Universitetets aula i Oslo dekorert med «dødsruner» under minnehøytideligheten over Nasjonal Samlings propagandaminister Gulbrand Lunde og kona som omkom i oktober 1942. Runetegnet «yr» (ᛦ) representerte opprinnelig lyden «R», men ble tatt i bruk som *Todesrune* i det nazistiske Tyskland. På talerstolen står minister Axel Stang. Propagandafoto: Fra *Marie og Gulbrand Lunde – Liv i kamp*, minneskrift utgitt 1942 
**Dødsrune**, etter tysk *Todesrune*, var de tyske nazistenes kallenavn på runetegnet «yr» (ᛦ) i den yngre, skandinaviske runerekka. Tegnet består av en loddrett strek med to kortere linjer som skråner nedover ut fra hver side av nedre del av hovedstreken.

Bakgrunn
--------

Gravminnet på æresgraven (*Ehrengrab*) for komponisten og nazisten Josef Reiter på den sentrale gravlunden i Wien har «livs-» og «dødsrune» (ᛉ og ᛦ) som symboler for «født» og «død». Monumentet er fra 1939, året etter *Anschluss*, «tilslutningen» som gjorde Østerrike til provinsen Ostmark i Hitler-Tyskland.
I 1908 publiserte runemystikeren Guido von List en samling på 18 fantasifulle «Armanen-runer». Ifølge hans rasistiske ariosofi var «dødsrunen» et magisk tegn fra germansk oldtid som symboliserte døden, det feilaktige og annet. Form- og innholdsmessig kunne runen tolkes og omtales som «en omvendt livsrune», det vil si det gaffelformede runetegnet «elgr» (*algiz*, *elhaz* , ᛉ), også omtalt som «gaffelkors», snudd opp-ned. Von Lists variant ble sagt å representerte «mann», «menneske», «liv» og «fødsel», men var opprinnelig et nøytralt tegn i den eldre runerekka med lydverdien «stemt S» og latinsk skriftverdi «R» på samme måte som «yr» i den yngre; tegnet ble snudd for å skille det fra liknende runer. Lydverdien til «dødsrunen» i von Lists system var imidlertid «i» eller «y».

Betydning og bruk i nazismen
----------------------------

Universitetets aula pyntet med «dødsrune», SS-runer og Hirdens solkorsmerke og svarte flagg under «De falnes dag» 15. mars 1942, en minnehøytidelighet til ære for drepte «frontkjempere», norske frivillige soldater i tysk krigstjeneste på østfronten under andre verdenskrig, arrangert av Quislings fascistparti Nasjonal Samling (NS). Foto: Fra *NS årbok 1942* 
Vidkun Quisling, NS' «fører», og Thore Tjersland, partiets fylkesfører i Vest-Viken, foran en monumental «dødsrune», et midlertidig minnesmerke over tapte frontkjempere, under NS' pinsestevne i Borreparken i Vestfold i juni 1943. Foto: Riksarkivet 
Adolf Hitlers død 30. april 1945 ble kunngjort i *Germaneren*, avis for Germanske SS Norge, med en «dødsrune» over portrettet hans 5. mai samme vår, bare tre dager før andre verdenskrigs slutt i Europa.
 Foto: Kjetil Ree, 2016. Fra utstilling hos Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter i Oslo 
De uhistoriske forestillingene om en «dødsrune» vant gjenklang blant annet i den ultranasjonalistiske, tyske Völkisch-bevegelsen.[] Svermerisk dyrking av gamle, nordiske og germanske symboler var også utbredt i deler av SS, nazistpartiet NSDAPs ideologiske elitetropper. Organisasjonens leder Heinrich Himmler bygde sine ideologiske visjoner før og under andre verdenskrig delvis på mytologi og okkultisme.[]

Nazistene brukte «dødsrunen» istedenfor kristent kors ved begravelser, særlig for å hedre døde SS-menn, både i dokumenter, aviser og på improviserte og faste gravsteiner. Under krigen brukte også Quislings fascistparti Nasjonal Samling (NS) «den germanske dødsrune» som symbol i trykte oversikter og på minnesmerker over falne frontkjempere. På tilsvarende måte kunne «livsrunen» brukes for å markere fødselsdatoer i annonser og liknende. *Lebensrune* ble også brukt som kjennetegn for Lebensborn-programmet, NS Hjelpeorganisasjon og annet.

Nynazister kan fortsatt benytte nazistenes «døds-» og «livsruner» som ideologiske symboler i propaganda og dekor. Også norske høyreekstremister bruker disse i sitt miljø.

Annet
-----

Kritikere av fredsbevegelsen på 1960- og 1970-tallet kunne hevde at det kjente peace-merket bestod av en nazistisk dødsrune innskrevet i en sirkel. Dødsrunen kan også tolkes som et latinsk kors som er snudd på hodet og har brukket midtbjelke som henger ned fra midten.

I norrøn tid ble magiske dødsruner som kunne føre til død, kalt *helstafir* eller *valrúnar*. på samme måte som seiersruners (*sigrúnar*) kunne føre til seier. De tyske nazistene kalte sikksakk-S-en i emblemet til SS for *Siegrune*, «seiersrune».

Betegnelsen «dødsrune» kan, som på svensk, også brukes om en nekrolog, det vil si et minneord over en avdød.

Referanser
----------

1. 1 2  Jimi Thaule: *På nasjonal grunn – Nasjonal Samlings bruk av ritualer og historiske symboler 1933-45* (masteroppgave 2007) side 71
2. ↑  Betydningen til runene i den yngre futharken (på engelsk)
3. 1 2  Betydningen til von Lists Armanen-runer (på engelsk)
4. ↑  *Grimstad Adressetidende 1943.09.29*. Norge;Aust-Agder;;Grimstad;;;;. 1943-09-29. s. 1.
5. 1 2  Arild Hauge om den eldre futharken
6. ↑  Ursin, J. (1975). *Kristne symboler: en håndbok*. [Oslo]: Land og Kirke. s. 90. ISBN 8205081719.
7. ↑  «Om oppnedvendte runer i den skandinaviske futharken (på tysk)». Arkivert fra originalen 22. april 2019. Besøkt 23. april 2019.
8. 1 2  *Politiets og påtalemyndighetens bekjempelse av straffbar høyreekstrem og rasistisk virksomhet* (håndbok utgitt 2001 av Politidirektoratet) side 17
9. 1 2  Oppslagsordet «dødsrune» i *Ordbog over det danske sprog* (om etymologi og bruk 1700-1950)
10. ↑  Oppslagsordet «sejrsrune» i *Ordbog over det danske sprog* (om etymologi og bruk 1700-1950)
11. ↑  Oppslagsordet *sejrsrune* i *Svenska Akademiens ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Todesrune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons