**Vanth** er i etruskisk mytologi en kvinnelig demon som tjente som psykopomp som veiledet sjelene i den etruskiske underverden, og en av de hyppigst avbildete ktoniske guder i etruskisk begravelseskunst, selv om navnet hennes bare er funnet i syv inskripsjoner. Hun var også en jordgudinne gjengitt i ulike former og utgaver i gravkunsten, som freskomalerier i gravkamrene og på sarkofagene. Oftest ble hun avbildet med vinger.

Ingen gresk motpart
-------------------

Vanth ble ofte ledsaget av enten andre Vanth-figurer eller av en annen demon, Charun. Både Vanth og Charun ses først i ikonografien rundt år 400 f.Kr. den midterste perioden av etruskisk kunst, skjønt en del tidligere inskripsjoner bærer hennes navn.

Vanth forekommer bare i etruskisk kunst, og har ingen direkte motpart i gresk mytologi, men er blitt sammenlignet med erinyer («de rasende»), spesielt de eldste fremstillingene, der hun ble avbildet med vinger. Men i motsetning til erinyene var Vanth velvillig innstilt og de dødes hjelper. Alle demonene avbildet i etruskiske gravkamre tyder på at Vanths og Charuns nærvær var avgjørende for at sjelen skulle klare seg i underverdenen.

Representasjon i kunsten
------------------------

Vanth ble ofte avbildet som jaktgudinne, i en kort khiton som blottet brystet, lange støvler og reimer i kryss over brystet med en rund skive i midten.

Hun er involvert i en rekke ulike scener i etruskisk kunst; ofte knyttes hennes nærvær til hendelser som voldsom død, blant annet scener fra den trojanske syklus (se Homer). Stundom ses hun i ferd med å stige opp fra grunnen, som på askeurnen fra Chiusi. Andre ganger er hun vist som en enslig figur på begge sider av en askeurne. Andre scener viser henne i møte med den døde som hun også ledsager, i rollen som psykopomp, gående eller ridende, eller kjørende i en vogn eller stridsvogn.

Vanth assosieres med døden og den avdødes reise til underverdenen, men på ulike måter. Hun opptrer i scener som omhandler selve dødsøyeblikket, foruten scener fra den avdødes reise til underverdenen.

Attributter
-----------

Hennes andre attributter omfattet en fakkel, nøkkel eller skriftrull. Fakkelen lyser opp veien i underverdenen, skjønt noen forskere har tolket fakkelen som et symbol på status.

Nøkkelen låser opp døren. Leserullen viser i ett tilfelle hennes navn på innsiden, *vanθ*.

Vanth kan også tolkes som en skjebnegudinne, og i slik sammenheng kan leserullen ha inneholdt den dødes skjebne. Men stort sett avbildes Vanth som en ung, levende, ktonisk figur, noen ganger i selskap med andre Vanth-figurer, og noen ganger i følge med Charun. Hun er en guddom som gir trøst, støtte og veiledning for den avdøde i etterlivet på den siste reisen.

Referanser
----------

1. ↑  Bronwen Elizabeth MacDonald: *Vanth* (s. III), 2022
2. ↑  Bane, Theresa (2012). *Encyclopedia of Demons in World Religions and Cultures*. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company. s. 322. ISBN 978-0-7864-8894-0. OCLC 774276733. Besøkt 15. desember 2018.
3. ↑  Weber-Lehmann, C. (1986): «Vanth» LIMC VIII, 173-183. Zürich: *Artemis*. Side 173
4. ↑  Loringhoff, B. (1986): *Das Giebelrelief von Telamon und seine Stellung innerhalb der Ikonographie der «Sieben gegen Theben»*, RM Erg.-H 27. passim
5. ↑  Maria J. Pérez Cuervo: *Etruscan Demoness of Death*
6. ↑  *KOINE: Mediterranean Studies in Honor of R. Ross Hollow*
7. ↑  Se Scheffer, C. (1991). Side 57-58 for en fullstendig beskrivelse og numerisk analyse av hyppighet av Vanth-figurer i ulike scener; se også Weber-Lehmann, C. (1986). Sidene 173-179.
8. ↑  Paschinger, E. (1992): *Die Etruskische Todesgötten Vanth*. Wien: Verband der Wissenschaftlichen Gesellschaften Österreichs. Side 303
9. ↑  Scheffer, C. (1991). Side 57
10. ↑  Scheffer, C. (1991): «Harbringers of Death? The Female Demon in Late Etruscan funerary art"» I *Munuscula Romana*, redigert av A. L. Touati, E. Rystedt, & Ö. Wikander, 43-50. Stockholm: Paul Ǻströms förlag. Side 56
11. ↑  Krauskopf, I. (1987): *Todesdämonen und Totengötter im Vorhellenistischen Etrurien*. Firenze: Olschki. Sidene 78-80
12. ↑  de Grummond, N. T. (2006): *Etruscan Mythology, Sacred History and Legend: An Introduction*. University of Pennsylvania Museum Publication. Sidene 213-214, 222

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |