recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Galge i Tombstone Courthouse State Historic Park i Arizona
Galge ved Visby på Gotland
Galge i konsentrasjonsleiren Auschwitz i Polen
En **galge** et rammeverk, vanligvis av tre, som blir brukt til henrettelse ved hengning.

Galger kan ha forskjellige utforminger, og den enkleste varianten (som man kjenner fra spillet «Hangman») utgjør en omvendt «L» med en enkel, stående bjelke og en kortere, horisontalt liggende bjelke på toppen, hvor repet med renneløkken blir festet. I andre utforminger, kan den horisontale tverrliggeren hvile på en bjelke i hver ende. Den kjente galgen i Tyburn i London var trekantet, med tre stående og tre tverrliggende bjelker, noe som ga nok støtte til å kunne bære 24 personer samtidig langs de tre sidene.

Galger kunne bli stående som faste installasjoner, til skrekk og advarsel. Gamle bybilder viser permanente galger plassert på synlige steder i byene, ofte nær slott eller justismyndighetenes bygninger, og på torg eller plasser slik at almuen kunne samle seg og se henrettelsene. På Galgeberg i Oslo ble det foretatt henrettelser fram til 1864, da det ble forbudt. I moderne tid er galger plassert inne i fengsler, ofte frittstående på et skafott eller reisverk i luftegården og over en grop, eller i egne rom i egne fløyer hvor de dødsdømte soner. Galger kan også være midlertidige konstruksjoner. I tidligere tider, også i Norge, ble henrettelse utført på åstedet for den kriminelle handlingen.

Senere eksempler på midlertidige galger er galgene som ble benyttet under eksekveringen av dødsdommene etter Nürnbergprosessen etter andre verdenskrig.

På tidligere galger ble repet lagt rundt offerets hals og nakke, mens vedkommende sto i et tre eller på en vogn. Ved å velte stigen eller kjøre bort vognen, ble vedkommende hengende og langsomt kvalt. Senere ble det benyttet et skafott med fallemmer, hvor offeret falt hurtig ned og døde umiddelbart da nakken knakk i stedet for å bli kvalt. Denne effekten kunne bli forsterket med ekstra vekter rundt føttene.

I dag brukes galge ved henrettelser i blant andre afrikanske og asiatiske land, som eksempelvis Egypt, Iran, Irak, Japan, Kuwait, Malaysia og Singapore.

Se også
-------

* Henging
* Galgeberg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gallows – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gallows – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Store Lungegårdsvannet** er en våg i Bergen kommune i Hordaland. Det ligger i overgangssonen mellom Bergen sentrum og bydelene i sør. Vågen var opprinnelig en arm av Puddefjorden, og blir i dagligdags tale gjerne kalt Storlungeren. Navnet kommer av Lungegården, en herregård som ble dannet av kjernen i Nonneseter klosters gods etter at dette ved sekulariseringen i 1528 ble overdratt til riksråd Vincens Lunge. Store Lungegårdsvann ble i middelalderen kalt Ytre Alrekstadvågen etter kongsgården Ålrekstad (mens Lille Lungegårdsvann ble kalt Indre Alrekstadvågen).

Historie
--------

Store Lungegårdsvannet i 1920-årene
I 1930-årene var Store Lungegårdsvannet et attraktivt rekreasjonsområde med båthavner og strandbredder der byfolk holdt seg på fine dager. Fra 1950-årene ble vannet sett på som en ressurs for byen for å dekke akutte arealbehov innen trafikk og godstransport. Som en følge av dette har østre bredd lenge vært en «bakgård» preget av tilfeldige og gjentatte utfyllinger, og med en utilgjengelig og en lite attraktiv strandsone. Gamle Nygård bro går over Store Lungegårdsvannet, og er en vippebro som slapp dampbåten fra Lille Lungegårdsvannet ut til Laksevåg.

Referanser
----------

1. ↑  Store Lungegårdsvannet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Lungegårdsvann, Store og Lille

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
**Vadbrua** også kjent som **Vad bru** er en veibro oppført i 1978 på fylkesvei 650 i Stordal. Fylkesvei 101 til Overøye tar av like ved broen.

Dagens bro i betong erstattet en 21 m lang og 3,8 m bred fagverks stålbro med dekke av treverk. Denne stålbroen tjente først som bro over Nørvesundet (dagens E136) i Ålesund og kom på plass der i 1892. Forsommeren 1952 ble stålbroen løst fra festene i Nørvasundet og flyttet hel til Stordal. Broen ble først fraktet med pram til Stordal kai, deretter med lastebil til Vad. Stålbroen avløste en 2,6 m bred trebro fra 1880. Stålbroen eksisterer fortsatt, men er ikke i bruk.

Galleri
-------

* VadbruaGammelt brokar, nordside
* VadbruaGammelt brokar, sørside

Referanser
----------

1. ↑  *Veg og virke i Møre og Romsdal*, nr 3, oktober 1986.
2. ↑  Statens vegvesen: *Vegminner i Møre og Romsdal.* Molde, 2001.

Eksterne lenker
---------------

* Flyfoto på Finn.no kart fra 2001
* Flyfoto på Finn.no kart fra 1965

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
***«It Ain't Necessarily So»*** er en sang med musikk skrevet av George Gershwin og tekst av Irte Gershwin. Sangen kommer fra Gershwin-operaen *Porgy and Bess* (1935) hvor han blir fremført av rollefiguren Sportin' Life, en dophandler som uttrykker tvil om flere av utsagnene i Bibelen. 

Sportin' Life har blitt spilt av John W. Bubbles i operaen, Cab Calloway på scenen og av Sammy Davis junior i en film fra 1959.

Sangen er spilt inn mange ganger i moderne tid. I 1965 ble den en stor hit i 1965 med sangeren Normie Rowe og i 1965 den med på debutalbumet til The Moody Blues, *The Magnificent Moodies*. «It Ain't Necessarily So» ble også spilt av The Honeycombs og Bronski Beat i 1984, Cher i 1994 og Jamie Cullum i 2002. Aretha Franklin og Bobby Darin spilte den inn på albumet *That's* All i 1959. Aretha Franklin spilte også inn sangen for sitt album *Aretha* (med the Ray Bryant Combo). En versjon av sangen er spilt inn av Sting og Brian Wilson spilte sangen i 2010 for albumet *Brian Wilson Reimagines Gershwin*.
**Galesh Mollerapoovayya** (født 8. april 1946 i Suntikoppa i Coorg i Britisk India) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München. 

Mollerapoovayya vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1972 i München. Han var med på det indiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak Vest-Tyskland og Pakistan. India tapte semifinalen med 0-2 mot Pakistan og vant bronsefinalen med 2-1 over Nederland. Mollerapoovayya spilte ni kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Tysklands flagg München - Bronse Bronse i landhockey Indias flagg India

Han mottok den indiske utmerkelsen Padma Shri for sitt virke i 2020.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 1. januar 2021, arkiv-URL web.archive.org, www.hockeyindia.org, besøkt 1. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   mha.gov.in, besøkt 25. februar 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Galesh Mollerapoovayya – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Galesh Mollerapoovayya – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Gate i Annapolis
Maryland State House, Annapolis
**Annapolis** er hovedstaden i den amerikanske delstaten Maryland og hovedsete i Anne Arundel County. Annapolis har 38 394 innbyggere (2010), og er en del av metropolområdet Baltimore-Washington. Byen ligger ved Chesapeake Bay ved utløpet av elven Severn. Byen er den delstatshovedstad som ligger nærmest rikshovedstaden Washington, D.C. I Annapolis ligger United States Naval Academy og St. John's College.

Historie
--------

I 1649 grunnla britiske nybyggere fra Virginia en havn omtrent på dette sted.[] De var puritanere som var blitt fordrevet fra Virginia. Etter å ha forlagt byen fra den nordre elvebredd og til den søndre, og forsøkt seg frem til et passende bynavn (først «Town at Proctor's», så «Town at the Severn»), ble det til slutt **Anne Arundel's Towne** (etter hustruen til lord Baltimore som døde kort tid etter).[] Kortformen **Arundel Town** var også i bruk.

Byen ble svært velstående på grunn av slavehandelen og tobakkshandelen.[]

I 1704 fikk den sitt nåværende navn da guvernør Francis Nicholson flyttet hovedstaden for kolonien Maryland fra St. Mary's City og hit. Navneskiftet var en hyllest til den britiske prinsesse og tronfølger Anne.[] Stavelsen *-polis*, fra gresk, kan oversettes med *by*.

Etter den amerikanske uavhengighetskrig var Annapolis i ni måneder (fra 26. november 1783 til 19. august 1784) hovedstad for alle De forente stater ettersom Kongressen holdt til i byen i denne perioden.[]

Vennskapsbyer
-------------

* Estlands flagg Tallinn, Estland
* Wales’ flagg Newport, Wales
* Skottlands flagg Dumfries, Skottland
* Irlands flagg Wexford, Irland
* Canadas flagg Annapolis Royal, Nova Scotia, Canada
* Sveriges flagg Karlskrona, Sverige
* USAs flagg Redwood City, California, USA

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  «Annapolis city, Maryland». Bureau of the Census. Arkivert fra originalen 28. mars 2023. Besøkt 28. mars 2023.
3. ↑  «U.S. Census», *United States Census Bureau*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Annapolis, Maryland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Annapolis hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
Opptegnelsen for året 432 i *Annalene av de fire mesterne*.**Annalene av de fire mesterne**, eller **Annalene om kongeriket Irland av De fire mesterne**, er en krønike om middelalderens irske historie. Fortellingens innhold spenner fra myten om Syndfloden i 2242 f.Kr. til 1616 e.Kr. skjønt de aller tidligste nedtegnelsene antas å være skrevet rundt 550 e.Kr.

Annalene er hovedsakelig en samling av tidligere annaler, men noe er originalt arbeid. De er satt sammen mellom 1632 og 1636 i den fransiskanske klosteret i grevskapet Donegal på Irland. Opptegnelsene for 1100-tallet og tidligere har sine kilder i andre klosterannaler i middelalderen. De senere skrifter kom fra opptegnelser om det irske adelskapet (som *Ulster-annalene*), og opptegnelsene fra 1600-tallet er basert på personlige skrifter, samlinger og observasjoner.

Sjefredaktøren for annalene var Michael O'Clery, og han ble assistert av blant annet Peregrine O'Clery, Fergus O'Mulconry og Peregrine O'Duignan. Selv om kun en av forfatterne var en faktisk fransiskaner, Michael O'Clery, har de alle blitt kjente som «De fire munker» eller på originalens gæliske språk «Na Ceithre Maistir» – og den angliserte versjonen ble «De fire mesterne», et navn som etter hvert festet seg på annalene selv. Beskytter for prosjektet var Fearghal Ó Gadhra, en adelsmann i det irske grevskapet Sligo.

Annalene ble opprinnelig skrevet på irsk. Det eksisterer flere kopier manuskriptet og de blir bevart i Trinity College i Dublin, Det kongelige irske akademi og University College Dublin.

Den første betydelige engelske oversettelsen (som starter med opptegnelsene for 1171) ble utgitt av Owen Connellan i 1846. Connellan-oversettelsen inkluderte annalene fra 1100-tallet og til de komplette opptegnelsene for 1600-tallet, og var den eneste versjonen som hadde forside trykket i fire farger og inkluderte et stort, sammenfoldet kart som viste bostedene til de irske familiene. Denne oversettelsen var bortimot glemt i 150 år før den ble gjenoppdaget og utgitt på nytt på begynnelsen av 1900-tallet. Connellan-oversettelsen ble etterfulgt flere år senere av en fullstendig oversettelse av historikeren John O'Donovan.

Eksterne lenker
---------------

* Catholic Encyclopedia: Annals of the Four Masters
* List of Published Texts at CELT — University College Cork's *Corpus of Electronic Texts* – prosjektet har den komplette teksten av annalene online, både i den originale irske såvel som O'Donovans oversettelse.
* Irish Script On Screen — ISOS-prosjektet ved *Dublin institutt for avanserte studier* har en høyoppløselige digitale bilder av *Det kongelige irske akademi*s kopi av annalene.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Santa Croce in via Flaminia** er en tittelkirke i Roma.

Historie
--------

Oppdraget å bygge kirken ble gitt i 1912 av pave Pius X til 1600-årsminnet av Ediktet i Milano. Pius X betalte selv for byggekostnadene. Kirken ble bygd ferdig i 1913 etter tegninger fra arkitekten Aristide Leonori, og tiltrodd stigmatinerne den 12. juli 1914. Kirkevigslingen fant sted 21. mai 1918 ved Giuseppe Pallica. I 1964 ble den erklært til Basilica minor av pave Paul VI og den 5. februar 1965 elevert til tittelkirke.

Kirken ligger ved *Via Flaminia* (inngang Via Guido Reni 2) i det romerske quartiere Flaminio.

* 
* Det indre, med alterDet indre, med alter

Kardinalprester
---------------

* Josef Beran, 1965–1969
* Bolesław Kominek, 1973–1974
* William Wakefield Baum, 1976–2015
* Sérgio da Rocha, 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Santa Croce a Via Flaminia (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Santa Croce a Via Flaminia på *vicariatusurbis.org*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Vilde Frang, den første mottageren av Arve Tellefsens Musikerpris, 2010. Foto: Stian Hansen/Olavsfestdagene 
**Arve Tellefsens Musikerpris** er en norsk, nasjonal musikkpris som årlig deles ut under Olavsfestdagene i Trondheim. Prisen tildeles unge musikere «som har gjort seg kunstnerisk bemerket gjennom fremragende prestasjoner».

> Olavsfestdagene synes det er naturlig å knytte Tellefsens navn til prisen, fordi de mener det særlig er hans fortjeneste at den klassiske musikken i Norge har fått en naturlig forankring og aksept i et bredt publikum.
> 
> 
> Olavsfestdagene
> 
> 

Prisen, som ble innstiftet av Olavsfestdagene i 2010, kan tildeles en instrumentalist fra 16 til 25 år, eller en dirigent fra 22 til 42 år. Det er også Olavsfestdagene som finansierer prisen, for tiden (pr. 2016) kr. 100 000. I tillegg til pengene, får prismottageren en statuett.

Tellefsen er selv formann for prisjuryen, som for øvrig består av initiativtager til prisen, Bea Levine-Humm, Eirik Birkeland og tidligere direktør for Olavsfestdagene, Randi Wenche Haugen.

Arve Tellefsen har også lånt sitt navn til en annen pris som tildeles unge utøvere: «Arve Tellefsens talentpris til en ung utøver fra Vestfold». Denne prisen ble innstiftet i 2005 og deles ut under kammermusikkfestivalen Kammermusikk i Stavern.

Prismottagere
-------------

* 2010 – Vilde Frang, fiolin
* 2011 – Eivind Gullberg Jensen, dirigent
* 2012 – Eldbjørg og Ragnhild Hemsing, begge fiolin
* 2013 – Eivind Holtsmark Ringstad, bratsj
* 2014 – Guro Kleven Hagen, fiolin
* 2015 – Ludvig Gudim, fiolin
* 2016 – Joakim Røbergshagen, fiolin
* 2017 – Michael Grolid, fiolin og bratsj

Prisen ble ikke utdelt under Olavsfestdagene 2018.

Referanser
----------

1. ↑  fra prisens statutter. Setningen er gjengitt i Mørkved, Tone (2012) *Med øks og lilje : Olavsfestdagene gjennom 50 år*. Trondheim, Tapir. ISBN 978-82-519-2892-2, s. 308
2. ↑  Sandmo, Espen og Jan R. Ravnestad (25. mars 2010) «Tellefsen får egen pris». nrk.no
3. ↑  «Vant Tellefsens musikerpris». *Helgelands Blad*. 9. august 2017. Arkivert fra originalen 9. august 2017. Besøkt 17. november 2017.
4. ↑  «Olavsfestdagene 2018». *Issuu* **(engelsk)**. Besøkt 3. juli 2019.  *Program for Olavsfestdagene 2018*
**Arve Løberg** (født 17. oktober 1954 på Snåsa i Nord-Trøndelag) er en norsk medie- og kommunikasjonsmann.

Han vokste opp på Snåsa som sønn av rådmann og senere fylkesvaraordfører Osvald Løberg. Han gikk Steinkjer gymnas og engasjerte seg i idrett og AUF. Mellom 1973 og 1987 var han journalist i *Arbeider-Avisa*, *VG* og *Namdal Arbeiderblad*, i sistnevnte også redaksjonssjef, reportasjesjef og sportsredaktør. I 1987 var han med på å etablerte informasjonsbyrået Trio Media i Namsos. Deretter var Løberg informasjonssjef i TV 2 fra 1992 til 1997, administrerende direktør i Norske Gram fra 1997 til 2000, markedsdirektør i Chess Communication fra 2000 til 2001 og sjefredaktør i *Trønder-Avisa* fra 2001 til 2015. Fra 2004 til 2018 var han også avisas administrerende direktør. I 2020 ble han partner og styreleder i kommunikasjonsselskapet PKOM.

Referanser
----------

1. ↑  Olsson, Terje I. (23. oktober 2011). «Arve Løberg ansettes i Trønder-Avisa i dag». *Journalisten*.
2. ↑  «Løberg, Arve». *Steinkjerleksikonet*.
3. ↑  Falstad, Svein Helge (16. februar 2018). «Arve Løberg slutter i Trønder-Avisa». *Trønder-Avisa*. Arkivert fra originalen 17. april 2018. Besøkt 16. april 2018.
4. ↑  Weiberg-Aurdal, Jan Magnus (2. januar 2020). «Tidligere Trønder-Avisa-redaktør Arve Løberg blir PKOM-partner». Medier24. Besøkt 12. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***An American Citizen*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Berresford Cruger, ansatt i megler-firmaet Barbury, Brown og Cruger, blir etterlatt en formue på 60 000 pund av en engelsk onkel, Carew, på betingelse av at han gir avkall på sitt amerikanske statsborgerskap. Cruger blir også nødt til å flytte til Storbritannia, og gifte seg med en engelsk kvinne. Hvis ikke, kommer alle pengene til å bli donert til Archaeological Society of England. Cruger ønsker opprinnelig ikke å gå med på disse betingelsene.

Men Crugers vakre engelske kusine, Beatrice Carew, foreslår for ham at de burde gifte seg med hverandre - og dermed beholde alle pengene innen familien. Men samtidig forsvinner Brown, partner i selskapet Barbury, Brown og Cruger, med 80 000 dollar som han hadde fått tak i fra frøken Georgia Chapin. Cruger og Barbury føler seg ansvarlige for partnerens svindel, noe som gir enda et insentiv for Cruger å nekte et forhastet ekteskap med Beatrice.

Beatrice returnerer derfor umiddelbart til England. Men senere reiser han og Barbury til Nice, hvor Cruger igjen møter sin kusine. De blir etter hvert veldig forelsket i hverandre, og en rekke komplikasjoner oppstår. Situasjonen blir ytterligere forverret når Brown plutselig dukker opp igjen. Det viser seg at Brown var den savnede tidligere forloveden til Beatrice.

Skuespillere
------------

* John Barrymore som Berresford Cruger
* Evelyn Moore som Beatrice Carewe
* Peter Lang som Peter Barbury
* Hal Clarendon som Egerton Brown
* Mrs. Smith som Carola Chapin
* Ethel West som Georgia Chapin
* Howard Missimer som Sir Humphrey Bunn
* Edith Henkle som Lady Bunn
* Alexander Gaden som Otto Storbie

Referanser
----------

1. ↑  An American Citizen

Eksterne lenker
---------------

* (en) *An American Citizen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *An American Citizen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *An American Citizen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *An American Citizen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *An American Citizen* på Silent Era Rediger på Wikidata
**British Graham Land Expedition** (**BGLE**) var en forskningsekspedisjon til Graham Land i Antarktis som ble gjennomført i perioden 1934–1937. Under ledelse av John Riddoch Rymill tilbrakte ekspedisjonen to år i Antarktis. BGLE utnyttet en kombinasjon av tradisjonelle og moderne utforskningsmetoder og benyttet både hundesleder, motorsleder og et énmotorsfly (de Havilland Fox Moth) for å komme seg fram. Reisen til Antarktis foregikk med den eldre, tremastede seilskuta «Penola», som hadde en upålitelig hjelpemotor. Ekstra forsyninger ble fraktet med skipet «Discovery II». 

Ekspedisjonen var en av de siste privatfinansierte antarktiskekspedisjonene; bare en liten del av utgiftene ble dekket av britiske myndigheter. Selv om ekspedisjonen hadde et veldig lite budsjett, var det vitenskapelige utbyttet vellykket. 1600 kilometer av Antarktishalvøyas kystlinje ble flyfotografert og kartlagt, og det ble fastslått at Graham Land var en halvøy, ikke en arkipel. Sledepartier nådde 72° sørlig bredde ved George VI Sound. Observasjoner og undersøkelser innen meteorologi, tidevann, geologi, glasiologi og biologi inngikk i det vitenskapelige arbeidet.

Vinterkvarter den første sesongen ble etablert på den lille øya Winter Island i øygruppa Argentine Islands. En gruppe på ni mann overvintret i en hytte som ble oppført på øya, mens sju mann overvintret ombord i ekspedisjonsfartøyet «Penola». Vinteren 1936 tilbrakte ni mann på Barry Island, mens «Penola» seilte til Falklandsøyene og Sør-Georgia for ornitologiske undersøkelser.

Alle de seksten medlemmene som overvintret mottok Polarmedaljen. Én av deltakerne på BGLE, Brian Birley Roberts, bidro senere til å utarbeide Antarktistraktaten.

Se også
-------

* Liste over antarktisekspedisjoner

Referanser
----------

1. 1 2  David McGonigal *Antarctica: Secrets of the Southern Continent*, Frances Lincoln Ltd, 2009 
ISBN 0711229805, side 334-33
2. 1 2 3 4  Robert K. Headland (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 298. ISBN 978-0-9550852-8-4.
3. ↑  Gordon Elliott Fogg  *A history of Antarctic science* Cambridge University Press, 1992 ISBN 0521361133 pp.178-179

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av ekspedisjonen Scott Polar Research Institute

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
***En gal gal verden*** var et månedsmagasin som ble utgitt av Aller-gruppen fra 1993 til 1996.

Bladet bestod av to typer artikler: Halvparten var kuriosa-saker om for eksempel uvanlige rekordforsøk, ekstreme samlinger eller sjeldne sykdommer. Disse artiklene var alltid trykket i farger. De artiklene bladet nok huskes best for, og som alltid var forsidesaker, var sensasjonelle og fullstendig oppdiktede nyheter om overnaturlige fenomener av forskjellige slag, deriblant romvesener, monstre og spøkelser. Disse artiklene var kjøpt inn fra det amerikanske bladet *Weekly World News*, skrevet i en dels dokumentarisk, dels humoristisk tone og gjengitt i sort-hvitt, ofte illustrert med manipulerte fotografier. På denne tiden var det man i dag ville kalt «mockumentary» uvanlig i norsk presse, og bladet ble til å begynne med kritisert for å ikke oppgi klart og tydelig at artiklene ikke var sanne. Bladet ble nedlagt i januar 1996, etter totalt 28 numre, på grunn av lave salgstall.

Bladet var basert på det svenske bladet *En ding ding värld* som kom ut fra 1992 til 2000. Det ble i samme tidsrom gitt ut en dansk utgave ved navn *En skør skør verden*.

Utvalgte saker
--------------

* Engel krasjet med helikopter og mistet vingen!
* Mann med villsvinansikt gifter seg med skjønnhetsdronning! (nr 9/1994)
* Hest med menneskeansikt fødte enda en hest med menneskeansikt! (nr 1/1994)
* Romvesener med kjempestøvsuger stjeler alle øyene på jorda! (nr 2/1994)
* Romvesener utryddet dinosaurene med laservåpen – nå utrydder de hvalene! (nr 12/1994)
* 5 centimeter høy mann skapt i laboratorium! (nr 11/1994)
* Fotograf var klinisk død i syv minutter og tok bilder fra Helvete! (nr 11/1994)

Eksterne lenker
---------------

* Arkivet til den amerikanske originalen, *Weekly World News*.
* Intervju med den svenske grunnleggeren av bladet. (Metro, 16. mai 2007.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** ISSN
 |
**Anne Liv Steinsvik Nordal** (født 8. mars 1949 i Volda) er en norsk forfatter og lingvist. Hun var fra 2005 til 2012 ansatt som daglig leder for Nasjonalt senter for nynorsk i opplæringa. Der jobbet hun blant annet for mer sidemålsundervisning og fortsatt sidemålskarakter for bokmålselevene. 

Nordal har hatt flere verv i Noregs mållag og Volda mållag. Hun har tidligere vært høgskolelektor ved Høgskulen i Volda.

Steinsvik Nordal er utdannet cand.philol. med hovedfag i norskdidaktikk (fagdidaktikk) fra Universitetet i Oslo.

Bøker
-----

* Didaktiske perspektiv på Nynorskopplæringa *(2005)*, ISBN 9788276612363

Referanser
----------

1. ↑  nynorsksenteret.no Leiarskifte ved Nynorsksenteret Arkivert 2012-03-05, hos Wayback Machine. 04.01.2012
2. ↑  Anne Liv Steinsvik Nordal (03.02.2012). «Med glede og respekt - Meir merksemd til nynorskelevane». Besøkt 1. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Nynorsksenteret - *Anne Steinsvik Nordal*
* Høgskulen i Volda – *Anne Steinsvik Nordal*
Power Grid
**Power Grid** er et tysk strategi-brettspill designet av Friedemann Friese og utgitt av Rio Grande Games. Meningen med spillet er å forsyne flest mulig byer i USA eller Tyskland med strøm. For å gjøre dette må hver spiller bygge kraftverk og strømlinjer mellom byene. Hver spiller må også kjøpe drivstoff til kraftverkene sine. Kjøp av drivstoff og kraftverk er basert på auksjoner.

Utvidelser
----------

Etterhvert har det kommet rekke nye spillebrett, med kart over nye områder. Disse kartene gir spillerne nye utfordringer, ved at de ulike ressursene vektes noe annerledes. I tillegg har enkelte av kartene egne særegenheter som f.eks økt fokus på miljøvennlige alternativ i Benelux, og begrensninger på bruk av atomkraft i Polen. 
Til nå har disse utvidelsene blitt utgitt:

* Italia/Frankrike
* Benelux/Sentral-Europa
* Korea/Kina
* Brasil/Spania & Portugal

Det er og blitt utgitt en ny kraftverkkortstokk, som erstatter den originale.

Eksterne lenker
---------------

* Om Power Grid på brettspill.no
* Om Power Grid på boardgamegeek.com
***En karl i köket*** er en svensk film fra 1954, i regi av Rolf Husberg. Hovedrollene spilles av Herman Ahlsell, Ittla Frodi, Holger Löwenadler og Hjördis Petterson.

Handling
--------

Olle Larsson, en tidligere hovmester, ønsker nå å kjøpe et hotell. Men for å gjøre dette behøver han 50 000 svenske kroner, et beløp han har lånt fra en gammel velstående mann. Men den rike mannen dør kort tid senere, og gjeldskravet blir overtatt av en anonym person - som nå vil ha hele lånet tilbake i løpet av bare åtte dager. Dermed kan ikke Olle kjøpe hotellet. En advokat (spilt av Arwid Stenmark) som representerer den anonyme personen, kan også personlig tjene på at Olle ikke klarer å kjøpe hotellet. Olle mistenker at det faktisk er advokaten selv, han nå skylder penger til.

Olle møter også den vakre datteren til advokaten, og hun går med på å spørre faren hennes om hvem Olle egentlig skylder penger til etter at den velstående gamle mannen døde. I advokatens hjem blir det nødvendig med en ny hushjelp. Olle besøker moren i huset som samtykker, litt motvillig, til å ansette Olle som ny kjøkken-hjelp. Advokaten selv (som er far i huset) vet ikke noe om denne avtalen, før senere. Olle gjør en fantastisk jobb med husstell. Han passer barna deres Karin og broren hennes, og lager gode måltider, og spiller bridge sammen med familien. Men når advokaten endelig kommer hjem etter jobb, vil han helst ikke ha Olle i hjemmet sitt i det hele tatt.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Herman Ahlsell – Olle Larsson
* Ittla Frodi – Karin Stenmark
* Holger Löwenadler – Arvid Stenmark
* Hjördis Petterson – Bertha Stenmark
* Hugo Björne – direktør Axel Möller
* Olle Johansson – Bertil Stenmark
* Kjell Nordenskiöld – Torsten Lindström
* Sive Norden – Eva Berglund
* Märta Dorff – frøken Eriksson
* Hanny Schedin – fru Andersson
* Aurore Palmgren – frøken Olsson

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *En karl i köket* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *En karl i köket* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Sverige
**Anne Stensvold** (født 1956) er en norsk religionshistoriker. Hun er ansatt som professor ved Universitetet i Oslo.

Stensvold tok hovedfag i religionshistorie ved Universitetet i Oslo i 1986 og en doktorgrad ved Universitetet i Bergen i 1992. Avhandlingen handlet om NRKs rolle i formidlingen av kristne ideer, normer og verdier og hadde tittelen *Religion in television. A view on NRK television from 4th to 10th March 1989*.

Hun ble ansatt som førsteamanuensis i religionshistorie ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk, Universitetet i Oslo i 1993 og ble professor i 2003. Hennes kompetanseområder er religion og politikk, moderne religion, og religionsteori.

Stensvold har utgitt bøker som *Maria-kult og helgendyrkelse i moderne katolisisme* (2002) på Pax forlag og *A history of pregnancy in Christianity. From original sin to contemporary abortion debates* (2015) på Routledge. Sistnevnte bok handler om kristendommens syn på graviditet og hvordan dette synet over tid har forandret seg i møte med skiftende biologiske teorier og vitenskapelige oppdagelser. Hun er medforfatter av boka *Norges religionshistorie*, fra 2005.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 170225054, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Anne Stensvold - Institutt for kulturstudier og orientalske språk». *www.hf.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 5. august 2021.
3. ↑  «Doctoral Theses». *University of Bergen* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2021.
4. ↑  «Kristendommens skiftende syn på graviditet - Institutt for kulturstudier og orientalske språk». *www.hf.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 5. august 2021.
5. ↑  Oslo, Universitetet i (15. mars 2005). «Religionenes nye og gamle røster». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 5. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Fata Morgana observert på norskekysten
**Fata morgana** er en luftspeiling som kan oppstå som et resultat av en temperaturinversjon. Objekter på horisonten, som for eksempel øyer, skip eller isfjell, fremstår som strukket og opphøyet. Navnet kommer fra den italienske oversettelsen av Morgan le Fay, Kong Arthurs halvsøster, som kunne forandre form. 

I rolig vær kan et område med varm luft over kald luft nær overflaten fungere som en refrakterende linse som skaper et opp-nedbilde som det fjerne bildet ser ut til å sveve over. Fata morgana er mest vanlig om morgenen etter en kald natt som har forårsaket varmestråling fra jorden. 

Fata morgana er mest vanlig i høye daler og i polare strøk, men har også vært observert i blant annet Messinastredet mellom Calabria og Sicilia.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fata Morgana (mirage) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mirage – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Essay including a photo of the Fata Morgana over Monterey Bay, California.[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Chen Baishas gamle bosted
**Chen Baisha** (tradisjonell kinesisk: 陳白沙 eller 陳獻章）(født 1428 i Xinhui i provinsen Guangdong i Kina, død 1500) var en av Kinas mest kjente konfucianske høylærde, diktere og kalligrafer på Mingdynastiets tid.

Han sies å ha vært den første høylærde av høyt format som stammet fra Xinhui. Allerede i 1464, da han underviste i Baisha i Guangdong, hadde hans ry som lærd og forsker befestet seg. I 1466, i en alder av 39 år, reiste Chen til Beijing og ble igjen med i det nasjonale akademi. Han ble prist av Xing Rang og initierte en ny trend i undervisningsmetodikken.

Da Chen Baisha døde i 1500 hadde han utdannet en rekke fremragende studenter, og mange av dem hadde avansert opp til de høyeste embeder i landet. Blant dem kan nevnes Liang Chu, Zhan Ruoshui og Huang Zuo.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  The lost daughters of China: abandoned girls, their journey to America and the search for a missing past
3. ↑  Monumenta serica, Volume 46
4. ↑  Emperor and ancestor: state and lineage in South China

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Carl Hammerich** (født 25. april 1888, død 21. mars 1945) var en dansk kontreadmiral. Carl Hammerich var gift norsk, og sammen med sin kone Borghild organiserte han dansk matvarehjelp til Norge i krigsårene. Sammen med den norske diplomaten Niels Christian Ditleff var Hammerich sentral i planleggingen av hjelpeaksjonen for skandinaviske fanger i Tyskland; De hvite bussene. Hammerich ble arrestert av tyskerne og døde under RAFs angrep på Gestapos hovedkvarter i København den 21. mars 1945, den såkalte bombingen av Shellhuset.

*Admiral Hammerichs vei* i Vålandskråningen i Hillevåg bydel i Stavanger er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Carl\_Hammerich[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dansk side om Norgeshjelpen
* Historisk samling fra dansk okkupasjonstid
* Bombingen av Shellhuset

STAVANGER BYLEKSIKON: Admiral Hammerichs vei

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
***Fatalisten Jacques og herren hans*** (fransk: ***Jacques le fataliste et son maître***) er en roman av Denis Diderot, skrevet i perioden 1765-1780. Den første franske utgaven ble utgitt posthumt i 1796. Romanen var imidlertid kjent i Tyskland før dette, takket være Schillers delvise oversettelse i 1785 og Mylius' fullstendige versjon i 1792. 

Hovedtemaet i boken er forholdet mellom tjeneren Jacques og herren hans, som aldri navngis. De to er underveis til en destinasjon som fortelleren med vilje lar være å definere nærmere. For å bekjempe kjedsomheten ved reisen oppfordrer herren Jacques til å fortelle om sine kjærlighetsopplevelser. Jacques forteller, men blir stadig avbrutt av andre karakterer, innfall og belæringer. Andre karakterer i boken bidrar også med historier, og de blir også til stadighet avbrutt. Det forekommer endog en «leser», en karakter som fra tid til annen avbryter fortelleren med spørsmål og innsigelser og etterlyser mer informasjon og flere detaljer. De fleste fortellingene er humoristiske, med romantikk eller sex som tema. 

Jacques' sentrale filosofi er at alt som skjer er skrevet «fra oven» («tout ce qui nous arrive de bien et de mal ici-bas était écrit là-haut»), i en stor skriftrull som rulles ut litt etter litt, hvor alle hendelser i fortid og fremtid er skrevet ned. Jacques er likevel ingen passiv person, og han anser sine egne handlinger for å ha verdi. Flere kritikere har beskrevet Jacques' filosofi som determinisme og ikke fatalisme. 

Fatalisten Jacques og herren hans kan karakteriseres som en metaroman. Fortellingen om Jacques' kjærlighetsopplevelser er hentet direkte fra Tristram Shandy, noe Diderot ikke gjør noe forsøk på å skjule. Fortelleren nevner da også at det settes inn en hel passasje fra Tristram Shandy til slutt i romanen. Gjennom hele romanen snakker fortelleren nedsettende om sentimentale romaner og han hevder at hendelsene i hans bok har en langt mer realistisk utvikling. Andre steder går fortelleren lei av fortellergjerningen og oppfordrer leseren til selv å supplere visse trivielle detaljer.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Carl Honoré** (født 1967) er en kanadisk journalist og forfatter.

Honoré, som er oppvokst i Canada, er blant annet kjent for sakprosa- og debattboka *Slow – Lev livet langsomt*, som kom på norsk i 2005, oversatt fra den engelsk originalen fra 2004. Hans andre bok, *Under Pressure* (2008) advarer mot overbeskyttende foreldre. Hans tredje bok, *The Slow Fix* (2013), videreformidler det samme tema fra første bok, at livet blir bedre ved å ta det med ro og arbeide langsomt. I 2018 utgav han *Bolder: Making the Most of Our Longer Lives.* Boka handler om aldring.

Hans bøker har blitt internasjonal bestselgere og er oversatt til rundt 30 språk.

Han har utover dette skrevet for aviser som *The Economist*, *The Observer*, *National Post* og *Houston Chronicle*. Han har vært journalist både i Canada, Sør-Amerika og Europa. Han bosatte seg deretter i London sammen med sin og to barn.

Flere av hans bøker tar til orde for leve det moderne liv i et mer balansert tempo. Honeré utforsker hvordan menneskeheten etter industrialismen har havnet i dette tidsracet og hvordan vi kan sette ned tempoet for å få rikere og mer produktive liv. Boka kan settes inn i *Slow-bevegelsen*, en bevegelse som fikk en voksende tilhengerskare i den vestlige verden i 2000-årene.

Referanser
----------

1. ↑   Guardian emne-ID society/2019/jan/03/age-against-the-machine-secret-enjoying-long-life-carl-honore[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 150252857.
3. ↑  Honoré, Carl (2008): *Under Pressure: Rescuing Our Children From The Culture Of Hyper-Parenting*. Orion. ISBN 978-0-7528-7531-6.
4. ↑  Honoré, Carl (2013): *The Slow Fix: Solve Problems, Work Smarter and Live Better in a Fast World*. Collins. ISBN 978-0-0611-28820.
5. ↑  Honoré, Carl (2018). *Bolder: Making the Most of Our Longer Lives* **(engelsk)**. Simon & Schuster. ISBN 978-1-4711-6435-4.
6. ↑  Info fra forfatterens eget nettsted, *carlhonore.com* Arkivert 1. april 2015 hos Wayback Machine.. Sitat: «Translated into more than 30 languages, his books have landed on bestseller lists in many countries.»

Eksterne lenker
---------------

* Carl Honorés offisielle nettsted
* In Praise of Slow
* Carl Honorés biografi

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
Sirmurs hovedstad Nahan, omkring 1850
**Fateh Prakash** (født 1809, død 1850) var raja av fyrstestaten Sirmur i Punjab fra 1815 til 1850. Han var rajput og hindu. Fateh Prakash var sønn av raja Karam Prakash og overtok *gaddien* som mindreårig da faren etter press fra britene abdiserte i 1815.

Inntil han ble myndig i 1827 ble staten styrt av en regent, hans mor *rani* Guleri. Raja Fateh Prakash støttet britene økonomisk i krigen mot afghanerne og med en soldater i krigen mot sikhene.

Raja Fateh Prakash ble etterfulgt på *gaddien* av sin sønn Raghbir Prakash.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 32–39.
2. ↑  «Sirmur», *Imperial Gazetteer of India*, bind 23, Oxford, Clarendon Press, 1908, s. 24.
3. ↑  Somerset Playne: *Indian States. A Biographical, Historical, and Administrative Survey*, opprinnelig utgitt i London 1922, nytt opptrykk New Delhi: Asian Educational Services, 2006, s. 638.
**Carl Ludvig Hellström** (født 10. desember 1864, død 4. juli 1962) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker både i 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Hellström ble olympisk mester med den svenske båten *Kitty* som vant 10 meter-klassen. Mannskapet besto av Hellsröm, Harald Wallin, Filip Ericsson, Harry Rosenswärd, Herman Nyberg, Paul Isberg, Erik Wallerius og Humbert Lunden. Det var fire båter i 10 meter-klassen, to svenske, en finsk og en russisk. *Kitty* vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Sammenlagt kom den finske båten *Nina* på andreplass og den russiske *Gallia II* tok bronse.

Fire år tidligere, under OL 1908 i London, var Hellström med på den svenske båten *Vinga* som kom på andreplass bak den britiske båten *Cobweb* i 8 meter-klassen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i seiling, klasse 10 meter Sveriges flagg Sverige
* Sølv 1908 Storbritannias flagg London - Sølv i seiling, klasse 8 meter Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Hellström – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Carl Hellström – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Carl Hellström – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl Hellström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carl Hellström – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Carl Hellström – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Carl Hellström – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Harculo kraftverk** (også kalt **IJsselcentrale**) var et varmekraftverk i Nederland. Anlegget ble satt i drift i 1955 med to kullfyrte turbiner. Operatør var Electrabel.

Mellom 1961 og 1972 ble kraftverket utvidet til fem turbiner, med kull og fyringsolje som brensel. På 1970-tallet ble noen av turbinene ombygd til fyring med naturgass. Den første turbinen ble lagt ned i 1981, og i 1998 var det bare to operative turbiner igjen, på henholdsvis 277 MW og 85 MW (gass).
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 444.431 tonn, mens samme års kvote var på 192.696 tonn. Utslippene gikk noe opp 2007-08, og lå høyt over kvoten.
 Anlegget hadde også prøvedrift med biooljefyring via pyrolyse, men på grunn av reduksjoner i subsidier til fornybar energi ble dette prøveprosjektet innstilt.

Anlegget ble lagt ned av lønnsomhetsgrunner i 2012, men ble noen ganger startet på nytt ved stort behov. Det endelig nedlagt i 2015, og i april 2016 ble det kunngjort at det skulle rives. De to siste skorsteinene ble sprengt ned 18. mars 2017.

Se også
-------

* Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Referanser
----------

1. ↑  EU – liste over CO2-utslipp per installasjon.
2. ↑  «Schoorstenen oude IJsselcentrale opgeblazen». *nos.nl*. 17. mars 2017. Besøkt 18. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* SEI database, USA.
* IndustCards – «Gas- and Oil-Fired Plants in Belgium and the Netherlands».
**Falsk balanse** er et begrep innen medieverdenen som beskriver en situasjon der man i forsøket på balansert journalistikk tegner et falskt bilde av virkeligheten.

En av journalistikkens gylne regler er at man alltid skal la begge parter slippe til med sine synspunkter dersom det er uenighet om et tema. Falsk balanse oppstår i tilfeller der det er bred konsensus om en sak, men hvor man likevel lar marginale synspunkter ta stor plass og derved skape et feilaktig inntrykk av at det hersker uenighet om temaet.

Skepsis til teorien om menneskeskapt global oppvarming er et av de mest kjente eksemplene på hvordan medier har formidlet falsk balanse. Det er bred vitenskapelig konsensus om at utslipp av klimagasser er en årsak til global oppvarming, men mange medier har likevel gitt stor plass til en liten minoritet av forskere som ikke støtter dette synet.

Resultatet av falsk balanse er at myter som vitenskapen egentlig har avlivet likevel overlever lenge i befolkningen.

Referanser
----------

1. ↑  Bruker for mye tid på vitenskapelige pseudo-debatter Fri Tanke
2. ↑  NRK presenterte konspirasjons- teoretiker og UFO-foredragsholder som «uavhengig forsker» i vaksinedebatt Dagbladet
3. ↑  BBC staff told to stop inviting cranks on to science programmes The Telegraph
4. ↑  Kritisk glemsel og falsk balanse Foreningen Skepsis

Eksterne lenker
---------------

* (en) False balance – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Last Week Tonight with John Oliver: Climate Change Debate (HBO) YouTube
* Meningsartikkel - Ta faget tilbake Arkivert 16. januar 2019 hos Wayback Machine. *Norsk Tidsskrift for Ernæring*, nr. 3/2015, s. 41
**Wanghiatraktaten**, (kinesisk: 中美望厦条约, pinyin: *Zhōng-Měi Wàngxià tiáoyuē*) er en av de traktater som blir kalt de ulikeverdige traktater som fremmede makter var i stand til å avtvinge Qing-dynastiets Kina etter Opiumskrigen. Den gjaldt USA og Kina og ble undertegnet den 3. juli 1844 i landsbyen Wanghia nord i den portugisiske kolonien Macao. Dette er nå Macaos bydel Mong Ha på Macaohalvøya.

Undertegnerne var amerikanernes fullmektige Caleb Cushing og den kinesiske generalguvernør for Guangxi og Guangdong, Qiying.

Innholdet er lik Nanjingtraktaten (1842), ved at de rettigheter som da ble innrømmet Storbritannia også ble gjort gjeldende for USA. Det betød at tidligere handelsinnskrenkelser ble opphevet fra kinesisk side. Wanghiatraktaten er imidlertid mer spesifikk enn sitt forbilde og innrømmer amerikanske borgere ytterligere rettigheter. 

Slik fikk amerikanerne i traktatens artikkel 17 tillatelse til å kjøpe fast eiendom for kirke- og syhehusbygg og for gravplasser. Med artikkel 18 opphevde den forbudet mot at utlendinger lærer seg kinesisk. Artikkel 21 unndro, på liknende måte som britene i Humentraktaten, amerikanere fra straffeforfølgelse fra det kinesiske rettsvesen.

På ett punkt var amerikanerne imidlertid mer på kinesisk side enn britene hadde vært. Artikkel 33 forbød opiumshandel. Amerikanere som forbrøt seg mot dette, skulle overleveres til den kinesiske justis.

Litteratur
----------

* Jonathan D. Spence: *Chinas Weg in die Moderne*, Hanser, München 2001, ISBN 3423307951
* Kuo, Ping Chia: «Caleb Cushing and the Treaty of Wanghia, 1844», i *The Journal of Modern History* 5, no. 1 (1933): 34-54.
* Swisher, Earl, red.: *China's Management of the American Barbarians; a Study of Sino-American Relations, 1841–1861, with Documents.* New Haven, CT: Published for the Far Eastern Association by Far Eastern Publications, Yale University, 1953.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Barnesykdommer** betegner bredt typiske infeksjoner man får når man er barn. De er en del av den større gruppen infeksjoner som samlet kalles barneinfeksjoner. Barnesykdommer rammer oss nesten alltid når man er barn. Fordi sykdommene medfører livslang immunitet rammes sjelden eller aldri voksne. Ordet barnesykdommer kan strengt tatt egentlig beskrive enhver sykdom som rammer barn, men vanligvis brukes det om barnesykdommer. Begrepet barnesykdommer omfatter stort sett det samme som barnesykdommer med utslett, som igjen grovt sett er sykdommene nevnt i listen under. Man skiller mellom denne gruppen og mer alvorlige sykdommer det vaksineres barn mot, som også kan ramme voksne, men som sjelden gir utslett.

De fleste barnesykdommer gir barnet et utslett, men ikke alle. I barnevaksinasjonsprogrammet vaksineres det mot noen av barnesykdommene, men bare noen.

De vanligste barnesykdommer / barnesykdommer med utslett
* kusma
* meslinger
* røde hunder
* skarlagensfeber
* smittsom hjernehinnebetennelse (meningokokkinfeksjon)
* vannkopper
* tredagersfeber (4.(6.) barnesykdom, exanthema subitum)
* den femte barnesykdom
* Hånd-, fot- og munnsykdom

Legg merke til at *barnesykdommer* og *barnesykdommer med utslett* ofte brukes om hverandre, men at kusma i listen over er ett unntak fordi denne barnsykdommen som regel ikke har noe karakteristisk utslett.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
Sjøforsvarets utgave av Medal of Honor, slik medaljen så ut da Torgerson fikk den tildelt i 1901
**Martin Torinus Torgerson** (født 7. november 1875 i Norge, død 12. juni 1935 i USA) var en norskfødt sjømann som tjenestegjorde i United States Navy. Han utmerket seg i kamp under bokseropprøret i Kina og ble tildelt Medal of Honor, USAs fremste militære utmerkelse.

Torgerson ble født i Norge, på et sted amerikanske kilder oppgir som «Oleesen». Han utvandret til USA der han bodde i Virginia.
 
Torgerson gikk inn i sjøforsvaret og ble sendt til Kina, der USA, som en del av åttenasjonsalliansens internasjonale styrker, bekjempet Selskapet for de rettskafne og harmoniske knyttnever i det som er kjent som bokseropprøret. Torgerson utmerket seg i kamp 13. og 20.–22. juni 1900 og ble for dette hedret med Medal of Honor. Han er en av 19 norskfødte som er tildelt denne medaljen og den eneste norskfødte blant de 59 som fikk medaljen for innsats under bokseropprøret.

Torgerson ble etter sin død i 1935 gravlagt på æresgravlunden i Arlington like utenfor Washington, DC.

Referanser
----------

1. 1 2  «Martin Torinus Torgerson. Mate, United States Navy», Arlington National Cemetery website.
2. ↑  Kristoffer Egeberg: «Kjempet for USA», *Dagbladet.no Magasinet*, 2. desember 2004.
3. ↑  Medal of Honor Recipients. China Relief Expedition (Boxer Rebellion), U.S. Army Center of Military History.