recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pete Brown** (født 16. oktober 1921 i Trondheim, død 13. mars 2009) var en norsk jazzmusiker (slagverk), kjent som en av swingjazz-æraens fremste i Norge, og leder av flere ensembler og utgivelser.

Etter oppveksten på Lillestrøm etablerte han en trio med Robert Normann og Lulle Kristoffersen i Sarpsborg (1939). Siden medvirket han i Oslo's jazzband ledet av Svein Øvergaard, Rowland Greenberg, Scott Lunde, Will Arild, Jens Book-Jenssen (på Chat Noir), Thorleif Østereng og Frank Ottersen. Fra 1943 spilte han på skandinavisk plan med Arthur Österwall på Nalen, Thore Erling, Jimmy Woode og Jay Elwing, og spilte også med gjestende Louis Armstrong, Ella Fitzgerald og Dizzy Gillespie. Brown var også ofte i NRK.

I hans første band (1946–) fant man Nora Brockstedt som medlem av en vokalkvintett. Hans eget turnéorkester (1951–) hadde blant annet Arvid Gram Paulsen, Arne Hermandsen, Øistein Ringstad og Eivin Sannes i besetningen, og Brown ledet også eget storband (1957). Etter flytting til Røros (1980) ledet han egen trio til plateutgivelse og etablerte «Adventjazz». I jazzen finner man også den amerikanske altsaksofonisten Pete Brown (1906–61).

Hans far var Thomas Brown fra Liberia som var slangedanser og fakir, gift med Carolina Brown som også var artist. De reiste sammen sammen med Thomas sine foreldre Sam Brown (1870–1938) og Gustava Brown (–1939), og ble i 1915 engasjert av Cirkus Empress og bosatte seg på Lillestrøm. Pete Brown ble født i 1921 da ensemblet oppholdt seg i Trondheim. Etter foreldrene reiste til Latin-Amerika i 1928, var Pete bosatt hos besteforeldrene. Sammen med adoptivsøsteren Jossie Pollard (1921–2000) ble de av besteforeldrene sendt på turne, etter hvert antok paret på eget initiativ turneen som «The Two Chocolate Kids».

Utgivelser
----------

* *Pete Brown trio* (2001). Med Stein Ødegård gitar/Asmund Snortheim bass, samt bidrag fra Bodil Niska/Eivin Sannes/Fritz Hunstad.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 269[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjørn Stendahl; Johs. Bergh (1991) (på nb), *Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940-1950*, ss. 348, Wikidata Q116749804
3. ↑  (no) Pete Brown i Store norske leksikon
4. ↑  biografi fra Norsk Musikkinformasjon
5. ↑  Finn Robert Jensen (21.5.2000). «Sort mann i hvitt land».
6. ↑  Yacoub Cissé (2003). «Pete Brown – et norsk musikkikon». *Genealogen*: 2(6-9). Arkivert fra originalen 12. mars 2016.
7. ↑  Yacoub Cissé. «Oversett av historiebøkene». Samora.no. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.
* intervju i anledning 80-årsdagen (2001).
* artikkel og bilde fra fjell-ljom.no
* nrk.no har lydklipp

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz
 |
Castelo de Guimarães
**Festningen i Guimarães** (portugisisk: Castelo de Guimarães), er det viktigste middelalderslottet i kommunen Guimarães, i den nordlige delen av Portugal. 

Det ble bygget under ordre fra Mumadona Dias på 900-tallet for å forsvare klosteret mot angrep fra maurere og nordmenn. Det er en militær festning som hovedsakelig er grunnlagt i slutten av romansk periode, og ble påbygget i den tidlige gotiske epoken med portugisisk arkitektur. Området er avgrenset av veggene som danner et pentagram, som inkluderer åtte rektangulære tårn, militært torg og sentral festning. 

Det opprinnelig fundamentet har en romersk struktur, beskrevet av Alfredo Guimarães, som senere ble påbygget etter den franske modellen, i sin nåværende form, med et redusert sentralt område og vanskelig tilgjengelighet. Den inkluderer flere gotiske kjennetegn etter ombyggingen på slutten av 1200-tallet, da hus og boliger ble bygget (muligens over eksisterende murer).

Beskrivelse
-----------

I andre halvdel av det 10. århundre ble det bygget et kloster, senere beordret grevinne Mumadona Dias byggingen av festningen for å forsvare munker og nonner i klosteret. Opplysninger om festningen fra det 10. århundre og fremover er svært mangelfull.

Grev Henry fikk festningen kraftig utvidet og ombygd på slutten av det 11. århundre, for å fungere som hans bolig og mer som et slott. Festningen, som var over hundre år gammel, trengte renovering så han valgte å ødelegge det som gjensto fra Mumadonas konstruksjon. Han utvidet slottets område og la til to innganger. Festningen ble den offisielle kongelige residensen fra 1139, da Portugal ble uavhengig, til rundt 1200. Det var her Afonso Henriques ble født i 1111 og han levde sitt liv i slottet, som ble residensen til Teller av Portucale.

På begynnelsen av 1300-tallet ble festningen ombygd av kong Denis, slik at den fikk den utformingen den har i dag med unntak av de to tårnene som flankerer hovedinngangen. Disse tårnene ble bygget en gang mellom 1383 og 1433 av kong Johannes I av Portugal.

I 1836 ønsket rådmennene i Guimarães å rive slottet og bruke steinen til veibygging. 45 år senere, i 1881, oppførte Diário do Governo Guimarães festningen som det mest uvanlige historiske monumentet i hele Minho-regionen (gammel region mellom elvene Douro og Mino).

De første forsøkene på restaurering skjedde i midten av 1900-tallet, spesielt i 1936. I 1910 ble slottet erklært som et nasjonalt monument. I 1937 startet General Service for National Buildings and Monuments sine restaureringer. Ytterligere utgravninger i 2004, innvendig i festningen, ga dateringer av murene til det 10. århundre.

I 2007 kåret det portugisiske folket festningen i Guimarães på førsteplass av de syv underverkene i Portugal.

Festningen er en del av den historiske byen Guimarães som står på UNESCOs verdensarvsliste.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Monumentos». *www.monumentos.gov.pt* **(engelsk)**. Besøkt 13. april 2021.
2. ↑  «Guide: Guimarães-borgen, Portugal». */historienet.no*. Besøkt 13. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ruby Elzy** (født 20. februar 1908 i Pontotoc i Mississippi, død 26. juni 1943 i Detroit) var en afrikansk-amerikansk operasanger (sopran). Hun var den første som sang rollen som Serena i George Gershwins opera *Porgy and Bess* (premiere 1935). Denne rollen, der den viktigste arien er *My Man's Gone Now*, spilte hun mer enn 800 ganger. På plate finnes hennes framføring fra en minnekonsert etter Gershwins død i 1937.

Elzy hadde biroller og sang med Paul Robeson i filmen *The Emperor Jones* og med Bing Crosby og Mary Martin i *Birth of the Blues*. Hun opptrådte ved Apollo Theater i Harlem, på Broadway og i Hollywood Bowl. I desember 1937 underholdt hun i Det hvite hus på en tilstelning arrangert av Eleanor Roosevelt. 

Elzy var utdanna ved Rust College, Ohio State University og Juilliard School. Hun blei en av de mest anerkjente sangerne i sin generasjon. Dessverre varte karrieren hennes bare et drøyt tiår. Hun døde 35 år gammel, like før hun skulle få oppfylt sin største drøm, å synge tittelrollen i Giuseppe Verdis opera *Aïda*.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 56793889, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 39559, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 16982829m[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* David E. Weaver: *Black Diva of the Thirties: The Life of Ruby Elzy*, University Press of Mississippi, September 2004.
* Lloyd Schwartz: The Sweet Sound of Ruby Elzy (plateomtale)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruby Elzy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ruby Elzy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ruby Elzy på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Ruby Elzy hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ruby Elzy hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Chresmododea** er en utdødd insektgruppe.

Utseende
--------

Ganske store, slanke insekter med korte, tykke antenner og store fasettøyne. Beina var svært lange, et unikt trekk var at føttene (tarsene) var svepeformede og kunne bestå av opptil 40 ledd - hos moderne insekter er det meget uvanlig med mer enn fem. Hunnene hadde to par membranøse vinger, der forvingene var smale og bakvingene brede, og et langt eggleggingsrør.

Levevis
-------

Disse insektene har mange likhetstrekk med den nålevende gruppen vannløpere (Gerridae), og man tror de hadde et lignende levesett, som rovdyr eller åtseletere som løp på vannoverflaten.

Fossiler
--------

Chresmododea er kjent fra fossiler fra jura og kritt. Ordenen er kanskje en av få insektgrupper som døde ut i masseutdøingen som avsluttet kritt-tiden for 65 millioner år siden.

Systematisk inndeling
---------------------

 Rekonstruksjon av *Chresmoda obscura*
Den systematiske plasseringen er noe usikker. Muligens bør de regnes som søstergruppen til spøkelsesinsektene (Phasmatodea).

**Treliste**
* Insekter, Hexapoda
	+ Egentlige insekter, Insecta
		- Gruppe Dicondylia
			* Vingede insekter (Pterygota)
				+ Neoptera
					- Orthopteroidea
						* Ordenen **Chresmododea** Martynov, 1928
							+ Familien Chresmodidae Haase, 1890
								- Slekten *Chresmoda* Germar, 1839 - ni arter
								- Slekten *Jurachresmoda* Zhang, Ren & Shih, 2008 - to arter
								- Slekten *Prochresmoda* Sharov, 1968 - fire arter
								- Slekten *Sinochresmoda* Zhang, Ren & Shih, 2008 - én art

Litteratur
----------

* Penney, D. og Jepson, J.E. (2014) Fossil Insects. An introduction to palaeoentomology. Siri Scientific Press, Manchester, 223 sider. ISBN 978-0-9574530-6-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chresmododea* hos Fossilworks Rediger på Wikidata
**Antony Root** (født 16. april 1954) er en britisk forfatter, manusredaktør og produsent.

Root begynte som assisterende scenemester i BBC og jobbet på blant annet *Blake’s 7* i 1980. Han fikk deretter muligheten til å bli lært opp til å bli manusredaktør og han jobbet på *Doctor Who* i begynnelsen av sesong 19. Root redigerte de to første historiene, *Four to Doomsday* og *The Visitation*, før opplæringen hans var slutt. Eric Saward tok deretter over. Root ble dog senere i sesongen også kreditert som manusredaktør på *Earthshock* selv om han ikke jobbet på den fordi Saward hadde skrevet historien og ifølge BBCs regler kunne han ikke være både manusredaktør og forfatter på samme historie.

Root fortsatte som manusredaktør på blant annet *K-9 and Company* og *The Chinese Detective* før han forlot BBC i 1984 og begynte i Euston Films. Han skrev og produserte filmen *Edward II* i 1991, som Derek Jarman regisserte. Senere arbeidet han for Granada Televisions avdeling i USA som produksjonsleder på serier som USA Networks remake av dramaserien *Touching Evil* i 2004.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810948232705606[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antony Root på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Antony Root hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Chris Bailey** (født 5. februar 1972), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Bailey ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det amerikanske laget som vant ishockeyturneringen for damer foran Canada og Finland. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. USA vant gruppespillet og fikk dermed spille finale mot Canada som ble nummer to. USA vant finalen med 3-1.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Gull **Gull** i ishockey, damer USAs flagg USA
* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i ishockey, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   olympics.usahockey.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chris Bailey – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Chris Bailey – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Chris Bailey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Chris Bailey – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Chris Bailey – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Sung Kyung-hwa** (født 20. juli 1965), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul

Sung Kyung-hwa ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og Sovjetunionen

I finalerunden som besto av fire lag, vant de to kamper, de slo Norge med 23-20 og Sovjetunionen med 21-19 men tapte kampen mot Jugoslavia med 19-22. De vant finalegruppen med fire poeng foran Norge og Sovjetunionen som begge fikk tre poeng.

Fire år tidligere, under sommer-OL 1984 i Los Angeles, vant hun en sølvmedalje i håndball med det Sørkoreanske damelaget.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sung Kyung-hwa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sung Kyung-hwa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
**Chris Carmack** (født 22. desember 1980 i Washington, D.C.) er en amerikansk skuespiller og tidligere modell. 

Etter endt eksamen studerte Carmack ved New York University (NYU) og fikk senere en grad ved Tisch School. Han forlot NYU etter at han ble oppdaget av en modellspeider og han besluttet å begynne med modellyrket. Hans utseende var nøyaktig det Bruce Weber søkte for stykket *Abercrombie & Fitch*.[]

Etter å ha bodd to år i New York City bestemte Carmack seg for å flytte til Los Angeles og fordypte seg i skuespill og teater. Han er kjent for et globalt publikum som karakteren «Luke» på den første sesongen av TV-serien *The OC*.[] I 2005 ble Carmack modell for Ezra Fitch. I 2006 fikk han sin scenedebut i London i en sjelden nyoppsetning av Tennessee Williams' *Summer and Smoke*. Dette skuespillet var ikke blitt satt opp i London på 55 år.[]

I 2006 spilte Carmack i filmen *Lovewrecked* sammen med Amanda Bynes og Jonathan Bennett, og han fortsatte med å spille på forskjellige teaterscener rundt om i New York og London. Fra 16. mars til 21. mai 2006 spilte Carmack hovedrollen i *Mr. Sloane*, som ble satt på Laura Pels Theatre. 

Carmack portretterte skuespiller Susan Delfinos fetter «Tim» i TV-serien *Frustrere Fruer* i én enkelt episode. Han spilte hovedpersonen «Sam Reide» i filmen *The Butterfly Effect 3: Revelations* og i den tredje filmen i *The Butterfly Effect film franchise*, som ble utgitt på kinoer i USA i januar 2009.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 3325573, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chris Carmack på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Chris Carmack hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Chris Carmack i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Chris Carmack på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Chris Carmack på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Chris Carmack på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Chris Carmack hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Chris Carmack hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Petar Ralchev** (født 1961 i den bulgarske byen Poibrene i provinsen Pazardzhik) er en bulgarsk folke- og jazzmusiker (trekkspill) bosatt i Plovdiv, kjent fra en rekke innspillinger, og samarbeid med norske musikere.

Han har spilt med Ivo Papasov, samt i gruppene «Trakiisti» (1986–), «Bulgari» (1991–) med turne i USA og Canada, og spiller i «Zig Zag Trio» (1999–). Med norske Farmers Market turnerte han omfattende (1996–98). På Brekstadfestivalen (2003) var han i oppsetningen «Balkannordiskjazzpols» med Nils-Olav Johansen, Rolf Hoff Baltzersen, Emilia Amper og Tor Haugerud. Han medvirket på Bengalo's utgivelse (2004). Med Stian Carstensen, Ole Morten Vågan, Jovan Pavlovic og Stoyan Yankoulov fremførte han forestillingen *Balkanjazz* på Olavsfestdagene (2006), samt at sekstetten deltok ved VM i trekkspill (Asker, 18.-22.10.2006). Med Carstensen og Martin Lubenov var de «Rat Pack of Balkan Jazz Accordion» på festivalen «Balkan Fever» i blant annet Wien (2006). Med Jovan Pavlovic turnerte han for Rikskonsertene med oppsetningen *En reise gjennom Balkan* (2006).

Han ga ut boken *History of accordion* (1991). Ralchev har gitt ut ti plater, senest *Bulgaria* (Gega, 2002) med egne komposisjoner, samt musikerne Stoyan Yankoulov, Nikolai Gregoriev og Dimitar Digboyushki.

Referanser
----------

1. ↑  Musikkatalog Arkivert 9. april 2007 hos Wayback Machine..
2. ↑  Masteraccordionist from Plovdiv
3. ↑  Kunstnerisk suksess – publikum sviktet Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. fra Fosna-Folket (1.7.03)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Sunes sommar*** (norsk: *Sunes sommer*) er en svensk familiekomedie fra 1993 regissert av Stephan Apelgren. Den er basert på romanen med samme navn, den åttende i bokserien Suneserien, skrevet av Anders Jacobsson og Sören Olsson.

Filmen ble filmet i Stockholm, på Tofta strand på Gotland og på Björkviks Havsbad på Ingarö.

Handling
--------

Det er sommer i Sverige, og familien Andersson har bestemt seg for å dra på ferie til Hellas, men turen viser seg å være "for dyr". I stedet bestemmer familien seg for å dra på campingvogn-ferie. Når turen starter rygger Karin på Rudolfs fot med campingvogna, og i stedet må de på sykehus. Der får Rudolf foten gipset av en lege ved navn Lenny. På sykehuset, treff Sune en jente som heter Cornelia, som han straks forelsker seg i.

Den neste dagen reiser familien Andersen til "Jonssons camping", der de skal feriere. På campingplassen møter Anna råneren Leffe, og de to blir glad i hverandre. Lenny med familie viser seg å bo ved siden av familien til Sune, og Cornelia er hans datter.

Sune prøver å vinne Cornelias kjærlighet ved å gi henne et par øredobber som finnes på en lekeautomat ved campingplassen, og begynner å samle inn brusbokser, men alt han kan få for pengene er Fantomet-ringer, helt til Sune til slutt får øredobbene av eieren av campingplassen.

Før Andersons drar hjem, blir de invitert til en avskjedsfest hos Lenny m. familie. Under festen viser det seg at det er Lennys bror Kenny som er en ekte lege. Han ser på Rudolfs føtter og tar av gipsen, men heldigvis er alt i orden. Videoen avsluttes med at Sune og Cornelia møtes på stranden i skumringen og hun får øredobbene.

Roller
------

* Peter Haber -*Rudolf Andersson*
* Carina Lidbom -*Karin Andersson*
* Andreas Hoffer -*Sune Andersson*
* Gabriel Odenhammar -*Håkan Andersson*
* Nina Almlöf -*Anna Andersson*
* Pär Ericson -*Rune*/ *Torsten*
* Nils Moritz -*Postmann*
* Tina Johnson -*Cornelia*
* Robert Gustafsson -*Leffe*
* Lars Väringer -*Lenny*
* Anna von Rosen -*Betty*
* Carl Magnus Dellow -*Kenny*(bror til *Lenny*)
* Gaby Stenberg – Fru Gunnarsson'
* Anne-Li Norberg – Damme på reisebyrået
* George Gill Inger – Gutt på stranden

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sunes sommar* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Sunes sommar* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Sunes sommar* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Sunes sommar* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Sunes sommar* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
* 

Portal: Film
**Sungbum** (tibetansk: གསུང་འབུམ; wylie: *gsung-'bum*, tradisjonell kinesisk: 松绷, pinyin: *sōng běng*, «samlede verker») er de samlede buddhistiske skrifter av en lama, en av de religiøse lærere i tibetansk buddhisme. Tekstene tilhører særlig en lama fra Mongolia eller Tibet.

Totalt utgjør denne tekstsjangeren mer enn 200 000 bøker. Tekstene omfatter blant annet kommentarer til indiske tekster, sammen med essay om emner slik som epistemologi, ritualer og meditasjon. Gsung-'bum utgjør en av tre avdelinger i den tibetanske buddhistiske kanon; de to andre er Kangyur og Tengyur.

Referanser
----------

1. ↑  Shantarakshita Library Arkivert 9. mars 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Tibetan Genre Classifications Arkivert 10. november 2010 hos Wayback Machine. hos Tsadra Foundation

Eksterne lenker
---------------

* Sungbum, Dharmaling Buddhist Congregation
* Gsung-'bum article fra Encyclopædia Britannica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Heidi Gjermundsen Broch** (født 1975) er en norsk skuespiller og sanger ansatt på Det norske teatret. 

Broch er utdannet på Paul McCartneys Liverpool Institute for Performing Arts i 1995–1997 og Teaterhøgskolen 1997–2000.

Hun startet karrieren med hovedroller i stykkene *Ronja Røverdatter* og *Keisaren av Portugalia* på Det norske teatret. Etter det har hun hatt roller i musikalene *My Fair Lady, Piaf, Musical Musikal* og *Bør Børson Jr.* Hun var i 2005 og 2006 aktuell i revyen *100 år i rødt, hvitt og blått* og høsten 2005 hadde hun en sentral rolle i Shakespeare-stykket *Richard II*. Hun har i tillegg hatt roller som An-Magritt samt som Polly Peachum i *Tolvskillingsoperaen* og som «Donna» i ABBA-musikalen *Mamma Mia!* på Folketeateret i Oslo i 2009.

I 2011 mottok hun Heddaprisen og Teaterkritikerprisen i kategorien for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle som Diana i musikalen *Next to Normal*.

Broch er gift med skuespilleren Nicolai Cleve Broch og har to barn sammen med ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   kritikerlaget.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.heddaprisen.no, besøkt 8. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   heddaprisen.no[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Heddaprisen 2011
7. ↑  Teaterkritikerprisen til Heidi Gjermundsen Broch

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heidi Gjermundsen Broch på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Heidi Gjermundsen Broch hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* Piaf
* Intervju (Dagbladet, 2000)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Heidi Elisabeth Finstad** (født 15. mai 1968) (også ***Heidi Kielland*** og ***Heidi Finstad Kielland***) er en norsk næringslivsleder og lokalpolitiker for Arbeiderpartiet i Rælingen kommune. 

Hun var gruppeleder for partiet fra 2007 og overtok høsten 2009 vervet som varaordfører. Hun blei gjenvalgt etter kommunevalget i 2011 og igjen i 2015. Etter valget i 2019 overtok Senterpartiet dette vervet, men Finstad fortsatte som medlem av kommunestyret.

Finstad har hatt flere jobber i byggenæringen. I 2011 blei hun fabrikksjef ved Weber Leca Lillestrøm. 1. august 2013 tiltrådte hun som administrerende direktør i bransjeorganisasjonen Treindustrien.

Finstad er utdanna fiskeriøkonom og har i tillegg en mastergrad i personalledelse fra Universitetet i Nordland.

Referanser
----------

1. ↑  «Kielland ny varaordfører», *Romerikes Blad* 28. november 2009.
2. ↑  «Opposisjonen best til å telle», *Romerikes Blad* 13. oktober 2011.
3. ↑  «Slik fordeles makta hos deg», *Romerikes Blad* 25. september 2015.
4. ↑  «Kabalen klar i Rælingen: Tomter blir varaordfører», *Romerikes Blad* 10. oktober 2019.
5. ↑  «Ny fabrikksjef», *Romerikes Blad* 12. april 2011.
6. 1 2  «Nytt om navn», *Teknisk Ukeblad* 16. mai 2013.
7. ↑  «Hva mener Heidi Elisabeth Finstad (A)?». *VG Nett*. Besøkt 18. januar 2020.
**Fureflagellater** (*Dinophyceae*) er en gruppe av mikroskopiske alger som lever i hav og innsjøer. Visse arter lever også i symbioseforhold f.eks. i koralldyr. Dinoflagellatene er en stor gruppe alger som fins i alle deler av verden, fra polene til tropiske farvann.

Kjennetegn for gruppen er at de har to flageller, den ene ligger i en fure som går rundt cellen den andre går bakover. Flagellene som ligger i furen får cellen til å snurre om sin egen akse mens flagellen som ligger bakover får den til å bevege seg framover. Cellene er asymmetriske og den karakteristiske måten å svømme på, at den skrur seg gjennom vannet, er gunstig på grunn av det lave reynoldstallet (lav masse og hastighet).

Dinoflagellater vokser relativt sakte sammenlignet med mange andre algegrupper, men klarer å konkurrere under næringsfattige forhold. Derfor er denne gruppen vanligst om sommeren i norske farvann etter at termoklinen, dvs. den horisontale lagdelingen av vannmassen, har blitt bygget opp.

En rekke dinoflagellater er giftige, og gruppen står bak en rekke av de HAB (=harmful algal blooms) som blir rapportert rundt om i verden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fureflagellater* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Fureflagellater* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fureflagellater* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Fureflagellater* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Fureflagellater* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Fureflagellater* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Fureflagellater* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Fureflagellater* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dinophyceae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dinophyceae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Heidi Dahlsveen** (født 14. april 1966 på Hvaler) er en norsk forfatter, forteller og høgskolelektor i fortellerkunst ved Høgskolen i Oslo. Hun har arbeidet som forteller siden 1996 og har påvirket fortellerbevegelsen i Norge gjennom kurs og artikler. I 2008 kom hennes første bok om faget ut på Universitetsforlaget.

Dahlsveen har skapt simulatoren «The Companion» i Second Life, der et norsk folkeeventyr (*Følgesvennen*) formidles på en måte som lar de besøkende ta del i eventyret. I Second Life har Dahlsveen avatarnavnet Frigg Ragu.

Bibliografi
-----------

* *Innføringsbok i muntlig fortellerkunst* ... eller «*Snipp snapp snute, så var fortellingen ute* og *tipp tapp tynne, nå kan du begynne*» 2008 ISBN 9788215013039
* 

* (no) Publikasjoner av Heidi Dahlsveen i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Heidi Dahlsveen hos kulturnett.no
* Heidi Dahlsveens blogg Muntlig fortellerkunst

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Heidi Elisabeth Fjeld** (født 1970) er en norsk sosialantropolog. Hun er førsteamanuensis ved Institutt for helse og samfunn ved Universitetet i Oslo (UiO).

Fjeld begynte å arbeide med Tibet i 1991, og studerte tibetansk adel på nært hold som en del av hovedfagsstudiet i sosialantropologi. I forbindelse med doktorgradsstudiene ved UiO undersøkte hun polyandri (ekteskap mellom én kvinne og flere menn) i Panamdalen i Tibet, og disputerte i 2007 med avhandlingen *The Rise of the Polyandrous House: Marriage, Kinship and Social Mobility in Rural Tsang, Tibet*. Hun har også skrevet om buddhisme og hierarkiske relasjoner relasjoner i Tibet.

Fjeld har vært gjesteforsker ved University of California, Berkeley og er nestleder for styret ved Senter for utvikling og miljø (SUM) ved UiO.

Bibliografi
-----------

Bøker
* *Commoners and Nobles. Hereditary Divisions in Tibet* (i Monograph series (Nordisk institutt for Asiastudier), NIAS Press, 2005, ISBN 8791114179)

Referanser
----------

1. ↑   Felles autoritetsregister for personer og korporasjoner[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Har studert tibetansk adel på nært hold». *Tønsbergs Blad*, 10. august 1996.
3. ↑  «Avhandlingen i Oria».
4. ↑  «Lever med flere ektemenn». *Aftenposten*, 27. oktober 2007.
5. ↑  Fjeld, Heidi Elisabeth (2005). *Commoners and Nobles. Hereditary Divisions in Tibet*. NIAS Press. ISBN 87-91114-17-9.

Eksterne lenker
---------------

* Ansattside ved UiO.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** CRIStin
 |
Første side av dødsdommen
**Hans-Bernd August Gustav von Haeften** (født 18. desember 1905 i Berlin, død 15. august 1944 i Plötzenseefengselet, Berlin) var en tysk jurist og medlem av den tyske motstandsbevegelsen mot Adolf Hitler. Han ble dømt til døden og henrettet som sin rolle i 20. juli-attentatet mot Hitler.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Haeften var sønn av en offiser i hæren og senere leder for det tyske riksarkivet (*Reichsarchiv*). Han var en eldre bror av Werner som var Claus von Stauffenbergs adjutant og ble henrettet ved skyting etter 20. juli-attentatet.

### Karriere

Under juss-studiene hadde han blant annet vært utvekslingsstudent ved University of Oxford, og etter avlagt juridikum arbeidet han ved Stresemann-stiftelsen før han i 1933 fikk inn i den tyske utenrikstjenesten. Her arbeidet han hovedsakelig ved den kulturpolitiske avdelingen i Utenriksdepartementet, men også som kulturattache ved den tyske ambassaden i København, Wien og București.

Fra 1933 hadde han vært en del av Bekjennelseskirken, og da han i 1940 ble sjef for utenriksdepartementets kulturpolitiske avdeling, nektet han å melde seg inn i NSDAP. Han hadde kontakter med Kreisau-kretsen, særlig gjennom Ulrich von Hassell og Adam von Trott zu Solz.

Han nektet på religiøst og moralsk grunnlag å ha noe med planene om å ta livet av Adolf Hitler som noen av aktørene i Kreisau-kretsen var med på å planlegge, men støttet planene om å få avsatt Hitler og sto klar til å overta utenrikstjenesten på vegne av konspiratørene.

I januar 1944 stoppet han broren Werner fra å skyte Hitler med en pistol med begrunnelsen at det ville være et brudd på det femte bud.

### Arrestasjon, dødsdom

Haeften ble arrestert 23. juli 1944, etter det mislykkede kuppforsøket tre dager tidligere. 15. august ble han fremstilt for Volksgerichtshof, hvor han beskrev Hitler under rettsforhandlingene som «en stor utøver av ondskap». Han ble dømt til døden og hengt samme dag i Plötzenseefengselet i Berlin.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000018999, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Hans-Bernd Haeften, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id haeften-hans-bernd[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Fest, Joachim (1996), *Plotting Hitler's Death (translation of 'Staatsstreich: Der lange Weg zum 20 Juli')*, Weidenfeld & Nicolson, ISBN 0-297-81774-4
* von Haeften, Barbara (1997), *Nichts Schriftliches von Politik - Hans Bernd von Haeften: Ein Lebensbericht*, Munich: C. H. Beck, ISBN 3-406-42614-X
* Hoffmann, Peter (1995), *Stauffenberg (translation of 'Claus Schenk Graf von Stauffenberg und seine Brüder')*, University of Cambridge, ISBN 0-521-45307-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
Håndfarget illustrasjon som beskriver egoisme, «*L'Egoïsme personnifié*» av Pierre de la Mésangère.**Egoisme** er en grunnleggende egenskap, og en etisk doktrine som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener den som handler. Egoismens motpol er altruisme (selvoppofrelse), som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener andre (samfunnet).

Av kjente filosofer som forfekter egoisme, kan nevnes Max Stirner, Ayn Rand og Aristoteles. Alle disse har imidlertid egne navn på sine etiske teorier; mens Rand snakker om rasjonell egoisme, bruker Aristoteles begrepet *eudaimonisme*.

I dagligtalen brukes gjerne egoisme som ensbetydende med hensynsløs og irrasjonell atferd, men de fleste egoistiske filosofer anser dette som en karikatur av egoisme. I dagligtalen vil eksempelvis en alkoholiker kunne hevdes å være egoist, fordi hans handlinger går ut over andre. Egoistiske filosofer vil til dette innvende at det ikke er i alkoholikerens interesse å være avhengig av alkohol, og at han følgelig ikke er egoist.

Egoisme er et narsisstisk og antisosialt personlighetstrekk.

Se også
-------

* Objektivisme
* Narsissisme, hovmod, griskhet
* Individualisme, anarkoindividualisme, libertarianisme
* *Det egoistiske genet*, Richard Dawkins' bok om hans egoistiske-gen-teori for å forklare evolusjon og naturlig seleksjon.
* Egosentrisme, manglende evne til å se ting fra en annen synsvinkel enn sin egen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Amerikaner med blåserør
**Blåserør** eller **pusterør** er et våpen som tradisjonelt har blitt brukt av urbefolkninger over hele verden, som på Ny-Guinea og i Sør- og Mellom-Amerika. Det er et rør man putter en pil i (noen ganger dyppet i curarelignende gift), og deretter blåser ut mot et byttedyr eller en fiende. Curaregift stopper åndedrettet til byttet. Siden giften ødelegges av saltsyren i maven, er det ikke kjøttet farlig å spise.

Norsk lov
---------

Blåserør er ikke tillatt å eie, erverve eller selge i Norge uten tillatelse: 

> Det er forbudt å erverve, eie eller inneha elektrosjokkvåpen, pepperspray og andre selvforsvarsmidler med tilsvarende virkning, springkniver, batangakniver, stiletter, slåsshansker, batonger, karatepinner, kastestjerner, blåserør for utskyting av piler eller andre gjenstander, spretterter eller andre tilsvarende særlig farlige gjenstander uten aktverdig formål og som fremstår som voldsprodukter.
> 
> 
> våpenforskriftens § 9-1
> 
> 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Niels Anker Kofoed** (født 21. februar 1929 i Bodilsker på Bornholm, død 6. mai 2018) var en dansk gårdbruker og politiker (V). Han var Danmarks landbruksminister i tre regjeringer i 1970- og 1980-årene.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født på Skovgård i Bodilsker på Bornholm som sønn av gårdbruker Poul Kofoed og Kathrine Anker. Han giftet seg i 1957 med Rita Hoegh Mortensen. Etter realskolen gikk han folkehøyskole og landbruksskole, og college i England. Han overtok gården Nordvang i Ibsker på Bornholm i 1957, og Knarregård i Ibsker i 1959. Han drev også maskinutleie.

### Politikken

Som 21-åring ble han formann for Venstres Ungdom på Bornholm, og satt som formann i Venstres Ungdom på landsplan 1957–1959. Han var medlem av sognerådet (kommunestyret) i Ibsker 1958–1970 og formann 1966–1970, deretter medlem av Bornholms amtsråd 1970–1973.

Kofoed var valgt til Folketinget fra Bornholms amtskrets 1968–1973 og 1975–1998, etter å ha blitt nominert fra Rønne og Aakirkeby kretser. Han var Venstres ordfører i landbruks- og fiskeripolitiske saker i flere omganger.

**Minister:** Han satt som landbruks- og fiskeriminister i Poul Hartlings regjering 1973–1975 og landbruksminister i Anker Jørgensens tredje regjering 1978–1979 og Poul Schlüters første regjering 1982–1986. I Hartling-regjeringen viste han seg som en sterk tilhenger av EF/EU, og førte vellykkede forhandlinger om tilpasninger i landbrukspolitikken.

Mellom 1975 og 1978 var han oppnevnt av Folketinget som medlem av Europaparlamentet, der han satt som formann i landbruksutvalget 1977–1978 og visepresident i den liberale gruppen (forløperen til ALDE). Etter at valgordningen ble endret, var Kofoed direktevalgt medlem av Europaparlamentet 1989–1999.

Kofoed ble utnevnt til kommandør av Dannebrogordenen i 1975.

Referanser
----------

1. ↑  «Tidligere minister Niels Anker Kofoed er død». *www.bt.dk* **(dansk)**. Besøkt 10. mai 2018.
2. 1 2 3  Harding, Merete og Larsen, Helge (2012). «Niels Anker Kofoed». *Dansk biografisk leksikon* **(dansk)**. Besøkt 28. august 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  «Kofoed, Niels Anker» **(dansk)**. Folketinget. Arkivert fra originalen 7. april 2014. Besøkt 28. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niels Anker Kofoed hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Niels-Otto Hægeland** (født 17. juni 1930 i Øvrebø, død 20. juni 2013) var en norsk politiker (Kristelig Folkeparti) og tolltjenestemann. Han var fylkesordfører i Vest-Agder. 

Hægeland arbeidet tilsammen 44 år i Tolletaten, som tolldistriktssjef i Agder tolldistrikt fra 1989 til 1991. 

Hægeland hadde kommunalpolitiske og fylkespolitiske engasjementer som representant for Kristelig Folkeparti i Vennesla og Vest-Agder. I 20 år, fra 1972, var han medlem av fylkestinget, hvorav åtte år som fylkesordfører. Han hadde sentrale tillitsverv i Kristelig Folkeparti, blant annet medlem av sentralstyret og landsrådet og som medlem av fylkesstyret i Vest-Agder, hvorav ti år som formann.

Han var medlem av flere statlige utvalg, styrer og råd.

Fra 1965 til 1969 var han varamann til Stortinget.

Referanser
----------

1. ↑  «Niels Otto Hægeland - Utvalg - Forvaltningsdatabasen - NSD». *www.nsd.uib.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 23. januar 2018. Besøkt 22. januar 2018.
2. ↑  Omtale hos stortinget.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Niels-Otto Hægeland hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Niels-Otto Hægeland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget **·** Geni
 |
**Niek van der Velden** (født 28. mai 2000 i Nispen) er en snøbrettkjører fra Nederland. Han deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der han kom på 22.-plass.

Idrettskarriere
---------------

Van der Velden deltok i Junior-VM i snøbrett 2016, og kom der på sjuendeplass i big air og åttendeplass i slopestyle. Under VM i snøbrett 2017 kom han på 44.-plass i slopestyle og 53.-plass i big air, og han deltok i Junior-VM i snøbrett 2018, der han kom på andreplass i slopestyle og tiendeplass i big air. Under VM i snøbrett 2019 kom han på sjetteplass i slopestyle.

Han kom på sjuendeplass sammenlagt i verdenscupen i 2018/19 (Park&Pipe), og han kom på på 27.-plass i sesongen 2019/20. I verdenscupen 2020/21 kom han på 66.-plass totalt i Park&Pipe.

Under Vinter-OL 2022 kom han på 22.-plass i slopestyle.

Referanser
----------

1. 1 2  Olympics.com - *Niek van der Velden* Arkivert 7. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
2. ↑  FIS - *Niek van der Velden - Results*, besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niek van der Velden – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Niek van der Velden – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata
**Jacob Hvinden Haug** (født 4. januar 1880 i Christiania, død 2. juni 1961) var en norsk offiser. I 1935 ble han utnevnt til generalmajor og generalinspektør for Hærens artilleri. I 1936 ble han sjef for 2. divisjon og kommandant på Akershus slott og festning.

I 1940 ledet han militære operasjoner på begge sider av Mjøsa. Med britiske forsterkninger ledet han også kamphandlinger i Gudbrandsdalen, i nærheten av Tretten, Fåvang og Kvam. Han ledet også en retrett gjennom Romsdalen og forbi Åndalsnes. Etter at de britiske styrkene evakuerte Sør-Norge, måtte 2. divisjon kapitulere den 3. mai 1940.

Haug var Den Norske Frimurerordens første stormester etter andre verdenskrig og ledet gjenoppbyggingen av Ordenen etter krigen.[]

Han er begravet på Vestre Gravlund i Oslo.

Utmerkelser
-----------

For innsatsen under krigen ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.

Referanser
----------

1. ↑  DIS Gravminner i Norge
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 201. ISBN 8250421906.
3. ↑  «Generalmajor Hvinden Haug død», *Aftenposten*, aftenutgaven 3. juni 1961, s. 3.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren | Deltagermedaljen |

 |

| * v
* d
* r
Den Norske Frimurerordens stormestre |
| --- |
| Karl III Johan **·** Oscar I **·** Karl IV **·** Oscar II **·** Conradi **·** Mohr **·** Færden **·** Bødtker **·** Rønneberg **·** Hvinden Haug **·** Kaas **·** Holmboe **·** Paus **·** Knutrud **·** Hagen **·** Nygaard **·** Skar **·** Evensen **·** Tollefsen |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Diptyk med fødsel og tilbedelse, sølv og niello, bronseforgylt ramme, Paris, ca. 1500, Met Cloisters, museum i New York City
**Niello** (italiensk *niello*; grunnbetydning «sortaktig», av latin *nigellus*, «svart, mørk») er betegnelsen på en gammel teknikk for å dekorere metalloverflater med mørkere innlegg i mønster. Innlegget lages av en legering av sølv, bly og kobber med tilsetning av svovel og boraks. Mønsteret inkrusteres (overflateteknikk) i gjenstanden som skal dekoreres. Så fylles rillene med den tørre legeringen i form av pulver. Deretter varmes gjenstanden forsiktig opp til legeringen smelter og fyller rillene. Deretter slipes og poleres overflaten. Dermed blir nielloinnlegningen stående som svarte eller helt mørke linjer i overflaten. Den kan også brukes sammen med andre teknikker for metallbearbeidelse for å dekke større områder, som sett på himmelen i diptyken (dobbeltavle) som er illustrert her.

Anvendelse
----------

Navnet stammer fra det latinske *nigellum* for stoffet, eller *nigello* eller *neelo*, middelalderens latin for svart. Selv om den historisk sett er mest vanlig i Europa, er den også kjent fra mange deler av Asia og Det nære østen.

Niello ble brukt på en rekke gjenstander, blant annet sverdfester, alterkalker, tallerkener, horn, pynt til hester, smykker som armbånd, ringer, anheng og små beslag som stropper, veskestenger, knapper, beltespenner og lignende. Det ble også brukt til å fylle ut bokstavene i inskripsjoner gravert på metall. Perioder hvor gravering fylt ut med niello har blitt brukt for å lage hele bilder med figurer har vært relativt få, men omfatter noen betydelige prestasjoner. Innen bruk av ornament kom den til å få konkurranse fra emalje, med langt bredere fargemuligheter, som til slutt fortrengte niello i det meste av Europa.

Referanser
----------

1. ↑  «niello», *NAOB*
2. ↑  «inkrustere», *NAOB*
3. 1 2  Levinson (1973), s. 528
4. 1 2  Osborne (1975), s. 594
5. ↑  Osborne (1975): s. 595

Litteratur
----------

* Levinson Jay A. red. (1973): *Early Italian Engravings from the National Gallery of Art*, National Gallery of Art, Washington (Catalogue), LOC 7379624
* Osborne, Harold, red. (1975): «Niello», *The Oxford Companion to the Decorative Arts*, OUP, ISBN 0198661134

Eksterne lenker
---------------

(en) Niello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* «Niello Metal Mixture», artikkel ved E. Brepohls, *Ganoksin.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Fornebu-ulykken** var en flyulykke som inntraff på Oslo lufthavn, Fornebu den 30. januar 1973 med flight SK370 fra Scandinavian Airlines. Ulykken skjedde da flyet avbrøt takeoff og klarte ikke å stoppe før enden av rullebanen, slik at det skled ut på den islagte fjorden. Etterhvert sank flyet gjennom isen. Ingen personer omkom eller fikk fysiske skader som følge av ulykken. Flyet var av typen Douglas DC-9-21.

Ulykkesforløp
-------------

Rute SK370 var kveldsruten fra Oslo lufthavn Fornebu til Alta lufthavn, med mellomlanding på Tromsø lufthavn, Langnes. Klokken 2318 fikk mannskapet tillatelse fra kontrolltårnet til å ta av på rullebane 24 på Fornebu. Aksellerasjonen foregikk uten problemer og flyet roterte ved VR, 125 knop / 232 km/t, hastigheten hvor nesen på flyet løftes opp fra rullebanen. I samme øyeblikk ble varselsystemet for steiling (*stall*) aktivert og til tross for at hastigheten på flyet hadde økt til 140 knop / 259 km/t valgte piloten å avbryte avgangen.

De resterende 1100 metrene av rullebanen var ikke tilstrekkelig til å stoppe flyet, samtidig som reverseringen ikke klarte å iverksettes fullt ut. Dermed kjørte flyet til slutt ut av rullebanen og ut på den islagte Oslofjorden. Flyet stoppet på isen om lag 20 meter fra strand­bredden og full evakuering av passasjerene ble iverksatt av mannskapet. Alle ombord på flyet kom seg ut før det 20 minutter senere gikk igjennom isen og sank på 10 meters dyp.

I ettertid kom det frem av undersøkelsene at flyet de siste dagene før ulykken hadde vært plaget av en rekke advarsler om *stall*. Årsaken var feil ved flyets Stall Warning Transducer som er en del av systemet som varsler om at flyet kan steile. LN-RLM ble hevet noen dager etter ulykken, men var så korrodert at den ikke lot seg reparere og ble til slutt kondemnert. Deler av flyet ble siden brukt i diverse flyundervisning. Cockpitens midtkonsoll er nå i bruk i flysimulatoren på SAS-Museet.

Referanser
----------

1. ↑  *Flight International*, 15. februar 1973, s. 215

Eksterne lenker
---------------

* Aviation-safety.net – Informasjon om SAS Flight 370
* Airliners.net – Bilder av SAS DC-9-21 LN-RLM før og etter ulykken
Dønnes kirke
**Dønnes** er en tidligere kommune i Nordland fylke, i dag med navnet Dønna kommune. Dønnes var fra 1837 del av Nesna formannskapsdistrikt.

1. juli 1888 ble Dønnes skilt ut som selvstendig kommune med 1 348 innbyggere.

1. januar 1962 ble en del av Herøy kommune som lå på Dønna (19 innb), en del av Nesna (området på Løkta med 80 innb), Nordvik kommune (1 293 innb) og Dønnes (1 348 innb, unntatt en del på øya Tomma med 80 innb) slått sammen til den nye Dønna kommune. Området på Tomma ble slått sammen med Nesna kommune.

Under okkupasjonen av Norge ble det opprettet et tysk kystartilleribatteri på Dønnes. Batteriet, Heeres Küsten Batterie Dönnes 7/974 (HKB 20/974), ble oppsatt med fire 15,5 cm kanoner med skuddvidde 17 000 m, i november 1942.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Dønnes i Store norske leksikon
2. ↑  Dag Jukvam (1999). «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (PDF). Statistisk sentralbyrå. Besøkt 24. november 2014.
3. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. ISBN 8299087813.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Richard Marson** (født ca. 1967) er en britisk forfatter, TV-produsent og regissør, best kjent som tidligere sjefredaktør for BBCs barne-TV-serie *Blue Peter*.

Marson begynte i BBC rett fra Universitetet i Durham, hvor tok eksamen i 1987 med en grad i engelsk litteratur. I september 2007 ble Marson avskjediget fra sin stilling ettersom han tok en redaksjonell beslutning om å navngi den nye katten i *Blue Peter* «Cookie» og således overse resultatene fra en avstemning som ble gjort online i januar 2006. Til tross for dette forble han TV-seriens «uoffisielle historiker»

Marson har regissert og produsert en rekke dokumentarer, blant Children's TV on Trial, Upstairs Downstairs Remembered, og Tales of Television Centre (2012).

Hans biografi over John Nathan-Turner, den niende og siste produsenten av «klassiske» *Doctor Who*, titulert *JNT: The Life and Scandalous Times of John Nathan-Turner*, ble utgitt i 2013 av Miwk Publishing. Biografien ga detaljer om Nathan-Turners karriere, hans vanskeligheter med sine overordnede i BBC, og omtalen av ikke akseptabel oppførsel av produsenten førte til at biografien skapte overskrifter i en del aviser. I 2015 utga han boken *Drama and Delight: The Life of Verity Lambert*.

Referanser
----------

1. ↑  Marson, Richard; Baxter, Biddy (oktober 2008): *Blue Peter 50th Anniversary*. Octopus Publishing Group, ISBN 0-600-61793-9, s. 192.
2. ↑  «Blue Peter editor leaves his job», *BBC News*. 16. mai 2007.
3. 1 2  «Richard Marson», *IMDb*
4. ↑  Brook, Stephen (20. september 2007): «Marson ‘victim of witch hunt’», *The Guardian*
5. ↑  Methven, Nicola (20. september 2007): «New BBC phone row», *The Daily Mirror*
6. ↑  «Upstairs, Downstairs Interview with Richard Marson», *Updown.org.uk*. Arkivert fra originalen den 2. oktober 2008.
7. ↑  «Richard Marson», IMDb
8. ↑  Sweet Matthew (22. mars 2013): «JN-T: The Life and Scandalous Times of John Nathan-Turner by Richard Marson – review», *The Guardian*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Marson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Richard Marson hos The Movie Database Rediger på Wikidata