Sigmund Freuds mor Amalia Freud (1835–1930) var 21 da hun fikk Sigmund. Hun fødte enda sju barn.
Freuds tidligere bolig i Berggasse 19 i Wien i Østerrike er i dag museum.
**Sigmund Schlomo Freud** (1856–1939) var en østerriksk nevrolog og psykiater som var grunnlegger av den psykodynamiske teorien og psykoanalysen. Disse betegnelsene blir benyttet om en modell for studier av menneskesinnet, en personlighetsteori og en behandlingsmetode av psykiske lidelser. Teorien vektlegger betydningen av det ubevisste sjeleliv og erfaringer i barndommen for utviklingen av og funksjonen til menneskets psykiske liv.

Freud regnes som en av de mest innflytelsesrike på 1900-tallet. Hans teorier er omstridt, særlig ideen om dødsinstinkt som er omstridt også blant «freudianere». Freuds ideer om kvinner bygger på foreldete forestillinger. Freuds psykodynamiske teori har gjennomgått betydelige revisjoner siden han døde i 1939.

Liv og familie
--------------

Sigmund Freuds fødested i Freiberg (Příbor i Tsjekkia i dag).
Sigmund Schlomo Freud ble født 6. mai 1856 i Freiberg i Mähren i Østerrike-Ungarn (nå Příbor i Tsjekkia). Freud ble født inn i en askenasisk jødisk familie i Freiberg (Příbor, Mähren, i Østerrike-Ungarn – nå en del av Tsjekkia). I en alder av 21 år forkortet han sitt fornavn fra Sigismund til «Sigmund». 

Han var den førstefødte av tre brødre og fem søstre og hadde halvsøsken fra farens tidligere ekteskap. Moren var 20 år yngre enn faren. Familien flyttet til Wien da Sigmund var 4 år gammel. Hans familie hadde forholdsvis dårlig økonomi og bodde i en overbefolket leilighet,[] men foreldrene satte alt inn på å fremme hans intellekt og favoriserte ofte Sigmund fremfor de andre søsknene. Hans begavelse ble tidlig oppdaget og dyrket. Han ble rangert som den beste eleven i seks av åtte år med skolegang.

Han gikk videre til å studere medisin ved universitetet i Wien da han var 17 år gammel (fra 1873 til 1881) der han møtte betydelig antisemittisme. Han spesialiserte seg i nevrologi der det var utsikter til en økonomisk gunstig karriere.

Lite er kjent om Freuds barndom, siden han ødela personlige papirer i 1885 og igjen i 1907. Senere ble papirene hans oppbevart i Sigmund Freud Archives, og bare tilgjengeliggjort for hans offisielle biograf Ernest Jones og noen andre medlemmer av den indre sirkelen av psykoanalyse-tilhengere.[] I 1929, da han var over 70 år, begynte han ta daglige notater som en slags dagbok på løse ark på skrivebordet. Han fortsatte med dette til han døde. Notatene er tilgjengelig for ettertiden. Freud ønsket å bli husket for sitt faglige arbeid og mente hans privatliv skulle forbli hans eget. Etter Anna Freuds død i 1982 ble Freuds etterlatte eiendeler katalogisert med sikte på Freud-museum og det ble lettere å få mening av ut av Freuds personlige notater. I 1992 ga Michael Molnar ut redigert og kommentert utgave av dagboken fra årene 1929-1939.

I førtiårsalderen ble Freud rammet av flere psykosomatiske forstyrrelser i tillegg til dødsangst og andre fobier. I denne perioden utforsket han sine egne drømmer, minner og sin egen personlighetsutvikling. Gjennom denne selvanalysen erkjente han sin fiendtlighet mot sin far, og seksuelle følelser fra barndommen rettet mot sin mor. Denne livsfasen, med de tilhørende følelsesmessige vanskelighetene, blir ansett som den mest kreative perioden i Freuds liv. Dette var også hans første møte med ødipuskomplekset.

Etter å ha publisert bøker om menneskets underbevissthet i 1900 og 1901 med stor suksess, ble Freud oppnevnt til professor ved universitetet i Wien, der han opparbeidet seg en lojal krets av tilhengere.

Freud var lite tolerant overfor kolleger som avvek fra hans psykoanalytiske doktriner. Han prøvde å fordrive de som var uenige med bevegelsen eller nektet å akseptere visse nøkkelpunkter i hans teori.[] De viktigste eksemplene på dette var Carl Jung og Wilhelm Reich. Freud forfattet et angrep på både Jung og Alfred Adler i artikkelen «On the History of the Psycho-Analytic Movement» (1914).

I 1930 ble Freud tildelt Goetheprisen av byen Frankfurt am Main som en anerkjennelse av hans bidrag til psykologien. Samme år døde Freuds mor. I 1933, da Hitler og nasjonalsosialistene grep makten i Tyskland, ble Freuds bøker brent offentlig av SA. 

### Eksil i Storbritannia

Etter Tysklands *Anschluss* ble Freud og hans familie truet og trakkassert av Gestapo, blant annet stjal nazistene noen av Freuds penger og forlagshuset han drev ble satt under administrasjon. Få dager etter Anschluss ble Anna Freud tatt med til Gestapos hovedkontor og forhørt. En eldre mann ble banket opp av nazistene da han ble tatt for å være Freud. Freud vegret seg mot å forlate Wien. Ernest Jones kom fra London og Marie Bonaparte kom fra Frankrike for å bistå. Italias ambassadør til Østerrike talte Freuds sak på grunn av den italienske psykoanalytikeren Edoardo Weiss' innflytelse på Mussolini. Freud reiste fra Østerrike med sin familie med finansiell hjelp fra sin pasient og venn, prinsesse Marie Bonaparte, Ernst Jones og USAs ambassadør William Bullock. 4. juni 1938 fikk de tillatelse til å forlate Østerrike og reise til Frankrike. Martha Freud, Minna (Marthas søster), Mathilde Freud med ektemann, Martin Freud (med kone og to barn), Ernst Halberstadt, Anna Freud, legen Josephine Stross og hushjelpen Paula Fichte var med i reisefølget.

De trengte innreisetillatelse til Storbritannia som var nølende med å ta i mot jødiske flyktninger fra kontinentet. Jones fikk i mars 1938 i stand en avtale med britiske myndigheter om innreise for 18 voksne og 6 barn. De måtte betale avgift til nazi-regimet for å forlate Østerrike. Freuds samling av antikviteter ble tatt med etter at Marie Bonaparte betalte en avgift basert på verdsetting (som i realiteten var satt altfor lavt). Freud-familien hadde penger plassert utenlands og dersom gestapo hadde oppdaget dette ville de neppe fått utreise. Nazisten Anton Sauerwald som administrerte forlagshuset informerte ikke gestapo om Freuds pengebeholdning og medvirket til at Freud-familien kom seg ut. Sauerwald tok seg av Freuds søstre inntil han ble innkalt til militærtjeneste.

Fra Paris dro de til Hampstead i London, hvor de bodde i 20 Maresfield Gardens (i dag Freud Museum). Før han forlot sitt hjem i Berggasse 19, som lå i byen han hadde bodd i siden sin tidligste ungdom, forlangte nasjonalsosialistene hans underskrift på en erklæring om at han var blitt utmerket behandlet. Freud signerte og føyde til én setning: «Hermed gir jeg Gestapo mine beste anbefalinger.»

Fire av Freuds søstre, Adolphine (Dolfi, død 80 år gammel i Theresienstadt), Marie (Mitzi, død 81 år i Treblinka), Regine (Rosa, død 82 år i Treblinka) og Pauline (Pauli, død 79 år i Treblinka), ble værende i Wien og døde i 1942 under holocaust. Det er uklart hvorfor søstrene ikke forlot Østerrike. Anna Freud fikk kjennskapt til tantenes skjebne i 1946 via Røde Kors. Etter Krystallnatten forsøkte Freud med Maire Bonapartes hjelp på nytt å få utreisevisum for søstrene. Freuds bror Alexander flyktet sammen med sin kone via Sveits til Canada der han døde i 1943. Søsteren Anna (død 1955) utvandret til USA i 1892 da hun giftet seg med Ely Bernays.

Freuds lengsel etter anerkjennelse som en betydelig vitenskapsmann, ble delvis realisert i England i 1938 da to sekretærer fra the Royal Society ba ham signere selskapets bok. Sigmund Freud skrev til sin venn Arnold Zweig: «De la igjen en faksimile av boken, og hadde du vært her, skulle jeg vist deg navnetrekkene fra I. Newton til Charles Darwin. Godt selskap!»

### Sykdom og død

Freud røykte sigarer mesteparten av sitt liv, selv etter å ha fått fjernet deler av kjeven på grunn av kreft. Han fortsatte å røyke frem til sin død 23. september 1939. Han røykte en hel boks med sigarer daglig. Etter å ha fått munnkreft (karsinom) i 1923 i en alder av 67, gjennomgikk han over 30 kirurgiske inngrep og stråling for å behandle sykdommen. Da han fikk diagnosen i 1923 forventet man at han ikke leve mer enn fem år. Etterhvert måtte han bruke en protese for å snakke og spise. De siste fem årene led han av i tillegg av endokarditt. Freud tok mot pasienter til noen uker før han døde. Til slutt holdt han ikke lenger ut smerten forårsaket av kreftsykdommen. Han ba sin personlige lege besøke ham i hjemme i London, ett år etter at han var flyttet dit. Freud hadde avtalt med legen at han skulle få hjelp til å avslutte livet ved dødelig kreftsykdom. Freuds død ble gjennomført ved en lege-administrert morfin-overdose. Freud døde 23. september 1939 i London i Storbritannia.

### Familie

Sigmund Freuds yngste datter, Anna Freud, var også en fremtredende psykolog. Hennes spesialfelt var barn og den såkalte utviklingspsykologien. Sigmund var bestefar til maleren Lucian Freud og komikeren, politikeren og forfatteren Clement Freud. Han var oldefar til journalisten Emma Freud, motedesigneren Bella Freud, samt mediemagnatene Matthew Freud og Ria Willems.

Sigmund Freud var onkel til propaganda-trollmannen Edward Bernays. Bernays' mor, Anna Freud Bernays, var Sigmunds søster. Bernays' far, Ely Bernays, var bror av Sigmunds kone Martha Bernays Freud. Freud var også oldefar til George Loewenstein, en innflytelsesrik professor i økonomi og psykologi, og til forfatterinnene Esther Freud og Andrea Freud Loewenstein.

Freuds søstre ble deportert til Theresienstadt konsentrasjonsleir under andre verdenskrig. En av dem døde der (trolig av sult) og tre andre ble overført til Treblinka og myrdet i gasskammeret der.

Virke
-----

I 1886 reiste Freud tilbake til Wien, og han giftet seg etter åpningen av en privat klinikk som spesialiserte seg på nerve- og hjernelidelser. Han brukte kokain til behandling av såkalt neurasteni (en type depresjon). Han eksperimenterte med hypnose på sine mest hysteriske og nevrotiske pasienter, men ga til slutt opp denne behandlingsformen ettersom den ga få resultater. Han begynte å konsentrere seg mer og mer om en type samtaleterapi, der pasienten ligger på en divan, analytiker sitter bak pasienten, der pasienten fritt kan si det som faller han inn til enhver tid. Dette teknikken ble kalt «fri assosiasjon».

Freuds psykodynamiske teori
---------------------------

Ifølge Freuds psykodynamiske teori består menneskesinnet av tre deler: *id*, *superego* og *ego*. Tegningen er en skjematisk fremstilling av hvordan disse aspektene er mer eller mindre bevisste.
Freud skjelnet mellom ubevisste og bevisste aspekter ved menneskets psyke. Han var ikke den første til å gjøre det. Dette var en nokså utbredt idéstrømning i 1800-tallets Tyskland. Blant andre filosofen Arthur Schopenhauer skrev om det ubevisste før Freud. Det særskilte ved Freud var imidlertid at han utviklet et omfattende system basert på det ubevisste, tilførte systemet egne originale idéer og forsøkte å vitenskapeliggjøre dem.

Omkring 1900 gjorde Freud og en annen lege, Josef Breuer, omfattende studier av en kvinnelig pasient med pseudonymet Anna O. Hun led av hysteri og andre psykiske forstyrrelser, og man forsøkte ulike metoder for å finne en effektiv behandling. Teknikker som hypnose, fri assosiasjon og drømmetydning ble benyttet.

Etter hvert utviklet Freud på egen hånd en psykodynamisk teori som han utviklet og reviderte frem til sin død. Freud anså menneskets psyke for å bestå av tre aspekter eller deler:

* Id (det-et) (ubevisst, instinktivt gledesøkende)
* Super-ego (overjeg-et) (prebevisst, indre moral)
* Ego (jeg-et) (bevisst realitetsorientert)

*Utdypende artikkel: Id, ego, og super-ego*
*Id* er det eneste aspektet ved vår psyke som er til stede ved fødselen. Id er en utrettelig lyst- og behagskilde som kontinuerlig sender oss impulser og begjær. I stor grad gjelder dette impulser av seksuell eller aggressiv art. Id har absolutt ingen kontakt med bevisstheten eller den virkelige verden, og er altså kun opptatt av å tilfredsstille sine impulsive ønsker. Id er den største delen av psyken. De fleste av våre mentale aktiviteter er vi derfor ikke bevisst på.

*Superego* er det bevisste aspektet ved vår psyke som utvikles gjennom oppdragelse og sosialisering i barndommen. Superegos ønsker er på mange måter det motsatte av Ids, da den er vårt moralske skjold som ønsker å hindre oss i å virkeliggjøre innfall som ikke er sosialt aksepterte.

*Ego* er en slags mellomting mellom de to ovenfornevnte aspektene. Den har kontakt med både Id og Superego, og har som oppgave å «mekle» mellom disse to kreftene og gjøre begge tilfreds.

Drømmene er en annen arena hvor Id kan uttrykke seg. Her manifesterer begjær og lyster seg, men dette skjer i form av symboler, slik at de ikke blir opplevd så direkte at man blir urolig og dermed vekkes fra søvnen. Hvis for eksempel en kvinne har en drøm hvor hun sitter i et tog som kjører gjennom en tunnel, symboliserer drømmen hennes ifølge Freud begjær etter seksuell kontakt med en mann i hennes liv.

Psykoterapi
-----------

Erfaringer fra behandlingen av Anna O. overbeviste Freud om at psykiske lidelser skyldtes ulike former for blokkering av følelser og uløste konflikter i forhold til mennesker i pasientens fortid. Disse er fullstendig utenfor pasientenes bevissthet, men fungerer likevel som kilden til deres lidelser. Han oppdaget at ved å systematisk utforske pasientens fortid, kom disse konfliktene sakte, men sikkert opp til overflaten, og samtidig ga symptomene seg.

Den psykoanalytiske terapi går ut på at pasienten går i behandling hos en psykoanalytiker flere ganger i uken over flere måneder eller år. Gjennom samtaler og drømmeanalyse skal terapeuten finne kilden til pasientens lidelser og bringe disse konfliktene frem. Forsiktig kan pasienten konfronteres med dem, og dette gjelder kun konfliktene nærmest overflaten. Et slags høydepunkt i den psykoanalytiske behandling oppnås når pasienten overfører sine så langt innestengte konflikter til terapeuten, som om hen var en viktig person i pasientens liv.

Freuds etterfølgere
-------------------

Freud og andre psykoanalytikere 1922: Freud (foran til venstre), Sándor Ferenczi og Hanns Sachs (stående bak), Otto Rank, Karl Abraham, Max Eitingon og Ernest Jones.
Freud ble ganske raskt en berømt teoretiker og terapeut, og han tiltrakk seg leger og intellektuelle fra hele Europa og USA. Mange av Freuds elever og venner utviklet med årene sine egne teorier som var mer eller mindre basert på Freuds teorier. Dette førte nærmest uten unntak til faglig og personlig brudd med Freud, da han ikke aksepterte endringer av sine teorier.

Blant Freuds fremste elever var sveitseren Carl Gustav Jung som utviklet den analytiske psykologien, en teori som på mange måter gikk enda dypere i ubevisstheten enn Freuds teori. En annen viktig elev var Alfred Adler som utviklet den såkalte individpsykologien som i motsetning til Jung fokuserte mer på det bevisste, og Otto Rank som fremsatte tanker om betydningen av her-og-nå-aspektet i psykoterapi og var en av de første til å ta til orde for kortidsterapi. 

Blant den mest kontroversielle av Freuds elever var østerrikerern Wilhelm Reich, som hadde betydelig påvirkning på miljøet av psykologer og psykoterapeuter Norge gjennom sitt flyktningopphold i Norge på 1930-tallet. Han var opphavet til blant annet karakteranalysen og såkalt orgonterapi. 

Andre viktige teoretikere med røtter i psykoanalysen er ungareren Sándor Ferenczi, Freuds egen datter Anna Freud, Melanie Klein, Jacques Lacan, Karen Horney og Erik Erikson.

Sabina Spielrein introduserte aggresjon som en komponent i kjærlighet, noe Freud og Melanie Klein videreførte. Spielrein ønsket i en artikkel i 1912 å innføre dødsdrift som et eget instinkt i psykoanalysen, noe Freud i utgangspunktet avviste. På grunn av det kompliserte forholdet til C.G. Jung tok Spielrein kontakt med Sigmund Freud. Brevene fra Spielrein til Freud omhandler blant annet forholdet til Jung, og hun skal ha medvirket til oppgjøret mellom de to. Spielrein reiste tilbake til Sovjetunionen og ble en pioner i psykoanalyse der. Ifølge Karsten Alnæs' roman *Sabina* (1994) stjal Freud noen av Spielreins ideer.

Freud og moderne psykologi
--------------------------

Minneplakett ved Freuds fødested i Příbor i Tsjekkia.
Freuds teorier fikk i første halvdel av 1900-tallet en dominerende rolle i psykiatrien. Psykoanalysen bidro til å sette den individuelle pasient og vedkommendes lidelser i fokus, og fungerte som en kjærkommen vitalisering i en tid hvor tvangstrøyer og lobotomi var utbredte behandlingsmetoder.

Interessen for den psykoanalytiske skole har i løpet av de siste 30–40 årene riktignok vært sterkt avtagende innen den vitenskapelige psykologien. Det er flere årsaker til dette. For det første er psykoanalysen vanskelig, om ikke umulig å underkaste empirisk forskning. Teorien predikerer få spesifikke fenomener som kan studeres enten eksperimentelt eller kvalitativt, men synes heller å forklare nærmest hvilket som helst funn i etterkant. Teorien oppfattes altså som pseudovitenskapelig. De få av Freuds populære teorier som måtte kunne la seg studere, har man ofte ikke klart å finne støtte for. For eksempel hevdet Freud i prinsippet om *sublimering* at gjennom kontrollerte metoder for å uttrykke impulser, ville man redusere aggresjon og frustrasjon på en konstruktiv måte. Dette kan f.eks. være gjennom å se på en voldsfilm eller delta i kampsport. Denne teorien finner liten støtte i moderne forskning. Snarere viser forskning gjort av blant andre Albert Bandura at uttrykt aggresjon fører til økt sannsynlighet for aggressiv atferd også i fremtiden. Freud hevdet også at barns sterke tilknytning til moren skyldes at hun gir dem mat. Psykologen Harry Harlow gjorde eksperimenter med aper som demonstrerte at barn fremfor mat tilknyttes moren på grunn av faktorer som trøst, beskyttelse, nærhet o.l. 

En annen forklaring på svekket interesse for psykoanalysen, er at det i ettertid har vokst frem andre former for psykoterapi som har vist seg mer effektive i behandling av psykiske lidelser. Dette gjelder først og fremst kognitiv terapi, rasjonell-emotiv terapi, adferdsterapi, m.fl. Samtidig er dette terapiformer som lettere lar seg forskes på empirisk.

En tredje forklaring er at psykologi som disiplin generelt har opplevd en delvis sterk dreining i kognitiv og biologisk retning de siste 40 årene. Andre igjen argumenterer med at psykoanalysen aldri var en etablert del av den akademiske psykologien, at den var en teori som ble utviklet utenfor universiteter og forskningsinstitusjoner. Derfor blir det også galt å evaluere den i lys av psykologien for øvrig.

Psykoanalysen fortsetter likevel å være en betydelig inspirasjonskilde innen andre disipliner som religionsvitenskap og litteraturvitenskap.

Noen av Freuds viktigste verker
-------------------------------

Tittelside på Freuds epokegjørende «Drømmetydning» (*Die Traumdeutung*) fra 1900. Boka kom på norsk i 1929.
Freuds *Totem und Tabu. Einige Übereinstimmungen im Seelenleben der Wilden und der Neurotiker.* fra 1913
* 1887: *Studie Über Coca*
* 1893: *Über den psychischen Mechanismus hysterischer Phänomene* (sammen med Josef Breuer)
* 1895: *Entwurf einer Psychologie* (sammen med Josef Breuer)
* 1895: *Studien über Hysterie* (sammen med Breuer).
* 1896: *Zur Ätiologie der Hysterie* (Aufsatz; erste Verwendung des Begriffes «Psychoanalyse»)
* 1900: *Die Traumdeutung* (*Drømmetydning*, norsk oversettelse, 1929)
* 1904: *Zur Psychopathologie des Alltagslebens* (*Dagliglivets psykopatologi*, norsk oversettelse, 1968)
* 1905: *Der Witz und seine Beziehung zum Unbewußten* (*Vitsen og dens forhold til det underbevisste*, norsk oversettelse 1994)
* 1905: *Drei Abhandlungen zur Sexualtheorie* (*Seksualteorien*, norsk oversettelse 1966)
* 1908: *Die 'kulturelle' Sexualmoral und die moderne Nervosität*
* 1912–1913: *Totem und Tabu*
* 1914: *Zur Geschichte der psychoanalytischen Bewegung*
* 1915: *Zeitgemäßes über Krieg und Tod*
* 1916: *Trauer und Melancholie*
* 1916: *Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse*
* 1929: *Psykoanalyse* (norsk oversettelse 1957)
* 1920: *Jenseits des Lustprinzips*
* 1921: *Massenpsychologie und Ich-Analyse*
* 1923: *Das Ich und das Es*
* 1925: *Selbstdarstellung*
* 1927: *Die Zukunft einer Illusion*
* 1930: *Das Unbehagen in der Kultur* (*Ubehaget i kulturen*, norsk oversettelse, 1966)
* 1932: *Neue Folge der Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse* (*Nytt i psykoanalysen*, norsk oversettelse, 1934)
* 1933: *Warum Krieg? (Briefwechsel mit Albert Einstein)*
* 1937: *Die endliche und die unendliche Analyse*
* 1938: *Moses und die Monotheismus*

Se også
-------

* Psykoanalyse
* Psykoanalytiker
* Barneseksualitet
* Hypnose
* Rorschach-metoden
* Kofferthumor

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, brockhaus.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000001039, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5   Gemeinsame Normdatei[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 14277, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jk01031841, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118535315, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   www.tandfonline.com[Hentet fra Wikidata]
10. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11883018X[Hentet fra Wikidata]
11. ↑   Gemeinsame Normdatei, oppført som Freud, Martha (Ehefrau)[Hentet fra Wikidata]
12. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
13. ↑   The Peerage person ID p3662.htm#i36616, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
14. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
15. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 128882697, sist oppdatert 10. februar 2017, besøkt 10. november 2022[Hentet fra Wikidata]
16. ↑   Complete List of Royal Society Fellows 1660-2007, side(r) 130[Hentet fra Wikidata]
17. 1 2 3 4 5 6  Murray, Henry A. (1940). «Sigmund Freud: 1856-1939». *The American Journal of Psychology*. 53 (1): 134–138. ISSN 0002-9556. Besøkt 12. november 2023.
18. ↑  Storr, A. (2005). Sigmund Freud (1856–1939). I R. Fuller (red.) *Seven Pioneers of Psychology* (s. 63-88). Routledge.
19. ↑  Westen, Drew (1998). «The scientific legacy of Sigmund Freud: Toward a psychodynamically informed psychological science.». *Psychological Bulletin* **(engelsk)**. 124 (3): 333–371. ISSN 1939-1455. doi:10.1037/0033-2909.124.3.333. Besøkt 12. november 2023.
20. 1 2 3 4 5 6  Scott, W. C. M. (1956). Sigmund Freud, 1856-1939. *Canadian Medical Association Journal,* 74(9), 744.
21. ↑  Molnar, M. T. (1992). *The diary of Sigmund Freud, 1929–1939: A record of the final decade.* Charles Scribner's Sons.
22. 1 2 3  Larsen, Kim (1997). «THE DIARY OF SIGMUND FREUD 1929–1939. A RECORD OF THE FINAL DECADE». *The Scandinavian Psychoanalytic Review* **(engelsk)**. 20 (1): 113–119. ISSN 0106-2301. doi:10.1080/01062301.1997.10592559. Besøkt 12. november 2023.
23. 1 2  Corey 2001, s. 67
24. ↑  Corey, 2001
25. 1 2 3  Hartman, John J. (desember 2014). «Anna Freud and the Holocaust: Mourning and survival guilt». *The International Journal of Psychoanalysis* **(engelsk)**. 95 (6): 1183–1210. ISSN 0020-7578. doi:10.1111/1745-8315.12250. Besøkt 12. november 2023.
26. ↑  Geert Mak: *Europa* (s. 256), forlaget Cappelen Damm, Oslo 2008, ISBN 978-82-02-27348-4
27. ↑  Brill, A. A. (1939). «Sigmund Freud. 1856-1939.». *American Journal of Psychiatry*. 96 (3): 760–764. ISSN 0002-953X. doi:10.1176/ajp.96.3.760. Besøkt 12. november 2023.
28. ↑  McCue, Jack D.; Cohen, Lewis M. (1999). «Freud's Physician-Assisted Death». *Archives of Internal Medicine* **(engelsk)**. 159 (14): 1521. ISSN 0003-9926. doi:10.1001/archinte.159.14.1521. Besøkt 12. november 2023.
29. ↑  Philippe Sands (2017): *East West Street: Personal Stories about Life and Law,* Washington University Global Studies Law Review, *vol 16, nr 3, s. 439ff,*
30. ↑  «Documenting the Nazi transports to the death camps». *Haaretz.com* **(engelsk)**. Besøkt 23. februar 2021.
31. ↑  Menand, Louis. «Why Freud Survives». *The New Yorker* **(engelsk)**. Besøkt 23. februar 2021.
32. ↑  Haugsgjerd, Svein (1990). *Lidelsens karakter i ny psykiatri*. Oslo: Pax. ISBN 8253014341.
33. ↑  Eriksen, Trond Berg (2000). *Freuds retorikk: en kritikk av naturalismens kulturlære*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8215000703.
34. ↑  Pollan, Brita (1998). *Peer Gynt og Carl Gustav Jung: med sjelen som følgesvenn*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203180566.
35. ↑  Evensberget, Snorre (2000). *Litterært leksikon: personer og verk i verdenslitteraturen*. Oslo: Stenersen. ISBN 8272012618.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigmund Freud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sigmund Freud – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sigmund Freud på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Sigmund Freud på Allociné Rediger på Wikidata
* (en) Sigmund Freud på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Sigmund Freud på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sigmund Freud på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Sigmund Freud hos The Peerage Rediger på Wikidata
* (en) Freud-museet i London
* (en) Sigmund Freuds liv og arbeid
* (en) Sigmund Freud Museum, Berggasse 19, Wien

|  |  |
| --- | --- |
|  | Sigmund Freud – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenske Litteraturbanken **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |