recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charles Albert Bartliff** (født 18. august 1886 i Memphis i Tennessee, død 15. mars 1962) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Bartliff vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Christian Brothers College* som kom på andreplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club*.
*Christian Brothers* tapte første kampen med 0-7 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *St. Rose Parish*, med 4-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *Christian Brothers College* og *St. Rose Parish* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
Bartliff spilte alle fire kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i fotball, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Bartliff – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles Bartliff – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Bartliff – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Bartliff – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Vostok 2010** (russisk: Восток 2010) var en storskala russisk militærøvelse holdt i Sibir, Østre militærdistrikt fra 29. juni til 8. juli 2010. Øvelsen involverte minst 20.000 soldater, opptil 70 krigsfly og 30 krigsskip.

Historie
--------

For første gang i Russlands moderne historie involverte militærøvelsene krigsskip fra tre russiske flåter — Svartehavsflåten, Stillehavsflåten og Nordflåten. Det ble også omplassering av Sukhoi Su-24M bombefly og Su-34 multirolle jagerfly fra baser i den europeiske delen av Russland 8000 km unna i direkte flyreiser med to drivstoffyllinger i luften. Øvelsen markerte også første gang mekanisert infanteri fløyet fra Uralfjellene med tunge våpen lagret på reservedepoter etablert nær den kinesiske grensen.

Referanser
----------

1. 1 2  Radyuhin, Vladimir. "Large war game in Russia's far east." TheHindu.com. The Hindu, 4 July 2010. Web. 4 July 2010. <www.thehindu.com/news/international/article500049.ece>.
2. ↑  «Sputnik News - World News, Breaking News & Top Stories».
**Charles Sumner Benedict** (født 5. mai 1867 Washington County, Ohio død 22. november 1952 i Gallia County, Ohio) var en amerikansk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Benedict ble olympisk mester i skyting under OL 1908 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskytingen med armégevær med 2531 poeng foran Storbritannia med 2497. De andre på laget var William Leushner, William Martin, Charles Winder, Kellogg Casey og Ivan Eastman. Det var åtte lag med seks mann på hvert som deltok i kunkurransen som ble gjennomført 10. og 11. juli. 
Hver skytter skjøt 90 skudd, 15 skudd på hver av avstandene 200, 500, 600, 800, 900, og 1000 yards på en femdelt skive. Benedict skjøt totalt 407 poeng som var det svakeste resultatet på det amerikanske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Gull **Gull** i skyting, armégevær lagskyting (USA)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Benedict – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Benedict – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Benedict – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Martinho Lutero Galati de Oliveira** (født 29. september 1953 i Alpercata i Brasil, død 26. mars 2020 i São Paulo) var en brasiliansk dirigent..

Galati skrev boken *Do gesture à gestão: um diálogo sobre maestros e liderança* om sitt yrke som kordirigent. Han var leder av Coral Paulistano do Theatro Municipal de São Paulo fra 2013 til 2016.

Han var professor ved Libera Università di Lingue e Comunicazione (IULM) og ved Istituto di Musicologia di Milano, begge læresteder i Milano i Italia. Han ble i Italia kjent for å ha dirigert mange *messe cantate* (sungne messer) og, som Milanos borgermester Giuseppe Sala, sa «sine avgjørende bidrag for å fremme brasiliansk og afrikansk samtidsmusikk».

Han samarbeidet musikalsk med utøvere som Gilberto Gil, Naná Vasconcelos, Inezita Barroso, Sérgio Ricardo, Cristovão Bastos, Zizi Possi, Marília Medalha, Tito Martino, Fabiana Cozza, Ivan Vilela, Djalma Correa, Mauro Pagani, Miriam Makeba, Angélique Kidjo, Liz Mac Comb, Dino Salluzzi og Mouna Amari.

Han ble valgt til president for Associação Brasileira de Regentes Corais i 2018.

Galati døde den 26. mars 2020 som følge av covid-19 i São Paulo, i en alder av 66 år.

Referanser
----------

1. ↑   vejasp.abril.com.br[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Maestro Martinho Lutero Galati de Oliveira morre em São Paulo após contrair coronavírus». *g1.globo.com*. Besøkt 29. mars 2020.
3. ↑  Zita Dazzi (26. mars 2020). «Morto Martinho Lutero, musicista brasiliano, milanese d'adozione, decine i concerti e i cori da lui diretti in città». la Repubblica. Besøkt 28. mars 2020.
4. ↑  Il Sindaco di Milano Giuseppe Sala con la Giunta Comunale e il Presidente Lamberto Bertolé con il Consiglio Comunale di Milano (28. mars 2020). «Martinho Lutero Galati de Oliveira». Corriere della sera Necrologi.
5. ↑  «Maestro Martinho Lutero Galati morre com coronavírus». *jcnet.com.br*. 26. mars 2020. Besøkt 29. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Martinho Lutero Galati – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Martinho Lutero Galati på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Vought F4U Corsair** var et amerikansk jagerfly som hovedsakelig ble brukt av den amerikanske marinen under andre verdenskrig. Flyet ble produsert av Vought.

Flyet var et enseters jagerfly spesielt utviklet for å ta av fra, og lande på hangarskip. Den meget karakteristiske «knekken» på vingene, gjorde at understellet kom lengre ned enn selve flykroppen. Dette tillot et kort og robust understell, noe som var nødvendig for landing på hangarskip. Vingene hadde hengslet feste så de kunne slåes opp, og dermed gjorde flyet mindre plasskrevende ved parkering på dekk. 

FG-1D Corsair var i produksjon en god stund etter krigen, og det finnes fortsatt en del flygende eksemplarer.
Corsair regnes som et av de mest effektive amerikanske jagerflyene som tok del i den andre verdenskrig. Flytypen forbindes stort sett med krigen i Stillehavet, men Corsair ble også brukt i Europa, av Fleet Air Arm, og tok blant annet del i et angrep på Tirpitz 3. april 1944. Selv om produksjonen opphørte i 1952, tok det også del i Koreakrigen, og i den såkalte «Fotballkrigen» mellom El Salvador og Honduras så sent som i 1969.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | F4U-1A Corsair |
| --- | --- |
| Vingespenn | 12,50 m |
| Lengde | 10,16 m |
| Høyde | 4,90 m |
| Vingeareale | 29,17 m² |
| Tomvekt | 4 074 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 671 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 6 350 kg |
| Marsjhøyde | 11 280 m |
| Klatrefart | 880 m/min |
| Annet |  |
| Motor | 1× Pratt & Whitney R-2800-8 Double Wasp stjernemotor (2 000 hk) |
| Bestykning | 6× M2 Browning maskingevær eller 4× Hispano 20 mm maskinkanon |

Litteratur
----------

* Abrams, Richard. *F4U Corsair at War*. London: Ian Allan Ltd. 1977. ISBN 0-7110-0766-7.
* Bell, Dana. *F4U-1 Corsair, Vol. 1*, Aircraft Pictorial, No. 7. Tucson: Classic Warships Publishing, 2014. ISBN 978-0-9857149-7-0.

Eksterne lenker
---------------

* Airliners.net-foto

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
En **interesseorganisasjon**, eller **interessegruppe**, er en organisasjon eller forening som har som hovedmål å fremme de (økonomiske/politiske) interessene til sine medlemmer. Interesseorganisasjoner har en betydelig innflytelse i vestlige demokratier og kanaliserer sine medlemmers interesser til politikere og administrativ ledelse. 

Målet om å ivareta egeninteresser kan føre til at intern demokratisk debatt innad i organisasjonen, formidling av balansert informasjon og engasjement blant medlemmene ofte kan være underordnet. Når partier skal utforme politiske forslag er det vanlig at de inviterer interesseorganisasjoner som er berørt av forslaget å gi innspill. Før og under behandling av saker er interesseorganisasjoner invitert til å gi formelle høringssvar, eller de forsøker å påvirke uformelt (ofte kalt lobbyisme). 

Et klassisk eksempel på interesseorganisasjoner i de nordiske landene er arbeidsgiverorganisasjoner. Fagorganisasjoner var i sin tidlige historie også folkebevegelser og politiske organisasjoner, men har blitt mer lik interesseorganisasjoner i de siste tiår. Blant de større interesseorganisasjonene i Norge kan nevnes fagforbund, næringsorganisasjoner, naturvern og andre hovedsammenslutninger som fungerer som «paraply» for klubber og lag av forskjellig slag. Mange driver lobbyvirksomhet rettet mot politikere og andre med makt og budsjetter.

Interesseorganisasjoner som blir oppfattet som rene propagandister for sin sak, gjerne på bekostning av samfunnets interesser betegnets gjerne som **særinteresser** eller særinteresseorganisasjon i politisk debatt. Det er nære forhold mellom interesseorganisasjoner og politiske partier. Mange ledere i sentrale interesseorganisasjoner er rekruttert fra den politiske arena, samtidig som organisasjonene også er rekrutteringsarenar for personer til politiske verv.

Referanser
----------

1. ↑  *Statsvitenskapelig leksikon*. Oslo: Universitetsforl. 1997. s. 101. ISBN 8200229246.
2. ↑  St.meld. nr. 39 (2006-2007) Frivillighet for alle - Politiske partier og interesseorganisasjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**Votkinsk-fabrikken** (russisk:Воткинский завод) er en maskinfabrikk som produserer ballistiske missiler basert i Votkinsk, Russland. Produksjonen omfatter SS-29, og SLBM RSM-56 Bulava SLBM.

Det ble startet som en Føderalt stasselskap som fortsatte fram til 2010, da det ble til et aksjeselskap.

Selskapet har to separate anlegg: et sluttmonteringsanlegg som ligger ca. 12 km utenfor Votkinsk hvor raketter og missiler blir satt sammen, men det viktigste anlegget ligger i sentrum av Votkinsk, hvor det produseres missilkomponenter, samt sivile- og forbrukerorienterte varer.

Produksjon
----------

Statsminister Vladimir Putin på besøk til Votkinskanlegget den 21. mars 2011 med en Topol-M ICBM i bakgrunnen.
Selskapets produkter inkluderte R-11/SS-1B Scud-A og B SRBMs; RT-21/SS-20 Sabel og SS-23 Spider IRBM-er; RT-21 (SS-16 Sinner), RT-2PM (SS-25 Sickle) og RT-2UTTH Topol-M (SS-27) ICBM-er. Anlegget produserer også olje- og gassutstyr, kjøle-utstyr, metall-skjæreutstyr, støpte og smidde metallprodukter og elektriske apparater.

Votkinsk var også ansvarlig for produksjonen av SS-20 under den kalde krigs epoke og mange andre kjente design fra MITT.

* R-17 Elbrus
* RT-21M
* RT-21 Temp 2S
* SS-25
* RT-2UTTH Topol M
* SS-29
* RSM-56 Bulava

Referanser
----------

1. ↑  «Russian Defense Business Directory». Federation of American Scientists. Besøkt 19. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Votkinsk-fabrikken på Nuclear Threat Initiative
En illustrasjon fra Gray's Anatomy av interfasen. Kromatinet har ennå ikke fortettet seg og cellen fungerer derfor fremdeles som normalt.
Et bilde av en cellekjerne i interfase (mest sannsynlig G1). Merk: Cytoplasmaet til denne cellen og nabocellen (øverst t.v. i telofase av mitose) er ikke synlig. Bildet er tatt med optisk mikroskop og DAPI staining av DNA.
**Interfasen** er den lengste delen av cellesyklusen, hvor cellen forbereder seg for celledeling. Interfasen regnes derfor ikke som en del av selve celledelingen.

Interfasen kan deles inn i tre faser G1 (første pause (gap)), S (syntese) og G2 (andre pause). I alle tre fasene vokser cellen, og produserer proteiner og organeller, men det er kun i S-fasen kromosomene kopieres. Derfor kan fasene beskrives som at cellen vokser (G1), fortsetter og vokse mens kromosomene kopieres (S), vokser mer og forbereder seg for mitose (G2), før den deler seg (M) og man starter på en ny runde med G1.

| * v
* d
* r
Cellesyklus |
| --- |
| Interfase | G1 fase - S fase - G2 fase |
| M fase | Mitose (Profase, Prometafase, Metafase, Anafase, Telofase) - Cytokinese |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Cody Reed Kasch** (født 21. august 1987 i Santa Monica, California) er en amerikansk skuespiller. Han er mest kjent for rollen som Zach Young i TV-serien *Frustrerte fruer*.

Kasch ble født i Santa Monica, og har skotske aner. Familien bestemte seg for å flytte til Camarillo da han var 14 år, da familiens tre sønner, Cody, Maz og Dylan, hadde etablert en karriere innenfor teater og skuespill. Gjennombruddet til Cody var serien *Normal, Ohio*, der han fikk en fast rolle. Dessverre ble denne serien avsluttet etter få episoder. I 2004 fikk Kasch rollen som ungdommen Zachary Young i TV-serien *Frustrerte fruer*. Der var han fast skuespiller til sesong 2. Kasch hadde samme rolle i sesong 3 og deretter i sesong 7.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 66643[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cody Kasch på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Cody Kasch på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Cody Kasch på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Cody Kasch hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Interflora** er et samarbeide mellom blomsterforretninger, grunnlagt i 1908. Over 50 000 blomsterbutikker i mer enn 150 land er tilknyttet organisasjonen.[]

Historie
--------

Rundt 1900 drev to brødre, M. Hüber, blomsterforretning på hver sin kant av Berlin. En dag fikk den ene av dem en ordre til en mottager som bodde i nærheten av brorens forretning. I stedet for å ta ordren selv, sendte han den til brorens forretning. Dermed var frøet sådd, og i 1904 var 88 tyske blomsterhandlere med i den nystiftede *Verband Deutscher Blumengeschäftsinhaber*.

Ideen ble så tatt opp av amerikanske blomsterhandlere, som etablerte bevegelsen "Say it with Flowers", under navnet Florist’s telegraph Delivery Association (F.T.D) Den tyske og den amerikanske organisasjonen utviklet seg parallelt, men det skulle bli den amerikanske som satset mest på reklame og medlemsverving. I 1919 hadde FTD allerede over 600 medlemmer, hvorav 6 var utenlandske. En enorm utvikling var i gang. 

Især president Woodrow Wilsons innføring av morsdag i 1914 bidro til aktiviteten.

Siden den gang har kjeden utviklet seg til å ha rundt 50 000 blomsterbutikker i ca. 150 land som medlemmer. Kjeden leverer ca. 32 millioner blomsterhilsener hvert år. Formidlingsformen kalles gjerne *«Floragram»*. Navnet henger igjen fra den tid kontakten butikkene imellom var per telegraf.

Interflora i Norge
------------------

I 1915 ble den første spiren i Norge sådd. Da fikk blomsterhandler og gartner Iver J. Moum i Trondheim et brev fra en blomsterhandler i Detroit med bestilling på to blomsterdekorasjoner. Det var det aller første «Floragram» i Norge. I 1926 ble forløperen til dagens Interflora stiftet i Norge. Fra da har utviklingen gått fort. I dag består Interflora i Norge av ca. 350 blomsterbutikker. I 1995 etablerte man en av Norges aller første nettbutikker. I dag er www.interflora.no en av Norges aller største salgskanaler for blomster. 

Alle butikkene i Interflora Norge er tilsluttet Interflora Inc. verdens største blomsterleverandør. Interflora er eiet av blomsterhandlerne selv, og det betyr at de selv bestemmer hvordan organisasjonen skal drives. 

Interflora arbeider sammen med Norsk Blomsterhandlerforbund om utviklingen av blomsterdekoratørfaget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Interflora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* interflora.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Interkommunalt arkiv** er selvstendige interkommunale selskaper som yter ulike arkivrelaterte tjenester for sine eiere. Navnene blir vanligvis forkortet *IKA* og som oftest etterfulgt av navnet på fylket institusjonen dekker (eks. IKA Rogaland, IKA Vest-Agder) Interkommunale arkiver er som regel organisert etter lov om interkommunale selskaper eller etter kommuneloven. Et IKA kan dekke et eller flere fylker, og bortsett fra Akershus fins det IKA-er som dekker alle landets fylker.

IKA har vanligvis to hovedoppgaver: rådgivning innen moderne arkivdanning for eiere, og depotoppgaver. Rådgivningstjenesten dekker de fleste aspekter ved moderne arkivdanning, så som arkivplanlegging og innkjøp og konfigurering av sak/arkivsystemer. Arkivplanlegging omfatter blant annet utarbeidelse av lokalt regelverk, rutiner, registrering av arkivenes innhold og oppbygging og dokumentering av elektroniske arkivsystemer. Depotoppgaver innebærer blant annet mottak, kontroll og oppbevaring av eldre/avsluttede arkiver, tilgjengeliggjøring og formidling fra arkivene. De fleste IKA'er tilbyr depottjenester både for arkiver produsert i papirformat og arkiver produsert i elektronisk form. Etter hvert som fullelektroniske saksarkiver innføres i kommunene vil det bli større behov for spesialkompetanse for å ta vare på og tilgjengeliggjøre digitalt arkivmateriale, og slik kompetanse kan ikke bygges opp i alle små kommuner i landet. Interkommunale arkiv har en sentral rolle i oppbygging av slik kompetanse.

IKA sin økonomi er i hovedsak bygget opp rundt årlige bidrag fra samtlige eiere, ofte beregnet ut fra innbyggertall i kommunene. Representantskapet er etter lov om interkommunale selskaper IKAs høyeste myndighet. Her deltar alle eierkommunene. Representantskapet velger et styre som har ansvaret for den daglige driften i selskapet.

Selv om IKA er selvstendige selskaper er de kjent for sitt faglige samarbeid på alle fagområder. Helt siden opprettelsen av de første IKA'en har de gjennom formelt og uformelt samarbeid utviklet høy kompetanse innen sine fagfelt. Formelle samarbeid inkluderer arkivplan.no, tidsskriftet *Arkheion* og tyngre faglige prosjektsamarbeid.

Se også
-------

* Arkiv Øst
* Interkommunalt arkiv for Buskerud, Vestfold og Telemark IKS
* Interkommunalt arkiv i Finnmark IKS
* Interkommunalt arkiv i Hordaland IKS
* Interkommunalt arkiv for Møre og Romsdal IKS
* Interkommunalt Arkiv i Rogaland IKS
* Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS

Eksterne lenker
---------------

* Arkiv Troms
* Arkiv Øst
* Arkivsenter Sør
* Aust-Agder kulturhistoriske senter
* IKA Finnmark IKS
* IKA Opplandene
* Interkommunalt arkiv for Buskerud, Vestfold og Telemark IKS (IKA Kongsberg)
* Interkommunalt arkiv i Hordaland
* Interkommunalt arkiv i Møre og Romsdal
* Interkommunalt arkiv i Nordland
* Interkommunalt arkiv i Rogaland
* Interkommunalt arkiv i Trøndelag
**Interessekontor** er et begrep fra mellomkrigstiden om andelslag eller samvirkelag. Fagbevegelsen opprettet interessekontorer både i store private foretak og i flere statlige og kommunale forvaltningsenheter.

Historie
--------

Hensikten med Interessekontorene var å skaffe medlemmene økonomiske fordeler basert på store felles innkjøp og mulighet for kjøp på avbetaling. Interessekontorer ble blant annet opprettet i Norsk Hydro og Telegrafverket. Andre tilsvarende etableringer brukte Personellservice som betegnelse. 

### Andelslaget Telegraf- og telefontjenestemennenes Interessekontor og salgslag (1938)

Forsyningssituasjonen under andre verdenskrig var vanskelig, og Telegrafverkets fagforeninger konsentrerte seg om å skaffe medlemmene matvarer. Det ble gjort avtaler om leveranse av poteter og grønnsaker, saltet fisk og tran og brensel. Telegrafverket innvilget tillatelse til å sende 50 telegrafansatte på vedhogst i en måned. Skogeiere solgte ved på rot. Salg av kjøtt ordnet man gjennom leveranse fra griseoppdretter mot at medlemmene skaffet skyller til å fore opp grisene med. Interessekontoret drev butikk i Tollbugaten 23 i Oslo med salg av amerikanske uniformer, vinterfrakker, hermetikk, toalettartikler og såpe, seinere også tobakk og kioskvarer. 

### Innføring av EDB

I etterkrigstiden fikk salg av egne varer og organisering av avbetalingshandel redusert betydning i takt med at forbrukersamfunnet utviklet seg. Det nye satsingsområdet for interessekontorene ble utviklingen av spare- og lånekasser. Innføring av hullkortsystemer og elektronisk databehandling, EDB, på 1960-tallet gjorde det mulig å foreta automatiske lønnstrekk. Medlemmene fikk tilbud om kjøpe- og kredittkort. Interessekontorene i Jernbanen, Posten og Forsvaret var først ute med sparetrekkordninger og muligheter for lån. 

### Omdanning til sparebanker

Etter avklaringer med Bankinspeksjonen ble det slått fast at interessekontorenes omdanning til sparebanker ikke var i strid med forretningsbankloven, men de opererte i et lovtomt rom. Det ble viktig å legge driften av spare- og lånevirksomheten så nær opp til regelverket for bank som mulig, men samtidig uten å krenke banklovgivningen. 

### TeleSpar

I årsskiftet 1985/86 skiftet Televerkets andelslag navn til A/L Interessekontoret TeleSpar. Strategiske valg tidlig på 1990-tallet førte fram mot opprettelse av en ren sparebank. Ved utgangen av år 2000 var innskuddene ca 1 milliard kroner og i mai 2003 ble Fornebubanken etablert.

Litteratur
----------

* Welgaard, Sverre (2011). *Fornebubanken – fra interessekontor til sparebank*. Telemuseet ISBN 9788291335407.
* NOU 1998/14
**Universitetet i Priština** (albansk: *Universiteti i Prishtinës*, forkortelsen UP ; serbisk: Univerzitet u Pristini ; latinsk: Universitas Studiorum Prishtiniensis ) er Kosovos eneste offentlige universitet og ble grunnlagt i begynnelsen av 1970. 

De første fakultetene ble grunnlagt i 1960-årene, men var underlagt Universitetet i Beograd. Antall studenter vokste enormt og i begynnelsen av 1980-årene hadde universitetet 43 321 studenter, som er det høyeste antall studenter noensinne. I dag[*når?*] har universitetet i underkant av 30 000 studenter, omtrent like mange kvinner som menn. 99 % av studentene er albanere. Universitetet er inndelt i 17 fakulteter hvorav 14 holder til i Priština og 3 i byene Peja/Pec, Mitrovica og Ferizaj/Urosevac.

I slutten av 1980-årene, da Kosovos selvstyre ble tatt bort, ble også universitetet satt under direkte kontroll av Beograd og ikke Priština slik det hadde vært fram til da. Universitetets rektor, Ejup Statovci, ble fengslet etter at han protesterte mot at bygningene ble okkupert og en serber innsatt som rektor. I løpet av noen få år var alt snudd på hodet og nå var det kun serbiske studenter på universitetet. Albanerne satte opp ett eget parallelt universitet som brukte private hjem som undervisningslokaler. 

Slik fortsatte det fram til 1999 da NATO inntok landet. Nå kunne albanerne innta universitetet, mens serberne etablerte et eget universitet ved samme navn med beliggenhet forskjellige steder i Serbia og senere blant annet ï den nordlige, serbiskdominerte delen av byen Mitrovica. Det serbiske universitetet er godkjent av FN i Kosovo under navnet: Universitetet i Mitrovica. Universitetet godtar ikke det nye navnet pålagt.

Universitetet har kvoter for albanske studenter som ikke er fra Kosovo og studenter fra minoritetsgruppene i Kosovo. 

Siden 1999 har universitetet arrangert hvert år, Prishtina Summer University. Formålet er å få studenter fra Kosovo til å bli kjent med studenter fra hele Europa. Blant de som deltar er det også studenter fra universiteter i Serbia.

Referanser
----------

1. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.auf.org, besøkt 23. november 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mai 2010. Besøkt 3. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (sq) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) University of Pristina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Universitetet i Priština på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Universitetet i Tallinn** (*estisk: Tallinna Ülikool* (TLÜ)) er en av de største institusjonene innen høyere utdanning i Estland. Det ligger i hovedstaden Tallinn.

Universitetet ble opprettet i 2005 gjennom sammenslåing av flere separate universitet, av hvilke Tallinns pedagogiske universitet var det største, flere forskningsinstitutt, og Estlands forskningsbibliotek. Universitetet har et tyngdepunkt i humaniora, men har også en voksende naturfagseksjon, og en lang tradisjon for lærerutdanning og pedagogisk forskning. 

Universitetet har seks fakulteter: Kunst, Pedagogikk, Idrettsvitenskap, Språk og litteratur, Matematikk og naturvitenskap og Samfunnsvitenskap. I tillegg kommer to separate institutt for historie og humaniora, den Baltiske film- og mediaskolen og fire forskningsinstitutter: for estisk demografi, økologi, utdanningsvitenskap og internasjonale studier. Distriktshøgskolene i Haapsalu og Rakvere er også en del av universitetet. 

Flere av studiene tilbys på engelsk, og universitetet har som mål å bli det mest internasjonale universitetet i Baltikum.

Eksterne lenker
---------------

* (et) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tallinn University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
*For den tidligere kommunen i Hordaland, se Hamre kommune.*

**Hamre** er ei bygd og et tettsted i Osterøy, i Hordaland. Tettstedet hadde 211 innbyggere per 1. januar 2022. Den ligger ved Osterfjorden, lengst vest på Osterøya. Fv365 går gjennom bygda.

Hamre er det eldste kirkestedet i Osterøy. På denne plassen har det stått stavkirke fra cirka år 1024. Kirken var hovedkirke for hele Nordhordland. Stavkirken ble revet da nåværende Hamre kirke ble bygget omkring 1620. Kirken er delvis ombygget i 1859 og restaurert på 1940-tallet. Innvendig er det døpefonten i kleberstein som er det eldste inventaret. Den er ifra omtrent år 1250. Det nest eldste i kirken er hoveddelen av et middelaldersk alterskap. Dette er lagd i Lübeck omkring år 1480.

Statistisk sentralbyrå regnet Hamre som et tettsted fra 2013 til 2019, og igjen fra 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Tettsteder. Folkemengde og areal, etter kommune.». Statistisk sentralbyrå. 14. desember 2022. Besøkt 21. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En **bidragsfogd** er en offentlig tjenestemann som etter lov 9. desember 1955 tar seg av innkreving av underholdsbidrag m.m. Bidragsfogden plikter også etter barneloven av 1981 å finne opplysninger som skal ligge til grunn for fastsettelse av bidragene når barnets mor ikke er gift. Bidrag skulle også beregnes dersom barna var under kommunal omsorg. Idag er det som regel de kommunale trygdekontorene som fungerer som bidragsfogder.

Bidragsfogden sørget for innkreving av økonomiske bidrag til eneforsørger eller fraskilt ektefelle med barn. Bidraget er som oftest fastsatt av det offentlige, og utbetales til den av foreldrene som har hovedomsorgen. Den som betaler er bidragspliktig, den som mottar er bidragsberettiget. For inntil nylig var det så godt som uten unntak mor som var bidragsberettiget mens far var bidragspliktig.

Historie
--------

Det ble tidlig lovbestemt at det skulle betales bidrag for barn født utenfor ekteskap eller ved skilsmisse. Så tidlig som 1. august 1821 kom den første bidragsloven "*Lov, angaaende Underholdningspenge for Børn, som enten ere avlede udenfor Ægteskab, eller hvis Forældre ere separerede.*" Inndrivelsen kunne skje med trekk i lønn eller ved utpanting. Den 6. juli 1892 fikk vi "*Lov om underholdsningsbidrag til Børn, hvis forældre ikke har indgaaet Ægteskap med hinanden*." Innkreving for byenes vedkommende ble lagt til underfogderiet, senere kalt byfogden. Denne var underlagt amtmannen (fylkesmannen) og Justisdepartementet. I distriktene var det lensmannen som sørget for innkreving. 

10. april 1915 fikk vi et sett nye lover som har fått fellesbetegnelsen De Castbergske barnelover som alle bærer i seg krav om at begge foreldre skal bidra til oppfostring av sine barn. I 1992 ble Bidragsfogden nedlagt og arbeidet med bidragsfastsettelse og regulering av bidrag ble altså overført til (NAV), og betalingsinnkrevingen til Statens innkrevingssentral.

Inntil 1992 var bidragsfogden under kommunal administrasjon. Etter den tid er saksbehandlingen overført til trygdeetaten, senere Arbeids- og velferdsforvaltningen (NAV). Statens innkrevingssentral er ansvarlig for regnskapsoppfølgingen og innkreving av utestående fordringer. 
Bidragsbetaling, de økonomiske forhold mellom et barns biologiske foreldre etter samlivsbrudd og det felles ansvaret foreldre generelt har overfor sine barn til de er voksne (18 år), reguleres av et helt sett av lover. Noen lover regulerer betalingsformer og beløp, andre hvilke forpliktelser foreldre har overfor barna og noen hvordan offentlige midler skal falle barna tilgode. 

Byarkivene kan oppbevare arkiver etter Bidragsfogden. Bidragssaker som er opprettet etter 1992 er statlige og avleveres Statsarkivene.

Eksterne lenker
---------------

* Bidragsfogd - oppslagsverket oVe, artikkel av Marit Haugland, Bergen Byarkiv.
***One True Thing*** er en amerikansk dramafilm fra 1998, regissert av Carl Franklin. Filmen handler om en travel karrierekvinne som må sette livet sitt på vent for å ta seg av sin kreftsyke mor. Manuset til Karen Croner er basert på Anna Quindlens roman *One True Thing*. Både romanen og filmen er basert på en sann historie om Anna Quindlen og hennes mor, Prudence Pantano Quindlen, som døde av eggstokkreft i 1972.

Meryl Streep, Renée Zellweger, William Hurt og Tom Everett Scott spiller hovedrollene. Bette Midler synger temalåten «My One True Friend», som spilles over rulletekstene. Låten ble utgitt på Midlers studioalbum *Bathhouse Betty* (1998). Filmen ble spilt inn i Morristown, Maplewood og Princeton University.

Streep ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen i filmen, men den gikk til Gwyneth Paltrow for *Shakespeare in Love*.

Handling
--------

Journalisten Ellen Gulden (Renée Zellweger), utdannet fra Harvard og skribent i bladet *New York*, har rykte på seg for å være tøff, konkurranselysten, kaldblodig og usentimental. Moren Kate (Meryl Streep) er det motsatte; hun er en varmhjertig og åpen kvinne som trives utmerket med sitt forstadsliv. Ellen ser ned på hennes daglige liv med syklubber, kakebaking og veldedighetsarbeid. Ellen og moren hadde aldri et nært forhold under oppveksten, og hun har som voksen et langt bedre forhold til sin far (William Hurt), en dyktig akademiker som hun alltid har sett opp til. Ellens kjærlige og følsomme bror Brian (Tom Everett Scott) ligner mer på moren.

Når moren får kreft, blir Ellen bedt om å komme hjem for å hjelpe familien gjennom krisen. Hun ofrer sin karriere og reiser meget motvillig hjem. Hjemme blir familieforholdet satt i et nytt perspektiv. Moren er kanskje sterkere enn hun begir seg ut for å være, og faren er kanskje ikke den perfekte rollemodellen Ellen trodde han var.

Medvirkende
-----------

* Meryl Streep som Kate Gulden
* Renée Zellweger som Ellen Gulden
* William Hurt som George Gulden
* Tom Everett Scott som Brian Gulden
* Lauren Graham som Jules
* Nicky Katt som Jordan Belzer
* James Eckhouse som advokat

Referanser
----------

1. ↑  «One True Thing at Box Office Mojo». Besøkt 28. januar 2018.
2. ↑  «The 71st Academy Awards (1999) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS). Besøkt 28. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *One True Thing* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* *One True Thing* hos Filmweb

* (no) *One True Thing* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *One True Thing* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *One True Thing* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *One True Thing* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *One True Thing* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *One True Thing* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *One True Thing* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *One True Thing* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Halvspekkhogger** (*Pseudorca crassidens*), også kalt «falsk spekkhogger», tilhører gruppen spekkhoggere og er ett av de større medlemmene av den oseaniske delfinfamilien. Arten er også den eneste i slekten *Pseudorca*.

Beskrivelse
-----------

Halvspekkhogger
Halvspekkhogger er en tannhval med en slank kropp og en ryggfinne som kan bli opp mot 30 cm høy. Halespissene er spisse og halens midtdel har et tydelig hakk. Fargen er mørkegrå eller svart. De blir omkring 6 meter lange og kan veie opp mot 1 500 kg. Levetiden er cirka 60 år.

Utbredelse
----------

Halvspekkhogger lever i kystnære tempererte og tropiske vannmasser i alle verdenshavene (unntatt i polhavene), herunder også langs deler av norskekysten. Det er usikkert hvor mange dyr som finnes, men forskere har estimert at det finnes omkring 40 000 i det østlig Stillehavet. Dette er sannsynligvis den største populasjonen.

Atferd
------

Falske spekkhoggere er sosiale dyr som typisk lever i flokker på 10-50 dyr. Som andre tannhvaler bruker også denne arten ekkolokalisering for å orientere seg. Arten er hurtig og aktiv. Den er kjent for å kunne hoppe høyt over vannflaten. Arten er også en av de arter som gjerne oppsøker båter for å ri på baug- eller hekkbølgene. Det er dessuten kjent at halvspekkhogger kan pare seg med tumler og få fertilt avkom.

Annet
-----

Halvspekkhogger tilhører de hvalartene som oftest strander. Dagbladet meldte 1. juni 2009 i sin nettavis at 55 falske spekkhoggere hadde strandet på Long Beach i Cape Town, Sør-Afrika. Av disse måtte 34 avlives, ettersom de svømte opp på land igjen etter hvert som de ble reddet.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 11. august 2020. Besøkt 11. august 2020.
2. ↑  Associated Press. 2005. *Whale-dolphin hybrid has baby wholphin*. AP, April 15, 2005. Besøkt 1. juni 2009
3. ↑  Det hersker en viss usikkerhet omkring arten. Noen hevder også at det var snakk om kortfinnegrindhval. Disse artene kan være vanskelig å skille.
4. ↑  Antallet oppgis ulikt i media. Noen sier 34, andre 42 og 44.
5. ↑  Barstein, Geir. 2009. *Drepte 34 falske spekkhoggere med pistol*. Dagbladet.no, 1. juni 2009. Besøkt 1. juni 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *halvspekkhogger* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *halvspekkhogger* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *halvspekkhogger* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *halvspekkhogger* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *halvspekkhogger* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *halvspekkhogger* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *halvspekkhogger* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *halvspekkhogger* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pseudorca crassidens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudorca crassidens* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pseudorca crassidens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin
 |
**Biddenden** er en landsby og et verdslig sogn i området Weald i distriktet Ashford i grevskapet Kent, England. Den ligger omkring 8 km nord for byen Tenterden. Landsbyen er en stor, hovedsakelig preget av jordbruk, som var tidligere et senter for jernindustrien i Weald og som produsent av tekstiler i middelalderen. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 2 574 innbyggere.

Stedsnavnet
-----------

Biddenden-søstrene.
Stedsnavnet Biddenden er avledet av den kentiske dialekten av angelsaksisk i betydningen «Biddas skogsbeite». Det er assosiert med jyske mannsnavnet *Bidda* og angelsaksisk *-den*, rydninger hvor dyr kunne beite. Sammensetningen *Bidda* (Bida) + *ing* + *denn* utviklet seg til Biddingden, dokumentet rundt år 993.

Historie
--------

Det finnes en lokal legende om siamesiske tvillinger som ble født i Biddenden i 1100. Elisa og Mary satt sammen med hoftene og skuldrene. De levde sammen i 34 år, før en av dem døde. Da det ikke fantes noen måte å skille dem fra hverandre på, døde den andre kort tid etter. De skal ha blitt gravlagt i Battle Abbey.

Landsbyen var et sentrum for jern- og tøyproduksjon. Etter at Edvard III i 1331 la ned forbud for eksport av uvasket ull, slo flere flamske tøymakere seg ned i området. De brakte med seg nye teknikker, noe som økte Biddendens betydning for ullindustrien. Det meste av hovedgaten ble anlagt på denne tiden, og det ble også anlagt en hellelagt gangvei til Tenterden.

Referanser
----------

1. ↑  «Key Statistics; Quick Statistics: Population Density» Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. *United Kingdom Census 2011*, Office for National Statistics
2. ↑   Glover, Judith (1976): *The Place Names of Kent*, HarperCollins Distribution Services, ISBN 0-905270-61-4
3. ↑   Reaney, P.H. (1985): *The Origin of English Place Names*, Routledge, ISBN 0-7100-2010-4
4. ↑   Bondeson, Jan (2006): *Freaks: The Pig-Faced Lady of Manchester Square & Other Medical Marvels*, Stroud: Tempus Publishing, ISBN 0-7524-3662-7, s. 241.

Eksterne lenker
---------------

(en) Biddenden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Biddenden Parish Council
* Biddendens historie

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Jens Harald Eliassen** (født 25. mars 1955 i Drøbak) er en norsk klesdesigner som i en årrekke har jobbet i NRK som programlederprofileringsdesigner. Utdannet ved Statens Håndverks og Kunstindustriskole (SHKS) nå KHIO, og Kingston Polytechnic, nå Kingston University i London. Han arbeidet tolv år som designer i New York.

Eliassen arbeidet for Joseph i London og Promostyl i Paris, før han flyttet til New York.

Tiden i New York
----------------

De første årene i New York arbeidet Eliassen for Calvin Klein, Nicole Miller og Adrienne Vittadini. Senere designet og produserte han klær under merkene: Klær by Jens Eliassen, Jens Eliassen, Now USA og E&E International. Hans kolleksjoner ble kjøpt og solgt i USA gjennom magasinkjedene Barneys, Saks Fifth Avenue, Macy's, Bonwit Teller, Nordstrom, Neiman Marcus, i tillegg til katalogene Spiegels og Victoria's Secret.

NRK
---

I NRK jobbet Eliassen i en årrekke som ansvarlig for garderobene til programledere i Dagsrevyen, RedaksjonEn, Standpunkt, Valgsendinger, I Kveld, Sport, TV-aksjoner og Sommeråpent. Han har hatt hovedsansvaret klærne til blant andre Nina Owing, Viggo Johansen, Christian Strand, Knut Olsen, Christian Borch, Ingvild Bryn, Gry Blekastad Almås og Espen Graff.

Priser
------

Har fått priser for beste design for

* Saga Furs
* Derek Healy
* Viscosuiss

HIV-engasjement
---------------

Var gjennom mange år en av talsmennene for HIV-positive i Norge.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
*
**Jacynthe Millette-Bilodeau**, (født 13. september 1979 i Quebec) er en canadisk musikkartist og komponist. Hun har spilt inn album på engelsk, fransk og italiensk.

Hun har hatt flere Topp 40-hits på både de engelskspråklige og franskspråklige listene i Canada. Hun har også vært med i den canadiske versjonen av The Simple Life. Musikk sjangeren på hennes første album, I got what it takes, er eurodance, techno og rock. De mest populære singler fra dette albumet er «One More Time», «Try My love» og «This Is the Night». «One More Time» ble også en hit i Frankrike. Den ble spilt inn på fransk med titelen «Encore Une Fois». I hennes nyeste album *Seize the Day*, er i musikksjangeren rock. Jacynthes musikk er ikke så veldig kjent utenfor Canada.

Diskografi
----------

* *I Got What It Takes* (1999)
* *Entends-tu mon cœur* (1999)
* *12-25* (2000)
* *Seize the Day* (2003)
* *Dévoile qui tu es* (2011)

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jacynthe på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jacynthe på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jacynthe på Songkick Rediger på Wikidata
* Uoffisiell side om Jacynte

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***One Law for Both*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Ivan Abramson.

Handling
--------

Elga Pulaski og broren Ossip bor i Warszawa. De tilhører et hemmelig selskap som har som mål å frigjøre Polen og Russland fra Romanov-familien. Elga blir samtidig elsket av baron Jan Slozek. Men Slozek er i virkeligheten en spion, som har sørget for at Ossip og andre medlemmer av samfunnet har blitt arrestert.

Når Slozek blir myrdet, blir Ossip derfor deres viktigste mistenkte. Men han stikker snart av til Amerika, sammen med søsteren sin. Der møter Elga snart Norman Hutchinson, og gifter seg med ham uten å fortelle ham noe som helst om fortiden hennes. Men når Hutchinson endelig får vite sannheten, forlater han Elga.

Skuespillere
------------

* Rita Jolivet som Elga Pulaski
* James Morrison som Ossip Pulaski
* Leah Baird som Helen
* Vincent Serrano som Hutchinson
* Paul Capellani som Slezak
* Helen Arnold som Magda
* Pedro de Cordoba som Grev de Fernac
* Margaret Greene som Renee
* Anders Randolf som en guvernør
* Hassan Mussalli som Feodor Wolski
* Walter Gould som Henri

Referanser
----------

1. ↑  ONE LAW FOR BOTH
2. ↑  Michael Slade Shull. *Radicalism in American Silent Films, 1909-1929: A Filmography and History*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *One Law for Both* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *One Law for Both* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Type 74** er en japansk stridsvogn med 105 mm kanon, fra Mitsubishi Heavy Industries. Produksjonen begynte i 1975.

Historie og utvikling
---------------------

Utviklingen av Type 74 begynte tidlig på 1960-tallet for å supplere Type 61. De første prototypene sto ferdig i 1969, og de første vognene kom i produksjon i 1975.

Rundt 870 Type 74 ble til sammen produsert. Den ble etterfulgt av Type 90.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter på tårnets høyre side, med laderen på venstre side.

Kanonen er en Royal Ordnance L7 105 mm, produsert på lisens i Japan. Den kan eleveres fra -6° til +15°, noe som kan utvides fra -12° til +15° ved hjelp av hjulopphenget. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksisalt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær står på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi 10ZF Type 22 WT 10-sylindre luftkjølt dieselmotor som utvikler 720 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget, og vogna bringer med seg 950 liter drivstoff.

Andre kjøretøyer basert på Type 74-chassis
------------------------------------------

Type 78Bergepanser.
Type 87Mobilt luftvern med doble 35 mm maskinkanoner.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) JGSDF Type 74 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) JGSDF Type 74 (MBT) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* GlobalSecurity.org om Type 74 (engelsk)
**Jacobus Johannes *Jacques* van Egmond** (født 17. februar 1908 i Haarlem, død 8. januar 1969 samme sted) var en nederlandsk banesyklist.

Høydepunktet i Van Egmonds karriere fant sted i 1932, da han ble olympisk mester i sykling under OL 1932 i Los Angeles. 1. august tok han sølv på 1000 meter tempo, bare slått av australske Edgar Laurence Gray, og samme kveld vant han kvalifikasjonsrunden i tandem sammen med Bernhard Leene, som sammen med Daniel van Dijk vant denne grenen under OL i 1928. Dagen etter tok Van Egmond kvalifikasjonsrittet og kvartfinalen i banesprinten. 3. august fant semifinalene og sluttfinalen i sprint sted, Louis Chaillot fra Frankrike vant første runde, mens Van Egmond vant begge de neste og tok dermed gull foran Chaillot og Bruno Pellizzari fra Italia. Samme dag fant semi-finalen i tandem sted, men han deltok ikke i den. I 1933 ble han verdensmester i sprint for amatører, og nederlandsk mester i 1931, '32 og '33. Etter dette ble han profesjonell, og tok gull i det nederlandske sprintmesterskapet tre ganger, i 1934, 1935 og 1936. Han la opp i 1940.

Etter at han la opp åpnet han en kafé i kleine Houtstraat i Haarlem. Etter at han døde ble den overtatt av sønnen, Paul van Egmond, som skapte seg et navn som fotballspiller og kaptein for fotballklubben Telstar på 1960- og '70-tallet.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i sykling, sprint Nederlands flagg Nederland
* Sølv 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv i sykling, 1000 meter temporitt Nederlands flagg Nederland

Litteratur angitt i den tyske wikipedia-artikkelen
--------------------------------------------------

* Volker Kluge: *Olympische Sommerspiele. Die Chronik I*. Berlin 1997 ISBN 3-328-00715-6
* Pascal Sergent, Guy Crasset, Hervé Dauchy: *Mondial Encyclopedie Cyclisme*. Band 3 P-Z herausgegeben 2000 von der UCI ISBN 90-74128-74-2

Referanser
----------

1. ↑  Sportgeschiedenis.nl

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacques van Egmond – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jacques van Egmond – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jacques van Egmond – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jacques van Egmond – CycleBase Rediger på Wikidata
* Filmopptak av Van Egmond fra 1932

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Jens Helgebert Scheen** (født 30. desember 1837 i Vestnes, død 16. september 1897 i Kristiania) var en norsk forstmann.

Liv
---

Han var sønn av sogneprest Christopher Winther Scheen og Marie Sophie Elise Wleügel. Etter å ha vært elev ved skolen i Risør bodde han noen år på en gård ved Århus i Danmark. I 1855 begynte han å studere ved forstakademiet i Tharandt, hvor han tok eksamen i 1857. Deretter var han ansatt som forstassistent i Hedemarkens amt fra 1858 til 1866. Fra 1866 til 1875 var han forstmester ved Opplysningsvesenets fonds skoger, og fra 1875 til 1894 forstmester i Drammen forstmesterdistrikt.

Scheen ga støtet til opprettelsen av skogskolen på Kongsberg i 1876 og i Stenkjer i 1880. Han skrev en rekke artikler om skogspørsmål, for eksempel i Den norske forstforenings årbok. Flere av artiklene handlet om de norske bygdealmenningenes historie.

Litteratur
----------

* *Norske forstkandidater*. Rambæks trykkeri. 1954.
* *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1954.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |