recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Refugees International** er en ikke-statlig organisasjon ledet av Michel Gabaudan (2010– ) som etterfulgte Dan Glickman (2010), Kenneth Bacon (2001–2009) og Lionel Rosenblatt (–2001). Noen kjente styremedlemmer i organisasjonen har vært dronning Noor av Jordan, John Danforth, Richard Holbrooke og Sam Waterston. Hovedkontoret er i Washington D.C.

Formål
------

Refugees International skal skaffe livreddende hjelp og beskyttelse for flyktninger rundt om i verden og arbeider for å endre på forholdene som skaper flyktninger. For å oppnå dette intervjuer organisasjonen flyktninger og samarbeider med andre NGOer og hjelporganisasjon. RI har hatt oppdrag i over 30 land, blant annet i Kambodsja, Sri Lanka, Indonesia, Colombia, Uganda og Haiti. Organisasjonen har arbeidet i flere av flyktningleirene på grensa mellom Burma og Thailand.

Finansiering
------------

Organisasjonen tar ikke imot penger fra regjeringer eller FN. All aktivitet er basert på frivillige bidrag fra enkeltpersoner, fond og selskaper.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 4. februar 2022.
2. ↑  ; besøksdato: 29. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Refugees International på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) Refugees International på Instagram Rediger på Wikidata

* (en) Refugees International på YouTube Rediger på Wikidata
* (en) Interview with RI's Sean Garcia on the plight of hundreds of thousands of Iraqi refugees

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Jan Smets** (født 2. januar 1951 i Gent) er en belgisk økonom, som fra 11. april 2015 til 1. januar 2019 var sentralbanksjef i Belgias nasjonalbank (Nationale Bank van België). 

Smets er utdannet innen økonomi fra Universitetet i Gent i 1972. 

Han begynte å arbeide ved Belgias nasjonalbank i 1973, og har hatt ulike stillinger der. Han begynte som trainee i informasjonsavdelingen, og i 1974 ble han attaché. Han ble kontorsjef i 1976, og fra 1982 til 1984 var han avdelingsleder for forskningsavdelingen ved sentralbanken. I 1984 gikk han over til en stilling som rådgiver i samme avdeling. 

I 1988 gikk han over til politikken, som adjunkt-kabinettsjef for visestatsminister Jean-Luc Dehaene. Denne stillingen hadde han til 1991, da han ble kabinettsjef for statsminister Wilfried Martens. Denne stillingen beholdt han også da Jean-Luc Dehaene ble statsminister i 1992. 

Han returnerte til sentralbanken i november 1994, som leder for forskningsavdelingen. Han ble direktør i 1999 for en seksårstermin, og denne ble i 2005 og 2011 fornyet for seks nye år. Smets ble utpekt som Luc Coenes arvtaker som sentralbanksjef allerede 10. mars 2014, og da Coene gikk av 10. mars 2015 overtok Smets stillingen 11. mars. Som sentralbanksjef representerer han Belgia i blant annet European Systemic Risk Board, Den internasjonale bank for gjenoppbygging og utvikling, European Systemic Risk Board og G-10. 

Smets pensjonerte seg 1. januar 2019, og stillingen som sentralbanksjef ble da overtatt av Pierre Wunsch.

Referanser
----------

1. ↑  Noodls.com - *End of the term of office of governor Coene and appointment governor Smets*, besøkt 6. mai 2015.
2. ↑  VRT.be - *Gouverneur Jan Smets met pensioen: hoe laat hij de Nationale Bank en de economie achter?*, besøkt 14. juni 2022.
3. ↑  Centralbanking.com - *New governor starts work at Belgian central bank*, besøkt 14. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos Belgias nasjonalbank


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Luc Coene** | **Sentralbanksjef for Belgias nasjonalbank**(2015–2019) | Etterfølger:**Pierre Wunsch** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
Et typisk format for stjerne klassifisering, viser 3 av 5 stjerner
**Stjerne** brukes hyppig som symbol for kvalitetsklassifisering av produkter og tjenester. Det kan være alt fra hoteller, bøker, filmer til campingplasser.

Hoteller
--------

«5 stjernes førsteklasses» gradering av Hotel Kempinski Vier Jahreszeiten, München i Tyskland
Savoy Hotel i London klassifiseres som et fem-stjerners hotell.

Utdypende artikkel: Klassifisering av hotell

Hoteller klassifiseres på en skala mellom en og fem stjerner. Visse eksklusive hoteller synes at fem stjerner ikke er tilstrekkelig for å beskrive deres påståtte eksklusive fasiliteter, slik at de har selv lagt til både en og to stjerner ekstra. Men 6- og 7-stjerners hoteller ligger utenfor den egentlige skalaen.

Stjerneklassifiseringen er vanlig for å rangere hoteller. Et høyere antall stjerner indikerer bedre standard og mer service. AAA og deres tilknyttete organer benytter seg av diamanter framfor stjerner for å rangere hoteller og restauranter.

I Norge er en del hoteller stjernemerket gjennom Norsk Hotellklassifisering med fra 1 til 5 stjerner. Kriteriene bygger i hovedsak på det som gjelder ellers i Europa. HOTREC, som er paraplyorganisasjonen for restaurant- og hotellorganisasjoner i Europa, har utviklet et felles klassifiseringssystem, Hotelstars Union, som 15 europeiske land, deriblant Sverige og Danmark er tilsluttet. Det er ventet at dette systemet blir det ledende for hele Europa.

Campingplasser
--------------

I Norge står NHO Reiseliv for klassifisering av campingplasser. Klassifiseringen er i henhold til felles nordiske regler med fra 1 - 5 stjerner. Statens vegvesen krever at campingplassen er klassifisert for skiltning langs vei.

Restauranter
------------

I Sverige bruker avisene å klassifisere restauranter i en skala fra 0 til 5.

I Frankrike er *Michelinguiden* ledende. Guiden klassifiserer utelukkende luksusrestauranter, og er hovedsakelig ment for folk med penger og matkunnskap.

* En stjerne, en bra restaurant.
* To stjerner, utmerket kjøkken, verdt en omvei.
* Tre stjerner, sjeldent bra kjøkken, verdt en reise.

Fotballarenaer
--------------

Det europeiske fotballforbundet UEFA har fremmet en klassifisering av fotballbaner i henhold til et system med 1-5 stjerner. For å få arrangere store hendelser kreves enten 4 eller 5 stjerner.

Referanser
----------

1. ↑  «Hotel stars in Europe». Hotrec. 21.06.2011. Arkivert fra originalen 23. november 2015. Besøkt 23. november 2015.
Isdammen på Refsnes
**Refsnes** ligger på sørsiden av Stjørnfjorden, en arm av Trondheimsfjorden i Indre Fosen kommune, Trøndelag. 

Refsnes er et kulturmiljø med kulturminner fra de fleste perioder av Trøndelags forhistorie og historie. På det berglendte neset som stikker ut i Stjørnfjorden ligger de eldste kulturminnene i området i form av tre åpne steinalderboplasser og en klynge med tre steinaldertufter etter runde hus fra steinalderen. På samme nes ligger et gravfelt fra jernalderen med 7 lave røyser. En av røysene er en såkalt firkantrøys, en rektangulær og meget spesiell gravrøys med en reist stein i hvert hjørne. I tillegg ligger en rekke nyere tids kulturminner på neset. Blant disse er et gammelt rettersted, tidligere laksevorp, rester i grunnen etter en revefarm, isdam hvor man tidligere tok is til ishuset på gården, steingjerder og ikke minst en bauta over menn fra Stjørna som deltok i Napoleonskrigene 1801–1814. I et område like ved neset ligger et stort jernaldergravfelt med rundt 40 røyser samt et lite med noen få og kanskje litt usikre røyser. 

Refsnes er tilrettelagt med en sti gjennom kulturmiljøet som tar besøkende gjennom 9000 års historie fra steinalderen for mange tusen år siden til dagens bosetting og bruk av området. Kulturminnene er skiltet. Skiltene forteller deler av historien, men historien til de mange kulturminnene kan også utforskes med mobiltelefon eller nettbrett. Området har gratis trådløst nett. Ved å skanne QR-koden eller taste inn systemets adresse (m.kulmin.no/refsnes), får besøkende umiddelbar tilgang til digitale fortellinger hvor kulturarven gjøres levende og dramatisk gjennom tekst, lyd og bilde. Dette gir en utvidet opplevelse av kulturminnene.

Eksterne lenker
---------------

* Refsnes på Kulmin.no
* Historier om Refsnes
* «Refsnes (Indre Fosen)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Jan Spurkeland** (født 16. desember 1941) er en norsk musiker, forfatter, kulturarbeider, foredragsholder og kursholder. Fra 1957 til 1960 var han gitarist og vokalist i dansebandet Trio Intim, som ellers besto av hans fetter Kjartan Spurkeland og Ivar Medaas. Senere var han medlem av mange andre band, blant annet Kauslands Orkester.[]

Han er utdannet pedagog og arbeidet i skolen som lærer, rådgiver, rektor og skolesjef. Fra 1980 til 2000 var han tilsatt i Statoil som opplæringsleder, personalleder, lederutvikler og spesialkonsulent. I 2000 startet han som selvstendig næringsdrivende.

Bibliografi
-----------

* *Ivar Medaas – gjøglar og felespelar* (Genesis Forlag)[*når?*]
* *Følkaprat og skrøne[*når?*]*
* *Stril med Smil[*når?*]*
* *Spøt-Olina og andre følk[*når?*]*
* *Stril i profil[*når?*]*
* *Relasjonskompetanse[*når?*]*
* *Relasjonsledelse[*når?*]*
* *Ledelse, Dialog og Samspill[*når?*]*

Musiker
-------

Jan Spurkeland var 1957-1960 gitarist og vokalist i dansebandet "Trio Intim" med bl.a Ivar Medaas. Senere med annen besetning i Kauslands Orkester.

### Diskografi

* Forfatter og komponist av «Reke-Hans» på 3 Busserulls album *Mytteri* (1979)

Musikaler
---------

* *Dampen*,Teksten skrevet og framført i forbindelse med Kulturby Bergen 2000..Komponist Per Indrehus.

Relasjonsledelse
----------------

Jan Spurkeland er forfatter og kursholder innen fagområdet "Relasjonsledelse"

Referanser
----------

1. ↑  Spurkeland, Jan (2000). *Ivar Medaas: gjøglar og felespelar*. [Oslo]: Genesis. s. 38 ff. ISBN 8247601680.
2. ↑  «3 Busserulls ‎– Mytteri» **(engelsk)**. discogs.com. Besøkt 9. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Relasjonsledelse – Jan Spurkeland sin hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Stirophora*** er en slekt av kamfølerbiller.

Utseende
--------

Små (ca. 4-5 millimeter), avlange, fint hårete, mursteinsrøde og svarte kamfølerbiller. Antennene er nokså lange og tynne, kamformede hos hannene og trådformede hos hunnene.

Levevis
-------

De fleste artene lever i eller ved ferskvann. De voksne billene kan ofte finnes på vannplanter. Andre kjente habitater er råtten ved, løvstrø og inne i beverhytter. En del arter i underfamilien Ptilodactylinae er ikke knyttet til vann, men lever av sporer og hyfer av mikroskopiske sopper som de skraper fra død og levende vegetasjon. Noen arter har spredt seg over mye av jorden i drivhus. *Ptilodactyla exotica*, som finnes i drivhus over store deler av verden, blir regnet som en mulig skadegjører i drivhus. Man forsøker å begrense den videre utbredelsen til denne billen ved hjelp av kontroll av planteimport, karantenerestriksjoner etc. Det er uklart hvor denne billen opprinnelig stammer fra, men den er funnet frittlevende på Mauritius og Réunion i Det indiske hav.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Mellom-Amerika og Karibia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **kamfølerbiller**, **Ptilodactylidae** Laporte de Castelnau, 1836
				+ Underfamilien Kamfølerbiller (Ptilodactylinae)
					- Slekten ***Stirophora*** Champion, 1897
						* *Stirophora lyciformis* (Champion, 1897)
						* *Stirophora sulcipennis* Champion, 1897

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stirophora* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**United States Naval Observatory** (**USNO**) er en av de eldste vitenskapelige institusjoner i USA, som har som primæroppgave å produsere Positioning, Navigation and Timing (PNT) for United States Navy og United States Department of Defense. Lokalisert i Northwest Washington, D.C. ved nordvestre ende av Embassy Row er den en av de astronomiske observatoriene fra før 1900 lokalisert i bystrøk; på den tiden det ble bygget var det langt unna lysforurensning fra det på den tiden mindre bysentret. USNO opererer "Master Clock", som gir nøyaktig tid til GPS-satellitt-konstellasjonen drevet av United States Air Force. USNO utfører VLBI-baserte posisjoner av kvasarer med mange globale samarbeidspartnere, for å produsere parametre for jordas retning.

Ved siden av observatoriets vitenskapelige oppdrag har den offisielle residensen til USAs visepresident siden 1974 vært Number One Observatory Circle, et hus på området til Naval Observatory.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Geographic Names Information System*, GNIS ID 531845, Wikidata Q136736,
2. ↑  Naval Meteorology and Oceanography Command. «The USNO's Mission — Naval Oceanography Portal». Usno.navy.mil. Arkivert fra originalen 24. desember 2009. Besøkt 27. juli 2011.
3. ↑  «National Executive Committee for Space-Based Positioning, Navigation, and Timing». Pnt.gov. 17. juni 2011. Besøkt 27. juli 2011.
4. ↑  «USNO Master Clock — Naval Oceanography Portal». Usno.navy.mil. Arkivert fra originalen 7. desember 2010. Besøkt 27. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Naval Observatory – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Prinsefisk**, eller **torsk i fløtesaus**, er en matrett. Navnet prinsefisk har den etter at kronprins Karl av Sverige og Norge (visekonge på tidspunktet) og kronprins Vilhelm III av Nederland fikk retten servert under et besøk i Bergen 22. juli 1856. Middagen fant sted i en paviljong oppført mellom der Ole Bulls plass og Logen nå er.

Hovedingrediensen er torskefiletstykker som er dampet på forhånd. Disse legges i en hvit saus tilsatt fløte og hummer, blåskjell eller reker, gjerne med noe av væsken de har skilt ut. Krydringen er opp til kokken.[]

Vanlig tilbehør utenom poteter, er gulrøtter, som noen[*hvem?*] bruker å legge i sausen.

Varianter
---------

Også annen fisk kan brukes, noe som vil endre smaken. En variant bruker ost som smakstilsetning i sausen.

Referanser
----------

1. ↑  Statsministerens kontor (6. mars 2015). «1856: Ett år med visekonge i Norge». Regjeringen.no. Besøkt 10. desember 2020.
2. 1 2 3  Bjørn O. Mørch Larsen (3. november 2014). «De byr på sin egen røykerumpe». Bergensavisen (BA). Besøkt 10. desember 2020.
3. ↑  Adam Bjerck.. Besøkt 10. desember 2020.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Gillian Linscott** (født 27. september 1944) er en britisk forfatter som bor i Herefordshire.

Gilscott har arbeidet som journalist i avisen *The Guardian* og som parlamentsreporter for BBC. Hun debuterte i 1984 med kriminalromanen *A Healthy Body*, den første i en serie med treneren og den tidligere politimannen Birdie Linnet i hovedfigur.

Som forfatter er hun mest kjent for sin serie historiske kriminalromaner med den militante suffragetten Nell Bray i rollen som detektiv. To av romanene i serien er dramatisert som hørespill for BBC 4, romanen *Absent Friends* vant i 2000 britiske Crime Writers' Association pris The Ellis Peters Historical Dagger.

I 1998 ble Linscotts ektemann, forfatteren Tony Geraghty, overraskende arrestert for brudd på loven on statshemmeligheter *(Official Secrets Act)* i forbindelse med utgivelsen av hans bok *The Irish War* – en historiebok over urolighetene i Nord-Irland gjennom 300 år. Etter flere måneder på kausjon og uten noen gang å få vite hva det antatte sikkerhetsbruddet bestod i ble saken henlagt.

Erfaringene fra denne tiden viser igjen i noen av Linscotts senere romaner, kanskje særlig i *The Perfect Daughter (2000).*

Bibliografi
-----------

* *A Healthy Body* (1984)
* *Murder Makes Tracks* (1985)
* *Knightfall* (1986)
* *A Whiff Of Sulphur* (1987)
* *Unknown Hand* (1988)
* *Murder, I Presume* (1990)
* *Sister Beneath the Sheet* (1991)
* *Hanging on the Wire* (1992)
* *Stage Fright* (1993)
* *Widow's Peak* (1994) (også utgitt som *An Easy Day for a Lady*)
* *Crown Witness* (1995)
* *Dead Man's Music* (1996) (også utgitt som *Dead Man's Sweetheart*)
* *Dance On Blood* (1998)
* *Absent Friends* (1999)
* *The Perfect Daughter* (2000)
* *Dead Man Riding* (2002)
* *The Garden* (2003)
* *Blood On The Wood* (2003)

Referanser
----------

1. ↑  Lindsay, Elizabeth Blakesley (2007): *Great Women Mystery Writers*, 2. utg. Greenwood Press, ISBN 0-313-33428-5, s. 147
2. ↑  Gillian Linscott (1999): «Dawn raids: A guide to the etiquette», *New Statesman*
3. ↑  Gillian Linscott (1998): «It can't happen here - can it?», *New Statesman*

Eksterne lenker
---------------

* Gillian Linscott hos FantasticFiction
* Gillian Linscott hos Twobooks.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |
USAFA campus i 1988.
Protestantkapellet ved U.S. Air Force Academy
**United States Air Force Academy** (USAFA) er en amerikansk militær høyskole nær Colorado Springs i delstaten Colorado. Skolen er den høyeste krigsskolen innen USAs luftvåpen, og ble grunnlagt i 1954.

USAFA har om lag 4.525 studenter i 2006, og 563 vitenskapelige og militære lærere. Studiene leder fram til bachelorgrad med uteksaminering som fenrik i United States Air Force.

Skolen ble grunnlagt med basis i flygerutdanning i hæren og marinen siden 1918, og med opprettelsen av flyvåpenet i 1947 tok rektor Dwight D. Eisenhower ved Columbia University initiativ i 1950 til opprettelse av en egen skole for de militære flygerne. Som senere president signerte han lovvedtaket om dette i 1954. Skolen er åpen for kvinner siden 1975.

En rekke høyere luftoffiserer og et stort antall astronauter i USA har fått sin utdanning ved USAFA.

Rangeringer
-----------

*U.S. News & World Report* rangerte United States Air Force Academy som nummer 27 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, mens *Forbes* plasserte det på 38.-plass blant alle colleger i USA,

United States Air Force Academy var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.

Se også
-------

* US Army War College
* United States Military Academy
* US Naval Academy
* US Air Force Academy

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑  National Liberal Arts Colleges Rankings Arkivert 12. oktober 2016 hos Wayback Machine. - U.S. News & World Report
3. ↑  America's Top Colleges - Forbes
4. ↑  Academy World University Rankings 2014-15 - THE World University Rankings
5. ↑  QS World University Rankings® 2014/15 - QS Top Universities
6. ↑  Academic Ranking of World Universities 2014 Arkivert 19. januar 2015 hos Wayback Machine. - Academic Ranking of World Universities

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Air Force Academy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Victoria** (Victoria Alexandra Olga Mary; født 6. juli 1868, død 3. desember 1935), også kalt *Toria*, var en britisk prinsesse og medlem av den britiske kongefamilien. Hun var det fjerde barnet og andre datter til Edvard VII av Storbritannia og Alexandra av Danmark. Hun forble ugift.

Hennes far var prins Albert Edvard Edvard, fyrste av Wales (senere kong Edvard VII), eldste sønn av dronning Victoria og prins Albert. Hennes mor var Alexandra, fyrstinne av Wales (født prinsesse Alexandra av Danmark), datter av kong Christian IX av Danmark og prinsesse Louise av Hessen-Kassel. Som barnebarn av den britiske monarken ble prinsesse Victoria gitt tittelen *Hennes Kongelige Høyhet Prinsesse Victoria av Wales*. Hun ble døpt i Marlborough House den 6. august 1868 av Archibald Campbell Tait, biskop av London. Hennes faddere var hennes farmor, dronning Victoria, prins Ludwig av Hessen.

Prinsesse Victoria tilbrakte mye av sin barndom ved Marlborough House og Sandringham. Prinsessen var spesielt nært knyttet til broren, den fremtidige kong George V.[] Selv om prinsessen hadde en rekke beilere, den mest berømte av dem var kong Karl I av Portugal, giftet prinsesse Victoria seg aldri, og hun fikk heller ingen barn. Hennes mor, Alexandra, antas å ha aktivt gått imot at datteren skulle gifte seg.[] I stedet forble prinsessen en følgesvenn til foreldrene, særlig moren. Prinsessen hadde sitt eget hjem i Buckinghamshire.

Prinsesse Victoria fattet spesiell interesse for bygdelivet[] og ble utnevnt til ærespresident av Iver Horticultural Society.

Prinsessen døde i sitt eget hjem i desember 1935, i en alder av 62 år. Begravelsen fant sted fra St. Georgs kapell i Windsor Castle, og hun ble gravlagt ved Royal Burial Ground i Windsor Great Park. Hennes død skal ha påvirket kong George V sterkt.[] Han døde en måned senere. Ved hennes yngre søsters ekteskap i 1896, ble prinsesse Victoria tildelt et personlig våpenskjold.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics, genealogics.org person ID I00000377, oppført som Princess Victoria of Great Britain and Ireland[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, oppført som Victoria Alexandra Olga Mary Windsor, Princess of the United Kingdom, The Peerage person ID p10067.htm#i100663, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, oppført som Princess Victoria of Wales, RKD kunstner-ID 412167, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Princess Victoria of the United Kingdom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Princess Victoria of the United Kingdom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN
 |
**United States Olympic & Paralympic Committee** (**USOPC**) er en amerikansk ideell organisasjon og USAs nasjonale olympiske komité.

USOPC har sin historie tilbake til 1894 da Den internasjonale olympiske komité (IOK) ble etablert for å arrangere De 1. olympiske leker i Athen. To IOK-medlemmer, James Edward Sullivan og William Milligan Sloane, dannet en komité for å organisere amerikanske idrettsutøveres deltagelse i lekene. Komiteen fungerte under flere ulike navn, og fikk sitt nåværende navn i 2019.

USOPC har ansvar for å arrangere USAs deltagelse i olympiske, paralympiske og panamerikanske leker. Hver individuelle idrettsgren har et nasjonalt særforbund, finansiert av USOPC, som administrerer idretten og velger ut deltagere til konkurransene. USOPC tilbyr treningsanlegg, finansiering og støttepersonell til toppidrettsutøverne.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 4. februar 2022.
2. ↑   www.teamusa.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   besøkt 15. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  ; besøksdato: 15. mars 2022.
5. ↑  ; besøksdato: 29. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Olympic Committee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sandnes** er ei bygd og en grunnkrets i Nærøysund kommune i Trøndelag.  Sandnes grenser til Ottersøya  og Sørsalten i nord, Marøya / Rørvik i vest, Fikkan i sør, og Horvereid i øst.

Lengst vest i bygda ligger Kumland. Der kommer Marøybrua i land på fastlandssida. Fv 770 går gjennom hele bygda fra vest til øst.  1,5 km øst for Marøybrua ligger Ottersøy vegdele, der Ottersøyvegen går nordover til Ottersøya (1,2 km). 1,5 km lenger øst ligger Sandnes vegdele der Sandnesvegen tar til nord, og fortsetter parallelt med Fv770 gjennom hele bygda på nordsida. 

Langs Sandnesvegen ligger Hallarheim, som er et leir- og kurssted som tilbyr overnatting for turgrupper o.l. på inntil 45 personer. Videre langs Sandnesvegen ligger grendene Sandnes, Vestmo, Framnes og Sandneseng.   

200 m øst for Sandnes vegdele på Fv770 ligger Sørli vegdele der Fv769  går sørover til Varøya.Ved Sørli vegdele ligger Containerservice Ottersøya As sitt mottaksanlegg for avfall. Like øst for Sørli vegdele ligger Ytre Namdal bilopphuggeri.   

På sørsida av Fv770 ligger Sandnesaunet. 

Lengst øst i bygda ligger Nakling. 

Sandnes er ei tradisjonell jordbruksbygd, og i Sandnes grunnkrets  bor det 151 innbyggere pr 1. januar 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Hjem». Besøkt 19. juli 2021.
2. ↑  «Containerservice Ottersøy AS -». *Containerservice Ottersøy AS*. Besøkt 19. juli 2021.
3. ↑  «Bilopphugging Ytre Namdal, Ola Sand - SELGER BRUKTE BILDELER». *Autoretur*. Arkivert fra originalen 19. juli 2021. Besøkt 19. juli 2021.
4. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 19. juli 2021. [*død lenke*]
**Stjerneanis** (*Illicium verum*) er en plante som gir krydderet med samme navn. Stjerneanisplantene er mellomstore, eviggrønne trær som naturlig finnes i nordøstre Vietnam og sørvestre Kina. Krydderet er den stjerneforma frukten, normalt uten frøene. Denne arten kalles også **kinesisk stjerneanis** for å skille den fra japansk stjerneanis som er giftig. 

Stjerneanis er et krydder som minner sterkt om anis i smak. Krydderet utvinnes fra frukten av planten. Planten benyttes i det kinesiske kjøkken, og i mindre grad i Sør-Asia og Indonesia. Stjerneanis inngår også som ett av krydderne i det kinesiske femkrydderet. Frøene kan også tygges etter måltidet for å fremme fordøyelsen. 

Stjerneanis inneholder anethol, samme ingrediens som gir den botanisk ubeslektede anisen sin smak. Dermed er denne også blitt tatt i bruk i Vesten når man leter etter et billigere alternativ til stjerneanis for bakverk og i likørproduksjon. 

Stjerneanis er også blitt benyttet medisinsk, da gjerne i te – den skal ha en virkning mot kolikk og revmatisme.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stjerneanis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stjerneanis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Stjerneanis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stjerneanis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Stjerneanis* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Stjerneanis* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Illicium verum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Illicium verum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Illicium verum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
United States Disciplinary Barracks
Det gamle bygget for fengselet, kalt «the Castle»
**United States Disciplinary Barracks** (**USDB**) er et amerikansk militært fengsel i Leavenworth i Kansas. Fengselet ble opprettet ved lov i 1874 og er forsvarets eneste fengsel med sikkerhetsnivå *Maximum Security*. USDB drives av hæren, men tar imot militært personell dømt ved krigsrett fra alle forsvarsgrenene. Vaktene ved fengselet er militærpoliti fra hæren.

29 henrettelser har funnet sted ved USDB, inkludert 12 tyske krigsfanger henrettet i 1944 for mord. Den siste henrettelsen i fengselet, som også var den siste henrettelsen i det amerikanske forsvaret, ble utført 13. april 1961 da menig John A. Bennett ble hengt for å ha voldtatt og drept en 11 år gammel østerriksk pike.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Disciplinary Barracks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Gillian Carleton** (født 3. desember 1989 i Scarborough i Ontario) er en canadisk syklist som deltok i de olympiske leker 2012 i London.

Carleton vant en olympisk bronsemedalje i banesykling under OL-2012 i London. Det canadiske laget; Carleton, Tara Whitten og Jasmin Glaesser, kom på tredjeplass i forfølgelsesritt for damer bak Storbritannia (Danielle King, Laura Trott og Joanna Rowsell) og USA (Sarah Hammer, Dotsie Bausch og Lauren Tamayo). Canada ble nummer fire i første runden og møtte Australia i racet om tredjeplassen.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 2012 Storbritannias flagg London - Bronse i forfølgelsesritt lag, damer Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gillian Carleton – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Gillian Carleton – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
*Air Service's emblem "Prop og Vinger"*
USAC 11 over McCook Field, 1919
**United States Army Air Service** (offisielt *Air Service, United States Army*) var fra 1918 til 1926 forgjengeren til USAF. Det ble opprettet ved slutten av første verdenskrig i 1918 av president Woodrow Wilson gjennom et dekret i 1918 etter den 

verveplakat
*nasjonale forsvarsloven*. I 1920 fikk Air Service er et rettslig grunnlag, og ble en av de egen kampavdeling i den amerikanske hæren på lik linje med infanteriet, kavaleriet eller Ingeniørkorpset. Det ble ledet av en brigadegeneral. USAAS omfattet i 1920 om lag 10 000 mann. Det var en uavhengig enhet ledet av brigadegeneral Billy Mitchell). Det var primært en støtteenhet for flyvåpenet. Den 2. juli 1926 ble den avløst av USAAC. (*United States Army Air Service*). Den var utstyrt med med fly av typen SPAD S. XIII, Nieuport 28, Salmson Sal II.

Referanser
----------

1. ↑  Davilla, James J. og Arthur M. Soltan.

Litteratur
----------

* Bowman, Martin W. 'Background to War, USAAF Handbook 1939–1945*, ISBN 0-8117-1822-0*
* Craven, Wesley Frank, and Cate, James Lea, (1983). *The Army Air Forces In World War II*, Air Force Historical Studies Office, ISBN 0-912799-03-X (Vol. 1).

Eksterne lenker
---------------

*
**Gerechtsame** eller **Gerechtigkeit** (flertall: *die Gerechtsame* og *die Gerechtsamen*) er et tysk begrep som ble benyttet frem til 1800-tallet om rettigheten eller privilegiet til å gjøre, eie eller benytte noe. Den tyske germanisten Johann Christoph Adelung definerte det som «det i en rettighet eller lovs form begrunnede forføyelse.» (*die in einem Rechte oder Gesetze gegründete Befugniß*)

Ordet ble mest brukt som verbale tillegg: En by kunne innrette en bestemt *Gerechtsame* i form av en lisens, f.eks. for en bokhandler, hvor innehaveren mottok retten (*Gerechtsamen*) til en trykkpresse og kjøp av bøker. Det ble også brukt om skjenkebevillinger, vannrettigheter, veirettigheter, rettighetene til brygging, møller, brød og kjøttlagre.

En bedrift som driver med gruvedrift trenger en Berechtsame. Det mest benyttede begrepet idag er *Bergwerkseigentum*.

Referanser
----------

1. ↑  Adelung 1811

Litteratur
----------

* Adelung, Johann Christoph (1811). *Grammatisch-kritisches Wörterbuch der Hochdeutschen Mundart*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Gerd og Otto** var en norsk sangduo som besto av søskenparet Gerd Nielsen (seinere Røstad, 1917–1997) og tekstforfatteren, komponisten, revyartisten og seinere radiomannen Otto Nielsen (1909–1982). Duoen ble dannet i 1930 og spilte inn flere populære plater og opptrådte til langt inn på 1950-tallet.

Historikk
---------

De gjorde sin første plateinnspilling i 1934 på merket His Master's Voice. Sangene var *Et luftslott på månen* / *Haveorkesteret*. De ble hos HMV til 1937, i 1938 gjorde de to plater for Columbia, og i 1939 spilte de inn to plater for Telefunken. Disse ble de siste platene før andre verdenskrig. Otto satt på Grini under krigen. I 1945 gjorde han og «Grinikvartetten» en plateinnspilling. I 1948 gjorde Gerd og Otto en plateinnspilling for Musica, hvor de skulle være resten av karrièren. På B-siden var originalversjonen av den sangen som skulle bli deres største slager: *En grønnmalt benk*.

Gerd og Otto ble oppløst i 1955. Otto Nielsen ble i 1957 ansatt i NRK der han startet radioprogrammet *Søndagsposten*. Gerd Røstad fortsatte som artist. Hun sang inn duetter med blant andre Alf Prøysen.

I 1982 ble de overtalt til å spille inn noen av de gamle sangene på nytt på LP-platen *Svanesang i stereo*. Otto døde 9. oktober samme året, 72 år gammel. Gerd døde 8. desember 1997.

I 2004-05 ble en samling av singelplatene fra 1934–55 gitt ut på to CD-er.

Diskografi
----------

### Singelplater

#### Gerd og Otto

Se artikkelen om samlingen gitt ut 2004-05.

#### Gerd Røstad (ufullstendig liste)

* *Mari du bedåre* / *Sulua spår* m. Alf Prøysen (Alf Prøysen / Bjarne Amdahl) (1958, Philips ‎353 123)
* *Sjette Gongen* (Alf Prøysen / Bjarne Amdahl) / *Elvira* (Vidar Sandbeck) m. Ragnar Danielsens ensemble (1959, Fontana ‎269 010 TF)
* *Hei, hei - Josefine!* / *Polka i B-dur* m. Vidar Sandbeck (Vidar Sandbeck) (1959, Fontana ‎269 011 TF)

### Album

* *Svanesang i stereo* (1982, Polygram ‎6327 076, samtidig utgitt av Adresseavisen som *En grønnmalt benk*)
* *Gerd og Otto. Et luftslott på månen - Kapittel 1: 1934-1938* (2004, Normann Records NOMCD 3010)
* *Gerd og Otto. En grønnmalt benk - Kapittel 2: 1939-1955* (2005, Normann Records NOMCD 3011)

Referanser
----------

1. ↑  78-varvare, lest 1.4.2018
2. ↑  Rate Your Music, lest 1.4.2018

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerd og Otto på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Rockipedia Arkivert 2. april 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Georg Gustaf Westling** (født 24. august 1879 i Helsingfors, død 14. november 1930 i Helsingfors) var en finsk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Westling vant en olympisk bronsemedalje under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Lucky Girl» som kom på tredjeplass, bak den norske båten «Taifun» og «Sans Atout» fra Sverige, i 8-metersklassen. Mannskapet på båten besto av Gunnar Tallberg, Emil Lindh, Bertil Tallberg, Arthur Ahnger og Georg Westling.

Det var sju båter i 8-metersklassen, to finske, to russiske, to svenske og en norsk. Den norske båten «Taifun» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 22. juli utenfor kysten ved Nynäshamn.
«Lucky Girl» og den svenske båten «Sans Atout» hadde tre poeng hver etter to seilaser. «Lucky Girl» tapte skilleracet som ble avholdt 22. juli.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i seiling, 8-metersklassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georg Westling – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Georg Westling – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Georg Westling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Georg Westling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Tissafernes** (død 395 f.Kr.) var en persisk satrap, barnebarn av Hydarnes.

Han ble satrap i Lydia og Karia i 413 f.Kr. og øverstkommanderende i den persiske hær i Lilleasia. Da Dareios II beordret innkreving av de utestående skattene til de greske byene, inngikk han en allianse med Sparta mot Athen, noe som i 412 førte til erobringen av store deler av Jonia. Men Tissafernes var ikke villig til å handle og forsøkte å nå sitt mål gjennom forhandlinger. Alkibiades overtalte ham om at Persias beste politikk var å holde balansen mellom Athen og Sparta, og rivalisering med hans nabo Farnabazos i Frygia tappet ham ytterligere for energi. Da kongen i 408 bestemte seg for å støtte Sparta, ble Tissafernes fjernet som general og begrenset til Karia, mens Lydia og krigsbestrebelsene ble betrodd Kyros den yngre.

Ved Athens fall krevde både Kyros og Tissafernes styret over de joniske byene, av disse anerkjente de fleste Kyros som hersker. Men Tissafernes tok kontroll over Milet hvor han ble angrepet av Kyros som samlet en hær under dette påskuddet til å bruke den mot sin bror Artaxerxes II. Kongen ble advart av Tissafernes som deltok i slaget ved Cunaxa, og etterpå forsøkte han å knuse Kyros' greske leiesoldater ved forræderi.

Han ble så sendt tilbake til Lilleasia til sine gamle stillinger som øverstkommanderende og satrap i Lydia og Karia. Han angrep nå de greske byene for å straffe dem for deres allianse med Kyros. Dette førte til krig med Sparta i 399. Tissafernes som igjen hadde energi til diplomati, ble beseiret av Agesilaos II ved Pactolos nær Sardis i 395. Kongen gav etter for representantene til Farnabazos som hadde sterk støtte av *kilarken* (visir) Tithraustes og av dronningmoren Parysatis som hatet Tissafernes hovedsakelig på grunn av dødsfallet til hennes favorittsønn Kyros. Tithraustes ble sendt for å henrette Tissafernes som ble lokket til Kolossai og drept i 395.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Gerd Svanhild Haaland** også kjent som Svanhild Håland (født 22. august 1924 i Lavik, død 1945 i Polen) var en norsk kontorist.

Kirken i Luzino
Hun ble arrestert 8. mai 1944 etter at Gestapo hadde funnet dagboken hennes der det sto kritiske kommentarer om okkupasjonsmakten. Hun satt en tid på Grini før hun ble sendt til Stutthof. Dødssted og dato er usikker. Stutthof ble evakuert i januar 1945 da sovjetiske styrker nærmet seg og fangene marsjerte vestover. Hun kan ha vært blant de tolv fangene som ble sparket i hjel av ukrainske vakter i kirken i Luzino, i nåværende Pommerske voivodskap. Inne i kirken er det et minnesmerke over de tolv fangene. Hun kan også ha dødd av sykdom senere på våren etter å blitt befridd av sovjetisk styrker.

I Høyanger står en minnestein over seks falne fra Høyanger, blant dem Haaland.

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑  Fylkesarkivet Arkivert 29. september 2015 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Gerd Wormdal** (født 9. mars 1930, død 16. juni 1985) var en norsk naturgeograf og likestillingsforkjemper. Hun var leder i Trondhjems Kvinneråd (en paraplyorganisasjon en rekke politiske, ideelle og humanitære organisasjoner i Trøndelag) gjennom 11 år, nestleder i Norske Kvinners Nasjonalråd (NKN; en tilsvarende paraplyorganisasjon på nasjonalt nivå) og styremedlem i Trondhjems Kvinnesaksforening. Hun var kandidat til ledervervet i NKN i 1983. Hun var svært aktiv i internasjonalt likestillingsarbeid, særlig overfor utviklingsland, og deltok på en rekke FN-kongresser. Hun var medlem av det statlige Likestillingsrådet fra 1976 til 1979 og var utnevnt i statsråd til delegat til FNs generalforsamling i 1980. Hun ble utdannet cand.real. i naturgeografi ved Universitetet i Oslo i 1957, med en hovedoppgave innen limnologi, og var en av relativt få kvinner med høyere utdannelse i realfag på den tiden. NTNU Universitetsbiblioteket har hennes arkiv med diverse dokumenter knyttet til hennes arbeid i likestillingsorganisasjoner og FN.

Referanser
----------

1. 1 2   www.arkivportalen.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Adresseavisen*. 12. oktober 1982.
3. ↑  *Adresseavisen*. 16. mai 1983.
4. ↑  Gerd Wormdal
5. ↑  *Adresseavisen*. 14. mai 1983.
6. ↑  Gerd Wormdal – privatarkiv, Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Valerij Viktorovitsj Kirijenko** (russisk: Валерий Викторович Кириенко; født 13. februar 1965 i Murmansk), er en russisk tidligere skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville og 1994 i Lillehammer.

Kirijenko vant en olympisk sølvmedalje i skiskyting under vinter-OL 1992 i Albertville. Han var med på stafettlaget til Samveldet av uavhengige stater som kom på andreplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Tyskland. De andre på laget var Valerij Medvedtsev, Aleksandr Popov og Sergej Tsjepikov.

To år senere, under vinter-OL 1994 i Lillehammer vant han en ny sølvmedalje i stafett. 
Han var med på det russiske laget som ble nummer to bak Tyskland. De tre andre på laget var Vladimir Dratsjov, Sergej Tarasov og Sergej Tsjepikov.

OL-medaljer
-----------

* 1992 Frankrikes flagg Albertville - Sølv Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn OLs flagg SUS
* 1994 Norges flagg Lillehammer - Sølv Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn Russlands flagg Russland

VM-medaljer
-----------

* 1993 Bulgarias flagg Borovets - Sølv Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn Russlands flagg Russland
* 1993 Bulgarias flagg Borovets - Sølv Sølv i skiskyting, lagkonkurranse, menn Russlands flagg Russland
* 1994 Canadas flagg Canmore - Sølv Sølv i skiskyting, lagkonkurranse, menn Russlands flagg Russland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valerij Kirijenko – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kirijenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kirijenko – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kirijenko – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Valerij Kirijenko – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Edgar James Banks** (født 23. mai 1866, død 5. mai 1945 i Eustis, Florida) var en amerikansk diplomat, antikvar og romanforfatter. 

Banks var en antikvitetsentusiast og entreprenøraktig arkeolog i de siste dagene til Det osmanske rike. Han har vært påstått å være en mulig modell for fiksjonsfiguren Indiana Jones. Mens Banks var amerikansk konsul i Bagdad i 1898, kjøpte han hundrevis av kileskrifttavler på markedet mot slutten av Det osmanske riket og solgte dem videre i små porsjoner til museer, biblioteker, universiteter, og teologiske seminarer, mange i Utah og i sørvest USA og tvers over kontinentet. Disse tavlene hadde blitt gravd opp av lokalbefolkningen på steder som Telloh og mange andre teller i det sentrale Mesopotamia. Banks kjøpte også mange flere kileskriftinskripsjoner fra en kjøpmann i Istanbul. De osmanske myndighetene regulerte ikke handelen av slike mindre viktige antikviteter.

Selv om hadde fått finansiert en ekspedisjon til Ur, ble Banks frustrert av den osmanske administrasjonen, som ikke ville tillate utgravninger i Babylon eller Tell Ibrahim, og andre prominente steder. I 1903 ble det besluttet at utgravningene hans skulle finne sted i Bismya, stedet for oldtidens Adab, i Irak. Hans publikasjon fra 1912 om hans utgravninger i Bismya/Bismaya (Adab), en sumersk by nå i Irak, inneholder noen livlige beretninger om hans kamper med det osmanske byråkratiet (se lenker nedenfor).

Etter den første verdenskrig, reiste og foreleste Banks i utstrakt grad, mens han spredde his kileskrifttavlene blant kjøper hvor enn han var. Tavlene Banks solgte til Charles W. Ames er nå i Science Museum ved University of Minnesota og mange andre private og offentlige steder i USA...

Edgar Banks startet også to filmselskap, og klatret opp Ararat mens han lette etter Noahs ark. Cecil B. DeMille skal ha bedt Banks bli konsulent på episke bibelfilmer i 1921.

Banks var en aktiv foredragsholder og forfatter. Det var under en slik foredragsturne 1921 at han oppdaget Eustis og besluttet å pensjonere seg der. 

Eustis Historical Museum har et rom med utstillinger om Banks.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* E.J. Banks, *Bismya: eller, Adab den forsvundne byen* 1912 (E-tekst)
* Ewa Wasiliewska, "Den glemte Indiana Jones"
* University of Minnesota Science Museum; noen mindre referanser til Banks
* Nylige artikler om Edgar James Banks i "World and I"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
«Dvergsteinen»
**Dvergsten** er en gård i Gran på Hadeland, sør for Brandbu sentrum.

Navnet kommer ifølge Rygh av *Dvergasteinn*. Det finnes nemlig en stor sten på gården, og i folketroen hadde dverger bolig i stener. Etter tradisjon på stedet skal stenen være kastet av trollet («dvergen») i Brandbukampen da han ble forstyrret av kirkeklokkene i Tingelstad gamle kirke. Han greide ikke kaste langt nok, og stenen ble liggende der gården ble reist. Stenen ligger fortsatt mellom hovedbygningen og kårbygningen på Dvergsten. Den er antageligvis brutt ut ved Mæna, som ligger omtrent fem kilometer lenger nord.

Gården er en av de største i Gran kommune, og hadde sitt eget gårdskapell i middelalderen. Biskop Jens Nilssøn, som dro forbi her på slutten av 1500-tallet, forteller om en liten stavkirke viet St. Katarina som på det tidspunktet var sterkt forfallent. Det er flere fortidsminner på gården, blant annet flere gravhauger.

Referanser
----------

1. ↑  Yngvar Nielsen (1885), red. (1981). *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 285.

Eksterne lenker
---------------

* «Dvergsten». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Dvergsten kapell** var en stavkirke ved gården Dvergsten i Tingelstad i Gran kommune, Innlandet fylke. Kapellet var viet til den hellige Katarina.

Kapellet var ute av bruk i 1590-årene, da Jens Nilssøn hadde det med i en oppramsing av ødekirker: «Noch it capell ligger ved en gaard heder Duergesteenn kallis S. Karins capell.» Sorenskriveren forteller i 1743 at kapellet er «bygt af reiseplancher med spidse taarne paa» (altså en stavkirke), og at det brukes som «foederhus». Lite annet synes kjent om selve bygget, som ifølge Riksantikvaren stod på et høydedrag vest for nevnte gård.

Referanser
----------

1. ↑  Yngvar Nielsen (1885), red. (1981). *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 285.
2. ↑  Brendalsmo, s. 86.

Litteratur
----------

* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Oppland (Riksantikvaren, 2015), s. 86
* *Hadeland. Bygdenes historie*. 1. 1932. s. 270–271.
* «Dvergsten kapell». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Lars Møller Ibsen** (født 25. januar 1786 i København, død 27. mai 1846 i Christiania) var en norsk kjøpmann og senere musiker og komponist.

Møller Ibsen kom til Christiania i 1810, hvor han startet en forretning sammen med komponisten Waldemar Thrane. Deres felles forretning antok stadig mer karakter av ren musikkhandel. Da Thrane i 1821 trakk seg ut av foretaket, opprettet Møller Ibsen alene eget litografisk forlagstrykkeri, hvor han blant annet publiserte *Norske Lyra*,som trolig er Norges første musikkblad, foruten Hans Hagerup Falbes og egne musikalske komposisjoner. Samme år opprettet han også et syngeinstitutt i hovedstaden. Møller Ibsen virket dessuten som sang- og musikklærer ved Christiania Catedralskole.

Møller Ibsen var ikke bare musiker, sanger og komponist, men også en dyktig skuespiller som flittig opptrådte i Det Dramatiske Selskab. I 1829 ble han dessuten syngemester ved Christiania Theater.

Møller Ibsen skrev musikk til blant annet *Mens nordhavet bruser* (C.N. Schwach) og *Hvor herligt er mit fødeland* (S.O. Wolff).

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Norsk Musikkleksikon
* Salmonsens konversationsleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |