recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eynhallow** (norrønt: *Eyin Helga*, «den hellige øya»; skotsk: *Eynhallow*) er en liten øy i den skotske øygruppen Orknøyene. Øya ligger mellom øyene Mainland og Rousay i det sundet med samme navn som øya, Eynhallow Sound.

Øya, på kun 75 hektar, ble forlatt i 1885, og har således ingen bosetning. Den er omgitt av voldsomme tidevannsløp – kjent på Orknøy-dialekten som *roosts*. Disse er på sitt mest spektakulære når vinden er i nordvest og en sterk tidevann går.

I sentrum av øya står ruinene av et kapell bygd i rød sandstein, som kan ha utgjort en del av en tidlig kristen klosterbosetning. Ved ruinene er to gamle hus, og fra 1500-tallet brukt som bolig av en rekke av øyboerne.

Geografi
--------

Eynhallow ligger i sundet Eynhallow Sound mellom Mainland og Rousay. Et navnløst skjær ligger omtrent 100 meter nordøst for øya, atskilt av suindet Fint Sound. Sheep Skerry (Saueskjæret) grenser til den sørlige enden av øya.

Det er ingen ferge til øya, selv om Orkney Heritage Society arrangerer en tur hver juli. Ellers må besøkende ordne sin egen transport til øya med privat lokal båtutleie. Tilgang kan være problematisk, ettersom det er sterke tidevannsbølger i det omkringliggende sundet, klemt mellom Mainland og Rousay.

Historie
--------

Kapellet i ruiner på Eynhallow
Øyas hovedattraksjon er Eynhallow-kirken fra 1100-tallet eller tidligere, og kanskje opprinnelig en del av et kloster. Området vedlikeholdes og adminisrteres av Historic Scotland.

I 1841 hadde øya en befolkning på 26 innbyggere. Den har vært ubebodd siden grunneieren ryddet bort torpere i 1851. Ryddingen førte til oppdagelsen av kirkeruinene som til da hadde vært glemt. Øya er nå et fuglereservat.

Den har sin egen folkeminne, angående det første funnet av øya. Eynhallow ble antatt å være sommerresidensen til det formskiftende havmann (de mannlige motstykkene til havfrueen), på Orknøyene kalt for *finfolk* (eller *finnfolk*), og som som ble drevet bort av bonden, Guidman o' Thorodale fra landsbyen Evie på Mainland.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Eynhallow – The Holy Isle», *Orkneyjar*
2. ↑  National Records of Scotland (15. august 2013): «Appendix 2: Population and households on Scotland's Inhabited Islands» (PDF). Statistical Bulletin: 2011 Census: First Results on Population and Household Estimates for Scotland Release 1C (Part Two) Arkivert 23. februar 2014 hos Wayback Machine. (PDF) (Report). SG/2013/126.
3. ↑   Orkney Heritage Society
4. ↑   «Eynhallow», *Around Rousay*
5. 1 2   «Overview of Eynhallow», *Gazetteer for Scotland*
6. ↑   «Eynhallow Church», *Historic Environment Scotland*
7. ↑   «Folklore», *Orkneyjar*
8. ↑  Turnbull, Catherine (29. juli 2010): «Exploring the Mysteries of Eynhallow». Kirkwall: *Orkney News*.

Eksterne lenker
---------------

(en) Eynhallow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Bilder fra Eynhallow Arkivert 4. juni 2017 hos Wayback Machine.
* Eynhallows folklore

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Majakowskiring** er en ellipseformet ringgate i bydelen Pankow i Berlin i Tyskland. Den er kjent som den tidligere boligadressen til mange høytstående personer i DDRs regjering.

Beliggenhet
-----------

Bebyggelen i Majakowskiring ligger mellom *Grabbealle* i vest og nordvest, *Ossietzkystrasse* og *Schlosspark* i øst, Schloss Schönhausen i nordøst og elven Panke i syd.

Frem til 4. mai 1950 var den nordlige delen kalt *Kronprinzenstrasse* og den sydlige delen *Viktoriastrasse*. Den ble så døpt om etter den russiske poeten Vladimir Majakovskij. En kort stund het den *Majakowskistrasse*.

Bygningsmasse
-------------

Mange av husene ble bygget på 1920-tallet og er bolighus som hovedsakelig var bebodd av industrialister og kunstnere frem til de ble ekspropriert etter den annen verdenskrig. I enkelte tilfeller fikk tidligere eiere lov til å fortsette å bo der mot å betale leie.

Politisk funksjon og historie
-----------------------------

Inntil 1960 bodde de fleste medlemmene av DDRs regjering her, etter ombygging for de nye beboerne. Dette ble utført av arkitekter som Hans Scharoun. Majakowskiring (og Pankow-distriktet i sin alminnelighet) ble ensbetydende med DDRs regjering. Derfor brukte Konrad Adenauer uttrykket «herrene i Pankow» og Udo Lidenberg sang om «spesialtoget til Pankow». Regjeringsrepresentantene bodde i Majakowskiring adskilt fra verden rundt dem.

På grunn av denne avskjermingen ble området kalt Städtchen (Den lille byen). Da Lotte Ulbricht ønsket å flyttet tilbake til Majakowskiring etter at ektemannen Walter Ulbricht døde i 1973 var barrierene og kontrollpunktene tatt bort. Hun fikk allikevel ikke lov til å flytte til huset hun opprinnelig hadde bodd i (Hus nummer 28/30). I stedet fikk hun anvist hus nummer 12, der hun levde til sin død i 2002. I 1975 ble hus 28/30 revet. Dette var en del av en prosess som pågikk for å fjerne alle spor av Walter Ulbricht fra historien.

Etter oppstanden i Ungarn i oktober 1956 ble DDRs lederskap redd for effekten slike opprør kunne ha i DDR og bestemte at eliten burde bo i et mindre befolket område. Til å begynne med planla man å flytte til Hoppegarten øst for Berlin, fordi det var en rask fluktrute derfra til motorveien østover. Til slutt ble det imidlertid bygget et kompleks i Wandlitz, kalt Waldsiedlung, og ledelsen flyttet dit i 1960.

Huset Otto Grotewohl bodde i, er i dag en workshop for litteratur. Huset til Johannes R. Becher er solgt og befinner seg i dag i privat eie.

Individuelle hus
----------------

DDR-regjeringens tidligere gjestebolig i Majakowskiring 2.
Husene og deres innbyggere:

* Majakowskiring 2 gjestehus for DDR-regjeringen
* Majakowskiring 12 Lotte Ulbricht (etter hennes ektemanns død i 1973)
* Majakowskiring 28/30 Lotte og Walter Ulbricht
* Majakowskiring 29 Wilhelm Pieck, senere gjestehus for borgermesteren i Øst-Berlin
* Majakowskiring 34 Johannes R. Becher
* Majakowskiring 46/48 Otto Grotewohl
* Majakowskiring 47 Den polske ambassadørs residens, nå Historisk Forskningsenter for Det Polske Vitenskapsakademi i Berlin
* Majakowskiring 58 Erich Honecker
* Majakowskiring ? Friedrich Ebert junior

Se også
-------

* Waldsiedlung
* Nomenklatura
Hovedbygningen ved Klungset leir i Fauske. Foto: Anja Heie, Riksantikvarens arkiv
Isolatbrakka ved Klungset leir i Fauske. Foto: Anja Heie, Riksantikvarens arkiv
**Klungset leir** er et lasarett fra andre verdenskrig i Fauske i Nordland. Lasarettet ble oppført i 1942-43, under ledelse av Organisation Todt. Tyske soldater, ingeniører, entreprenører og sivile arbeidere ble behandlet her under krigen.

Etter frigjøringen ble sovjetiske krigsfanger behandlet ved lasarettet av svensk Røde Kors slik at de skulle være friske nok til å tåle hjemtransporten.

Klungset leir etter 1945
------------------------

I 1952 overtok Forsvaret leiren og etablerte ammunisjonsdepoet Arsenalet i Nordland i leiren. Leiren ble senere overtatt av Heimevernet. I dag er Klungset leir i privat eie.

28. september 2015 ble Klungset leir fredet av Riksantikvaren. Fredningen omfatter fire bygninger (kontor, lager, garasje og verksted), underjordiske bunkere og kjellerarealer og området rundt leiren.

Referanser
----------

1. ↑  *Ammunisjonstjenesten i Hæren etter 1945*. [Kolsås]: Hærens forsyningskommando. 2000. s. 259. ISBN 8299531020.
2. ↑  Pressemelding fra Riksantikvaren om fredningen av Klungset leir, 28. september 2015

Eksterne lenker
---------------

* «Klungset leir». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Andre verdenskrig
Døpefont i Frederiksberg kirke
**Cornelis van Mander** (født 1611 i Delft, død etter 1657) var en hollandsk billed- og stenhugger. 

Cornelis van Mander var sønn av maler og gobelinvever Karel van Mander II, som virket ved hoffet i Danmark, og hustru Cornelia Rooswijck. Han arbeidet for Frederik III av Slesvig-Holsten-Gottorp og fikk også en del oppgaver i forbindelse med festningsbyggeri. Etter en del besværligheter, fikk han i 1655 den danske kongens tillatelse til å føre sin del av arven etter moren fra København til Slesvig.

En døpefont i Frederiksberg kirke i Slesvig, bærer innskriften: «Cornelius u. Cornelie von Mander 1651».

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 17. november 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 472380, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Heiberg, Steffen: *Cornelis van Mander*, kulturarv.dk. Besøkt 22. mai 2015
4. ↑  Vollmer, Hans: *Allgemeine Lexikon der bildenden Künstler*, Leipzig, 1929

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND
 |
**Beltelegging** er et tvangstiltak som brukes i psykiatrisk behandling for å hindre en pasient i å utøve skade på seg selv eller andre. I dag blir det anvendt i Norge som mekanisk tvangsmiddel i psykiatrien, beskrevet i Lov om tvungen psykisk helsevern, bl.a. §4-8 Beltelegging er ikke tillatt brukt i tereapeutisk behandlingsøyesmed, men blir brukt for å hindre skade på personal, pasient eller inventar etter at alle lempeligere midler har vært forsøkt. Beltelegging skjer når pasienten utagerer voldelig, eller det er særlig høy fare for dette. Det er ikke lov å beltelegge barn under 16 år i Norge, derimot kan lengre fastholding bli brukt for pasienter under 16 år.[]

Tvangsmidler som nevnt i psykisk helsevernloven § 4-8, kan bare anvendes i institusjon som er godkjent for å ha ansvar for pasienter under tvungen observasjon eller tvungent psykisk helsevern med døgnopphold og kan bare utføres av godkjent helsepersonell.

Når en pasient beltelegges er det nødvendig med tilstrekkelig personell for å unngå skader, særlig om pasienten motsetter seg beltelegging. Pasienten beltefikseres på beina og armene. Magen fikseres med magebelte. Pasienten låses fast i en belteseng. En pasient i belter skal alltid ha kontinuerlig tilsyn av helsepersonell.[]

Pasienten skal løses fortest mulig ut av beltene, dette kan gjøres gradvis ved at pasienten kan løses diagonalt og opp i transportbelter før fikseringen oppløses helt.[]

Alle som blir beltelagt i norske institusjoner har klagerett. Klagen rettes til sykehusets kontrollkommisjon. Alle pasienter får av kommisjonen tildelt egen advokat. Ved enhver beltelegging skal det fattes vedtak av avdelingens overlege som protkollføres. Ansvarlig sykepleier kan fatte vedtak om bruk av mekaniske tvangsmidler i overlegens fravær.[]

Se også
-------

* Tvangsmidler i psykisk helsevern

Referanser
----------

1. ↑  «Lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern §4-8, Bruk av tvangsmidler i institusjon for døgnopphold». Lovdata.
2. ↑  «Sykehus lot vektere legge psykiatriske pasienter i belter». VG. 25. mars 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Cornelius Thomson Mwalwanda** (født 28. august 1944 i Mwangesia i T/A Kyungu i Karonga District i Nyassaland, død 16. juli 2020 i Lilongwe i Malawi) var en malawisk utviklingsøkonom og politiker som virket for FN og som politiker i hjemlandet.

Liv og virke
------------

### Utdannelse

Mwalwanda ble utdannet ved University of Malawi der han tok bachelorgrad i *Social Science*.Han tok deretter en mastergrad i økonomi ved University of New Brunswick i New Brunswick i Canada, og doktorgrad ved University of Toronto i Ontario i Canada. 

### Karriere

Han arbeidet for United Nations Economic Commission for Africa (UNECA), og ble kommisjonens leder ved dets liaisonkontor i Genève, og var treamleder for kommisjonens avdekling for økonomisk og sosial politikk (*Economic and Social Policy Division,* ESPD). Han ble også leder for *Monetary and Financial Relations Section* i den tidligere *Trade and Development Finance Division* og *Officer-in-Charge* for den.

I hjemlandet Malawi ble han viseminister for finans og utviklingsplanlegging under minister Ken Lipenga. Han var direktøt for *Economic Affairs Directorate* den etterfølgende regjering som utgikk fra *Malawi Congress Party*.

### Død

Han døde 16. juli 2020 på Kamuzu Central Hospital i Lilongwe av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  *Late Hon. Mwalwanda laid to rest* - Malawi Government July 17th, 2020 \_ Facebook (archived)
2. 1 2  Mwalanda's CV
3. ↑  «Muckraking on Sunday w/Raphael Tenthani». Maravipost.com. Besøkt 9. oktober 2011. [*død lenke*]
4. 1 2  «Malawi: President Bingu Wa Mutharika Names New Cabinet». allAfrica.com. 12. september 2011. Besøkt 9. oktober 2011.
5. ↑  Malawi lawmaker dies of COVID-19
**Belukha** (russisk: Белуха; altaisk *Muztau*) er et fjell i Katunfjellene og er den høyeste fjelltoppen i Altajfjellene i Russland og Kasakhstan. Det er en del av verdensarvstedet kalt De gylne fjellene i Altaj.

Belukha har to topper som stiger opp langs grensen mellom Russland og Kasakhstan, like nord for stedet der disse to møter grensen til Kina og Mongolia. Det er flere mindre isbreer på fjellet. Av de to toppene er den østlige toppen den høyeste med 4 506 meter over havet, mens den vestlige er 4 440 meter over havet.

Belukha ble først besteget i 1914 av Tronov-brødrene. De fleste som klatrer fjellet går opp den samme sørlige ruta som de tok første gang. Selv om Altajfjellene er lavere enn mange andre fjellkjeder i Asia er de særdeles fjerntliggende og det tar mye tid og planlegging å komme hit.

Referanser
----------

1. ↑  «Mount Belukha». Encyclopædia Britannica. Besøkt 31. juli 2007.
2. ↑  «De gylne fjellene i Altaj». UNESCO. Besøkt 31. juli 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Altajreservatet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gammeldansk** er dansk slik det ble talt i middelalderen. Det er på dette tidspunktet dansk for alvor begynner å skille seg fra de andre nordiske språkene, og man kan derfor begynne å betegne dansk som et eget språk, og ikke bare en dialekt av norrønt.

I løpet av det 11.–13. århundre gjennomgikk språket større forandringer enn i noen annen periode i dets historie. Spesielt fonetikken endret seg i denne perioden; man hadde en oppmykning av konsonanter ([p], [t] og [k] blir til [b], [d] og [g]) og en nøytralisering av vokalene i trykksvak stavelse ([a], [i] og [u] blir til [æ], som blir til [e]). Bøyningsverket endrer seg også kraftig, idet man går bort fra å bruke fire kasus i bøyning av substantiver og adjektiver, og person og tall i verb. Dette skjer først i dansk, men svensk og norsk følger senere etter. I dag er det kun islandsk og færøysk som har bevart disse bøyningsformene.

Verk på gammeldansk
-------------------

Der eksisterer få kilder for det danske språk i perioden fra år 1000 til 1250. Fra begynnelsen av peridon finnes det eksempler på gammeldansk i lovskrifter, legebøger og fragmentariske helgenlegender oversat fra latin. Fra siste delen av perioden finnes det i tillegg en del rettsdokumenter, brev, krøniker og dikt.

Eksempler på verker med gammeldansk er *Lucidarius* og *Libellus De Arte Coquinaria*.

Siden 1950-tallet har Det Danske Sprog- og Litteraturselskab arbeidet med med en Gammeldansk Ordbok. Arbeidet er per 2020 fortsatt ikke avsluttet. Den foreløpige ordboken er tilgengelig på nett. https://gammeldanskordbog.dk/.

Referanser
----------

1. ↑  «gammeldansk», *Bokmålsordboka*
2. ↑  «Dansk språk» Arkivert 9. april 2016 hos Wayback Machine. *Data.ub.uio.no*

Litteratur
----------

* Knudsen, Knud (1887): *Gammel dansk som et „andet Sprog" æn gl. norsk*, Huseby & Co. limit.

Eksterne lenker
---------------

* Ordbog over det danske Sprog, inkludert gammeldansk
* «Tekster på gammeldansk», *Heimskringla.no*

Portal: Danmark
**Barbara Niedernhuber** (født 6. juni 1974), tysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Niedernhuber vant en olympisk sølvmedalje i aking under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun kom på andreplass i ener for damer bak sin landsmann Silke Kraushaar.

Fire år senere, under vinter-OL 2002 i Salt Lake City vant hun en ny sølvmedalje i ener for damer. Det ble tysk trippel med gull til Sylke Otto og Silke Kraushaar fikk bronse.

Niedernhuber ble verdensmester i aking 2004 i Nagano i mixed.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Sølv Sølv i aking, ener damer Tysklands flagg Tyskland
* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i aking, ener damer Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Barbara Niedernhuber – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Barbara Niedernhuber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Barbara Niedernhuber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Barbara Niedernhuber – FIL Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Jacob Peter Meyer** (født 1781 i Christiania, død 14. februar 1856 i Christiania) var en norsk forretningsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jacob Peter Meyer var sønn av høker og trelasthandler Peter Petersen Meyer og Louise Lorentzdatter Helmer, og tilhørte slekten Meyer. Han ble gift i 1805 med Ingeborg Marie Barth Muus (datter av forvalter Johan Henrich Muus og Anne Dorph Falch). De fikk 14 barn, blant annet Thorvald Meyer og har mange etterkommere.

Han vokste opp i Lille Strandgate 4 i Christiania, like ved Bernt Ankers Paléet.

### Forretningsmannen

Det var på kontoret til Bernt Anker han begynte sin karriere. Han tok siden over trelastforretningen og høkerbutikken etter sin far. I 1805 tok han handelsborgerskap. Han ble etterhvert også en av byens største skipsreder og trelasthandler. Han hadde litt av et forretningstalent, og da han døde ble han omtalt som en av byens rikeste menn.

Jacob Meyer er det største navn i norsk travsports historie. Han var en av stifterne av landets første hesteavlsforening 1832 og var også en av initiativtakerne til det første offentlige travløp i Norge. Det foregikk på Bjørvika under Christiania-markedet samme år. Det store klassiske travløpet «Jacob Meyers pokalløp» gikk av stabelen første gang 1896 til hans minne, og det var hans sønn Thorvald som bekostet pokalen. Fremdeles er dette løpet en av de store årlige festdager på Bjerke travbane.

1813–32 var Meyer sjef for Den ridende Borgergarde eller Det Gule Kor, og denne stillingen gav ham tittelen rittmester. 1822 ble han utnevnt til ridder av den svenske Vasaorden.

Verv og utmerkelser
-------------------

* 1813-1832: *Rittmester av Det Gule Kor*, og sjef for *Den Ridende Borgergarde*.
* 1822 ble han utnevnt til ridder av den svenske Vasaorden.

Eiendommer han kjøpte
---------------------

* Alunverket
* Losby bruk
* Loengen
* Stensbergløkken (Meyerløkka)

Kilder
------

* Arthur Skjelderup: *Christianiafamilien Meyer*
* Losbygods

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Gammel javanesisk** er den eldste fasen av javanesisk som tales av javanesere på øya Java i Indonesia. Språket ble talt i den østlige delen av det sentrale Java og i hele det østlige Java. Gammel javanesisk var et vestlig malayopolynesisk språk og var beslektet med gammel malayisk.

Det eldste eksempelet på skrift på Java er på sanskrit, og finnes i Tarumanegara-inskripsjonen fra år 450. Det eldste kjente eksempelet på javanesisk, er Sukabumi-inskripsjonen, som er datert den 25. mars 804. Inskripsjonen er bevart i form av en kopi som er 120 år yngre, og finnes i distriktet Pare, i Kediri-regentskapet i det østlige Java. Inskripsjonen omhandler konstruksjonen av en dam til en irrigasjonskanal i nærheten av elven Śrī Hariñjing (idag Srinjing). Inskripsjonen er den siste av sitt slag som ble skrevet i pallavaskrift; alle senere eksempler på gammel javanesisk er skrevet med javanesisk skrift.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Kristin Danielsen** (født 1972) er en norsk danser, koreograf og leder i kultursektoren. Hun er direktør i Norsk kulturråd fra 2016.

Danielsen er utdannet danser fra Den norske balletthøgskole i 1994 og fra Broadway Dance Centre i New York i 1997. Hun fullførte en Master of Arts Management ved City University i London i 1999. Fra 1994 til 1996 var hun frilans danser, koreograf og pedagog. Fra 1999 til 2001 var hun leder av Black Box Teater og ledet selskapet Danielsen Kroepelien Arts Management AS til 2006. Hun var daglig leder i Ny musikk fra 2006 til 2010. Fra 2011 til 2013 var hun direktør i MIC Norsk musikkinformasjon  hvor hun gjennomførte fusjon mellom Music Export Norway og Musikkinformasjonssenteret. 

Fra 2014 til 2016 var hun leder av Deichmanske bibliotek i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturdepartementet (10. juni 2016). «Kristin Danielsen blir ny direktør for Norsk kulturråd». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 10. juni 2016.
2. ↑  «Ny direktør i MIC». *ballade.no*. 3. august 2011. Besøkt 12. juni 2016.
3. ↑  «Dette tror jeg på! | Nr. 4 - 2014 | Bok og Bibliotek». *www.bokogbibliotek.no*. Arkivert fra originalen 30. juni 2016. Besøkt 10. juni 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Malaybalays beliggenhet i Bukidnon
**Malaybalay**, kalt den «Sørlige sommerhovedstad på Filippinene» og «Byen i skogen», er en by og administrativt senter i provinsen Bukidnon på Filippinene.

Byen har grense i nord til Impasug-ong; i vest til Lantapan; I sør til Valencia City og San Fernando; og i øst til Cabanglasan og Agusan del Sur. Ved folketellingen i 2015 hadde byen 174 625 innbyggere.

Da spanske oppdagelsesreisende kom til provinsens sentrale del sent på 1800-tallet, var svaret på spørsmålet om byens navn fra lokale visayaer: «Walay balay» som betyr «ingen hus» på visayask. Spanjolene omformulerte dette til «Malaybalay».

Byen var tidligere del av provinsen Misamis Oriental som et byområde sent i det 19. århundre. Da spesialprovinsen Agusan og underprovinsen (Bukidnon) ble grunnlagt i 1907, ble det bestemt at Malaybalay skulle være hovedstaden i Bukidnon. Kommunen ble etablert formelt sett den 19. oktober 1907 og fikk bystatus 11. februar 1998 i kraft av R.A.8490.

Byen er inndelt i 46 barangayer per 30. september 2019.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *folketellingen 2020*. Filippinenes statistikkbyrå. 7. juli 2021.
3. 1 2  Barangays in Malaybalay 2018 Philippine Standard Geographic Code (PSGC)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Malaybalay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Jacob R. Olsens barnehjem sett fra østsiden.
Detalj av barnehjemmets østside
Barnehjemmets vestside.
Detalj fra barnehjemmets vestside
**Jacob R. Olsens barnehjem var et privat** barnehjem i Bergen, opprinnelig opprettet for tuberkulosetruede barn i 1919. Etter hvert som tuberkulose kom gradvis under kontroll, gikk institusjonen over til å bli et alminnelig barnehjem der barnevernsnemnda plasserte foreldreløse barn, eller barn med foreldre uten omsorgsevne. Barnehjemmet holdt til i Nyhavnsveien 4 i Sandviken, like nord for Gamle Bergen. Barnehjemmet var i drift til 1981, da Hordaland fylkeskommune overtok og la det ned.

Historie
--------

Jacob R. Olsens barnehjem var en fortsettelse av barnehjemmet som ble drevet gjennom Maiblomsten, og som hadde holdt til i hovedhuset på den gamle lystgården Elsesro fra 1910. Dette huset ble overtatt av Welanderhjemmet i Bergen i 1919, da barna fra "Maiblomsten" flyttet inn i Nyhavnsveien 4.

Midlene til finansieringen av barnehjemmet kom opprinnelig fra rentene fra et legat etter skipsreder Jacob R. Olsen og hustru Johanne Georgine Olsen. Hjemmets formelle navn var "Skipsreder Jacob R. Olsen og hustru Johanne Georgine Olsens barnehjem for barn fra tuberkuløse hjem". 

Jugendbygningen ble reist av Tuberkulosekomiteen i Bergen i 1918, og var tegnet av arkitekt Sigurd Lunde. Anlegget hadde et flott tilhørende hageanlegg. I dag er bygningen brukt av det offentlige, mens en barnehage holder til i første etasje.

Arkivet
-------

Det meste av arkivet etter Jacob R. Olsens barnehjem ble makulert etter at Hordaland fylkeskommune besluttet å legge det ned. Likevel finnes noe materiale ved Hordaland fylkesarkiv og Statsarkivet i Bergen. Sosialdepartementets arkiv, som er avlevert til Riksarkivet, inneholder noe arkivmateriale etter barnehjemmet. Barnevernet i Bergen sendte barn til denne institusjonen, og opplysninger om barn plassert i institusjonene kan finnes i arkiv etter barnevernsnemnder og sosialkontorer, oppbevart ved Bergen Byarkiv. Dette gjelder også opplysninger om bygninger, drift og tilsyn.

Kilder
------

* Arkivet etter Bergen kommune. Byggesjefen.

Eksterne lenker
---------------

* Jacob R. Olsens barnehjem - oppslagsverket oVe, artikkel av Grete Fjeldtvedt, Bergen Byarkiv.
* 
* 
*
***Bock aff dyäffwlens frästilse*** (*Liber de tentationibus diaboli* alternativt *De diversis diaboli tentationibus*) er en bok av Jean Gerson som handler om åt lære allmuen å stå imot det onde. Jean Charlier de Gerson (født 1363 i Gerson ved Reims i Frankrike, død i 1429 i Lyon) var en fransk teolog, mystiker, politiker og forfatter.

Første trykte bok på svensk
---------------------------

Dette ble den første trykte bok som ble utgitt på det svenske språk. Erkebiskopen i Uppsala, Jakob Ulfsson, gav kannikken Ericus Nicolai i oppdrag å oversette den; forordet er datert 15. februar 1493, men arbeidet ble ikke klart før i 1495 som det fremgår av kolofonen:

*Här änas mester Johans gerson bok aff dyäfwlsens frästilse Arom ephter gudhz byrdh M.cdxcv. Trykt aff Johannes smedh j Stokholm ath meenigha almoghen genhöffthen dyäffwlen mz syt siälskap*
Den svenske inkunabelutgaven bestod av 26 blad i oktavformat. Boktrykkeren «Johannes smedh» er blitt identifisert som Johann Fabri, som var svoger til boktrykkeren Bartholomeus Ghotan som kom fra Lübeck i 1486, og var den nest første boktrykkeren i Sverige. Oversetteren Ericus Nicolai var Sveriges første teologiprofessor.

Kilder
------

* *Berömda svenska boktryckare*, Nordqvist, Nils, Sällskapet bokvännerna (Sthlm 1972)
* Gerson: Om Djefvulens frestelse i Prosjekt Runeberg

Eksterne lenker
---------------

* Le 1876 års faksimileutgave i Prosjekt Runeberg
* Digitalisert i 2016 av Uppsala universitetsbibliotek
Kommunesenteret på Nesttun
**Fana kommune** er en tidligere kommune i Hordaland fylke, som ble innlemmet i Bergen den 1. januar 1972. Fana etablerte sitt første herredshus i 1906 på Midtun. Kommunen omfattet ved innlemmelsen 210,35 km² (av dette 11,28 km² ferskvann) og 44 402 innbyggere. Den var da en av landets mest folkerike og velstående kommuner. Lokalavisen Fanaposten dekker det meste av den tidligere kommunen.

Til Fana hørte de nåværende bydelene Fana og Ytrebygda, samt Bønes, som nå hører til Fyllingsdalen bydel, og områdene Fantoft, Minde og Nattland, som nå hører til Årstad bydel. Fana kommune inkluderte tidligere også Fyllingsdalen (12,5 km²), som ble solgt til Bergen for 1,5 millioner kroner den 12. august 1955. Hele den sørlige halvparten av nåværende Bergen kommune tilhørte dermed opprinnelig Fana, og har i dag ca. 100 000 innbyggere (2010).

Se også
-------

* Liste over ordførere i Fana

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Fana kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Gravurne fra mayasivilsasjonen.
**Urne** (fra latin *urna*) er en vase, vanligvis dekket og uten håndtak, og med en smal nakke over en sokkel i bunnen. 

I valg er en urne, en valgurne, en beholder hvor man legger stemmesedler i.

I oldtiden og antikken var en urne en stor dekorert beholder av tre, metall, keramikk og lignende.

*Columbarium*
Lustration-urne fra Pergamon. Dette var en av to store urne som i dag er Hagia Sofia i Istanbul. De dateres fra hellenistisk tid.
Urne er også en egen vase som man oppbevarer en avdøds aske ved kremasjon. Dette er benyttet i mange sivilisasjoner verden over. 

*Lekythos* var en egen type urne benyttet i antikkens Hellas for å inneholde olje som en del av gravritualet. I tyske Bayern var det tradisjon for at kongens hjerte ble plassert i en urne ved dennes død, noe som skjedde med kong Otto I av Bayern. Kremasjonsurner var også vanlig i angelsaksiske England.

Romerne plasserte urnene i en egen nisje i fellesgrav kalt *columbarium* (den latinske betegnelsen betyr bokstavelig «dueslag»). Interiøret av disse hadde vanligvis nisjer for husduer.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka: *Urne*
2. ↑  Se eksempelvis urner fra Wold Newton Arkivert 6. juli 2013 hos Wayback Machine. i Lincolnshire

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Geysir» omdirigeres hit. For verdens eldste aktive geysir, på Island, se Geysir (Haukadalur).
Distribusjonen av geysirer
Clepsydra-gejsiren i Yellowstone nasjonalpark.
Geysiren Strokkur på Island
**Geysir** er en varm kilde som periodisk kommer i utbrudd og sender en søyle av vann og damp opp i luften. Fenomenet er oppkalt etter geysiren Geysir på Island. Geysir som ord er lånt fra islandske *geysa*, «sprute», «strømme».

Geysirer er sjeldne og krever en kombinasjon av geologi og klima som bare eksisterer noen få steder på jorden. Det er seks store geysirområder i verden: Island, Yellowstone nasjonalpark i USA, Taupo Volcanic Zone på New Zealand, Kamtjatka i Russland, El Tatio i Chile og Umnak Island i Alaska.

Tidligere fantes det geysirer ytterligere to steder i Nevada, kalt Beowawe og Steamboat Springs, men disse opphørte i 1980-årene da et nærliggende geotermisk kraftverk reduserte temperaturen og senket grunnvannsspeilet.

Det finnes flere enkeltstående geysirer rundt om i verden, både i California, Peru, Bolivia, Mexico, Dominica, Asorene, Kenya og Japan, men ingen andre større klynger av geysirer. Steamboat Geyser i Yellowstone nasjonalpark i USA er for tiden verdens mest kraftfulle geysir. Ved kraftige erupsjoner kan den sprute vann opp til 90 meters høyde.

Geysirerupsjon
--------------

En aktiv geysir Strokkur på Island)

* 
* 
* 
* 

### Noen kjente geysirer

 

| Navn | Sted | Høyde | Periode | Kommentar |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Store Geysir | Haukadalur på Island | Ca. 10 m, tidligere opp mot 80–100 m | Kun etter jordskjelv |  |
| Strokkur | Haukadalur på Island | 10–20 m | ca. hvert 10. minutt |  |
| Steamboat | Yellowstone nasjonalpark i USA | 70–120 m | Sjelden (sist 1991) |  |
| Grand | Yellowstone nasjonalpark i USA | 40–60 m | 8.-12. time |  |
| Giant | Yellowstone nasjonalpark i USA | 45–60 m | Sjelden (sist 1994) |  |
| Giantess | Yellowstone nasjonalpark i USA | 20–55 m | Sjelden (sist 1995) |  |
| Old Faithful | Yellowstone nasjonalpark i USA | 30–55 m | Ca. kvart 75. minutt |  |
| Waimangu | New Zealand | over 300 m | Ikke lenger aktiv | Tidligere den høyeste geysiren i verden i perioden 1901-1905 |
| Pohutu | New Zealand | ca. 25 m | 15 ganger daglig |  |

Økonomisk utnyttelse
--------------------

* Vannkraft og jordvarme er grunnlaget for kraftverk og satsing på aluminiums- og ferrosilisiumsverk.
* Helsebad

Referanser
----------

1. ↑  «Geysir», *Bokmålsordboka*
2. ↑  «Steamboat Geyser», *YNP RCN, Montana State University*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geysers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Geyser – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Geysers and How They Work* av Yellowstone nasjonalpark
* Geyser Observation and Study Association (GOSA) Arkivert 31. oktober 2020 hos Wayback Machine.
* GeyserTimes.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Skjema for den indoeuropeiske folkevandringen fra rundt 4000 f.Kr. til 1000 f.Kr. i henhold til Kurgan-hypotesen. Det purpurfargede området tilsvarer det antatte urhjemmet og det røde området til området som kan ha blitt bosatt av indoeuropeisketalende folkeslag fram til rundt 2500 f.Kr. Det orange området ved 1000 f.Kr.
**Urindoeuropeere** eller **protoindoeuropeere** (PIE) er det antatte folket som snakket det urindoeuropeiske språket, og antagelig levde en gang på 3000-tallet f.Kr. i løpet av kobberalderen og bronsealderen, eller muligens tidligere i løpet av neolittisk tid eller paleolittisk tid. Kunnskapen om dem kommer hovedsakelig ved å rekonstruere deres språk som opphav til de indoeuropeiske språkene som innbefatter blant annet norsk. Urindoeuropeeres genetikk og fenotyper er et emne for spekulasjon som det er vanskelig å trekke noen konklusjon om.

Forskningen om urindoeuropeere utgår fra historisk lingvistikk ved hjelp av arkeologi og tidlige dokumenter fra hovedsakelig indisk litteratur. Et mangfold av teorier om urindoeuropeernes kultur og opphav har blitt framlagt siden 1800-tallet, men ingen har vunnet et allment støtte blant forskerne på fagfeltet.

Bevis for urindoeuropeere
-------------------------

Urindoeuropeere er definert som det folket som snakket det rekonstruerte urindoeuropeiske språket som gikk forut indoeuropeiske språk. Den grunnleggende informasjonen om disse forhistoriske folkene har oppstått fra komparativ lingvistikk av indoeuropeiske språk og historien til de folkene som snakker disse språkene. Dette kan bli forstørret ved å sammenligne hva som kan bli dedusert fra disse språkene og historiene med studier i arkeologi og genetikk. Det betyr at den informasjonen som finnes tilstede i indoeuropeiske språk og rekonstruerte urindoeuropeiske språk kan forskningen forsøke å knytte den informasjonen med resultater fra hva som kommer fra arkeologi og genetisk materiale til konstruere et mer fullstendig bilde av urindoeuropeere i seg selv.

Se også
-------

* Urindoeuropeisk språk
* Indoeuropeiske språk

Litteratur
----------

* Atkinson, Q. D.; Nicholls, G.; Welch, D.; & Gray, R. D. (2005): *From Words to Dates: Water into wine, mathemagic or phylogenetic inference?* Transactions of the Philological Society, 103(2), 193-219.
* Renfrew, Colin (1987): *Archaeology & Language. The Puzzle of the Indo-European Origins*. London: Jonathan Cape. ISBN 0-224-02495-7
* Sykes, Brian (2001): *The seven daughters of Eve* (London, Corgi Books)
* Watkins, Calvert (1995): *How to Kill a Dragon: Aspects of Indo-European Poetics*. New York: Oxford University Press.

Eksterne lenker
---------------

* Indo-European Roots Index, from The American Heritage Dictionary
* Kurgan culture
* Indo-European Origins in Southeast Europe
**Beluga Group** var et tysk tunggodsrederi med hovedkontor i Bremen, som gikk i konkurs i mars 2011. Beluga Group hadde mer enn 40 tunggodsskip med en løftekapasitet på mer en 240 tonn.

Historie
--------

Beluga Shipping GmbH ble grunnlagt i Bremen i desember 1995 grunnlagt i Bremen som fraktoperatør. I 1998 ble det første tunggodstransportskipet MS «Beluga Performer» satt i tjeneste. I 1999 kom det første selvbygde skipet til rederiet MS «Werder Bremen». I de følgene årene vokste selskapet raskt, og hadde på det meste 61 tungtransport skip. Den internasjonale tiltredelsen til Beluga Group tok seg sterkt opp i 2003 da de tok over det nederlandske GenChart B.V. og åpnet et kontor i Beijing. I 2004 Åpnet de kontorer i Houston og Shanghai. Beluga Group øke årsomsetning fra 2006 på 175 mill. til 410 mill euro i 2008 på grunn av den store veksten på flåten.

Referanser
----------

1. ↑  Hansa Magazine volume 145, Hamburg 2008, s. 44-48, ISSN 0017-7504

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Beluga Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Gevalia** er et varemerke for kaffe som produseres av Kraft Foods Sverige. Navnet *Gevalia* er latin for Gävle, hvor kafferisteriet ligger.

Merket ble lansert for første gang i 1920 av *Victor Th. Engwall & Co*. Etter 120 år som familiekonsern ble selskapet solgt i 1971 til daværende General Foods, som senere er tatt over av Kraft Foods.

Gevalia produserer 40 000 tonn kaffe hvert år. Det meste selges i Sverige, Danmark og Baltikum, men en del eksporteres til Amerika.

Gevalia kom på det amerikanske marked som postordrefirma i 1980-årene. I USA er Gevalia mest kjent for sitt tilbud om en gratis kaffeautomat mot at man betaler for transporten av de tilhørende varene. Dette konseptet er kjent for både kaffe, kildevann og sodavann i Nord-Europa, men var nytt i 1980-årenes USA. Gevalia kjørte denne kampanjen mange steder, både i blader, tv-reklamer, internetbanner og direkte post.

I Europa markedsføres Gevalia som et ordinært supermarkedsmerke, mens det i USA markedsføres som et dyrt høykvalitetsprodukt i supermarkedene.
***Bryllupet på «Arken»*** (1955) er en roman av Aslaug Groven Michaelsen. De var den andre boka hun gav ut. Tematikken er forholdet mellom kunstneren og «borgeren». Romanen er oversatt til finsk. 

Brytningen mellom det som kalles 'borgeren' og 'kunstneren' også finner sted i den enkelte kunstners sinn. Etter å ha stilt sine sårbare nerver til disposisjon og lidd seg gjennom pinefulle erfaringer, innser kunstmaleren «Hatt» at det bare er mulig å forløses som menneske og kunstner om en våger å være 'narr' og åpne seg helt mot verden på godt og vondt. Mot slutten leser vi dette:

*Og i kveld står alle dører åpne. De ber til bryllup. De ber alt og alle til bryllup. De ber selve mørket til bryllup.*
*For det står en gammel narr der oppe på trammen. Det er han som har åpnet dem alle. Det er han som har slengt nøkkelen på allfarveg. Han står der og kan ikke annet. – Gud hjelpe ham. – For han vil heller være en narr enn en borger.*
I en kronikk i ’’Morgenbladet’’ 14.12.1955, kaller Carl Fredrik Engelstad romanen for «et manifest» og en bekjennelse til «menneskesinnet som verdensrom». Han opplever boka i sin helhet som en «vårløsning», et uttrykk for det nye som sprenger seg veg i norsk diktning 10 år etter annen verdenskrig. Han skriver bl.a. «Mennesket i full dimensjon holder på å erobre sin plass tilbake, bryter seg med full kraft ut av det trange nøtteskallet».

Referanser
----------

1. ↑  Michaelsen, Aslaug Groven (1955). *Bryllupet på "Arken"*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  romanen, side 263
3. ↑  «Morgenbladet 1955.12.14». 1955. s. 3.
4. ↑  *Apalen : festskrift til Aslaug Groven Michaelsen*. Ingeborgmuseet. 1997. ISBN 8299441803.
**Urne** er slektsnavnet for en dansk uradelsslekt, opprinnelig fra Sønderjylland. Den eldste omtale av slekten finnes på en runesten, Bjolderupstenen, som omkring år 1200 er satt til minne om Ketil Urne.

Slekten talte adskillige personer med fremtrende politiske og administrative poster, hvorav flere, som Eiler (1592–1640), Johan (1543–1620), Knud (1564–1622) og Sivert (1603–1661 ) var lensmenn (lensherrer) i Norge. Christoffer Urne (1593–1663) var sogar stattholder i Norge i årene 1629-42.

Sophie Urne, datter av riksmarsk Jørgen Urne (1598–1642), var hemmelig gift med stattholder i Norge Ulrik Frederik Gyldenløve. Fra henne stammer slekten Løvendal.

Slekten førte som våpenskjold en gylden ørneklo i et blått felt; på hjelmen to ørneklør som griper hverandre.

Mannslinjen utdøde i 1903.

Billedgalleri
-------------

* Dorte Knudsdatter Urnes våpen på lysestake i Tjølling kirkeDorte Knudsdatter Urnes våpen på lysestake i Tjølling kirke
* Frederik Urnes våben i Orø kirkeFrederik Urnes våben i Orø kirke
* Johan Urne til Vanstadtorps våpen. Historisk Museum i LundJohan Urne til Vanstadtorps våpen. Historisk Museum i Lund
* Jørgen Knudsen Urne til AlslevJørgen Knudsen Urne til Alslev
* Christoffer Urne till ÅrsmarkeChristoffer Urne till Årsmarke

Referanser
----------

1. 1 2  Bratberg, Terje (3. mars 2020). «Urne». *Store norske leksikon*. Besøkt 4. april 2022.
2. 1 2  «Urne | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 4. april 2022.
3. ↑  «Urne» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 463. 1904.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Amaterasu, gudinne for solen.
**Amaterasu** (天照), **Amaterasu-ō-mi-kami** (天照大神 eller 天照大御神) eller **Ōhiru-menomuchi-no-kami** (大日孁貴神) er solgudinnen (og samtidig selve solen) i japansk mytologi, og kanskje Shintos viktigste kami (guddom). Hun ble født ut av det venstre øyet til Izanagi, og ble også regnet som stammor til den japanske keiserfamilien. Hennes fulle navn er Amaterasu-no-mikoto som betyr «storgudinnen som lyser opp himmelen». Amaterasu er datter av urguden Izanagi og søster til måneguden Tsukuyomi og stormens gud Susanoo.

Susa-no-o og Amaterasu
----------------------

Opprinnelig var Susa-no-o gud over havene, men han var ikke tilfreds med fordelingen mellom ham selv og hans søsken. Han ble derfor forvist av Izanagi, men først gjorde han et besøk hos sin søster Amaterasu. Hun ble redd da han kom på besøk, men han fikk overbevist henne om at det var et vennskapelig besøk, og foreslo at de avla ed ved å spise hverandres symboler: Amaterasu spiste Sussnoos sverd, mens han spiste hennes *magatama*-pynter. Deretter spydde de begge ut en finsprøytet væske hvorav guder ble født. Amaterasus fem guder var alle mannlige, mens Susanoos tre var alle kvinnelige. Susanoo oppførte seg deretter såpass avskyelig, han hadde avføring i hennes hellige hall bl. a. at hun gjemte seg i Ame no iwato, den himmelske grotten, og nektet å komme ut, slik at verden mistet sitt lys.

Susa-no-o ble forvist, og Amaterasu ble først lokket ut av grotten da man fikk henne overbevist om at man hadde funnet en annen sol som var like god som henne selv. Nysgjerrig kikket hun ut, og da var man rask med å holde et speil opp for henne. Da hun så det hun trodde var en annen solgudinne føk hun overrasket ut av grotten, og de andre gudene skyndte seg da med å forsegle den bak henne ved å skyve en steinblokk foran inngangen.

Se også
-------

* *Kojiki*, eposet fra 712 som kobler sammen gudenes og keiserættens historie

Referanser
----------

1. ↑  Burns, Susan L. (2. desember 2003). *Before the Nation: Kokugaku and the Imagining of Community in Early Modern Japan* **(engelsk)**. Duke University Press. ISBN 0822331721.
2. 1 2 3  Ponsonby-Fane, R. A. B. (3. juni 2014). *Studies In Shinto & Shrines* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781136892943.
3. ↑  Picken, Stuart D. b (15. januar 2002). *Historical Dictionary of Shinto* **(engelsk)**. Scarecrow Press. ISBN 9780810866157.
4. 1 2 3  Hardacre, Helen (1. januar 2016). *Shinto: A History* **(engelsk)**. Oxford University Press. ISBN 9780190621711.

Litteratur
----------

* Aston, W. G.: *Shinto: the Ancient Religion of Japan*, Constable & Company Ltd. London 1910
* *Politikens bog om myter*, København: Politikens Forlag 1996

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amaterasu ōmikami – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Skimmelflaggermus** (*Vespertilio murinus*) er en art i gruppen glattnesefamilien.
De har et kvitrende rop som ligner på fuglesang, noe som høres spesielt om høsten i paringssesongen. Skimmelflaggermus har en maksimal kroppsstørrelse på 6,4 cm, med et vingespenn på 27–33 cm. De veier mellom 12 og 23 gram. Navnet kommer av pelsen som har to farger. Baksiden er rød til mørkebrun med matte, sølvhvite hår. Buksiden er hvit eller grå. Ørene, vingene og ansiktet er svart eller mørkebrunt. Vingene er smale. Ørene er korte, brede og runde.
Den høyeste kjente alderen er tolv år.

Adferd
------

Disse flaggermusene jakter på bytte som mygg, vårfluer og møll, med ultrasoniske lyder rundt 25-27 kHz. De jakter etter skumring, i høyder på 10-20 meter eller mer, gjerne i åpent landskape over elver og innsjøer, over skoger eller ved gatelys. 
I Vest-Europa finnes de ofte i byer.

Man vet lite om skimmelflaggermusens adferd, da den er ganske sjelden. Hunner lever i små grupper på rundt 50 dyr, av og til flere hundre voksne hunner. I Vest-Europa består hannenes grupper av rundt 250 dyr og finnes bare om våren og tidlig sommer. Disse flaggermusene trekker, og strekninger på opp til 900 km har blitt observert.

Mellom oktober og mars går flaggermusene i dvale. De går i dvale alene og kan tåle temperaturer ned i -2,6 °C.

Forplantning
------------

Hunnene oppdrar ungene mellom mai og juli, og føder stort sett tvillinger.
De første ungflaggermusene er ute og flyr når de er 3-4 uker gamle.

Status
------

Arten er truet av insektmidler og endringer i habitatet.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 4. mars 2022. Besøkt 4. mars 2022.
2. ↑  Eldegard K, Syvertsen PO, Bjørge A, Kovacs K, Støen O-G og van der Kooij J (24. november 2021). «Pattedyr. Vurdering av skimmelflaggermus *Vespertilio murinus* som NT for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skimmelflaggermus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Skimmelflaggermus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Skimmelflaggermus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Skimmelflaggermus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Vespertilio murinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Vespertilio murinus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Gammelnormannisk** (engelske betegnelser: **Old Norman**, eller **Old Northern French** eller **Old Norman French**; fransk: **Ancien Normant**, rllrt **Ancien Normaund**), var en av mange *langues d'oïl*- (gammelfranske) dialekter.

Beskrivelse
-----------

Den ble talt i regionen som senere ble kalt Normandie og spredte seg til England, Sør-Italia, Sicilia og Levanten. Den var en forløper ril normannisk, medregnet de insulære dialekter (som for eksempel jèrriais) så vel som anglo-normannisk.

Gammelnormannisk var et viktig språk i fyrstedømmet Antiokia under korsfarernes styre i Levanten.

Gammelnormannisk inneholdt gammelnorske låneord som var ukjente i andre gammelfranske dialekter fra samme tid.

Til tross for den umiskjennelige tilstedeværelse av mange leksemer lånt fra gammelnorsk, er det lite i gammelnormanniskens syntaktiske og grammatiske struktur som har preg fra dette språket. Det totale antall lån fra gammelskandinavisk er estimert til 200 ord, hvis vi inkluderer toponymiske appellativer (egennavn på toponymi) – fortsatt levende i gammelnormannisk som vanlige navn for noen – og deres avledninger. Mye av dette lexikon benyttes på fransk, for det meste tekniske termer fra eldgammel sjøfart. 

Sktifter fra den Jersey-fødte dikteren Wace (født ca. 1115, død ca. 1183) er blant de få nedtegnelser av gammelnormannisk som er blitt bevarte. En annen er den lange hagiografien *Vie de saint Alexis*, kanskje fra 104, eller kanskje fra 1090.

Referanser
----------

1. ↑  Madden, Thomas F. (12. september 2005). *Crusades: The Illustrated History*. University of Michigan Press. s. 67. ISBN 978-0-472-03127-6.
2. ↑  Elisabeth Ridel (2010). *Les Vikings et les mots*. Editions Errance.

Litteratur
----------

* Gaston Paris et Léopold Pannier: *La Vie de saint Alexis : poème du XIe siècle et renouvellements des XIIe, XIIIe et XIVe siècles, publiés avec préfaces, variantes, notes et glossaire*, Paris, A. Franck, coll. « Bibliothèque de l'École des hautes études. Sciences philologiques et historiques 7 », 1872.
* Christopher Storey: *Saint Alexis. Étude de la langue du manuscrit de Hildesheim, suivie d'une édition critique du texte d'après le manuscrit L avec commentaire et glossaire*, Paris, Droz, 1934. Repris avec quelques modifications dans La Vie de saint Alexis, Genève - Paris, Droz - Minard, coll. «Textes littéraires français » 148, 1968.
* Mario Eusebi: *La Chanson de saint Alexis, Modène*, i Mucchi, coll. « Studi, testi e manuali, nuova serie » 2, 2001.
* François Zuffere: *La Chanson de saint Alexis. Essai d'édition critique de la version primitive avec apparat synoptique de tous les témoins*, Abbeville, F. Paillart, Société des anciens textes français 116, 2020