recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wolfe Creek-krateret** er et nedslagskrater i Vest-Australia. Det ligger i den nordøstlige delen av Store Sandørken, ca. 150 kilometer sør for byen Halls Creek. Krateret er del av Wolfe Creek Meteorite Crater National Park.

Krateret er rundt 875 meter i diameter og 60 meter fra kanten av krateret til den nåværende bunnen av krateret. Meteoritten som skapte krateret er anslått til en masse på rundt 50 000 tonn. Alderen er anslått til under 300 000 år.

Krateret ble oppdaget på flyfoto i 1947 og undersøkt to måneder senere. Det europeiske navnet på krateret kommer fra den nærliggende bekken Wolf Creek som ble oppkalt etter Robert Wolfe som var en gullgraver og butikkeier under gullrushet i 1880-årene.

Krateret har religiøs betydning for den lokale aboriginske Djaru-folket.

Referanser
----------

1. ↑  «Wolfe Creek Crater National Park». *NatureBase National Parks*. Department of Environment and Conservation, Government of Western Australia. 2007. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 8. februar 2007.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 29. september 2007. Besøkt 24. mars 2012. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Se også
-------

* Wolf Creek, en australsk skrekkfilm fra 2005 som foregår i området rundt krateret.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Cobia** eller **sergentfisk** (*Rachycentron canadum*) er en abborfisk som er vidt utbredt i varme havområder. Den er den eneste arten i familien Rachycentridae.

Den er sugefiskenes nærmeste slektning og ligner på dem, men har ikke sugeskive på ryggen. Lengst fram på ryggen har den 6–9 frie piggstråler foran den lange ryggfinnen med 1–3 piggstråler og 26–33 bløtstråler. Gattfinnen ligner på ryggfinnen, men er litt kortere og har 1–3 piggstråler og 23–27 bløtstråler. Fargen er mørkebrun på ryggen, lysere langs sidene og hvit på buken. Unge fisker har en mørk stripe langs sidene som blir utydelig hos voksne. Den kan bli opptil 2 m lang og 68 kg tung.

Cobia lever i ulike habitater, både over bløt- og hardbunn, og på korallrev og i mangrovesumper. Føden består av krepsdyr, fisker og blekksprut. Arten er kosmopolitisk utbredt i nesten alle varme hav, men mangler i det sentrale og østlige Stillehavet. Den forekommer ikke naturlig i Middelhavet, men det er gjort to funn av fisker som antakelig har kommet gjennom Suezkanalen. 

Den er en god matfisk, men er ikke tallrik nok til å bli fisket i store mengder. Det blir drevet oppdrett av cobia, spesielt i Kina og Taiwan. Årsproduksjonen i 2012 var 41 774 tonn.

Kilder
------

* (en) *Rachycentron canadum* (Linnaeus, 1766) Cobia - FishBase Besøkt 12. juli 2014.
* «Cultured Aquatic Species Information Programme: *Rachycentron canadum* (Linnaeus, 1766)». FAO. Besøkt 12. juli 2014.
* O. Akyol og V. Ünal (2013). «Second record of the Cobia, *Rachycentron canadum* (Actinopterygii: Perciformes: Rachycentridae), from the Mediterranean Sea». *Acta Ichthyologica Et Piscatoria*. 43 (4): 315–317. ISSN 1734-1515. doi:10.3750/AIP2013.43.4.09.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *cobia* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *cobia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *cobia* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *cobia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *cobia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rachycentron canadum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rachycentron canadum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Cobia på is
* (en) Family Rachycentridae - Cobia - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Euplastius*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, brunlige smellere. **Hodet** er kort og bredt, med litt utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. **Brystskjoldet** (pronotum) er trapesformet sett ovenfra, betydelig lengre enn bredt, blankt og ganske tett og fint punktert. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene betydelig tilbaketrukket. **Dekkvingene** er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med kraftige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Artenes larver lever i jorda, der de eter planterøtter.

Skadedyr og nyttedyr
--------------------

Noen arter av tannsmellere er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856
					- Stammen Dendrometrini Gistel, 1856
						* Understammen Dendrometrina Gistel, 1856 (eller Athoina Candéze, 1860)
							+ Slekten ***Euplastius*** Schwarz, 1903
								- *Euplastius athoides* Schwarz, 1903
								- *Euplastius knulli* (Becker, 1961)
								- *Euplastius melsheimeri* (Becker, 1961)
								- *Euplastius mimicus* (Becker, 1961)

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Euplastius* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euplastius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Euprionota*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 6-7 millimeter), avlange, nærmest pileformede, mørke bladbiller. Oversiden er tett og kraftig punktert, ujevn og knudrete. Hodet er nokså lite, pannen med 3-5 lengdefurer, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er trapesformet. Antennene består av 8 ledd og er middels lange. Dekkvingene er bredest ved bakkanten, beina temmelig korte. Dekkvingene har 8 punktstriper, i alle fall ved roten, og en skarp, lyreformet opphøyd ribbe i den midtre delen, også to mindre påfallende ribber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på kurvplantefamilien.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Euprionota*** Guérin-Ménéville, 1844
							+ *Euprionota aterrima* Guérin-Méneville, 1844
							+ *Euprionota bruchi* (Uhmann, 1930)
							+ *Euprionota gebieni* (Uhmann, 1930)
							+ *Euprionota subparallela* (Pic, 1932)

Litteratur
----------

* *Euprionota* på ITIS
* Hispines of the World - *Euprionota*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euprionota* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euprionota* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euprionota* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Euprionota* hos NCBI Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kong Arkesilaos overvåker tilberedelsen av *silfion*, et legemiddel som var stor eksportvare i antikkens Kyrene. Lakonisk svartfigur kylix, 560–550 f.Kr.
**Arkesilaos I av Kyrene** (gresk: Ἀρκεσίλαος), død i 583 f.Kr. var den andre greske konge av Kyrenaika i Nord-Afrika (i dagens Libya). Han var sønn av Battos

Liv og virke
------------

Arkesilaos var sønn av Battos som i henhold til legenden, og fortalt av Herodotos, grunnla byen Kyrene. Battos ledet en gruppe kolonister fra øya Thera (dagens Santorini) grunnet tørke og uår og til Libya. Arkesilaos' besteforeldre var Promina fra Kreta og adelsmannen Polymnestos fra Thera.

Svært lite er kjent om livet og styret til Arkesilaos. Han kom på tronen av den nyopprettede byen etter at hans far døde en gang rundt 600 f.Kr. Herodotos nevner at antallet mennesker i Kyrene i hans tid var like høyt som antallet bosettere som kom med Battos. Arkesilaos er bevitnet på greske vasemalerier fra 500-tallet f.Kr. Han døde i 583 f.Kr. og ble gravlagt ved siden av sin far.

Hans sønn, Battos II, etterfulgte ham. Han hadde også en datter ved navn Kritola som Plutark har nevnt i sin liste over tapre kvinner.

Referanser
----------

1. ↑  Bedre utgave av kylixen
2. ↑  Plutark: *Moralia, Bravery of Women*

Litteratur
----------

* Herodotos: *Historier*, 4, 159.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Battos I** | **Konger av Kyrene**(600 f.Kr.–583 f.Kr.) | Etterfølger:**Battos II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**David Coleman Headley** (født **Daood Sayed Gilani** 3. juni 1960 i Washington D.C.) er en pakistansk-amerikansk terrorist som har eklært seg skyldig i medvirkning til terrorangrepene i Mumbai i 2008 som drepte over 160 mennesker og planlegging av et terrorangrep mot Jyllands-Posten.

Headley ble arrestert 3. oktober 2009 da han var på vei til å ta et fly til Pakistan, hvor myndighetene mener han hadde tilknytning til den islamistiske terrororganisasjonern Lashkar-e-Taiba.

I mars 2010 erklærte Headley seg skyldig etter tiltale. Han har inngått en *plea bargain*-avtale med amerikanske påtalemyndigheter som innebærer at disse vil kreve livsvarig fengsel for Headley istedenfor dødsstraff som han ellers kunne risikert. Avtalen innebærer også at Headley samarbeider med amerikanske myndigheter om å avsløre andre medlemmer av terrororganisasjonen. Han er ventet å få fastsatt straff i begynnelsen av 2012.

Referanser
----------

1. ↑  US citizen David Headley admits role in Mumbai attacks, BBC
2. ↑  Second Chicago Man Arrested in Alleged Terrorist Plot, NBC Chicago, 28.okt. 2009
3. ↑  Mumbai terror suspect pleads guilty, CNN, 18.mars 2010
4. ↑  Headley expected to be sentenced next year Arkivert 29. november 2011 hos Wayback Machine. IBN Live, 24.mai 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Styrkeløft: |
| NM i benkpress |
| Gull | 2007 Frogner | -90 kg |
|  Junior-Nordisk i benkpress |
| Gull | 2006 Bergen | -90 kg |

**David Helmikstøl** (født 1983 i Jørpeland, Rogaland) er en norsk tidligere styrkeløfter, som konkurrerte for Kristiansand Atletklubb. Han konkurrerte utelukkende i benkpress, og i 2007 ble han norgesmester i klasse -90 kg. Hans personlige rekord i konkurranse er 230 kg, løftet i 2007 med en kroppsvekt på 89,5 kg. Helmikstøl har også konkurrert i strongman for Kristiansand Strong Team.

I 2011 løftet Helmikstøl 235 kg i benkpress uten styrkeløftutstyr, med en kroppsvekt på 98 kg. Dette er et av de sterkeste benkpressløftene som er gjort i Norge noensinne. Løftet er publisert på Helmikstøls YouTube-kanal.

Resultater og meritter i styrkeløft
-----------------------------------

### NM i benkpress

| År | Sted | Alder | Vekt | Plassering | Kilo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Oslo, Oslo | Åpen | -93 kg | - | - |
| 2008 | Sande, Vestfold | Åpen | -90 kg | - | - |
| 2007 | Frogner, Akershus | Åpen | -90 kg | 1.-plass | 230 kg |
| 2005 | Fræna, Møre og Romsdal | Junior | -90 kg | - | - |

### Nordisk mesterskap i benkpress

| År | Sted | Alder | Vekt | Plassering | Kilo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Bergen, Norge | Junior | -90 kg | 1.-plass | 210 kg |

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
**David George Herd** (født 15. april 1934 i Hamilton i Skottland, død 1. oktober 2016) var en skotsk fotballspiller. Han startet sin karriere i Stockport County FC, og ble i 1954 oppdaget og kjøpt opp av Arsenal FC for 10 000 pund.

Etter en suksessfull periode hos Arsenal med 107 mål på 180 kamper, ble han i juli 1961 kjøpt opp av Manchester United og ble straks en viktig angrepsspiller som var med å vinne FA-cupen i 1963. I finalen mot Leicester City FC scora Herd to av måla i Manchester Uniteds 3–1-seier. Han ble ligamester i 1965 og i 1967 og europacupmester i 1968. I mars 1967 brakk han beinet og han spilte bare åtte kamper i sesongen 1967/68.

I juli 1968 gikk han til Stoke City FC. Totalt spilte han 265 kamper og scoret 145 mål for United, noe som gjør at han ligger på 13.-plass på listen over mestscorende Manchester United-spillere gjennom tidene. David Herd ble toppscorer i United i 1962 og 1966.

Han spilte fem landskamper for Skottland og scora tre mål.

Etter spillerkarrieren var han manager for Lincoln City FC en kort periode mellom 1971 og 1972.

Familie
-------

Herd var sønn av tidligere Manchester City- og Stockport-spiller Alec Herd og nevø av Sandy Herd, som spilte en landskamp for Skottland.

Meritter
--------

### Manchester United

* Ligamester (2): 1965 og 1967
* FA-cupen (1): 1963
* Europacupen (1): 1968

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 176276, oppført som David Herd †[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   therepublikofmancunia.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dag Langerød (1. oktober 2016). «David Herd er død» **(norsk)**. *United.no*. Besøkt 2. oktober 2016.
4. ↑  Offisiell liste over Manchester Uniteds mestscorende spillere gjennom tidene

Litteratur
----------

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (red.) (1995). *Arsenal Who's Who*. Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Herd – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Herd – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) David Herd – EU-Football.info Rediger på Wikidata
For den meksikanske stuperen, se Julián Sánchez (stuper)

**Julián Sánchez Pimienta** (født 26. februar 1980 i Zafra) er en spansk landeveissyklist.

Julián Sánchez begynte sin profesjonelle karriere i 2004 i det italienske sykkellaget Fassa Bortolo. Han viste seg blant annet frem under Vuelta a España 2005. Fra 2006 syklet han for det profesjonelle kontinentallaget Comunidad Valenciana. I Mallorca Challenge oppnådde han en tredjeplass på den uoffisielle sammenlagtlisten gjennom en annenplass i Trofeo Pollensa og en fjerdeplass i Trofeo Calviá. I Catalonia rundt 2009 vant han en etappe i tillegg til klatrekonkurransen sammenlagt. I Vuelta a España 2009 ble han nummer tre i klatrekonkurransen.

Viktigste resultater
--------------------

* **2009**
	+ Fjerde etappe og klatrekonkurransen i Catalonia rundt

Lag
---

* 2004 Fassa Bortolo
* 2005 Fassa Bortolo
* 2006 Comunidad Valenciana
* 2007 Relax-GAM
* 2008 Contentpolis-Murcia
* 2009 Contentpolis-Ampo
* 2011 Caja Rural
* 2012 Caja Rural

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julián Sánchez – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Julián Sánchez – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Julián Sánchez – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Julián Sánchez – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
**Andrea Sivertsen Broholm** (født 12. september 2002 i Trondheim) er en norsk fotballspiller som spiller for KIL/Hemne.

Idrettskarriere
---------------

### Tiller

Broholm spilte for Tiller IL i Trondheim i aldersbestemte klasser ut 2017. Tiller vant cupfinalen under Norgesmesterskapet i fotball for jenter 16 år 2017, da de vant 2-1 over Stabæk. Broholm var der lagkaptein for Tiller.

### Trondheims-Ørn

Broholm gikk til Trondheims-Ørn foran 2018-sesongen. I 2018 spilte hun både på J19-laget og Trondheims-Ørn 2 i 2. divisjon, og hun debuterte på elitelaget 31. mai 2018 i cupkamp mot KIL/Hemne, der Ørn vant 7-0. De endte på tiendeplass i Toppserien 2018, og ble slått ut i kvartfinalen i cupen. J19-laget ble slått ut i semifinalen i cupen for J19-lag i 2018.

Også i 2019 spilte hun både for Trondheims-Ørn og Trondheims-Ørn 2. Trondheims-Ørn 2 kom på tredjeplass i 2. divisjon fotball for kvinner 2019, mens Trondheims-Ørn kom på sjuendeplass i Toppserien 2019 og ble slått ut i semifinalen i cupen.

### KIL/Hemne

I 2020-sesongen spiller hun for KIL/Hemne i 1. divisjon.

### Norge

Broholm har landslagskamper på både U15-, U16-, U17-, U18- og U19-nivå. Pr september 2020 har hun ett landslagsmål - hun scoret i bortekamp mot England i april 2018, der hun også ble kåret til banens beste spiller.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 4aff7d90, oppført som Andrea Broholm[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Soccerdonna[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   (på de) *Soccerdonna*, Wikidata Q41779610,
4. ↑  Norges fotballforbund - *Andrea Sivertsen Broholm*, besøkt 11. september 2020.
5. ↑  Norges fotballforbund - *NM J16 Telenor Cup 2017 - Terminliste*, besøkt 11. september 2020.
6. ↑  Norges fotballforbund - *Kampreferat av Stabæk - Tiller - 17.11.2017 13.00*, besøkt 11. september 2020.
7. ↑  Norges fotballforbund - *Kampreferat av Trondheims-Ørn - KIL/Hemne - 31.05.2018 19.00*, besøkt 11. september 2020.
8. ↑  Norges fotballforbund - *NM J19 Telenor Cup 2019 2019 - Terminliste*, besøkt 11. september 2020.
9. ↑  Hitra 24 - *Andrea med sitt første landslagsmål*[*død lenke*], besøkt 11. september 2020.
10. ↑  Norges fotballforbund - *Kampreferat av England - Norge - 26.04.2018 15.00*, besøkt 11. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Andrea Sivertsen Broholm – Soccerdonna Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Sivertsen Broholm – FBref Rediger på Wikidata
* Andrea Sivertsen Broholm - Norges fotballforbund
> 
> De satte det opp samme året æ kom  
> 
> fyret ved Tornehamn  
> 
> Båtan behøvde lys så de ikkje gikk feil  
> 
> Malmen sku frem over Torneträsk, Syvmilssjøen,  
> 
> der vika va djup og farlig for åra og seil
> 
> 
> 
> Kari Bremnes - *Sangen om fyret ved Tornehamn*
> 
> 

En liten del av innsjøen Torneträsk ved Björkliden. I bakgrunnen u-dalen Lapporten, til høyre en del av fjellet Nuolja med jernbanetunnelen Nuoljatunnelen.
**Fyrene ved Torneträsk** var tre fyr som sto langs seilingsleden ved den drøyt 70 km lange innsjøen Torneträsk i Nord-Sverige. De ble satt opp mens Malmbanan ble bygd rundt 1900, for å lede båttrafikken mellom Tornehamn på vestsiden og Vuorevardo i sørøst, samt andre havner mellom dem. Fyrene sto på den østre odden ved Tornehamn, og på oddene Roggenjárga og Gaisenjárga på sørsiden av Torneträsk.

Under byggingen av Malmbanan/Ofotbanen mellom Kiruna og Narvik måtte folk, materialer og andre varer transporteres inn til byggeområdet. Fra vest sto anleggsveien fra Rombaksbotn til Tornehamn (den nåværende rallarveien) ferdig i 1898; den ble deretter bygd videre til Abisko. Langs sør- og vestsiden av Torneträsk vokste det opp små samfunn etter hvert som jernbanebyggingen skred fram, med havner i egnede viker i innsjøen. Transporten mellom havnene foregikk med båt i den isfrie delen av året, og på isen med slede og hest om vinteren.

Båtene som ble brukt på Torneträsk i denne perioden var to norske åttringer og to listerbåter, samt bukserbåten «Laila», som var oppkalt etter arbeidslederens datter.

Fyrene langs Torneträsk ble satt opp for å lede båtene i mørkt og dårlig vær. De besto av en trepåle med et metallfeste på toppen, der det sto en acetylengassbrenner. Rester av de tre fyrene eksisterer fremdeles, og fyret i Tornehamn er i nyere tid restaurert og påsatt ei minneplate.

Den norske sangeren Kari Bremnes laget i 1998 kabareten og albumet *Svarta Bjørn*. Albumet åpner med *Sangen om fyret ved Tornehamn*.

Kilder
------

* Agge Theander: Fyrarna på Torneträsk[*død lenke*] (i Svenska Fyrsällskapets tidsskrift Blänket nr. 2, 2006, s. 38-40)
* Malmbanan.se: Hamnar vid Torneträsk Arkivert 12. august 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 16. november 2010)

1. ↑  Kari Bremnes - *Sangen om fyret ved Tornehamn* Arkivert 20. januar 2012 hos Wayback Machine. (sangtekst)
En scene i andre akten av en forestilling på Bolsjojteateret i 1967.
**Fyrst Igor** (russisk: Князь Игорь, *Knjaz Igor*) er en opera i prolog og tre akter (opprinnelig var det fire akter) med musikk og tekst av Aleksandr Borodin. Librettoen bygger på den middelalderske krøniken *Om Igors hærtog*.

Historie
--------

Operaen kan ses som en av Borodins mest karakteristiske komposisjoner. Her vever han romantiske melodier med ildfulle orientalske rytmer, eksempelvis de ofte spilte *polovetiske dansene*. Borodin skrev selv librettoen, som i dag betraktes som et mesterverk i seg selv. Komponisten var ikke ferdig med operaen ved sin død 1887, så den ble ferdigstilt av Nikolaj Rimskij-Korsakov og Aleksandr Glazunov. De sistnevnte komponerte hele overtyren. Fyrst Igor har opp igjennom årene blitt omarbeidet i forskjellige versjoner. Valerij Gergiev har redigert aktene for å få en bedre dramaturgi.

Verket hadde urpremiere i St. Petersburg den 4. november 1890.

Litteratur
----------

* Rimsky-Korsakov, N. (1923) *Chronicle of My Musical Life*, oversatt til engelsk av J. A. Joffe, New York: Knopf

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prince Igor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Prince Igor: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* Synopsis og libretto, italiensk og engelsk, 1915. Open Library.
* *Fürst Igor*, opera-guide.ch
* Libretto på russisk origingalspråk, libretto-oper.ru
* Verkdata med diskografi, operone.de
* Aktuelle oppsettinger, operabase.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Lite fyrfat av kobber for oppvarming av kjeler, trolig laget rundt midten av 1700-tallet. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1911-1324.
**Fyrfat** er brukt til brenning av trekull for oppvarming. De var laget av kobber, messing eller jern og hadde gjennombrutte sider slik at glørne fikk lufttilførsel. Fyrfat har først og fremst hørt hjemme i bymiljøer og i høyere samfunnslag. 

Store fyrfat, som ofte hadde lokk, kunne plasseres på gulvet som fotvarmere. De mindre var først og fremst beregnet til å holde kjeler og andre kar varme. Disse hadde gjerne et skaft i siden og små føtter slik at de kunne plasseres på bordet, eller de kunne ha et høyt stativ av smijern slik at de kunne stå på gulvet ved siden av bordet. De aller minste fyrfatene kan også ha vært brukt som *tobakspibe-fyrfade*, der de røykende kunne ta glør til å tenne pipene med.

Fyrfat for plassering på gulvet ved siden av bordet til oppvarming av kjeler. Laget i smijern og er antakelig fra 1700-årene. Høyde 70 cm. Foto Haakon Harris / Norsk Folkemuseum, NF1898-0348.
Fyrfat for plassering på gulvet som fotvarmer. Fyrfatet er laget av kobber med et løst lokk og er trolig fra 2. halvdel av 1700-årene. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1907-0145.

  

Bruken av fyrfat til oppvarming har nok først og fremst vært brukt i Mellom- og Sør-Europa. Under milde vintre kunne det der være god hjelp i et fyrfat plassert nede ved bena når det ikke var annen oppvarming i rommet. I Norden var det nødvendig med fyring i åpne ildsteder eller i ovner hvis det skulle være til noen hjelp i de kalde periodene.

Litteratur
----------

* Østby, Jon Birger (1982): Gammelt kobber. Oslo. ISBN 82-7003-032-5
* Østby, Jon Birger (1983): Nomenklatur for drikkestell, med tegninger av Torill Sand. Oslo[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Fyrfat i DigitaltMuseum
Fyrskip fra 1951, nå i bruk som restaurant i Rotterdam.
**Fyrskip** er betegnelsen på en fyrlykt som er plassert på et permanent oppankret fartøy.

Norge har hatt fyrskip på to steder. Sluppen «Enigheden» ble lagt ut ved Lepsøyrevet nord for Ålesund i 1856. Skipet havarerte året etter. Lepsøyrev fyr ble bygget i 1879, etter at det hadde vært gjort flere forsøk med nye fyrskip i området.

I 1919 ble et fyrskip lagt ut ved Ildjernsflu ved Nesodden. Skipet ble pårent og sank 9. februar 1929. Et nytt fyrskip ble lagt ut, og det holdt seg flytende til 1968, da det ble kondemnert og erstattet med en bunnfundamentert fyrlykt.

I Norge ble det ikke flere fyrskip. De fleste steder langs kysten var det mulig å plassere fyr langt ut fra land, derfor var det ikke behov for fyrskip. Fyrstasjoner på land var dessuten både langt sikrere og billigere i drift enn fyrskip. Men i mange andre land, for eksempel Danmark, Nederland og Storbritannia, fikk fyrskip en større utbredelse.

Eksterne lenker
---------------

* Annies Gjestekro: Fyrhistorie Arkivert 25. august 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** KulturNav
 |
***Fyrskipet*** (tysk: *Das Feuerschiff*) er en novelle skrevet av Siegfried Lenz i 1960. Boken ble utgitt på norsk i 1976.

Boka ble filmatisert som *Das Feuerschiff* i 1963 og som *The Lightship* 1985. Førstnevnte er tysk, mens sistnevnte er en amerikansk produksjon med Robert Duvall og Klaus Maria Brandauer.

Handlingen
----------

Et gammelt fyrskip har ligget for anker i Østersjøen i ni år. Det er et reservefyrskip fra krigens dager som skal advare mot minesperringer og sandbanker. Nå er minefeltene ryddet og farvannet regnes som ufarlig. Skipet skal derfor inndras. En morgen får bestningen øye på en båt som holder på å drive til havs. Mannskapet redder de skibbrudne ombord. De fremmede viser seg å være forbrytere på flukt og forsøker å tvinge kapteinen til å bringe dem i sikkerhet, men han nekter å flytte skipet fra dets posisjon. Situasjonen blir stadig mer tilspisset og en konfrontasjon er uunngåelig.

Litteratur
----------

* Lenz, Siegfried: *Das Feuerschiff*. Hamburg 1960.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fyrskipet; bokelskere.no». Besøkt 15.12.2016.
2. ↑  «Fyrskipet; nb.no». Nasjonalbiblioteket. Besøkt 15.12.2016.
**Langvatnet** er en innsjø i Rana kommune i Nordland fylke. Langvatnet er regulert som magasin for Langvatn kraftverk og Reinforsen kraftverk. Langvassgrenda ligger for vestenden, i nordøst Røvassdalen. Langvatnets naturlige utløp er mot Ranelva gjennom Langvassåga. 

Fra den vestre og den østre delen av Svartisen renner Glomåga ut i Langvatnet, sammen med de mindre sideelvene Trolldalselva, Leiråga og Ramnåga. Fra den østre delen av Svartisen renner Svartisåga og Blakkåga, og møtes som Raudvassåga, som også er tilknyttet Langvatnet. Oppdemningen av Reinforsen dam, i nærheten av Reinforsen kraftverk, fører nemlig til at Raudvassåga ofte renner ut i Langvatnet. Det medfører også at vannet fra Ranelva tidvis renner oppover Langvassåga og ut i Langvatnet. Strømningsretningen i Langvassåga er avhengig av tilløpet til og vannstanden i Langvatnet, vannføringene i Raudvassåga og Ranelva, lukestillingene i Reinfossen dam og driften i Langvatn kraftverk.

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag - Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 23. desember 2018
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. februar 2015
3. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Langvatnet, Rana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Beinrangler som spiller til dødsdans foran gravkammer med hodeskaller og påskriften *memento mori* (latin for «husk du skal dø»), en påminnelse om at livet er kort og alle skal dø. Tysk illustrasjon fra 1800-tallet med allegorisk billedmotiv fra middelalderen og uttrykk fra antikken.
**Memento mori** eller **meménto mori** er en latinsk frase som kan oversettes med «husk at du skal dø» eller «husk din dødelighet». Uttrykket har gitt navn til en billedsjanger av ulike kunstneriske uttrykk, blant annet i kirkekunsten, som skal minne oss på og advare om at mennesker er dødelige og livet er kort.

Bakgrunn
--------

Hårlokk fra avdød slektning som hårkunst i brosje med gullkant og bunn av perlemor. Liknende smykker med personlige minner var vanlig i Europa på 1700- og 1800-tallet som tegn på sorg og samtidig et memento mori slik at de levende ikke glemte at livet er skjørt og forgjengelig.
Etter tradisjonen stammer uttrykket fra en skikk i det gamle Roma. Når en general eller hærfører vendte hjem etter en betydelig seier, ble han ofte av senatet innvilget en triumf eller et triumftog, den høyeste æresbevisning som kunne bli noen romersk borger til del. Han holdt da sitt inntog gjennom byen frem til Forum Romanum, stående i en stridsvogn, mens han mottok folkets hyllest. Triumftoget bestod ellers av hans tropper, fornemme krigsfanger og krigsbytte. På vognen, bak triumfatoren, stod en slave som hadde to oppgaver: å holde seierskransen av laurbær over hodet hans, og til stadighet å minne ham på at selv om han var seierherre i dag, ventet en ny dag i morgen. Slaven gjorde dette ved å minne herren om at han var dødelig, ved å hviske *Memento mori* i øret på ham: «Husk, du skal dø» (bokstavelig: «Jeg minner om at du skal dø» eller «jeg minner deg på å dø»).

Andre latinske formvarianter er *memento te mortalem esse*, «husk du er dødelig», og *te hominem esse memento*, «husk at du bare er et menneske».  Teologen Tertullian skriver i kapittel 33 av Apologeticum fra år 197: *Respice post te! Hominem te memento!* som betyr «Se bak deg, husk du er bare et menneske!». Uansett variant var meningen å minne seierherren på at han ved seier ikke var blitt en guddom, men fortsatt var et dødelig menneske.

Se også
-------

* Et in Arcadia ego
* Dødsdansen
* Mannen med ljåen
* Middelalderens allegori
* De dødes dag

Referanser
----------

1. ↑  Om «memento moro» i *Det Norske Akademis ordbok*
2. 1 2  Bonnevie, Margarete (1884-1970) (1990). *Ord som lever*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 136. ISBN 8257303240.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Memento mori – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Paveefolket** (*Irish Travellers*, «irske reisende») er et vandrefolk med røtter i Irland. De har mange ytre likhetstrekk med romanifolket, spesielt med de engelske tatere, men er allikevel et eget folk av irsk opphav. De snakker ikke romani, følger ikke romanikulturens skikker og ønsker ikke å bli forvekslet med romanifolket.

Pavees foretrekker at ikke-pavees bruker betegnelsen *Irish Travellers*. Tidligere ble de kalt *Tinkers*, et for mange rasistisk og nedsettende begrep. 

De er antagelig etterkommere av omreisende irske tinnsmeder (derav ordet *tinkers*), poeter og musikere. Disse utviklet en særegen kultur og livsform, med egne skikker og en sterk følelse av tilhørighet innad i folkegruppen. Også i dag er reiseliv, med bil og campingvogn, og friheten ved å være selvstendig næringsdrivende en viktig del av deres kultur. Paveefolket snakker et eget språk, kalt *shelta*.

Det lever omkring 23 000 pavees i Irland, 15 000 i Storbritannia og 7000 i USA.

Referanser
----------

1. ↑  I folketellingen fra 2006 var det 22 369 som oppga Pavee (Irish traveller) som etnisk tilhørighet. Tabell PDF
2. ↑   Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine.*Irish Medical Journal*, «Traveller Health: A National Strategy 2002-2005»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Palaifatos** (gammelgresk: Παλαίφατος) er nevnt som forfatteren av verket *Om utrolige hendelser* (Περὶ ἀπίστων) fra det 4. århundre f.Kr.; en tekst som drøfter de greske mytene og forsøker å gi rasjonalistiske forklaringer. Verket består av 52 kapitler, hvorav de 45 første er ens bygget opp med en avvisning av myten.

Forfatterens identitet er ukjent, og i det bysantinske forfatterleksikonet *Suidas* drøftes det om han kan være «Palaifatos fra Paros» eller «Palaifatos fra Athen». Den siste, som er den mest sannsynlige kandidaten, var antagelig en elev av Aristoteles.

Referanser
----------

1. ↑  Arve Omtvedt Berntzens innledning til *Orfeus*, 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Yngve Henning Stenstrøm** er født 1. desember, 1952, i Vadsø (som svensk statsborger), og er en norsk kjemiker og professor. Hans oppvekst og skolegang fant sted i Vadsø, Volda, Lunner og Ålesund. Han ble utdannet Cand. Scient. i 1979 og Dr. Scient. i 1984 ved Kjemisk institutt, Universitetet i Oslo, under veiledning av professor Lars Skattebøl. Stenstrøm tilbrakte deretter to år ved University of Florida, Gainesville, hvor han arbeidet sammen med professor William M. Jones. Senere hadde han et sabbatsår ved samme universitet hvor han samarbeidet med professor Tomas Hudlicky.

I forbindelse med Dr. Scient.-graden, etablerte Stenstrøm en effektiv, 6-trinns-syntese av lineatin i samarbeid med Skattebøl:

Stenstrøm startet som førsteamanuensis ved daværende NLH i Ås fra 1990 og har arbeidet der til han gikk av med pensjon i 2023. Han har vært viktig for å bygge opp realfagsstudiet i kjemi ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU), og har utdannet nærmere 100 masterstudenter de siste 15 årene. Stenstrøm har mottatt flere priser for høy kvalitet på undervisning. Hans «knallforelesninger» har vært populære blant studentene og han har formidlet viktigheten av kjemi i forbindelse med mange skolebesøk. Han har arrangert Organisk Kjemisk Vintermøte tre ganger.

I sin rolle som kjemiker, har Stenstrøm deltatt i flere patent-rettssaker som dommer/vitne. Han har sittet i utallige bedømmelseskomiteer i Norge (NMBU, UiO, UiB, UiS, UiT) og vært evaluator/opponent for PhD i Norge, Sverige, Finland, Tsjekkia og Pakistan. Stenstrøm har vært både gruppeleder og dekan ved Fakultet for kjemi, bioteknologi og matvitenskap ved NMBU. Stenstrøm har flere patenter på miljøvennlige bekjempelsesmetoder for blant annet insekter, rur og lakselus. Patentet på feromonet lineatin ble benyttet for produksjon i stor skala av Borregaard. Stenstrøm er deleier i eget firma KjemiKonsult ANS for blant annet feromonbruk.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Skattebøl, L.; Stenstrøm, Y. Tetrahedron Lett. 1983, 3021-3024.
3. ↑  Skattebøl, L.; Stenstrøm, Y. Acta Chem. Scand. 1985, 291-304.

Eksterne lenker
---------------

* Professor Yngve Stenstrøm ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet
* KjemiKonsult

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** ResearcherID
 |
Gbadolites beliggenhet i Den demokratiske republikken Kongo
Det utplyndrede Mobutupalasset
**Gbadolite** er en by i provinsen Nord-Ubangi i den nordlige delen av Den demokratiske republikken Kongo. Den hadde et innbyggertall (pr. 2004) på cirka 113.000. Byen ligger ved bredden av Ubangifloden, like sør for grensen til Den sentralafrikanske republikk.

Tidligere president Mobutu Sese Sekos forfedre stammet fra Gbadolite. I sine siste år som president i landet bodde han der.

Mobutu Sese Seko
----------------

Gbadolite var en landsby frem til Mobutu Sese Seko kom til makten i landet. Fra 1970-årene og fremover sørget han for store byggearbeider og gjorde landsbyen om til sete for regjeringen ved siden av hovedstaden Kinshasa. Sese Seko sørget for at det i tillegg til palasser for ham selv og hans familie, ble bygd administrasjonsbygg for alle landets departementer – skjønt i mindre målestokk enn i hovedstaden. Slik kunne Gbadolite fungere som regjeringssenter.

Mobutu bygde dessuten tre palasser i Gbadolite, som dermed raskt fikk tilnavnet *urskogens Versailles*:

* Det store palass har tre etasjer, prydet med marmor og jade. Det ble brukt for offentlige tilstelninger.
* Mobutus private residens, bygd i Gaudí-stil.
* Et palass inspirert av kinesiske pagoder, bygd av kinesere.

Palassanleggene var overdådige. Det ble bygd en palasskirke med et kirkeorgel bygget av brødrene Oberlinger, et mindre amfiteater, to svømmebasseng med utsikt mot elven Ubangi, og store parkanlegg med fontener.

Byen fikk i tillegg en rekke andre byggverk og institusjoner:

* en flyplass med en liten terminal (med forgylt kuppel), med flystripe som kunne ta imot Concorde-fly (Mobutu chartret av og til en Concorde)
* to kraftverk; hvorav ett var et vannkraftverk
* et sykehus med tyske leger
* en firefelts boulevard med gatebelysning, fra byens sentrum og til palassene
* et motell
* en stor farm med europeisk kveg, drevet av sveitsere

Etter Mobutus flukt i 1997 ble Gbadolite plyndret av opprørssoldater.

Litteratur
----------

* Nagifi, Valentin (2003). *Les derniers jours de Mobutu à Gbado-Lite (Congo-Zaïre)* **(fransk)** (Archive congolaise utg.). Paris: L'Harmattan. ISBN 2-7475-3623-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Det langobardiske kongerike** (latin: *regnum Langobardorum*), senere **Kongedømmet over [hele] Italia** (latin: *regnum totius Italiae*), var en tidlig middelalderstat etablert av langobardene, et germansk folkeslag med opphav fra Skandinavia, på Den italienske halvøy mellom 568–569. Kongen var tradisjonelt valgt ut blant de gjeveste aristokratene – hertugene – og alle forsøk på å etablere en arverekke feilet. Kongedømmet var delt i forskjellige hertugdømmer, styrt av semi-autonome hertuger, som igjen var delt opp i gastalder på bynivå. Hovedstaden til kongedømmet og sentret for politikk var Pavia.

Langobard-invasjonen møtte motstand i Østromerriket, som hadde beholdt kontroll over mye av halvøya fram til 700-tallet. Eksarkatet Ravenna og Hertugdømmet Roma skilte de nordlige hertugdømmene, eller *Langobardia major*, fra de to større sydlige hertugdømmene Spoleto og Benevento, som utgjorde *Langobardia minor*. På grunn av dette skillet var de sørlige hertugdømmene mer selvstyrte enn de mindre nordlige hertugdømene.

Langobardene tok gradvis til seg romerske titler, navn og tradisjoner. Innen Paulus Diaconus' tid hadde langobardernes språk, klesdrakt og hårstil forsvunnet. Opprinnelig var langobardene arianere, og var mot paven både religiøst og politisk. Innen slutten av 600-tallet hadde nærmest alle konvertert til katolisisme. Konflikten med Vatikanet fortsatte derimot, og var delaktig i deres makttap mot frankerne, som erobret kongedømmet i 774. Karl den store, frankernes konge, tok til seg tittelen «langobardenes konge», men klarte aldri å oppnå kontroll over Benevento. Et mindre *regnum Italiae*, en arverekke av langobardene, fortsatte å eksistere i århundrer. Den såkalte Jernkronen av Lombardia, som kan ha blitt laget i det langobardiske Italia så tidlig som 600-tallet, fortsatte å krone Italias konger helt frem til Napoléon Bonaparte.[]

Se også
-------

* Det italienske kongeriket (tysk-romerske riket)

Referanser
----------

1. 1 2 3  TheFreeDictionary.com - "Lombards" Besøkt 26. mars 2015
2. 1 2  Encyclopædia Britannica - artikkel om Langobard-kongedømmet Besøkt 26. mars 2015

| * v
* d
* r
Italienske kongedømmer |
| --- |
| 3. til 8. århundre | Odovakars kongerike (476–493) **·** Det østgotiske kongeriket (493–553) **·** Vandalriket (435–534) **·** Det langobardiske kongerike (568-774) |
| 9. til 15. århundre | Kongedømmet Sardinia og Korsika |
| 12. til 19. århundre | Kongedømmet Sicilia **·** Kongedømmet Napoli |
| 18 og 19. århundre | Det første franske keiserdømmet **·** Kongeriket Etruria **·** Napoleons italienske kongedømme (1805–1814) **·** Napoli **·** Det anglo-korsikanske kongedømmet |
| 19. og 20. århundre | Kongedømmet Sardinia (1814–1860) **·** Kongedømmet De to sicilier (1816–1861) **·** Kongedømmet Lombardia-Venetia (1815–1866) **·** Det italienske kongedømmet (1861–1946) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Peder Nilssen-Fjære** (født 1850, død 1913) 
var enn norsk lærer, gårdbruker og lokalpolitiker fra Meløyvær, da i Bjarkøy kommune, senere bosatt på Fjær sør for Kjerringøy. 
Han var ordfører i Nordfold-Kjerringøy kommune fra 1899 til 1904, og ble senere Kjerringøy kommunes første ordfører fra 1906 til 1907.

Nilsen-Fjære fullførte lærerutdannelsen ved Tromsø seminarium og begynte deretter å arbeide i Sørfold. Fire år senere begynte han som lærer i Kjerringøy, hvor han arbeidet i 37 år. I 1891 oppholdte han seg i England, hvor han satte seg bedre inn i det engelske språket.
Nilssen-Fjære var i lang tid kommunestyremedlem i Nordfold-Kjerringøy, hvor han blant annet ble valgt til varaordfører fra 1889, og etter delingen i Kjerringøy. Peder Nilssen-Fjære døde i 1913, og ble gravlagt på Kjerringøy kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk skoletidende, side(r) 598, bind 36, utgitt 1913[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  *Norsk skoletidende*. Norsk skoletidende. 1913. s. 598.
3. ↑  Folketelling fra Digitalarkivet. Besøkt 4. november 2022.
4. ↑  *Årbok for Steigen 1978*, vol. 3, side 24.
5. ↑  Bodøhistorie.no, ordførere i Kjerringøy (arkivert side). Besøkt 4. november 2022.
6. ↑  «Nordlandsposten 29. desember 1888». s. 2.
**Peder Rasmussen Finde** (født ca 1675, død 1739) var en norsk prest og godseier.

Peder R. Finde var sønn av Rasmus Pedersen Finde (1650–1694) sogneprest i Gloppen 1683–1694, som igjen var sønn av den rike sognepresten i Førde, Peder J. Finde (1610–1697), som også eide store eiendommer på Vestlandet. Moren var ho Anna Jensdatter Schreuder (1650– etter1728), som var datter av den forrige gloppepresten, han Jens Hanssen Schreuder (1624–1683).

Finde utdannet seg til prest i København fra 1696. Faren, som altså var prest i Gloppen, hadde dødd året før, og året etter døde farfaren, som hadde vært prest i Førde. Så det var behov for prester, og broren Absolon Finde (1687–1732) ble da også i 1718 prest men til Viborg og Nakskov. Etter å ha blitt prest var han Peder R. i 1701 kapellan til *Selløe* (i dag Selje) der han den 17. februar 1703 ble prest og satt i embetet frem til 1709. Det er her i Selje, ytterst i havgapet, at han i 1704 blir gift med Margrete Randulf (1662–1711/22), som var datter av bergensbispen Niels Randulf og forøvrig nylig blitt enke etter Seljepresten Peder Harboe (1635–1703).

Så flyttet familien til Eid i 1709, som er litt lenger inn i fjorden. Der hadde Peder R. blitt prest og tiltrådte den 26. juni 1709. Fra den 28. desember 1716 var han endog eneprest i kallet. Han la ellers under seg store jordområder i Davik og Eid. En del av kjøpene gjorde han av den dansk-norske kongen som måtte selge unna krongods for å betale krigsgjeld. I 1721 mistet Finde store materielle verdier i forbindelse med en brann på prestegarden. Han satt som prest til 1739. Etter dette ble kapellaniet nedlagt.

Enebarnet deres Anne Marie (1704–1748) ble gift med Sigvard Brarup (1713–1749) som i 1738 ble kapellan hos Peder R. i Eid, året før Peder døde. Svigersønnen var fra 1741 sogneprest i Kinn ved Førde, det også.

Se også
-------

* Finne (slekt)

Referanser
----------

1. 1 2 3  nrk-no (fylkesleksikon): *Peder R. Finde*, hentet 18. mai 2011
2. ↑  Absolon er nevnt i en slektsdatabase, men mer utførlig i Lampes bok, referert under.
3. ↑  Den nøyaktige dato for presteisettelsen er fra boka *Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen : biografiske Efterretninger. 2* fra 1896, forfattet av presten Johan Fredrik Lampe (1811–1888), som ellers omtaler mange av Peder R. Finde sine slektninger som var prester på ymse steder langs Vestlandet.
4. ↑  Usikkerheten om konas dødsår er nevnt i Mette Susanne Harboes (1704-'36) mor: Margrethe Randulf ? Susanne Olufsdtr Torp?, en diskusjon på digitalarkivet.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Modell av paléet i opprinnelig form
Takmalerier av Luca Antonio Colomba, ødelagt 1944
**Palais Thurn und Taxis** i Frankfurt am Main ble bygget mellom 1729 og 1739 av Robert de Cotte på oppdrag fra riksarvegeneralpostmester fyrst Anselm Franz von Thurn und Taxis. Paléet har siden hatt en vekslende historie: I 1748 ble det sete for hovedforvaltningen i Den Keiserlige Thurn og Taxiske Post, fra 1805 til 1813 var det residens for fyrstprimas og storhertug i Storhertugdømmet Frankfurt Carl Theodor von Dalberg. Etter gjenopprettelsen av byrepublikken Frankfurt møttes Forbundsdagen i Det nordtyske forbund i paléet mellom 1816 og 1866. I 1863 møttes Fyrstedagen i Frankfurt her.

I 1895 solgte fyrst Albert I von Thurn und Taxis paléet til Riksposten, etter at han hadde latt den indre utsmykningen flytte til Schloß Emmeram i Regensburg. I 1905 overtok byen Frankfurt paléet, og fra 1908 tjente det som sete for Völkerkundemuseum og huset Afrikaforskeren Leo Frobenius' samlinger.

I 1943 og 1944 ble paléet sterkt skadet ved bombeangrep. Selv om en vesentlig del av byggsubstansen overlevet krigen og en gjenoppbyggelse hadde vært mulig, ble paléet revet i 1951 for å gi plass til en annen bygning.

Paléet blir nå gjenoppbygget i rammen av et offentlig-privat samarbeid.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palais Thurn und Taxis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Palais Thurn und Taxis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Den forreste båten er en zeepunter, den i bakgrunnen er en gieterse punter.**Zeepunter** betyr «sjøpunter», denne nederlandske betegnelsen er om en variant av den innlandske båttypen punter som seilte utenfor kysten fra munningene av elvene mot den sørøstlige del av sjøen Zuiderzee. Denne åpne fiskebåten er ansett for å være en rask og sjødyktig seilbåt på Nordsjøen. Ved fiskeri ble masten tatt ned av fiskere som deretter måtte ro under deres arbeidet.

Zeepunteren som en spissgattet og flatbunnet båt har utfallende sider mellom de skarpe stevner samt smale ripeborder som lange og slanke sidesverder monteres på, når båten er under seilas, måtte det ene sidesverdet senkes ned på lesiden for å hindre avdrift som en kjøl. På de innlandske punterbåtene er ikke sidesverdene så lang som på zeepunteren. Båten har spring i sitt skrog som har dekk mot baugen og akterstevnen, men åpent midtskips mellom spantene som nådde fram til den øverste bordgangen. Midtskips kunne zeepunteren ha en brønn fylt med vann for å ha levende fisk ombord etter fangsten. Ved bruk av fiskegarn ble det montert en vinsj forut på zeepunteren.

Seilbåten har spriseil og forseil fra den enslige masten, er mellom 5,6 og 9 meter langt, opptil 1,65 meter bredt og 0,8 meter i dypgang. Lengden på bunnen av båten er kortere enn den totale lengden, en zeepunter på 7 meter er over 5 meter langt i bunnen. Båttypen har ulike betegnelser som **dekenpunter**, **grote punter** og **zegenpunter**. Noen få eksemplarer av denne båttypen har blitt bevart i det tjueførste århundret etter de var avløst av motoriserte fiskebåter.

Litteratur
----------

* *Aak to Zumbra, A dictionary of the World`s Watercraft*, Basil Greenhill, 2000 ISBN 0-917376-46-3