Figurene var vanlige som leker frem til midten av 1900-tallet, og har etter den tid vært et populært samleobjekt. Moderne produksjonsteknikk gjorde at tinnsoldatene ble faset ut til fordel for rimeligere figurer i plast. Sigve Solberg er per 2009 den eneste i Norge som lager tinnsoldater profesjonelt.

*Den standhaftige tinnsoldat* er et populært eventyr som først ble publisert i 1838, skrevet av Hans Christian Andersen. Eventyret har blitt filmatisert flere ganger, og i 1955 lagde Ivo Caprino en animert versjon av *Den standhaftige tinnsoldat*.

Tinnsoldat-museum
-----------------

* Musée de la Figurine Historique – Compiègne, Frankrike
* The Toy Soldier Museum – Pennsylvania, USA
* John Tunstill’s Toy Soldier Museum – La Preghiera, Italia

Bilder
------

* Tyske Nazi-tinnsoldaterTyske Nazi-tinnsoldater
* Arabisk soldatArabisk soldat
* Ridder til hestRidder til hest
* Soldat med trommeSoldat med tromme

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tin soldiers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsemen Miniatures

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Gojko Ivković** (født 20. mai 1990) er en serbisk fotballspiller som spiller for Nest-Sotra. 

Gojko Ivković gikk fra Åsane til Viking i februar 2008. Han debuterte i treningskamp mot Bryne FK allerede samme dag som han signerte for Viking. 

Han gikk på utlån til Bryne i august 2009. Etter to uker ble Ivković hentet tilbake til Viking, på grunn av manglende spilletid. Han hadde også fått tilbud som stopper hos Røde stjerne Beograd, men han ble værende i Viking.

Etter at kontrakten med Viking utløp, gikk han til Åsane og videre til Førde Fotball. 

I løpet av 2012-sesongen vendte han hjem til Bergen, og spill for Åsane igjen. Før 2013-sesongen meldte han overgang til Nest-Sotra.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Gojko Ivkovic, Transfermarkt spiller-ID 73324, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ba.no – Brann må følge med

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gojko Ivković – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Gojko Ivković – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

Mal:Nest-Sotra Fotball spillerstall
***Tintin i Amerika*** er den tredje tegneserien om Tintin. I denne serien ble USA framstilt som et land som er fullt av kjeltringer, cowboyer og indianere, og at det bare er høye hus og menneskeforlatte prærier der. 

*Tintin i Amerika* er hovedsakelig lagt til Chicago. Men noe er også lagt til prærien, der Tintin møter indianere som samarbeider med Al Capone.

I 1995 ble tegneserien *Tintin i Amerika* fjernet fra et av distriktsbibliotekene i Washington fordi de mente den presenterte et rasistisk bilde av de indianerne som levde i USA. Boken har etter det kun vært tilgjengelig for lærere som underviser i rasisme.

Handling
--------

I 1931 reiser Tintin, en reporter for Le Petit Vingtième, sammen med hunden sin Snowy på et oppdrag til Chicago, Illinois, på grunn av byens store problemer med organisert kriminalitet og mafia-tilstander. Men rett etter ankomst blir Tintin og Snowy kidnappet av gangstere, og møter Al Capone, hvis kriminelle virksomheter i Kongo tidligere ble forhindret av Tintin (fra Tintin i Kongo) og med Snowys hjelp kommer Tintin unna de som kidnappet ham. Men når han forsøker å fortelle politiet om hendelsen, avviser de alle påstandene hans.

Kort tid senere møter Tintin også Al Capones største konkurrent Bobby Smiles, som leder Gangsters Syndicate of Chicago. Smiles forsøker å ansette ham, men Tintin lar seg ikke overtale av hans ideer. Tintin forsøker å følge etter Smiles til byen Redskin City. Men der klarer Smiles å overbevise en stamme av Blackfeet-indianere om at Tintin er deres fiende.

Når Tintin ankommer området, blir han snart tatt til fange av indianerne og truet med henrettelse. Men den amerikanske hæren tvinger deretter de innfødte bort fra området deres, slik at olje-selskaper kan bygge en ny amerikansk by der. Tintin unngår så vidt å bli lynsjet, samt en skogbrann, før han får øye på togskinner som han bestemmer seg for å følge i håp om å komme seg tilbake til sivilisasjonen - hvor han planlegger å fortsette jakten på Bobby Smiles.

| * v
* d
* r
***Tintin*** av Hergé |
| --- |
| 
* *Tintin i Sovjet* (1930)
* *Tintin i Kongo* (1931)
* *Tintin i Amerika* (1932)
* *Faraos sigarer* (1934)
* *Den blå lotus* (1936)
* *Det knuste øret* (1937)
* *Den sorte øya* (1938)
* *Kong Ottokars septer* (1939)
* *Krabben med de gyldne klør* (1941)
* *Den mystiske stjernen* (1942)
* *Enhjørningens hemmelighet* (1943)
* *Rackham den Rødes skatt* (1944)
* *De syv krystallkulene* (1948)
* *Soltemplet* (1949)
* *Det sorte gull* (1950)
* *Månen tur retur (del 1)* (1953)
* *Månen tur retur (del 2)* (1954)
* *Det hemmelige våpenet* (1956)
* *Koks i lasten* (1958)
* *Tintin i Tibet* (1960)
* *Castafiores juveler* (1963)
* *Flight 714 til Sydney* (1968)
* *Tintin og picaroene* (1976)

 |
**SOS Alarm Sverige AB** er et svensk, offenlig eiet aksjeselskap som opererer nødnummeret 112 i Sverige.

Selskapet eies med like deler av den svenske staten (gjennom Finansdepartementet) og Sveriges Kommuner och Landsting.

SOS Alarm har sitt opphav i en statlig utredning om landsbygdens telefonautomatisering fra 1944, der man foreslo at man skulle beholde telefonister på visse stasjoner selv om de ble automatisert. Telefonistene skulle da kunne koble abonnentene til lege, politi, brannvesen og lignende.

Etter flere langdragne statlige utredningar besluttet Sveriges riksdag i 1956 at SOS-tjenesten skulle innføres. Navnet *SOS* står i dette tilfellet for *Samhällets olycksfalls- och säkerhetstjänst* (Samfunnets ulykkes- og trygghetstjeneste).

Selskapet har nærmere 900 ansatte og 14 regionale SOS-sentraler. Den gjennomsnittlige svartiden for en 112-samtale var i 2013 11,5 sekunder, 2014 15,3 sekunder og 2016 14,7 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑  Historikk Arkivert 13. oktober 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  «SOS - var god dröj». Arkivert fra originalen 5. august 2015. Besøkt 18. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* SOS Alarm

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Steinalderbosetting på Durud** er et funnsted og mulig boplass ved Durud, Ytre Enebakk.

Arkeologiske prøveundersøkelser i området i august 1999 resulterte i bemerkelsesverdige funn i dette området. Disse funnene har imidlertid aldri blitt særlig kjent utover de arkeologiske kretser. Totalt ble det funnet ni flintavslag på fire lokaliteter. Det mest oppsiktsvekkende funnet var en kjerneøks av flint, som trolig er nærmere 10 000 år gammel og som kan ha tilhørt noen av de første menneskene i pionerbosetningen. Lokalitetene som ble undersøkt ligger på mellom 171 og 193 meter over havet. Havnivået lå den gang 200 til 220 meter høyere enn i dag. 

Bjerkelandshøgda var en liten øy og beskyttet mot uvær fra øst. Nordåsen la også en beskyttende hånd over stranda, der det har vært lett å legge til land. Vannet var grunt og den åpne sletta var perfekt for slakting av sel og sløying av fisk.

Funnet på Durud kan være blant de eldste vi har i Norge, *kanskje* eldre enn funn som er gjort på Høgnipen ved Skjeberg, Stunner i Ski og Nøstvet i Ås. Det må imidlertid presiseres at funnene er gjort ved foreløpige prøveundersøkelser. Sikker viten kan man først få etter fullstendig undersøkelse ved arkeologisk utgravning.

Kilder
------

* www.enebakkhistorielag.no
**Alberto Facundo «Tino» Costa** (født 9. januar 1985 i Las Flores) er en argentinsk fotballspiller som spiller for den kolombianske klubben Atlético Nacional. Han spiller vanligvis sentralt på midtbanen og er mest kjent for sin altoppofrende spillestil og for sin presise venstrefot.

Fotballkarriere
---------------

Costa startet fotballkarrieren sin i 1996, da han begynte for det lokale laget La Terrazza. I en alder av 17 år meldte han overgang til Racing Basse-Terre, hvor han ble til 2004. Etter det har han vært innom en rekke klubber: Racing Paris, Pau FC, FC Sète og Montpellier HSC.

### Montpellier

Costa signerte en treårskontrakt med den sistnevnte franske klubben i 2008/2009-sesongen, hvor han spilte frem til midtveis i 2010. På denne tiden rakk han å spille 66 kamper og score 15 mål for franskmennene. Han ble nominert til prisen som beste spiller i Ligue 2 i sin første sesong, og var ønsket av flere franske storklubber. Han avslo alle tilbud frem til Valencia CF viste interesse for spilleren.

### Valencia

Den 1. juli 2010 ble det klart at han hadde signert for den spanske storklubben. Han signerte en fireårskontrakt, og kostet 6,5 millioner euro for spanjolene. Hans første mål for de hvite kom i hans debut i Mesterligaen mot Bursaspor, da han skjøt i mål fra langt hold (som regnes som en av spesialitetene hans). Kampen endte 0–4 til Valencia.

Tiden i Valencia var til å begynne med preget av variabel spilletid, men med oppofrende spill og stabile prestasjoner. I tiden under trener Unai Emery var han andrevalg, etter argentineren Èver Banega, som klubbens offensive sentrale midtbanespiller, men etter at han ble skadet (av å bli kjørt over av sin egen bil) fikk Costa flere muligheter.

Mot slutten av Unai Emerys periode var han en av klubbens bærebjelker, mens resten av laget underpresterte. Sommeren 2012 returnerte den gamle stopperkjempen Mauricio Pellegrino tilbake til Valencia CF. Selv om laget fortsatte å underprestere i første halvdel av 2012/2013-sesongen, var Costa unntaket sammen med navnebroren Ricardo Costa. Argentineren var en av klubbens beste spillere under den nye treneren, og mange[*hvem?*] mente det var på grunn av Mauricio Pellegrino. Etter at Èver Banega returnerte fra skade utover høsten, trodde mange at han skulle gå inn og ta plassen fra landsmannen, men det skjedde aldri.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Tino Costa – Ligue de Football Professionnel Rediger på Wikidata

* (fr) Tino Costa – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

* (en) Tino Costa – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Tino Costa – as.com Rediger på Wikidata
* Valencianorge.no
**Stein Skøyeneie** (1961) er en norsk organist og komponist.

Skøyeneie avla etter studier ved Norges musikkhøgskole eksamen i kirkemusikk og musikkpedagogikk i 1984-85.
Siden 1979 har Skøyeneie undervist i musikkskolen, den videregående skole og grunnskolen i Oslo, med hovedvirke i barneskolen. Han har også virket som timelærer og øvingslærer ved Østlandets musikkonservatorium.

Stein Skøyeneie arbeider også som organist og kantor i Oslo. Han har innehatt ulike verv innen bl.a. Oslo kantor- og organistforening, Musica Sacra, Oslo kirkesangforbund, Norsk lærerlag og Oslo kommune.

Skøyeneies komposisjonsarbeider omfatter i hovedsak kirkemusikk og musikkpedagogisk materiell. Hans tidligste verker bærer preg av fritonalitet og kvartharmonikk. Seinere komposisjoner er i langt større grad preget av et romantisk tonespråk, ofte inspirert av engelsk romantisk kirkemusikk og norsk folketonekunst.

Sammen med journalist, forfatter og salmedikter Emil Skartveit vant Skøyeneie i 2006 den nynorske feiringssalmekonkurransen arrangert av Nynorsk kultursentrum i Ørsta med dåpssalmen *Guds barn, nett no*. Denne og flere av de øvrige salmene Skøyeneie skrev sammen med Skartveit, er nå samlet i den illustrerte salmeboken Som barn av jord som ble utgitt på Eide forlag i forbindelse med gjenåpningen av Sagene kirke 10. oktober 2010.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. mai 2012. Besøkt 3. november 2016.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. mai 2021. Besøkt 3. november 2016.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Verkliste Arkivert 4. november 2016 hos Wayback Machine. fra NB noter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Port Royal** er en gammel havneby på Jamaica. Den var tidligere øyas hovedstad. Inntil et jordskjelv ødela byen 7. juni 1692, var den også Jamaicas viktigste handelsby. Etter jordskjelvet, da to tredjedeler av byen sank i Det karibiske hav, ble denne rollen overtatt av Kingston, som senere skulle bli øyas hovedstad.

Port Royal ligger på vestenden av sandbankene *los Palisadoes*, som beskytter Kingston havn. På 1600-tallet var den et fristed for karibiske pirater, og den fikk et rykte som «den rikeste og ondeste byen i verden». Dette var en havn hvor pirater kunne ta med seg og handle i byttevarer, noe som var vanskelig i mer «legale» byer. Havnen fungerte også som base for engelske pirater og kapere, som ble betalt av sin regjering for å angripe franske og spanske skip. 

Den 7. juni 1692 ble byen rammet av et kraftig jordskjelv som gjorde sanden under byen flytende. Resultatet var at store deler av byen gled ut i havet. Jordskjelvet ble etterfulgt av en tsunami, som la en større del av byen under vann. Disse to naturkatastrofene tok livet av mellom 1000 og 3000 mennesker. Det ble gjort forsøk på å bygge byen opp igjen, men uten suksess. I 1704 ble mye av det som var bygd opp, ødelagt i en brann, og i første halvdel av 1700-tallet ble kysten rammet av flere kraftige orkaner. Etter hvert ble Port Royals rolle som hovedstad overtatt av Spanish Town og senere av Kingston.

Etter et nytt jordskjelv 14. januar 1907 forsvant nok en stor del av byen i havet.

Befolkningen er under 2000 mennesker, og byen har ingen økonomisk eller politisk betydning. Økonomien er turistbasert, men selv om den jamaicanske regjeringen har besluttet å restaurere byen, er den stort sett forfallen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Port Royal and the Pyrates
* (en) 1692: Earthquake of Port Royal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Må ikke forveksles med Samordnet Opplegg for Stedfestet Informasjon.
**SOSI-formatet** er et filformat for utveksling av digitale geodata. Utviklingen av SOSI-formatet startet på 1970-tallet.

I dag[*når?*] utvikles SOSI-formatet lite, siden det er ventet at GML vil overta som utvekslingsformat.

Det er verdt å merke seg at *SOSI-formatet'* ofte blir forvekslet med Samordnet Opplegg for Stedfestet Informasjon (SOSI). Fra starten og utover 90-tallet var SOSI-formatet og modellene for SOSI tilnærmet det samme. Siden UML (og XML) i dag er enerådende for modelleringa, er SOSI et opplegg som omfatter mer enn SOSI-formatet.

Innledning
----------

På 70-tallet økte bruken og utviklingen av digitale geodata. Det ble observert at standardisering av formater for utveksling av geodata ville være kostnadsbesparende, og et forslag til utvekslingsformat ble utarbeidet av Norsk Regnesentral.

I 1987 ble versjon 1.0 av standarden for SOSI-formatet publisert av Statens kartverk.

Utover 90-tallet ble utviklingen av SOSI-formatet nært knyttet til arbeidet som er ble gjort i ISO/TC 211. ISO/TC 211 benyttet tidlig UML i modelleringa av ISO 19100-serien av standarder for geodata. UML-modellene i ISO 19100-serien er format- og platformuavhengige, og valg av format kan skje ved realisering av modellene i ettertid. Denne utviklingen har ført til at SOSI i dag omfatter mer enn **SOSI-formatet**.

Oppbygningen av formatet
------------------------

SOSI-formatet er hierarkisk oppbygd, og har en start (hode) som inneholder opplysninger om versjon, tegnsett, dato *(i ISO 8601-format)*, koordinatsystem, kvalitet m.v. Deretter følger punkter og linjer med koder som angir linje- og punkttyper og koordinatene for punktene.

Eksempel *(grenselinje med tre punkter):*

```
.HODE
..TEGNSETT ANSI
..SOSI-VERSJON 3.0
..SOSI-NIVÅ 4
..TRANSPAR
...KOORDSYS 2  !(*Koordinatsystem = NGO1948 akse II)*
...ORIGO-NØ  35599 10289 !(*Origo, i hele meter, som skal tillegges koordinatene til punktene. Det valigste er at det her står 0 0. Da får koordinaene sine sanne verdier.)*
...ENHET 0.001  !*(millimeter)*
..OMRÅDE
...MIN-NØ 35599 10289
...MAX-NØ 37402 11218
..DATO 20061123   !*(Dato i ISO 8601 format)*
..KVALITET * * * * *
.LINJE 1:
..OBJTYPE EiendomsGrense !*(den gamle formen: ..LTEMA 4011*  !(4011= kode for eiendomsgrense) er utgått
..NØ
245536 568364 ...PTEMA 4064 ...KP 1 !*(koordinater i millimeter – skal tillegges origo)*
..NØ
207548 547931 ...PTEMA 4057  !*(4057 = kode for umerket grensepunkt)*
..NØ
203510 555438 ...PTEMA 4064   !(*4064 = kode for grensepåle)*
.SLUTT !(*må alltid avslutte fila)*
```

Referanser
----------

1. 1 2  Stein W. Bie og Einar Stormark (1980) (pdf, tilgang for norske IP-adresser), Forslag til utvekslingsformat for digitale geodata, Norsk Regnesentral, Oslo.
2. 1 2  Statens Kartverket (2015), Nasjonal strategi for videreutvikling av SOSI.
3. ↑  Statens kartverk (1987), Samordnet opplegg for stedfestet informasjon - SOSI versjon 1.0, Hønefoss.

Eksterne lenker
---------------

* Kartverkets side om SOSI-standarden
* SOSI-bibliotek FYBA
* Konverterings-bibliotek GDAL
* Konverteringsprosjektet sosi2other
**«Listesaken»** var i 1977 den mest omtalte nyhetssak i Norge. Politiet gikk i august 1977 til razzia mot avisen *Ny Tid*s redaksjonslokaler i Oslo og beslagla lister med 600 navn over ansatte i de hemmelige tjenestene som SV-eren Ivar Johansen hadde samlet inn. Han benyttet kun åpne kilder som telefonkatalogen, *Tjenestemannsbladet* og *Politibladet*, og noterte bilnumrene til de ansatte.

Saken startet med at Ny Tid hadde oppslag om at Norge hadde gitt finske nazister opptrening til spionasje mot Sovjetunionen. Kilden til denne artikkelen var major Svein Blindheim. I et intervju om «Blindheimsaken» med Arbeiderbladet uttalte Ivar Johansen at han hadde navnelister på alle i de hemmelige tjenestene i Norge. 

Før politiet rakk frem til redaksjonslokalene ble listene flyttet til Jan Otto Hauges campingvogn på Solvang kolonihage i Oslo. 

Ivar Johansen ble dømt til delvis betinget fengsel i ett år, hvorav han sonte 60 dager. Journalistene Ingolf Håkon Teigene og Jan Otto Hauge, samt informasjonssekretær i Club 7, Trond Jensen, fikk betingede dommer.

Se også
-------

* Ikkevold-saken
* Gleditsch/Wilkes-saken

Referanser
----------

1. ↑  Mauno, Hanne. «Han ble koblet til både KGB og Baader-Meinhof». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 14. desember 2021.
2. ↑  «Kjennelse i Høyesterett 28. november 1979 i l.nr. 157/1979». Arkivert fra originalen 12. oktober 2007. Besøkt 12. desember 2010.
3. ↑  Braanen, Bjørgulv (27. august 2002). «Listesaken 25 år». *Klassekampen*. Besøkt 14. desember 2021.
**SPARC64 IXfx** er en 64-bit RISC mikroprosessor som ble annonsert av Fujitsu den 7. november 2011, samtidig som de annonserte superdatamaskinen PRIMEHPC FX10. Mikroprosessoren antas lansert i januar 2012. SPARC64 IXfx er en implementasjon av spesifikasjonen SPARC Versjon 9.

SPARC64 IXfx er en 16-kjerners mikroprosessor, og vil ved lanseringen være den hittil raskeste SPARC mikroprosessor. Med en ytelse på 236,5 GFLOPs ved 1.85 GHz, vil den også overgå POWER7 ved samme klokkefrekvens.

Hver kjerne har 32 Kb nivå-1 hurtigminne for data og 32 Kb nivå-1 hurtigminne for instruksjoner. Et 12 Mb integrert nivå-2 hurtigminne er delt på alle 16 kjerner

SPARC64 VIIIfx er produsert ved hjelp av Fujitsu's 40 nm prosessteknologi fra TSMC, mens forgjengeren SPARC64 VIIIfx ble produsert med 45 nm teknologi. Prosessoren er 21.9 x 22.1 mm, inneholder 1.87 milliarder transistorer og har 1442 signalpinner. Ved normal bruk forbruker den omkring 110 Watt.

Referanser
----------

1. ↑  Timothy Prick Morgan:Fujitsu readies 23 petaflops Sparc FX10 super beast. 16-core Sparc64-IXfx chip on deck, The Register, 7. november 2011

| * v
* d
* r
SPARC mikroprosessorer |
| --- |
| SPARC versjon 732-bit | SPARC |
| SPARC versjon 832-bit | SPARCLite **·** microSPARC **·** microSPARC II **·** SuperSPARC **·** SuperSPARC II **·** hyperSPARC **·** TurboSPARC **·** LEON |
| SPARC versjon 964-bit | UltraSPARC **·** UltraSPARC II **·** UltraSPARC IIe  **·** UltraSPARC IIi  **·** UltraSPARC IIe+ **·** UltraSPARC III **·** UltraSPARC III Cu  **·** UltraSPARC IIIi  **·** UltraSPARC IV **·** UltraSPARC T1 **·** UltraSPARC T2 **·** SPARC T3 **·** SPARC T4 **·** SPARC T5 **·** SPARC T6 **·** SPARC T7 **·** SPARC T8 **·** SPARC M5 **·** SPARC M6 **·** SPARC M7 **·** SPARC M8 **·** SPARC64 **·** SPARC64 II **·** SPARC64 III **·** SPARC64 IV **·** SPARC64 V **·** SPARC64 VI **·** SPARC64 VII **·** SPARC64 VIIIfx **·** SPARC64 IXfx **·** SPARC64 X |
| – |