**Norsk morfologi** er læren om bøyninger og avledninger i det norske språk.

Bøyning
-------

Norsk er et språk med relativt lite bøyninger.

### Substantiver

Norske substantiver bøyes i bestemthet og numerus.

Som i de fleste andre indoeuropeiske språkene er substantivene i norsk delt inn i bøyningsklasser.

### Adjektiver

Norske adjektiver bøyes i grad (*fin – finere – finest*) og genus. Med unntak av *liten* (*lita, lite*) er opposisjonen mellom maskulinum og femininum nøytralisert, og bare nøytrumsformen er avvikende. Dette gjelder bare for adjektiver i positiv ubestemt entall. Gradbøyde adjektiver, og adjektiver i flertall og/eller bestemt form (*finere, finest, fineste, fine*) har ikke genusbøyning.

Adjektivene bøyes i bestemthet og numerus, som substantiver. De skiller seg likevel fra hverandre ved at de ved substantivene er inherente kategorier, der adjektivene retter seg etter substantivet. Eksponentene for de ulike trekkene i hver kategori er også helt ulike de eksponentene vi finner innenfor substantivbøyningen. Flertal uttrykkes med *-e* for adjektivene, men med bl.a. *-er* for substantivene (*gul**e** bil**er***).

### Verb

Regelmessige norske verb har sju bøyningsformer, med verbet *leve* som eksempel er det formene i tabellen nedenfor:

**Verbformer**| Finitte former | Infinitte former |
| --- | --- |
| Indikativ | Optativ | Imperativ | Substantivisk | Adjektiviske (partisipper) |
| Presens | Preteritum |  |  | Infinitiv | Imperfektiv | Perfektiv |
| *lever* | *levde* | *leve* | *lev* | *leve* | *levende* | *levd* |

De infinitte formene opptrer på samme måten som substantiver og verb i setninger:

* *Livet/Å sykle er lett.* (substantiv/infinitiv)
* *Det var en tung/rullende/knust stein* (adjektiv/partisipp)

I skolegrammatikken blir det imperfektive partisippet kalt «presens partisipp», men setninger som *Han kom syklende* viser at det som er karakteristisk for dette partisippet snarere er at det beskriver en uavsluttet enn en samtidig handling.

Presens- og preteritumsformene kan kombineres med de infinitte verbformene infinitiv og/eller partisipp for å lage sammensatte verbaler. Noen eksempler går frem av tabellen nedenfor.

| Betydning | Indikativformer | (Infinitiv) | (Partisipp) |
| --- | --- | --- | --- |
| Nåtid | *går* |  |  |
| Fortid | *gikk* |  |  |
| Fremtid | *skal* | *gå* |  |
| Førframtid | *skulle* | *gå* |  |
| Avsluttet fremtid | *har* |  | *gått* |
| Avsluttet førfremtid | *skulle* | *ha* | *gått* |

Verb kan deles inn i ulike bøyningstyper, i *svake* og *sterke*, etter hvorvidt de danner preteritum med suffiks eller ikke. Svake verb danner preteritum med suffiksene *-et*/*-a* eller *-te/-(d)de*, fordelingen dem imellom er avhengig av fonologiske egenskaper ved stammen. Enstavelsesstammer (*å nå*) har suffikset *-dde*, stammer med trykk på siste stavelse og tonelag 1 (*å reparere*) har suffikset *-te*, det samme har stammer med visse fonologiske strukturer. Alle andre verb danner preteritum med *-et*/*-a*. For noen verb er det valgfritt mellom *-et*/*-a* og *-te*.

Eldre versjoner av skolegrammatikken satte opp et annet system. Sammenligner vi de to systemene, får vi dette bildet:

| Navn | Eksempel | Før nå | Fremover | Bakover | Eldre termer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Presens | *reiser* | – | – | – |  |
| Preteritum | *reiste* | + | – | – |  |
| Presens perfektum | *har reist* | – | – | + | Perfektum |
| Preteritum perfektum | *hadde reist* | + | – | + | Pluskvamperfektum |
| Presens futurum | *skal reise* | – | + | – | 1. Futurum |
| Preteritum futurum | *reiser* | + | + | – | 1. Kondisjonalis |
| Presens futurum perfektum | *skal ha reist* | – | + | + | 2. Futurum |
| Preteritum futurum perfektum | *skulle ha reist'* | + | + | + | 2. Kondisjonalis |
|

Språkrådet anbefaler bruk av de nye termene i kolonnen til venstre i stedet for de tradisjonelle i skolesammenheng, jf. Språkrådets forslag til grammatiske termer.

Norske verb kan også deles inn i hovedverb og hjelpeverb. Hjelpeverbene er en lukket klasse av verb som brukes delvis til å lage sammensatte tidsformer som i tabellen ovenfor (*skulle* og *ha* er hjelpeverbene der), og delvis til å markere talerens innstilling til innholdet i setningen (*Vi må gå nå*). Syntaktisk skiller hjelpeverbene seg fra andre verb ved at de tar infinitiver som komplement uten infinitivsmerke, jf. *Vi prøver **å** gå nå*, der *prøver*, til forskjell fra *må*, ikke er et hjelpeverb.

#### Lukkede ordklasser i norsk

Artiklene adverb, determinativ, interjeksjon, konjunksjon, preposisjon, pronomen, subjunksjon inneholder alle drøftinger av disse ordklassene i norsk.