recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fanø Bryghus** er et mikrobryggeri og en kafé på Fanø i Danmark.

Fanø Bryghus åpnet opprinnelig i 2006 i et tidligere el-verk på Strandvejen i Nordby av meieriingeniør Kai Holm. Bryggeriet måtte imidlertid melde oppbud 23. desember 2008.

Erik Bank Lauridsen i Nørrebro Bryghus kjøpte bygningene i juni 2009, og bryggeriet gjenåpnet i juli samme år med Claus Winther som bryggerimester, idet Nørrebro Bryghus står for driften.

I sommeren 2018 overtok Erik Bank Lauridsen Holding A/S sammen med den lokale forretningsmannen, Henrik Styrup, driftsselskapet bak Fanø Bryghus, og ansatte i den forbindelse en ny direktør - Sofie Jansen, som bl.a. a. skal stå for en transformasjon og relansering av bryggeriets bar- og kaféområde og og Styrup Holding fra Fanø driver også bryggeriet.

Bryggeriets bar har et fast sortiment av øl som består av:

* Fanø Rav 4,6 %
* Fanø Lynghvede 5,0 %
* Fanø Stormflod 5,8 %
* Fanø Vadehav 6,5 %
* Fanø Vestkyst 5,7 %
* Fanø Havgus 2,7 %

I tillegg brygges sesongavhengige øl som Fanø Julebryg og Fanø Forår.

Referanser
----------

1. ↑  (da) Danske Ølentusiaster – Danske Bryggerier Arkivert 25. juli 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  (da) Fanø Bryghus konkurs i 
*Ekstra Bladet*, 23. desember 2008
3. ↑  (da) Beerticker.dk Fanø Bryghus genåbner drevet af Nørrebro Bryghus i Beerticker

Eksterne lenker
---------------

* (da) Fanoebryghus.dk Bryggeriets nettsted Arkivert 6. juli 2013 hos Wayback Machine.
* (en) Vurdering på Ratebeer.com

Portal: Danmark
**Lilly *Johanna* Oftedal** (født Bohr-Nilsen 30. januar 1902 i Bergen, død 2. mars 1974) var en norsk økonom, redaktør, forfatter og oversetter som ble mest kjent som redaktør for Alle Kvinners Blad fra bladet ble startet opp i 1937 til 1968.

Liv og virke
------------

Johanna Oftedal tok i 1922 statsøkonomisk embetseksamen før hun studerte ved handelshøyskolen i München i 1922–1923. Hun tok eksamener som stortingsstenograf i 1924 og 1925, og oppholdt seg i New York i årene 1926–1928. Etter dette oppholdet skrev hun underholdningsromanen *New York tur og retur*, som ble utgitt på forlaget Gyldendal i 1930. Ved utgangen av 1930 oppga forlaget at boken var publisert i et opplag på 10 000 eksemplarer.

Hun var i 1930-årene frilansjournalist, før hun ved oppstarten av Alle Kvinners Blad i 1937 ble bladets redaktør. Denne stillingen besatte hun til 1968. For bladet redigerte hun *Alle kvinners skikk og bruk*, en bok som utkom i flere revisjoner.

Oftedal har oversatt en rekke romaner for ulike forlag, blant annet *Ma Re Li* av Else Hinzelmann og *Blandt cowboys og indianere* av Helen Trains Hilles .

Johanna Oftedal ble 11. mars 1974 bisatt fra Nye kapell ved Vestre krematorium, og er gravlagt sammen med ektemannen Johan Oftedal og søsteren Louise på Vestre gravlund i Oslo.

Familie
-------

Johanna Oftedal var datter av overlærer ved Bergen katedralskole Karl Otto Nilsen (1865-1949) og Louise Bohr Friele (1870-1950). Hun ble 21. desember 1928 gift med cand. oecon. redaktør hos J. W. Cappelens forlag, Johan Werner Oftedal (1898-1981).

Bibliografi
-----------

* 1930: *New York tur og retur*, Gyldendal, Oslo
* 1941: *Alle kvinners skikk og bruk*, (red.) nye utgaver i 1948, 1953 og 1960
* 1947: *Slik er kongen*, (red.), Alle Kvinners blad, Oslo
* 1950: *Kronprinsesse Märtha – til 50-årsdagen*, (red.), Alle Kvinners blad, Oslo

Utenlandsopphold
----------------

* 1922–1923: München
* 1926–1928: New York

Referanser
----------

1. ↑  *Bestseljarar*. Noregs forskingsråd. 1994. s. 32. ISBN 8212002314.
2. ↑  Hinzelmann, Else (1933). *Ma Re Li*. Oslo: Gyldendal.
3. ↑  Hilles, Helen Trains (1937). *Blandt cowboys og indianere*. Oslo: Simonsen.
4. ↑  *Arbeiderbladet 1974.03.11*. Norge, Oslo. 1974. s. 19.
5. ↑  *Kronprinsesse Märtha*. [Oslo]: Alle kvinners blad. 1950.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 166. ISBN 8257900109.
* *Studentene fra 1920*. Oslo: Bokkomitéen. 1948. s. 243.
* *Studentene fra 1920*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1920. 1970. s. 214.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalhistoriewiki: Johanna Oftedal, besøkt 24/6 2020.

Portal: Litteratur
Palmesøndag 2011 utenfor Betfagekirken.  
31°46′38,15″N 35°15′2,8″Ø
Betfages gresk-ortodokse kirke.  
31°46′34,05″N 35°15′6,81″Ø
Kirken i Betfage
**Betfage** (arameisk: בית פגי, «umodne fikners hus») var et sted nevnt Det nye testamente, stedet hvor Jesus sendte disiplene å finne et esel og en fole som han skulle bruke til å ri inn i Jerusalem på.

Evangeliene Matteus, Markus og Lukas nevner stedet som ikke langt fra Betania.

Eusebius av Cæsarea i *Onomasticon*  har lokalisert Betfage på Oljeberget øst for Jerusalem. Det var sannsynligvis langs vegen fra Jerusalem til Jeriko, omgitt av en form for mur og begrenset av den bibelske sabbatens dagsreise fra Jerusalem, hvilket er 2000 *cubit*. Det sannsynlige stedet er i dag omgitt av katolikker og det er en fransiskanerkirke (se bilde) på der på hva som i dag heter *Kefr et Tur*.

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: *Matteusevangeliet* 21:1[*død lenke*]; *Markusevangeliet* 11:1[*død lenke*]; *Lukasevangeliet* 19:29[*død lenke*]
2. 1 2  Negev, Avraham (2005): *Archaeological Encyclopedia of the Holy Land*, ISBN 0826485715. s. 80
3. ↑  Murphy-O'Connor, Jerome (2008): *The Holy Land: An Oxford Archaeological Guide from Earliest Times to 1700*. ISBN 0199236666. s. 150
4. ↑  *Onomasticon* 58:13
5. ↑  «Bethphage», *Topicalbible.org*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hareid Group** har en lang historie som leverandør av elektriske produkter og tjenester. I dag har Hareid Group rundt 690 ansatte i Norge, Polen, Danmark og på Grønland. 

Hareid Group tilbyr et bredt spekter av elektriske tjenester og produkter for maritim industri, bolig & næringsbygg, samt forbrukerelektronikk.l.(2020).

Hareid Elektriske AS er morselskapet i Hareid Group og ble etablert i 1950 av Steinar Teigene.

Selskapene i Hareid Group er samlet under eierselskapene Bjåstadbakken AS, Jasimo AS og 20 % som er eid av de ansatte.

Datterselskaper til Hareid Elektriske AS
----------------------------------------

* HG Teknikk AS
* HG Marine Electronics AS
* HG Elektro AS
* HG Handel AS
* HG Support AS
* HG International AS
* HM Elektro AS ( 51%)
* HG Solutions Sp.z o.o. (Polen - 60%)
* HG Electric AS (Danmark)
* Polar EL (Grønland 51%)

Konsernsjef er Olav Haug Vikebakk. Hovedkontoret er på Hareid, Norge.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


1. ↑  Hareid Group. «Om oss». *www.hareidgroup.com*. Besøkt 12.02.2020.
**Fanyang** (kinesisk: 范陽) var en gammel by i det nordlige Kina, et eller annet sted nær det nåværende Beijing. Byen var også kjent under navnene **Youzhou** 幽州 og **Ji** 薊, i siste tilfelle som hovedstad for staten Yan.

Fanyang ble grunnlagt i De stridende staters tid av staten Yan, som gjorde den til sin hovedstad. Etter at Yan var blitt erobret av Qin ble byen hovedstad for dens provins ved navn Guangyang 廣陽郡. Under Han-dynastiet ble byen hovedstad for provinsen Yuyang 漁陽郡.

Fanyang var administrativt sentrum for staten Youzhou i det østlige Han. På grunn av sin utsatte beliggenhet i nord ble den stadig utsatt for angrep fra barbariske stammer. Også under de gule turbaners opprør ble byen angrepet.

Byen er også omtalt i *Beretningen om de tre kongedømmer*. 

Under Jin- og Tang-dynastiene var Fanyang en viktig garnisonsby og et stort handelssenter. An Lushan innledet opprør i Fanyang, og etter at han hadde utropt seg selv til keiser gjorde han Fanyang til sin hovedstad.
**Indiske kamphøns** er en tung hønserase som stammer fra England.

Indiske kamphøns er framavlet av de indiske rasene Asil og Malayer. Rasen kommer fra Cornwall, og derfor heter den cornish på engelsk. Rasen har kraftig kroppsbygning og har blitt brukt til framavling av den verdenskjente kyllingproduksjonsrasen Broiler. Hønene er ingen storverpere, men verper greit nok til kamphøns å være. De er ofte gode rugere og omsorgsmødre. Det er mulig at eggene av og til er dårlig frødd. Indiske kamphøns er tunge og muskuløse, og de trenger mye plass for at musklene skal utvikles ordentlig. Befjæringen er hard og ligger tett inntil kroppen. Den har kraftig bein og står bredbeint, og at den har et ørneaktig blikk gjør at den inngyter respekt. Til tross for navn og utseende er ikke indiske kamphøns mer stridslystne enn andre raser, men som oftest går de seirende ut av en kamp. Dvergvarianten stammer også fra England. Eggene er brunlige og veier 50 gram. Hanen veier 3,5–4,5 kg og hønen 2–3 kg. For dvergvarianten er eggene lysebrune og veier 30 gram. Hanen veier 1 kg og hønen 850 gram.

Farger
------

* Hvit
* Svart
* Gul
* Fasanbrun
* Rød/hvit (Jubilee)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Indian Game* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tunge hønseraser |
| --- |
| 
* Amrocks
* Asil
* Araucanaer
* Australorps
* Barnevelder
* Brahma
* Dorking
* Faverolle
* Indiske kamphøns
* Jerseykjempe
* Kochin
* Maran
* Malayer
* New hampshire
* Orpington
* Plymouth rock
* Rhode island red (R.I.R)
* Sussex
* Welsumer
* Wyandott

 |  |
**Johanna av Burgund** (***Jeanne la Boiteuse***, **Johanna den Lamme**) (født 24. juni 1293, død 12. desember 1349 i Paris) var en fransk dronning og tidvis regent, gift med Filip VI av Frankrike (Filip av Valois).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Johanna av Burgund var datter av Robert II av Burgund og Agnes av Frankrike og søster av Margaret av Burgund. 

Margaret, som i 1305 hadde giftet seg med eldste sønn av Filip den smukke, kronprins Ludvig som senere skulle bli kong Ludvig X, ble i 1314 anklaget for ekteskapsbrudd i forbindelse med Tour de Nesle-skandalen. Også kongens to andre svigerdøtre ble viklet inn i saken, Johanna – hustru til den senere kong Filip V – og Blanka av Burgund, fra pfalzgreven av Burgunds familie og hustru til den senere kong Karl IV. De ble arresterte alle tre, kun Margrete og Blanka dømt, og fengslet på borgen Château-Gaillard. Der ble Margrete kvalt ihjel året etter og Blanka holdt fengslet til hun var blitt skilt i 1322.

Disse hendelser bidro vesentlig til at kapetingernes dynasti døde ut i den direkte mannslinjen.[]

### Grevinne, dronning, regent

Hun giftet seg i 1313 med Filip av Valois. De ble greve og grevinne av Maine, Valois og Anjou.

Filip av Valois var i 1328 etter den barnløse Karl IV blitt den nærmeste tronfølger. Johanna ble sammen med ham kronet 29. mai 1328 i katedralen i Reims.

Dronning Johanna var regent da ektefellen var på krigstokt under hundreårskrigen. Hun ble bak sin rygg av noen kalt «den lamme mannlige dronningen» – hennes lamhet ble ansett som et tegn på ondskap.[]

Johanna av Burgund døde sannsynligvis av pesten.[] Hun ble gravlagt i abbediet Saint-Denis, gravkirken til det franske kongehuset.

Barn
----

* Johan II av Frankrike
* Filip av Valois, hertug av Orléans

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10314.htm#i103136, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jeanne d'Évreux** | **Dronning av Frankrike**(1328–1348) | Etterfølger:**Blanka av Navarra** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Timoteo «Tim» Ofrasio** (født 1948, død 1. desember 2020 i San Pablo i Laguna på Filippinene) var en filippinsk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, teolog og liturgiker særlig innen liturgisk musikk. Han er kjent for liturgiske sanger som «Alay sa Diyos», «Paghahandog ng Sarili» og «Panalangin sa Pagiging Bukas-Palad».

Han trådte inn i jesuittordenen i 1969 og ble presteviet i 1979. Pater Timoteo Ofrasio var også professor ved Loyola School of Theology på Ateneo de Manila University i Quezon City der han underviste i systematisk og sakramental teologi. Han tok lisensiatgraden ved Pontificio Istituto Sant’Anselmo i Roma i 1987 og fullførte også doktorgradsstudier i liturgi ved samme lærested i 1990.

He døde på et sykehus i San Pablo i provinsen Laguna for covid-19 den 1. desember 2020 i en alder av 72 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aquino, Leslie Ann (3. desember 2020). «Noted lyricist succumbs to Covid-19». *Manila Bulletin*.
2. ↑  Calleja, Joseph Peter (2. desember 2020). «Filipino liturgist, lyricist loses Covid-19 battle - UCA News». *UCA News* **(engelsk)**.
**Konotop** (ukrainsk: Конотоп, IPA: [kon̪oˈt̪ɔp]) er en by nord i Ukraina i Sumy oblast. Konotop er senteret i Konotop rajon (distrikt) og ligger omkring 129 km fra Sumy. 

Konotop flybase ligger ved byen. Konotop er et viktig senter for maskinbygging, og et trafikknutepunkt. Byen har trikk og er den minste byen i landet med eget trikkesystem.

Historie
--------

Ved begynnelsen av 1600-tallet var ukrainske kosakker de første som slo seg ned i området. Bosetningen ble først nevnt i 1634 som **Novoselitsa**. I 1642 ble det bygd en polsk festning på stedet oppkalt etter elven Konotopka. Trulig forsvant den, og en annen festning, *Jezutsj*, ble bygd. Festningen ble viktig i kampene mot storfyrstedømmet Moskva. Noen historikere miner at Konotop var bosatt allerede innen før den tatarmongolske invasjon. Et sagn sier at mange av hestene og soldatene fra et tatarsk kavaleri druknet i myrområdene omkring byen og at det er derfor området har navnet Konotop, der *kon* betyr hingst og *topat* betyr å drukne.

I 1659 fant slaget ved Konotop sted nær byen, der polakker, krimtatarer og ukrainske kosakker ledet av hetmanen Ivan Vygovskij slo en russisk-ukrainsk styrke. I 1782 fikk Konotop bystatus.

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Konotop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Sumy oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Sumy |
|  | Bilopillja **·** Buryn **·** Druzjba **·** Hlukhiv **·** Konotop **·** Krolevets **·** Lebedyn **·** Okhtyrka **·** Putyvl **·** Romny **·** Seredyna-Buda **·** Sjostka **·** Trostjanets **·** Vorozjba | Ukrainas flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |

1. ↑  ; *Den nåværende befolkningen i Ukraina pr. 1. januar 2021*; utgiver: Ukrainas statistikkbyrå.
Må ikke forveksles med Konrad Hubert.

**Konrad Walentin Huber** (født 4. november 1892 i Helsingfors, død 4. desember 1960 i Helsingfors) var en finsk skytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1952 i Helsingfors.

Huber vant to olympiske medaljer i skyting under OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i den individuelle konkurransen i trap bak Gyula Halasy fra Ungarn. Han var også med på det finske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen i trap med 360 poeng, tre poeng mindre enn gullmedaljevinnerne fra USA og samme antall poeng som sølvmedaljevinneren fra Canada. Det var 69 deltaker fra tolv nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 6. og 7. juli 1924. Det var lov til å ha seks deltakere på hvert lag, men det var kun de fire beste skytternes resultat som ble summert sammen. Deltakerne på det finske laget var Konrad Huber som skjøt 94 poeng, Robert Huber (92), Werner Ekman (91), Robert Tikkanen (83), Georg Nordblad (80) og Magnus Wegelius (79).

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris – Sølv i skyting, trap lagskyting Finlands flagg Finland
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris – Bronse i skyting, trap lagskyting Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Konrad Huber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Konrad Huber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Konrad Huber – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**John Peter Hernes** (født 19. august 1959 i Stavanger) er en norsk politiker fra Høyre.

Han har vært medlem av Stavanger bystyre siden 1988, medlem av formannskapet fra 1988 til 2007 og på nytt siden 2011 og leder i Høyres bystyregruppe fra 2011 til 2020. Ved valget i 2019 var han Høyres ordførerkandidat. Fra 2015 til 2019 var han også innvalgt i Rogaland fylkesting.

Det var Hernes som daværende leder i kommunens kulturstyre som i 2001 fremmet forslaget om Stavanger som europeisk kulturhovedstad for 2008. Han har også vært leder i kommunalstyret for oppvekst.

Hernes har blant annet vært styremedlem i Film&Kino, styremedlem ved Stavanger universitetssjukehus og styreleder i Forus Næringspark.

Han er utdannet husbyggingeniør (UiS), bachelor samfunnsfag (UiS) og MBA fra University of Warwick. Han har vært selvstendig næringsdrivende og ledet etableringen av Mercuri Urval i Stavanger. Mellom 1994 og 2000 arbeidet han for gründeren Jon Gjedebo. Hernes ledet etableringen av to såkornfond i Stavanger i 2000 og 2006. Fra 2010 til 2011 ledet han searchselskapet ISCO Group i Stavanger.

Han er gift med Ina C. Knivsberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «John Peter Hernes’ profil». LinkedIn. Besøkt 21. februar 2019.
2. 1 2  «John Peter Hernes’ profil». Høyre. Arkivert fra originalen 21. februar 2019. Besøkt 21. februar 2019.
3. ↑  Jupskås, Stein Halvor (10. juni 2020). «Hernes gir seg som gruppeleder i Høyre». *Stavanger Aftenblad*. Besøkt 17. februar 2022.
4. ↑  «John Peter Hernes blir Høyres ordførerkandidat». *Stavanger Aftenblad*. 5. september 2018. Besøkt 21. februar 2019.  (Abonnement påkrevet)
5. ↑  Vedtatt Stavanger bystyre 1.10.2001
Hullsikte på en H&K MP5 maskinpistol
**Hullsikte** er et sikte til våpen. På et hullsikte har baksiktet et hull med diameter på over 1.2 mm i diameter. Det forveksles ofte med dioptersikte som har hull på maks 1.2 mm. 

Fordelen med hullsikte fremfor dioptersikte er at det er lettere for en skytter å se andre mål siden hullet og dermed synsfeltet er større. Dette gjør at mange militære sikter er hullsikter og ikke dioptersikter. Det har ikke så stor praktisk betydning da øyet i stor grad selv sentreres midt i hullet der lysstyrken er størst. Eksempel på våpen som har hullsikte er AG-3 som er våpenet det norske forsvaret brukte i perioden fra 1967 til 2007. Det hadde et hullsikte med 2 mm hulldiameter. En annen stor fordel med et hullsikte, er at det er en svært enkel og solid konstruksjon, som består av få og kraftige deler, noe som gjør at den tåler vesentlig mer ytre påvirkning enn f.eks. et dioptersikte.

Se også
-------

* Dioptersikte
* Lasersikte
* Rødpunktsikte
* Holografisk sikte
* Kikkertsikte

Referanser
----------

1. ↑  Rune Haarstad (29. september 2016). «En million soldater med AG3». Forsvaret. Arkivert fra originalen 8. august 2018. Besøkt 08.08.2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie
 |
Gunnar Svensen
**Gunnar Svensen** (født 9. januar 1938 i Oslo) er en norsk journalist, sjefredaktør og medieutvikler.

Svensen har latin-artium fra Oslo katedralskole i 1956 og gikk på befalskolen for Hærens Samband (1957/1958). Han tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1964.

Svensen arbeidet som journalist i *Christianssands Tidende* (1958), *Aftenposten* og *A-magasinet* (1961–1970). Han skrev under signaturen *Gus*. 

Han var redaksjonssjef og sjefredaktør i  *Allers* i 1970–1978 og administrerende direktør i Aller-gruppen (den gang AS Allers Familie-Journal) i perioden 1979–1987. Gjennom eget selskap Gunnar Svensen Medieutvikling AS var han rådgiver for mediebedrifter i inn og utland – blant annet Schibsted-gruppen og NTB. Fra 1988 var han adm. direktør for Sverdrup Dahl AS (kinoreklame) og fra 1995 til sin pensjonering, medierådgiver i PR-byrået Geelmuyden.Kiese.

Som direksjonsformann i Bladcentralen ANS tok Svensen på 80-tallet initiativet til en radikal omlegging av ukebladdistribusjonen i Norge. På slutten av sin karriere deltok han i utviklingen av digitale informasjonssystemer for bedrifter og offentlige institusjoner.

Kilder
------

* *Bladcentralen 50 år*
* *- og ellers Allers* – ISBN 82-7034-192-4
Dorothy Gale og hunden Toto i filmen *Trollmannen fra Oz* (1939).
**Dorothy Gale** er en fiktiv skikkelse i Oz-universet som først ble introdusert i L. Frank Baums barnebok *Trollmannen fra Oz* (1900). Dorothy er bokens protagonist som forsøker å komme seg hjem til Kansas etter at hun har havnet i Oz på grunn av en forferdelig storm. På hjemreisen får hun flere venner, men den onde heksa fra Vest gjør sitt beste for å hindre hjemkomsten. I de andre bøkene bestemmer Dorothy seg for å flytte inn i en leilighet i Oz, og hennes bestevenninne Ozma kroner henne til prinsessen av Oz. Dorothy Gale er best kjent i Judy Garlands skikkelse fra filmen *Trollmannen fra Oz* (1939).

Uttrykket «vennen til Dorothy» (*friend of Dorothy*) oppsto senere som en eufemisme for homofile menn. Dette var spesielt i bruk under andre verdenskrig, da homofil atferd var forbudt i USA. Det er ukjent hvordan uttrykket ble til, men flere språkforskere har foreslått at det LHBT-vennlige universet i Oz kan være årsaken. Andre mener at uttrykket kommer fra filmen fra 1939, ettersom Judy Garland er et homoikon. I filmen er hun svært hensynsfull til alle som er annerledes.

Referanser
----------

1. ↑  Leap, William (2003). *Speaking in Queer Tongues: Globalization and Gay Language*. University of Illinois Press. s. 98. ISBN 0-252-07142-5.
2. ↑  Brantley, Ben (28. juni 1994). «Why Oz Is a State of Mind In Gay Life and Drag Shows». *The New York Times*. s. C.1.
3. ↑  Paglia, Camille (14. juni 1998). «Judy Garland As a Force Of Nature». *The New York Times*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorothy Gale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Dorotheos av Tyros** er et navn som knyttes til et dokument, kalt **Pseudo-Dorotheus**, som fikk innflytelse innen tidlig kristen hagiografi og kirkehistorie.

Denne Dorotheos av Tyros var angevelig biskop av Tyros på 400-tallet. Skriftet som knyttes til hans navn består av en prolog, fulgt av en katalog over Jesu 70 disipler og apostler og en fortegnelse over biskoper i Konstantinopel, og så en epilog med legender om bibelske personer. Dokumentet kalles *Pseudo-Dorotheos*, eller *Synopsis de vita et morte prophetarum, apostolorum et discipulorum domini*.

Den som står bak, er imidlertid en nå ukjent bysantinsk forfatter sent på 700-tallet eller på 800-tallet som skjulte seg bak navnet Prokopios. Han benytter imidslertid navnet til en legendarisk biskop fra 400-tallet, Dorotheos, biskop av Tyros; dette for å gi sin tekst en sterkere autoritet. Hensikten med bispelisten var å styrke beleggene for at bispesetet i Byzantion/Konstantinopel skulle tilskrives apostelen Andreas. I virkeligheten har teksten intet med denne legendære biskop Dorotheos fra 400-tallet å gjøre.

Utgaver
-------

* Jacques Paul Migne: *Patrologia Graeca* Bd. 10, S. 953–958.
* Theodor Schermann: *Prophetarum vitae fabulosae. Indices apostolorum discipulorumque domini Dorotheo, Epiphanio, Hippolyto aliisque vindicate*. Teubner, Leipzig 1907, s. 131–160 (Volltext).

Litteratur
----------

* Theodor Schermann: *Propheten und Apostellegenden. Nebst Jüngerkatalogen des Dorotheus und verwandter Texte* (= *Texte und Untersuchungen zur Geschichte der altchristlichen Literatur* Bd. 31, 3). Hinrichs, Leipzig 1907, s. 144–153. 174–198.

Referanser
----------

1. ↑  Wolfgang Speyer: *Die literarische Fälschung im heidnischen und christlichen Altertum*. Bd. 1, 2. C. H. Beck, München 1971, ISBN 3-406-03388-1, s. 299.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Gunnar Tallberg** (født 23. desember 1881, død 27. august 1931) var en finsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Tallberg vant en olympisk bronsemedalje under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Lucky Girl» som kom på tredjeplass, bak den norske båten «Taifun» og «Sans Atout» fra Sverige, i 8-metersklassen. Mannskapet på båten besto av Gunnar Tallberg, Emil Lindh, Bertil Tallberg, Arthur Ahnger og Georg Westling.

Det var sju båter i 8-metersklassen, to finske, to russiske, to svenske og en norsk. Den norske båten «Taifun» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 22. juli utenfor kysten ved Nynäshamn.
«Lucky Girl» og den svenske båten «Sans Atout» hadde tre poeng hver etter to seilaser. «Lucky Girl» tapte skilleracet som ble avholdt 22. juli.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i seiling, 8-metersklassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnar Tallberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Tallberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gunnar Tallberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Dorothy Marie Letterman** (pikenavn *Hofert*, gift *Mengering*) (født 18. juli 1921 i Linton, Indiana, død 11. april 2017) var best kjent av seerne som «Dave's Mom» i *Late Show with David Letterman*. Mange har opp gjennom årene trodd at også hun bare har vært en skuespiller, men hun er virkelig moren til talkshowverten David Letterman.

I mange år var hun bare med via telefon, men under OL på Lillehammer fikk hun sin debut på tv-skjermen som utegående reporter/korrespondent. Hun var også CBS sin utsending i vinter-OL i 1998 i Nagano, Japan og i vinter-OL i Salt Lake City i 2002, sammen med Biff Henderson. Hun bruker også å være med på Guess Mom's Pies via satellitt fra sitt hjem i Carmel, Indiana og rundt morsdagen eller bursdagen sin, pleier hun å komme til Ed Sullivan Theatre i  New York for å være med på sønnens TV-show.

Biografi
--------

Hun ble født Dorothy Marie Hofert i Linton, Indiana, som det eldste av de 3 barna til Earl Jacob Hofert og Lena M. Strietelmeier. Dorothy har en yngre bror, Earl Jr. (født 1922), og en yngre søster ved navn Hazel (født 1923). Hennes besteforedre på morssiden, Fredricke Hilgediek og William Strietelmeier var født i Tyskland. Hun er kusinen til skuespiller og modell Rebecca Romijns bestemor.

Hun gikk et år på Indiana University før hun giftet seg med Harry Joseph (Joe) Letterman (født 15. april 1915). Sammen fikk de barna Janice (Shelton), David Michael (født 12. april 1947) og Gretchen (journalist i St. Petersburg Times). Mens hun oppdro barna assisterte hun også sin mann som var blomsterhandler, og var sekretær for den presbyterianske kirke. Hun ble enke i februar 1973 etter at Harry Joseph (Joe) Letterman døde av et hjerteinfarkt da han var 57 år gammel. Hans første hjerteinfarkt fikk han når han var 36 år.

Hun giftet seg igjen i 1983 med en krigsveteran fra 2. verdenskrig, Hans Mengering.

Bøker
-----

* *Home Cookin' with Dave's Mom* (1996) ISBN 0671000608 (Hardcover) ISBN 0671000616 (Paperback)

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm2725315, besøkt 9. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Dorothy Mengering, David Letterman's Mom and 'Late Show' Personality, Dies at 95», besøkt 10. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Times Facts about Gretchen Letterman» (PDF) **(engelsk)**. St. Petersburg Times. Arkivert fra originalen (PDF) 5. juli 2008. Besøkt 17. desember 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorothy Letterman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Dorothy being interviewed by her granddaughter

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Gunnar Schjelderup** (født 5. april 1895 i Oslo, død 6. mars 1972) var direktør for Christiania Spigerverk i hele 35 år, fra 1926 til 1961.

Schjelderup ble utdannet som kjemiingeniør i 1917. Etter noen års utenlandsopphold og arbeid i andre bedrifter kom han til «Spikerverket», hvor han i 1926 ble administrerende direktør i en alder av bare 31 år. I hans tid som leder for verket utviklet det seg fra å være en lokal bedrift i Nydalen i Oslo til et av landets største industriselskaper, med aktivitet i flere landsdeler.

Han tilskrives mye av æren for veksten og den tekniske utviklingen innen bedriften. Han var med på utviklingen av den såkalte Tysland-Holeovnen for elektrisk råjernsmelting, og gis hovedæren for utviklingen av elektriske varmegroper, en nyvinning som snart ble nyttet i ulike deler av verden. Han var også en ivrig pådriver for utviklingen ved Bremanger Smelteverk i Svelgen og utviklingen av nefelinforekomsten på Stjernøya ved Nordkapp. Da han døde ble hans portrett gjengitt i Spikerverkets bedriftsblad med bildeteksten: *«Spigerverkets annen grunnlegger»*.

Da krigen kom til Norge var Schjelderup blant næringslivets mest sentrale menn, og det var i hans hjem næringslivstoppene møttes – alt 13. april 1940 – for å områ seg under de nye betingelsene etter den tyske okkupasjonen. Der kom de raskt til enighet om at de ønsket «å få fiendtlighetene avbrutt». Det sentrale for bedriftslederne var å holde hjula i gang. Men etter hvert ble Schjelderup knyttet opp mot det sentrale hjemmefrontarbeidet, og i 1944 ble han arrestert og fengslet på Akershus.

Også utenfor bedriften markerte han seg i sin tid ved Spikerverket: Han var en av initiativtakerne til Industriforbundets Rasjonaliseringskontor, til Studieselskapet for Norsk Industri og til Administrativt forkningsfond. 

Schjelderup var en pådriver for at det skulle bygges ut en større norsk jernproduksjon. Ved en skjebnens ironi ledet dette fram mot dannelsen av Norsk Jernverk og derved Spigerverkets egen endelikt som stålverk. Schjelderups bedrift i Nydalen ble senere ofret til fordel for jernverkets virksomhet i Mo i Rana.

Han var æresmedlem i Polyteknisk Forening, og fikk Sam Eydes Ærespris. Han var kommandør av St. Olavs Orden. Schjelderup har et eget minnestipendiat (Direktør Gunnar Schjelderup og Frues Stipendiefond) og har gitt navn til Gunnar Schjelderups vei i Nydalen og Gunnar Schjelderups veg i Svelgen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Gunnar\_Schjelderup, besøkt 16. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Terje Valen: *De tjente på krigen*, side 105. Forlaget Oktober, Oslo (1974) ISBN 82-7094-083-6
3. ↑  *In memoriam Gunnar Schjeldrup*, nekrolog i Christiania Spigerverks tidsskrift *Speakeren* nr 95. mars 1972, signert Nils Astrup og Christian Sommerfelt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav **·** Fangeregisteret

 |
**Gunnar Seijbold** (født 25. januar 1955 i Stockholm, død 25. april 2020 i Stockholm, var en svensk frilansende pressefotograf og musiker. Under sitt yrkesaktive liv arbeidet han for flere aviser og nyhetsbyråer, blant annet *Expressen,* *Aftonbladet*, og Sveriges regjering.

Biografi
--------

Seijbold var opprinnelig fra Stockholm. Hans far Olle Seijbold var også fotograf, og fotograferte blant annet ved Baltutlämningen etter andre verdenskrig.

Under sitt yrkesaktive liv var Seijbold frilansende fotograf ved flere av de største svensea aviser, blant annet *Expressen*, *Dagens Nyheter* og *Aftonbladet*. I en periode var han også fotograf for Sveriges regjering, og medvirket som sådan blant annet ved Fredrik Reinfeldts møte med Barack Obama i Det hvite hus i 2009. Han fikk også oppdraget å være hva som ble kalt *offisiell EU-fotograf* under Sveriges ordførerskap i EUs råd i 2009. I den rollen var han også av og til eneste fotograf, og dermed ansvarlig for å levere bilder til alle medier. Han var og med og planla møter sammen med andre ansvarilge for ordførerskapet, slik at de ble tilpasset vel for andre fotografer.

Seijbold var også med og grunnla billedbyrået *Svenska bild* sammen med Andreas Hassellöf, Gustav Mårtensson og Lars G. Öhlund. Han var en periode også dets administrerende direktør.

Utover sin profesjon som fotograf var Seijbold også musiker, og medvirket som bassist på Eddie Meduzas album För Jaevle Braa!

Seijbold døde av COVID-19 i april 2020.

Referanser
----------

1. ↑   Expressen, www.svt.se, besøkt 26. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.svt.se[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Thomsen, Dante (26. april 2020). «Fotografen Gunnar Seijbold, 65, död i covid-19». *SVT Nyheter* **(svensk)**. Besøkt 26. april 2020.
4. 1 2  «Fotografen Gunnar Seijbold död i corona». *Expressen*. Besøkt 26. april 2020.
5. ↑  «Fotografen Gunnar Seijbold har gått bort i covid-19». *Fotosidan* **(svensk)**. Besøkt 26. april 2020.
6. 1 2  «"Gunnar Seijbold var det bästa som finns: Pressfotograf"». *Aftonbladet*. Besøkt 26. april 2020.
7. ↑  Wessel, Johan. «Fotografen Gunnar Seijbold död i covid-19». *Kamera & Bild*. Besøkt 26. april 2020.
8. 1 2  «Gunnar Seijbold officiell EU-fotograf». *Fotosidan*. Besøkt 26. april 2020.
9. ↑  «EU-fotografen skickar bilderna direkt från kameran». *Kamera & Bild*. Besøkt 26. april 2020.
10. ↑  «Gunnar blir officiell EU-fotograf». *Kamera & Bild*. Besøkt 26. april 2020.
11. ↑  «Ny svensk bildbyrå tar sikte på Scanpix». *capdesign.se*. Arkivert fra originalen 11. juni 2020. Besøkt 26. april 2020.
12. ↑  «För Jaevle Braa! / Eddie Meduza». *www.angelfire.com*. Besøkt 26. april 2020.
**Gunnar Peter Thesen** (født 19. april 1952) er en norsk numismatiker, kjøpmann og auksjonarius. På tampen av 90-tallet kom han inn på eiersiden i Oslo Mynthandel som Jan Olav Aamlid etablerte i 1974. Thesen har vært aktiv i Oslo Numismatiske Forening siden oppstarten i 1972. Thesen regnes som en av de fremste ekspertene i Norge innenfor numismatikk og deltok i juryen under kåringen av Tidenes norske mynt i 2009. Thesen bidro også til å oppklare saken da en utro ansatt ved Det norske slott forsøkte å selge Norges «første» mynt til Oslo Mynthandel. Mynten fra 1909 var av gull og verdsatt til en million kroner Thesen var høsten 2012 med på å starte Oslo Myntgalleri.

Bibliografi
-----------

* 1989: *Norges mynter 1990: perioden 1814-1989* – ISBN 9788273190611
* 1995: *Norges mynter 1995: perioden 1814-1994: vurderingsliste* – ISBN 9788273191205
* 2004: *Norges mynter 2005* – ISBN 9788273191953
* 2010: *Norges mynter 2011: perioden 1814-2010 : vurderingsliste* – ISBN 9788292933084
* 1989: *Norges mynter 2012: perioden 1814-2011 : vurderingsliste* – ISBN 9788292933114

Referanser
----------

1. ↑  *Historisk kåring av Tidenes norske mynt* Publisert: 23-02-2009
2. ↑  *Tv2.no – Kongelig mynt-fadese* Publisert av Espen Monsen 2002[*død lenke*]
3. ↑  *Dagbladet.no – Slottet takket ikke* Publisert: 2002

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Tradisjonelt brunt kandissukker
Hvit kandissukker
**Kandissukker**, **sukkerkandis** eller bare **kandis** er en type sukker som består av store, gulhvite eller gulbrune krystaller av rørsukker (sakkarose). Kandissukker oppstår ved langsom krystallisering når sukker raffineres. 

Kandis kan spises som det er, og brukes for å søte drikke eller mat. Å kandisere betyr å overtrekke kaker og annet med sukker i krystallinsk form, i motsetning til for eksempel med glasur av vann og melis.

Ordet kommer fra arabisk og indisk via det tyske *kandiszucker*, nederlandske *kandijsuiker* og franske *sucre candi*. Ordet forekommer også på engelsk i formen *candy* som betyr «søtsaker» (særlig på amerikansk) eller «kandis» (britisk-engelsk). En gammel form av ordet i Skandinavia er *kandi*.

Se også
-------

* Sukker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rock candy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oppslagsordet «Kandis» i *Ordbog over det danske sprog* (på dansk)
* Oppslagsordet «Kandi» i *Svenska Akademiens ordbok* (på svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Hugo IX den brune av Lusignan** (født 1163 eller 1168, død 5. november 1219) var sønnesønn av Hugo VIII av Lusignan. Hans far, også Hugo (født ca. 1141) var *seigneur* eller lensherre av Lusignan fra 1164. Han giftet seg med en kvinne kalt Orengarde en gang mellom 1162 og 1169, og som døde i 1169 og etterlot en ung sønn, Hugo IX. Han ble lensherre av Lusignan i 1172, og av Couhe og Chateau-Larcher på 1190-tallet, og greve av La Marche (som Hugo IV) ved ekteksap i 1203. Hugo IX døde på det femte korstog ved Damietta i Egypt den 5. november 1219.

Hugo IX er nevnt under pseudonymet «Maracdes» («Smaragd») i to dikt av trubaduren Gaucelm Faidit i henhold til oksitansk *razó*, en litterær prosa som forklarer omstendighetene rundt disse diktene.

Ekteskap og arving
------------------

Hans første hustru var Agathe de Preuilly, datter av Pierre II de Preuilly og Aenor de Mauleon. Dette ekteskapet ble annullert i 1189. I henhold til den referansen nedenfor var Agathe mor av:

* Hugo X av Lusignan

En gang rundt 1189 ble han gift på nytt med Mahaut Taillifer (Mahaut eller Mathilde d'Angoulême) (1181–1233), datter av grev Wulgrim III av Angoulême og greve av La Marche (bror av Aymer eller Adhemar Taillifer). I henhold til denne referansen kronologi var Mahaut mor av:

* Hugh X av Lusignan
* Agathe av Angoulême-Lusignan, gift ca. 1220 med seigneur eller lensherre Geoffroi V av Pons

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p458.htm#i4572, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Genealogy of Hugh IX of Lusignan
4. ↑  de Lusignan, slektsforskning

Litteratur
----------

* Biographies des troubadours, red. J. Boutière, A.-H. Schutz (Paris: Nizet, 1964) ss. 187-191.

  

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Indiska** var en svensk kjede av klesforretninger som ble etablert i 1901. Selskapet gikk konkurs i 2022.

Historie
--------

Åke Thambert kjøpte selskapet på 1950-tallet, og familiemedlemmer hadde sentrale stillinger. Indiska var etablert med 100 butikker (2015) i Sverige, Danmark, Norge, Finland og Island. Selskapet sysselsatte cirka 700 ansatte.[*når?*]

Hovedkontoret lå i Värthamnen, og sentrallageret i Västberga, sør for Stockholm. Indiska hadde også egne produksjonskontor i India. Forretningsideen var å selge «en unik mix av mote og interiør med inspirasjon fra India, som tiltaler mange». Selskapets visjon var «å krydre Europa med varme og glede, å påvirke med indisk og orientalsk kultur og skape et bilde av en annen verden».

Referanser
----------

1. ↑  «Kles- og interiørkjeden Indiska er konkurs». *E24*. 25. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Indiska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gasherbrum** er en gruppe fjell i Baltoro Muztagh-kjeden i Karakorum i det nordlige Pakistan. Gasherbrum-gruppen ligger i den nordøstlige enden av Baltoro-breen, og består av fem topper, tre av dem er over 8000 meter høye.

Gasherbrum er blitt hevdet å bety «skinnende vegg» på det lokale balti-språket, antakeligvis med henvisning til den dominerende vestveggen på Gasherbrum IV. Imidlertid kommer navnet fra «rgasha» (vakker) + «brum» (fjell) på balti, altså «vakkert fjell». 

Gasherbrum-fjellene ligger svært utilgjengelig til, og er de eneste toppene over 8000-meter som ikke er synlige fra noe bebodd sted. I 1856 ble fjellene sett av ingeniører fra den britiske «Great Trigonometric Survey of India». De kunne rapportere å ha oppdaget en gruppe svært høye fjell fra over 200 kilometers avstand. Fem av toppene ble navngitt etter nummer i forhold til rekkefølgen de ble sett i, som Karakorams første, andre, tredje fjell osv, forkortet til K1, K2, K3 osv. K1 er i dag kjent som Masherbrum, mens K3, K4 og K5 er hhv. Broad Peak, Gasherbrum II og Gasherbrum I. Bare K2 har beholdt sitt navn fra denne kartleggingen.

| Fjell | meter | fot | Breddegrad (N) | Lengdegrad (Ø) | Primærfaktor (m) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gasherbrum I | 8 080 | 26 509 | 35°43′27″ | 76°41′48″ | 2 155 |
| Broad Peak | 8 047 | 26 400 | 35°48′35″ | 76°34′06″ | 1 701 |
| Gasherbrum II | 8 035 | 26 360 | 35°45′27″ | 76°39′15″ | 1 523 |
| Gasherbrum III | 7 952 | 26 089 | 35°45′34″ | 76°38′31″ | 355 |
| Gasherbrum IV | 7 925 | 26 001 | 35°45′39″ | 76°37′00″ | 725 |
| Gasherbrum V | 7 147 | 23 448 | 35°43′45″ | 76°36′48″ | 654 |
| Gasherbrum VI | 6 979 | 22 897 | 35°42′30″ | 76°37′54″ | 520 |

Kilder
------

* (no) Gasherbrum i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
«Drømmen til kong Henrik I» i *Chronicon ex chronicis*.**John av Worcester** (død ca. 1140) var en engelsk munk og krøniker. Han var forfatter av krøniken *Chronicon ex chronicis*, et verk som tidligere ble tilskrevet *Florence av Worcester*. Om personen John av Worcester vet vi bortimot ingenting, bortsett fra at han sannsynligvis levde og var munk i Worcester, ikke langt fra Wales, og kanskje aldri forlot hjemstedet.

*Chronicon ex chronicis* begynner med skapelsen, slik mange krøniker gjorde, og blir avsluttet med året 1140 da han kanskje døde. Det ble tidligere antatt at det var kun den siste delen som faktisk var blitt skrevet av ham, men historikerne mener nå at han er ansvarlig for det meste av verket.

Krønikens kronologiske ramme ble lånt fra Marianus Scotus’ krønike. Det er antatt at John må ha benyttet seg av rekke andre kilder som nå har gått tapt. En av disse var en versjon av *Den angelsaksiske krønike* og han kan ha delt en tapt kilde sammen med William av Malmesbury ettersom sistnevntes *Gesta regum anglorum* har tilsvarende informasjon som ikke er funnet i andre verker. Antagelig må John også ha støttet seg på lokal kunnskap.

I *Chronicon ex chronicis* finner man den første kjente illustrerte opptegnelse av solflekker:

«I det tredje året av Lothar, romernes keiser, i de tjueåttende året av kong Henrik av de engelske... på lørdagen den 8. desember viste det seg fra morgenen og til kvelden to svarte sfærer mot solen».
Denne opptegnelsen som han nedtegnet for året 1128 ettersom han fant synet minneverdig og kanskje illevarslende. Den latinske teksten er omgitt av et fargediagram av solen som markerer posisjonen og størrelsen på de to solflekkene som han hadde sett med sine egne øyne, fem århundrer før teleskopet ble oppfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Chronicles of the ancient sun Arkivert 30. januar 2008 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* John of Worcester (Oversatt av P. McGurk og Jennifer Bray): *The Chronicle of John of Worcester: The Annals from 450-1066 Vol 2*. Oxford Medieval Texts 1995. ISBN 0198222610
* Brett, Martin: «John, monk of Worcester...» i M. Lapidge et al. (red.), The Blackwell Encyclopedia of Anglo-Saxon England. *Oxford: Blackwell, 1999. ISBN 0-631-22492-0*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Christian Marius Hansen** (født 24. september 1891, død 13. juni 1961) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Hansen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge og Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

Fire år tidligere, under OL 1908 i London, kom han på fjerdeplass i lagkonkurransen i mangekamp.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkonkurranse fritt system (Danmark)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christian Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Christian Hansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Danmark
For andre personer som heter Fernando Acevedo, se Fernando Acevedo.

| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Nicaraguas flagg Nicaragua |
| Styrkeløft: |
| Styrkeløft Parapanamerikanske leker |
| Bronse | Toronto 2015 |  -72 kg |
| Styrkeløft Paraamerikansk mesterskap i styrkeløft |
| Sølv | Mexico by 2015 |  -72 kg |
| Styrkeløft Parasentralamerikanske leker |
| Gull | San Jose 2013 |  -62 kg |

**Fernando José Acevedo Gonzales** (født 11. februar 1979) er en nicaraguansk handicapidrettsutøver, som konkurrerer i styrkeløft. Hans fremste internasjonale meritt er gull ved det åpne Paraamerikansk mesterskap i styrkeløft 2015.

Bakgrunn
--------

Acevedos handicap skyldes polio, og han drev tidligere med bodybuilding. Han begynte med styrkeløft i 2012.

Idrettskarriere
---------------

2013
Han deltok ved Ved Parasentralamerikanske leker 2013 (*2013 Para Central American Games*) i San Jose i Costa Rica. Der vant han gull i klassen -62 kg.

2015
Ved det åpne paraamerikanske mesterskapet i styrkeløft 2015 (*2015 IPC Powerlifting Americas open championships*) fikk han sølv i klassen -72 kg. Colombianske Jainer Cantillo vant denne klassen.

Han deltok også ved Parapanamerikanske leker 2015 i Toronto, og fikk der bronse med 142 kg.

2016
Ved Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro kom han på 5.-plass i klassen -72 kg. Her løftet han 140 kg.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Fernando José Acevedo Gonzales*, besøkt 1. november 2016.
2. 1 2 3  Toronto 2015 - *Fernando José Acevedo Gonzales*, besøkt 2. november 2016.
3. ↑  IPC - *Mexico City 2015 - 2015 IPC Powerlifting Open Americas Championships*, besøkt 2. november 2016.
4. ↑  Rio 2016 - *Fernando Acevedo*, besøkt 2. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil og resultater hos IPC
* (en) Rio 2016 - Fernando Acevedo (arkivert)
* (en) Toronto 2015 - Fernando José Acevedo Gonzales (arkivert)
**Hugo Anker Hermansen** (født 20. juni 1879, død 20. september 1939) var en norsk kinodirektør og filmprodusent, som blant annet laget Norges første fiksjonsfilm *Fiskerlivets farer*. 

25 år gammel ble Hugo Hermansen, tidligere en kontorist hos en grosserer, ansatt av den svenske direktøren for «Kinematograf-Theatret» , Nils E. Sterner, til å ta seg av kinodriften i Oslo i Stortingsgaten 12. I januar 1906 kjøpte han ut de svenske interessene og startet «Norsk Kinematograf Aktieselskab». Et halvt år senere åpnet selskapet sin andre kino i Akersgaten 16, og deretter sin tredje kino, «Olympia Kinematograf» i Storgaten. I 1908 kunne selskapet vise filmer på 43 kinematografer i Norge.

Hugo Hermansen produserte tidlig nyhetsfilmer, men et sted mellom 1906 og 1908 laget han Norges første fiksjonsfilm *Fiskerlivets farer*. 

I 1909 ble Hugo Hermansen rammet av slag, og måtte gi opp sitt kinoimperium. Han fortsatte imidlertid å arbeide med film langt inn i 1920-årene, og er nevnt som en omstridt produsent i bøkene til Ottar Gladtvedt og Leif Sinding. Sinding spesielt legger skildrer Hermansens sammensatte personlighet, og hans mange konflikter med tidens regissører.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tidens Tegn, type referanse dødsannonse, utgitt 26. september 1939[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* NORSK FILMHISTORIE 1896 – 1910: DET FØRSTE FORSØK
* Leslie Wood, Eventyret om filmen, Oslo: Tanum 1937
* Jan Anders Diesen (red), Filmeventyret begynner : av og om filmpioneren Ottar Gladtvet, Oslo : Norsk filminstitutt 1999
* Leif Sinding, En filmsaga : fra norsk filmkunsts begynnelse : stumfilmårene som jeg så og opplevet dem, Oslo : Universitetsforlaget 1972

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hugo Hermansen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Hugo Hermansen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |