recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Agard** (født 21. juni 1949 i Georgetown i British Guiana) er en britisk-guyansk lyriker, dramatiker og barnebokforfatter, bosatt i England siden 1977 sammen med kollega og ektefelle Grace Nichols. Han mottok Queen's Gold Medal for Poetry i 2012.

Liv
---

Han har afro-guyansk bakgrunn og britisk utdannelse; dette gjør at han kan veksle mellom formell engelsk og karibisk kreol-engelsk. I Guyana arbeidet han i Guyana Sunday Chronicle, i England har han blant annet arbeidet for Commonwealth Institute og som «poet-in-residence» hos BBC. Han har turnert mye med opplesninger av egen lyrikk.

Bøker
-----

Hans første bok var *Shoot Me With Flowers* (1974); den første han ga ut i England var barneboka *Letters for Lettie, and Other Stories* (1979). Hans dikt har blitt beskrevet som «a wonderful affirmation of life, in a language that is vital and joyous.» Sammen med Nichols har han utgitt en samling med karibiske vuggeviser kalt *No Hickory, No Dickory, No Dock* (1991).

Ved siden av eget forfatterskap har han redigert antologier som *The Penguin Book of Caribbean Verse* (1986) og *Tiger Dead! Tiger Dead! Stories from the Caribbean* (2008), den siste sammen med ektefellen. Han vant Paul Hamlyn Award for Poetry i 1997 og Nestlé Smarties Book Prize i 1995 for *We Animals Would Like a Word With You*. 

Bøkene hans finnes ikke på norsk.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2664971, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   RSL author ID john-agard-3[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Forfatterportrett Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine. hos britishcouncil.org
4. ↑  BBC News - Poet John Agard is selected for Queen's poetry medal
5. ↑  Julia Eccleshare. *Beatrix Potter to Harry Potter, portraits of children’s writers*. National Portrait gallery, 2002. ISBN 1-85514-342-9
6. ↑  John Agard, Making Waves at the BBC Arkivert 13. april 2011 hos Wayback Machine. hos poetrysociety.org.uk
7. ↑  Forfatterportrett[*død lenke*] hos poetryarchive.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Fem-pagode-tempelet i Hohhot
**Hohhot** (kinesisk: 呼和浩特; pinyin: *Hūhéhàotè*; mongolsk:; transkripsjon: *Kökeqota*) er en kinesisk storby og by på prefekturnivå som er hovedstad i den autonome region Indre Mongolia (Neimenggu) i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 763 000, men hele prefekturet har 2 004 000 innbyggere. 

Hohhot ligger i et område rikt på naturressurser, som kull, grafitt, marmor, bentonitt, kaolin, bly og sink. Det er også et rikt landbruk i området.

Administrative enheter
----------------------

Hohhot i Indre Mongolia
Byprefekturet Hohhot har jurisdiksjon over 4 distrikter (区 *qū*), 4 fylker (县 *xiàn*) og ett banner (旗 *qí*). 

| Kart | # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |
| **Distrikter** |
| 1 | Huimin | 回民区 | Huímín Qū | 220 000 | 175 | 1 257 |
| 2 | Xincheng | 新城区 | Xīnchéng Qū | 320 000 | 700 | 457 |
| 3 | Yuquan | 玉泉区 | Yùquán Qū | 190 000 | 213 | 892 |
| 4 | Saihan | 赛罕区 | Sàihǎn Qū | 360 000 | 1 013 | 355 |
| **Fylker** |
| 5 | Togtoh | 托克托县 | Tuōkètuō Xiàn | 200 000 | 1 313 | 152 |
| 6 | Wuchuan | 武川县 | Wǔchuān Xiàn | 170 000 | 4 885 | 35 |
| 7 | Horinger | 和林格尔县 | Hélíngé'ěr Xiàn | 190 000 | 3 401 | 56 |
| 8 | Qingshuihe | 清水河县 | Qīngshuǐhé Xiàn | 140 000 | 2 859 | 49 |
| **Bannere** |
| 9 | Venstre tumed | 土默特左旗 | Tǔmòtè Zuǒ Qí | 350 000 | 2 712 | 129 |

Historie
--------

Byen ble grunnlagt i 1581 etter initiativ av Altan Khan (1507–1582), en etterkommer i 17. generasjon av Djengis Khan.

Samferdsel
----------

Hohhot er et viktig trafikknutepunkt. 

### Luftfart

Indre Mongolias største lufthavn, Hohhot Baita internasjonale lufthavn, ligger her.

### Jernbane

Beijing–Baotou, Hohhot–Taiyuan og Hohhot–Lanzhou-jernbanelinjene knyttes sammen i denne byen.

### Vei

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui. 

Kinas riksvei 209 begynner i Hohhot, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (mn) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hohhot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Hoher Kasten** er et fjell i Appenzell-Alpene, ovenfor Rhinen, i det østlige Sveits. Fjellet har en høyde på 1 793 meter over havet. Dem Kasten, som fjellet kalles av de nærbeboende ligger midt imellom kantonen Sankt Gallen og Appenzell Innerrhoden.

For å bestige fjellet så kan en benytte en mengde forskjellige ruter opp til toppen, det er også mulighet for de som ikke ønsker å gå opp og benytte seg av en såkalt kabelvogn (Seilbahn) som kan bringe mennesker fra Brülisau ved foten av fjellet direkte til toppen av Hoher Kasten.

På toppen er det bygd en roterende restaurant med 360 graders panoramautsikt, hvor man kan se langt inn i de tyske og østerrikske alper i nord og øst, og mot Appenzellkantonene i vest.

Referanser
----------

1. ↑  «Karten der Schweiz». Swisstopo. Besøkt 23. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hoher Kasten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Hohenzollerndamm** er en hovedgate i den sydvestlige delen av Berlin. Den ligger i ortsteilene Schmargendorf og Wilmersdorf. Gaten ble anlagt i 1875 og fikk sitt nåværende navn i 1900. Den er oppkalt etter det prøyssiske kongehuset, Hohenzollern.

Gaten løper fra nordøst mot sydvest, og begynner ved Hohenzollernplatz i Wilmersdorf. Fra Hohenzollernplatz til Fehrbelliner Platz går undergrunnsbanelinjen U3 under gaten. Ved Fehrbelliner Platz ligger også *Preußenpark* (Preussenparken). Videre i sydvestlig retning følger Hoffmann-von-Fallersleben-Platz, oppkalt etter dikteren av den tyske nasjonalsangen, før gaten krysser Autobahn A 100. Der ligger også S-banestasjonen Hohenzollerndamm med linjene S45, S46 og S47. Det er samtidig grensen mellom Wilmersdorf og Schmargendorf. Hohenzollerndamm fortsetter frem til Roseneck.

Mange av sidegatene i Hohenzollerndamm er oppkalt etter tyske byer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hohenzollerndamm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Åmänningen** er en innsjø i Fagersta og Surahammar kommuner i Västmanlands län i Sverige. Sjøen har et areal på 24,7 km² og ligger 76 meter over havet. Åmänningen er landskapet Västmanlands største innsjø etter Mälaren og Hjälmaren, men i motsetning til disse ligger Åmänningen i sin helhet i Västmanland. Sjøen har utløp mot sør gjennom Kolbäcksån, som munner ut i Mälaren.

Gjennom Strömsholms kanal, som ble satt i drift i 1795, har Åmänningen forbindelse sørover til Mälaren og nordover til Barken og Smedjebacken.

Oljeön
------

I 1876 ble det startet et oljeraffineri kalt Engelsbergs oljefabrik på øya Barrön i Åmänningen, som nå kalles Oljeön. Fabrikken var i drift i 26 år, og er i dag verdens eldste bevarte oljeraffineri. Raffineriet på øya er åpent for besøkende om sommeren. Oljeön er et miljø i Ekomuseum Bergslagen og eies av Preem. Øya er tilgjengelig fra Ängelsbergs stasjonshus via en kort båttur med båten «Petrolia».

Referanser
----------

1. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 27. mai 2021.
2. ↑  «Sjölyftet» (Microsoft Excel). SMHI. Besøkt 10. januar 2014.
3. ↑  'Oljeön'

Eksterne lenker
---------------

* (en) Åmänningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Åndelighet**, kultur, folketro og sjel er begreper som tilsammen uttrykker menneskets oppfatning av  tro omkring spørsmål som ligger utenfor de materielle.

Dette åndslivet manifesterer seg i språk, tradisjoner, religion og livssyn, estetikk og kreative uttrykksformer (kunst, litteratur, musikk, teater med mer), teknologi og annet som danner en kollektiv identitet. Åndeligheten er i stadig utvikling, slik at gjengs oppfatning for noen år siden eller i andre områder kan kalles overtro eller spiritisme fordi det her og nå ikke lenger får tilslutning som sann viten.

I Norge har det i senere tid blitt en økt interesse for og åpenhet omkring åndelighet, gjennom blant annet Alternativt Nettverks messer, bladene Visjon, Medium og Ildsjelen, og livssynssamfunnet Holistisk Forbund. Snåsamannen og Prinsesse Märtha Louises såkalte «engleskole» (Astarte Education) og senere bokutgivelse har skapt mediedebatt om åndelighet.

Kilder
------

* Downey, Michael. *Understanding Christian Spirituality*. New York: Paulist Press, 1997.
* Hanegraaff, Wouter J. (1996), *New Age Religion and Western Culture. Esotericism in the mirror of Secular Thought*, Leiden/New York/Koln: E.J. Brill
* Charlene Spretnak, *The Spiritual Dynamic in Modern Art : Art History Reconsidered, 1800 to the Present*.
* Eck, Diana L. *A New Religious America*. San Francisco: Harper, 2001.
* Schmidt, Leigh Eric. *Restless Souls : The Making of American Spirituality*. San Francisco: Harper, 2005. ISBN 0-06-054566-6
* Carrette, Jeremy R.; King, Richard (2005), *Selling Spirituality: The Silent Takeover of Religion*, Taylor & Francis Group

Se også
-------

* Religion
* Nyreligiøsitet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Calzada de Tlalpan nær Estadio Azteca
Metroens Linje 2 langs Calzada de Tlalpan
**Calzada de Tlalpan** er en aveny i Mexico by. Veien ble bygget fra 1535 til 1551 av visekong Antonio de Mendoza tvers over Texcocosjøen for å forbinde Tlalpan med Mexico by, som på den tiden befant seg på en øy i den nå nesten helt inntørkede innsjøen.

Calzada de Tlalpan starter i Tlalpan sør i byen i et veikryss ved La Joya, hvor den møter den sørlige enden av Avenida de los Insurgentes og starten av motorveien til Cuernavaca. Litt lenger nord krysser den blant annet Anillo Periférico, passerer Estadio Azteca, før den går gjennom Coyoacán og Benito Juárez, hvor den krysser Viaducto Miguel Alemán og skifter navn til Avenida San Antonio Abad, som fortsetter inn til byens historiske sentrum.

Den sørlige strekningen av metroens Linje 2, fra Tasqueña til Viaducto, følger Calzada de Tlalpan.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Calzada de Tlalpan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Calypso Steel Band Norway
**Calypso Steel Band** var et norsk musikkband som spilte calypso. Bandet var aktivt i to perioder, fra 1955 til 1959 og fra 1961 til 1962.

Bandet fikk navnet Calypso Steel Band og hadde seks medlemmer: Søskenparet Signe-Lise og Tian Stranger, Jon Winge, Wilhelm Koren, Rolf («Rokkis») Christophersen og Erik («Blikken») Blichfeldt. Utgangspunktet var at Stranger-familien hadde oppholdt seg fire år i Trinidad (calypsoens «hjemland»). Da de vendte hjem til Oslo sommeren 1955, hadde de med seks tomme oljefat som var omarbeidet til musikkinstrumenter (såkalte «pans»): to bass-pans, to second-pans, en guitar-pan og en first-pan. I tillegg hadde de chack-chacks (maracas) i tillegg. 

Allerede i november samme år spilte bandet i NRK, og det ble omtalt i radioens nyttårskavalkade det året. Det spesielle instrumentvalget resulterte også i et intervju i svensk radio 

I 1958 spilte bandet blant annet på Jordal Amfi (Nordens første rockekongekonkurranse). Andre spillejobber var blant annet Saga nattineer, Colosseum matine, NRKs landskonkurranse «Med Lys og Lykte» (femteplass), Rockehjulet i Mjøndalen, Konsertpaleet i Bergen, Neptuniaden (med Erik Bye) på flåte ved Akershuskaia og på Skansen restaurant. 

Senere medlemmer av bandet var David Steel, Tore Graff, Nina Wego, Svein Haugli og Gerd (Natasja) Granholt.

Bandet utvidet etter hvert med flere pans, slik at besetningen ble fire bass-pans, to cello-pans, en second-pan, en guitar-pan og en pingpong-pan, samt chack-chacks.

I perioden 1961–62 deltok gruppa tre ganger i NRK TV, en gang som sanggruppe og to ganger med steelbandet, inkludert limbodansing og en liten bit av B-moll-konserten.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Calypso Steel Band» i *Adresseavisen* 25. november 1961, side 16.
2. ↑   Yngvar Holm: *Swing it – tidsbilder fra de glade 50–60-årene*, Ypsilon 1990, ISBN 8290778023, side 78.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. august 2016. Besøkt 11. august 2016.
4. ↑  2. mars 1957 arrangerte «Den Magiske Ring» nattiné på Saga kino i samband med ringens tiårsjubileum. I *Aftenpostens* omtale av arrangementet 4. mars heter det: «Aller mest applaus høstet imidlertid det meget unge og entusiastiske "Calypso Steel Band" med sin rytmiske musikk, fremkalt ved slag på avskårne tønner efter riktig negeroppskrift.» Gruppas leder Tian Stranger arrangerte 3. januar 1959 «Calypso og ungdomsnattiné» på Saga til inntekt for Blindeforbundet. Det var en lang rekke deltakere i tillegg til Calypso Steel Band, blant annet The Big Chief Jazz Band og Jan Rohde og his Cool Cats. Se annonse i *Aftenposten* 2. januar 1959, side 14.
Grenseovergangen til Kambodsja i Poipet
Solnedgang i Poipet
**Poipet** (khmer: ប៉ោយប៉ែត; også *Poiphet*, *Paoy Paet*) er en kambodsjansk by på grensen mellom Kambodsja  og Thailand i provinsen Banteay Meanchey. Det er en viktig grenseovergang mellom de to landene, og også svært et populært reisemål for thaier som liker gambling. Gambling er populært, men ulovlig i Thailand. Mellom de kambodsjanske og thailandske passkontrollene ligger en stripe med kasinoer og hoteller, slik at thaier kan spille i Kambodsja uten å måtte gå gjennom den kambodsjanske grensekontrollen. Dette området er en «spesialsone» som hindrer kambodsjanere fra å gamble. 

Poipet ligger nær byen Aranya Pratet på den thailandske siden av grensen. Befolkningen har økt fra 43 366 i folketellingen i 1998 til 89 549 i folketellingen i 2008, og er nå den fjerde mest folkerike byen i Kambodsja like foran Sihanoukville og større enn sin provinshovedstaden Sisophon.

Referanser
----------

1. ↑  (en) Citypopulation: Cambodia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poipet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Crookes-radiometer
En **solmølle**, også kjent som **lysmølle** eller **Crookes-radiometer**, er en lufttett glasskule med lavt trykk. I glasskulen er det en rotor som vanligvis består av fire blader med en sort og en hvit side og er opplagret på en nål. Bladene roterer når de belyses, med synlig eller infrarødt lys (varmestråling). Hastigheten øker med lysintensiteten og gir et mål på denne.

Radiometeret ble oppfunnet i 1873 av kjemikeren Sir William Crookes som et resultat av andre kjemiske forsøk. Han utførte vektforsøk i en lavtrykksklokke for å beskytte følsomme målinger mot luftbevegelser, og la merke til at disse ble påvirket av sollyset. Under undersøkelsene av denne påvirkningen konstruerte han solmøllen.

Crooke trodde selv at det er lystrykket (fotonenes bevegelsesmengde) som driver møllen, og denne feilen gjengis stadig i beskrivelser, men dette ville ført til at møllen roterte med den sorte siden først. Det ble senere feilaktig antatt at oppvarmingen av luften nær overflaten av bladet gir molekylær termisk bevegelse som skaper denne rotasjonen. Den riktige forklaringen, beskrevet av Maxwell i 1879, er basert på termiske effekter langs kanten av bladet. Gassmolekylene har forskjellig hastighet på kald og varm side som gir opphav til krefter langs kanten som gir kryp av gassmolekyler fra kald til varm side og kraft til rotasjon av bladene.

Eksterne lenker
---------------

* Hvordan virker en solmølle – Fysikk FAQ
* 1933 Bell and Green experiment som beskriver effekten av forskjellig gasstrykk på bladene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pavel Kysilka** (født 5. september 1958 i Boskovice) er en tsjekkoslovakisk/tsjekkisk økonom, som var sentralbanksjef for Tsjekkias nasjonalbank fra 1997 til 1998. 

Han utdannet seg ved *Nasjonaløkonomisk fakultet* ved Det økonomiske universitetet i Praha i 1982. Etter dette fortsatte han i en *postgraduate* stillig ved samme universitet. I 1986 begynte han ved *Økonomisk institutt* ved *Det tsjekkoslovakiske vitenskapsakademiet*, før han i 1990 returnerte til Det økonomiske universitetet. 

Fra september 1990 og ut 1991 var han rådgiver for ministeren for økonomisk politikk og lokal utvikling. Deretter begynte han som undergeneraldirektør (Deputy General Director) i Tsjekkoslovakias Statsbank, forløperen til Tsjekkias nasjonalbank. Den 20. mai 1992 ble han forfremmet til visesentralbanksjef, en stilling han beholdt da Tsjekkoslovakia ble splittet i Tsjekkia og Slovakia i 1993, og Tsjekkias nye sentralbank, Tsjekkias nasjonalbank ble etablert. 

Den 17. desember 1997 ble daværende sentralbanksjef Josef Tošovský utnevnt til statsminister i Tsjekkias forretningsministerium som ble utpekt av president Václav Havel, i etterkant av at Vaclav Klaus' mindretallsregjering kollapset i november 1997. Kysilka overtok da rollen som fungerende sentralbanksjef. Den 22. juni 1998, etter valget i 1998, ble Tošovský imidlertid på nytt utpekt som landets sentralbanksjef, og Kysilka gjeninntok stillingen som visesentralbanksjef. Han beholdt denne stillingen fram til 10. februar 1999, og sluttet i sentralbanken 30. september 1999. 

I 2014 overtok han som leder for den tsjekkiske bankforeningen - České bankovní asociace (ČBA).

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 78320[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jn20000603619, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 78320, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Prague Accommodation Service – *The Czech Republic in dates* Arkivert 26. september 2011 hos Wayback Machine. besøkt 1. november 2011.
5. ↑  E15.cz - *Pavel Kysilka z České spořitelny bude šéfovat i České bankovní asociaci* (Google Oversetter), besøkt 23. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Tsjekkias nasjonalbank – *Overview of representatives of the CNB*

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Josef Tošovský** | **Sentralbanksjef for Tsjekkias nasjonalbank**(1997–1998) | Etterfølger:**Josef Tošovský** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Pavel Kustov** (russisk: *Павел Кустов*) (født 1965) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen.

Han deltok i verdenscupen i årene 1988-1991, med 21.-plass i 1989/90 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han nummer 17 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 3.-plass i storbakken i Liberec 14. januar 1990.

Kustov var med i VM i 1989 og 1991, med 12.-plass i normalbakken i Lahtis i 1989 som beste individuelle plassering. I det samme mesterskapet var han på det sovjetiske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen. I VM i skiflyging i Vikersund i 1990 ble han nummer 19.

Pavel Kustov ble flere ganger sovjetisk og russisk mester i årene 1983-1988.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Ski jumping and nordic kombination Nizhny Novgorod: Flights ski ikars of Nizhniy Novgorod on championships and international competitions Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. (maskinoversatt engelsk) (russisk[*død lenke*])

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pavel Kustov – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Andrea Lo Vecchio** (født 7. oktober 1942 i Milano i Italia, død 17. februar 2021 i Roma) var en italiensk komponist, lyriker, plateprodusent, singer-songwriter og entreprenør.

Liv og virker
-------------

Andrea Lo Vecchio begynte på sin karriere i 1962 med opptredender som singer-songwriter og gitarist i lokale musikkhaller og klubber i Milano. I 1963 vant han en tevling for nye kunstnere og fikk derpå kontrakt med CBS.

I 1964 fulgte hans profesjonelle debut som songwriter med sangen «Era troppo bello», som ble fremført av Wilma Goich og som vant «Festival delle Rose». Samme året grunnla han en cabaret i hjembyen, «Le Clochard», og der opptrådte en rekke notable kunstnere som Bruno Lauzi, Gufi og Cochi e Renato. I 1966 solgte han etablissementet, og grunnla nattklubben «Student's Club»; han innledet da et langt og fruktbart samarbeid som sangforfatter for Roberto Vecchioni. I 1967 deltok han i RAIs musikkshow *Settevoci*, der han lanserte sin sang «Ho scelto Bach», og deltok også med den i Festivalbar.

I 1968 debuterte han som produsent for albumet *Casatschok* av Dori Ghezzi og for et album av Roberto Vecchioni. I 1969 komponerte an musikken for «If I Only Had Time», som ble fremført av John Rowles og som ble en internasjonal suksess. Samme år grunnla han en skole for vannski og en nattklubb i Sanremo.

I årene som fulgte var Lo Vecchio sangerinnen Minas vanlige medarbeider. Han samarbeidet også med Adriano Celentano, Shirley Bassey, Ornella Vanoni, Gigliola Cinquetti, Patty Pravo, Bruno Lauzi, Loredana Bertè, Mireille Mathieu, Gino Paoli, Al Bano og Romina Power, Raffaella Carrà, Demis Roussos, Claude François, Umberto Bindi, Ivan Graziani, Fausto Leali, Dik Dik, I Nuovi Angeli. Han skrev også flere barnesanger, som «Tarzan lo fà», dom ble fremført av Nino Manfredi, og musikk for filmer, fjernsynsserier og reklamespots.

I 1976 grunnla Lo Vecchio med Detto Mariano og Enzo Scirè platemerket «Love Records», som lanserte verker av Mario Del Monaco, Bobby Solo, Léo Ferré, og andre. I 1980-årene kuraterte han «Profili Musicali», lansert av Ricordi.

Lo Vecchio døde av covid-19 den 17. februar 2021, i en alder av 78 år.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 659232, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   tg24.sky.it[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Enzo Giannelli; Lalla Cantore. "Lo Vecchio, Andrea". Gino Castaldo (ed.). *Dizionario della canzone italiana*. Curcio Editore, 1990.
4. 1 2  Eddy Anselmi. *Festival di Sanremo: almanacco illustrato della canzone italiana*. Panini Comics, 2009. ISBN 8863462291.
5. ↑  Si è spento Andrea Lo Vecchio, compositore di "Luci a San Siro". *Teatro E Musica*. Lest 18. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrea Lo Vecchio på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Andrea Lo Vecchio på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Lo Vecchio på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Lo Vecchio på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Seisyll ap Dyfnwal** (død 25. desember 1175 i Abergavenny Castle) var en walisisk fyrste og *Lord of Gwent Uwch-Coed* (Upper Gwent).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av fyrst Dyfnwall av Uwch-Coed og hans hustru, som sakal ha vært en uekte datter av anglonormanniske erobreren av Abergavenny, Hamelin de Ballon.

### Fyrste

Seisyll gjaldt som en av de mektigste walisiske fyrster i sørøstre Wales, som imidlertid på 1100-tallet i utstrakt grad var under anglonormannisk herredømme. 

I sitt første ekteskap var han gift med Angharad, en datter av Owain Wan av Gwynllŵg, og dermed var han forsvogret med Morgan og Iorwerth ab Owain, lordene av Caerleon. I sitt neste ekteskap ber han gift med enken Gwladus, som skal ha vært søster til Lord Rhys. Han skal i 1165 ha myrdet Henry av Gloucester, en sønn av Miles de Gloucester.

Sammen med Owain, eldste sønn av svogeren Iorwerth ab Owain var han i 1172 på vei til fredsforhandlinger med den engelske kong Henrik II på Usk Castle, og de ble da overfalt av menn sendt ut av jarlen av Gloucester. Skjønt Owain ble drept, ble Seisyll tatt til fange og bragt til Abergavenny Castle og holdt innesperret der.

I juni 1175 var han blent de sørøstwalisiske fyrster som under ledelse av Lord Rhys hyllet Henrik II i Gloucester. William de Braose, Lord av Abergavenny, inviterte ham julen 1175 til Abergavenny Castle. Der ble han myrdet, sammen med sin sønn Geoffrey og hele hans følge, angivelig som hevn for mordet på Henry de Gloucester, som hadde vært en av de Braoses onkler. Etter massakereb trengte de Braoses menn seg inn i Seisylls borg Castell Arnallt, som lå rundt 6 km sørøst for Abergavenny, drepte hans syvårige sønn Cadwaladr og borførte hans hustru Gwladus.

Massakeren i Abergavenny, som ble sett på som et uhyrlig brudd mot gjestfriheten, belastet forholdet mellom walisere og anglonormanneer i lang tid. Seisylls nevø Hywel ab Iorwerth hevnet massakren i 1182 ved å brenne ned Abergavenny Castle.

Referanser
----------

1. ↑  David Crouch: The march and the welsh Kings. In: Edmund King: The Anarchy of King Stephen's Reign. Oxford Univ. Press, Oxford 1994, ISBN 978-0-19-820364-3, d. 272
2. ↑  { Martin Remfry: Abergavenny Castle
3. ↑  Christopher Harper-Bill, Nicholas Vincent: *Henry II. New interpretations.* Boydell, Woodbridge 2007. ISBN 978-1-84383-340-6, s. 145
4. ↑  John Gillingham: *The English in the twelfth century. Imperialism, national identity and political values.* Boydell, Woodbridge 2000. ISBN 978-0-85115-732-0, d. 61
5. ↑  Christopher Harper-Bill, Nicholas Vincent: *Henry II. New interpretations.* Boydell, Woodbridge 2007. ISBN 978-1-84383-340-6, s. 150
**Seismisk migrasjon** er den prosessen hvor seismiske hendelser flyttes geometrisk i enten rom eller tid til den beliggenheten der hendelsen befant seg i undergrunnen i stedet for beliggenheten der den ble tatt opp på overflaten, som dermed gir et mer nøyaktig bilde av undergrunnen. Denne prosessen er nødvendig for å overvinne begrensninger i geofysiske metoder i områder med kompleks geologi, slik som: forkastninger, saltstrukturer, foldinger, etc.

Migrasjon flytter hellende reflektorer til deres sanne beliggenhet i undergrunnen og kollapser diffraksjoner, som gir et migrert bilde som typisk har en økt romlig oppløsning og sm løser opp områder med kompleks geologi mye bedre enn ikke-migrerte bilder. Migrasjon er en av standardteknikkene innen dataprosessering for refleksjonsbaserte geofysiske metoder (refleksjonsseismikk og bakkepenetrerende radar).

Behovet for migrasjon har vært forstått siden starten på seismisk letekativitet, og de aller første seismiske refleksjonsdata fra 1921 ble migrert. Beregningsorienterte migrasjonsalgoritmer har eksistert i mange år, men de har bare blitt aktivt brukt de siste 20 årene på grunn av at de er ekstremt ressurskrevende. Migrasjon kan gi en dramatisk heving i bildekvalitet, så det blir forsket intenst på relevante algoritmer, både innenfor den geofysiske industrien såvel som i akademiske kretser.

Referanser
----------

1. ↑  Yilmaz, Ö. 2001. Seismic data analysis. Society of Exploration Geophysicists
2. ↑  Sheriff, R. E. Geldart, L. P. (1995), 2nd Edition. Exploration Seismology. Cambridge University Press.
*For salmedikteren, se Arne Skeie.*

**Arne Scheie** (født 7. januar 1944 i Skedsmo) er en norsk tidligere sportskommentator. Han jobbet i NRK fra 1971 til 2013 med fotball og skihopping som spesialfelt.

Scheie er utdannet cand.mag. i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo og var lærer mens han studerte. Han fikk et vikariat i NRK TV-sporten i 1971 og ble fast ansatt 1. september 1972. 

Han kommenterte sin første tysk-østerrikske hoppuka sesongen 1972/73, mens hans første tippekamp var Leicester - Tottenham på Filbert Street i 1973. I løpet av sin tid i NRK dekket Scheie åtte vinter-OL, kommenterte 871 fotballkamper og var til stede på 41 hoppuker.[] Det inkluderer 123 tippekamper og godt over 100 kamper med Norges herrelandslag i fotball.

Tidlig i sin karriere kommenterte Scheie også langrenn. Han var blant annet med som kommentator da Magne Myrmo ble den siste verdensmesteren på treski i 1974. Scheie har også kommentert skiskyting, svømming og bandy for NRK. 

Blant de kjente øyeblikkene i kommetatorvirksomheten er hans replikk til kollega Jon Herwig Carlsen etter at Tommy Ingebrigtsen hadde sikret VM-gull i storbakkerennet i Thunder Bay i 1995: «Får jeg kysse deg, Jon?», ropte Scheie, mens Carlsen svarte like spontant: «Ja! Kom igjen!». Også kommentaren «Vi har scoret i Marseille» etter Norges 2-1-seier over Brasil i VM i fotball i 1998 er blant hans mest kjente. Han huskes også for at han pleide å avslutte sine synspunkter og meninger med tilleggskommentaren "...det må det være lov til å si".[]

Scheie mottok Nikken-prisen i 2002 og fikk hedersprisen under Gullruten 2007. Hans siste fotballkamp som kommentator var cupfinalen mellom Molde og Rosenborg 23. november 2013.

I 2005 var han gjesteartist på Folk og Røveres singel «Supermann», som nådde 15.-plass på VG-lista.

Referanser
----------

1. 1 2   Josimar, «Den gamle mannen og ballen», utgitt 3. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  skihistorie. «Magne Myrmo 70 år». *www.skihistorie.no*. Besøkt 21. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Arne Scheie – sitater

* NRK: Arne Scheie (19. november 2010)
* Romerikes Blad: Punktum finale for Arne Scheie (23. november 2013)
* Nettavisen: - Jeg er verken geni eller idiot (5. november 2011)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Thomas De Gendt** (født 6. november 1986 i Sint-Niklaas) er en profesjonell belgisk landeveissyklist på det belgiske UCI WouldTourlaget Lotto Soudal.

Han har vunnet etappeseier i alle tre Grand Tours.

Karriere
--------

### 2011

Han ble hentet til Vacansoleil foran 2011-sesongen på bakgrunn av sterke resultater og offensiv kjøring. Sykkelfansen fikk for alvor sett den offensive og angrepsvillige De Gendt i 2011-utgaven av rittet Paris–Nice, der han fikk med seg en etappeseier på første etappe og hadde gultrøya på seg i 3 etapper. Han vant også 7. etappe i Sveits rundt foran Andy Schleck. Han avsluttet Tour de France 2011 med sjetteplass på L'Alpe d'Huez og fjerdeplass i temporittet.

### 2012

I Paris–Nice vant De Gendt den 7. etappen etter å ha kjørt offensivt og gått i brudd. Til slutt stakk han av fra bruddet og kjørte alene over målstreken. I Giro d'Italia vant han rittets kongeetappe, den 20. etappen. Det førte ham opp fra åttende til fjerdeplass i sammendraget. Etter den avsluttende tempoetappen var han kommet seg opp til tredjeplass. Det var første gang siden 1995 at en belgisk rytter kom på pallen i en Grand Tour.

Meritter
--------

2007
3. etappe, Thüringen Rundfahrt
2008
Grand Prix Waregem
Sammenlagt, Le Triptyque des Monts et Châteaux
1. og 4. etappe, Tour de Navarre
2009
4. etappe, Tour de Wallonie
Klatrekonkurransen og poengkonkurransen, Tour of Britain
2010
Poengkonkurransen, Volta ao Algarve 2010
2011
7. etappe, Sveits rundt
1. etappe, Paris-Nice
Syklet i ledertrøye i 3 dager
3. etappe, Circuit de Lorraine
2012
7. etappe, Paris–Nice
Tredjeplass sammenlagt, Giro d'Italia
20. etappe,
2013
7. etappe, Catalonia rundt
2016
4. etappe, Catalonia rundt
12. etappe, Tour de France
2017
1. etappe, Critérium du Dauphiné
19. etappe, Vuelta a España
2018
3. etappe, Catalonia rundt
2. etappe, Romandie rundt
2019
1. etappe, Catalonia rundt
8. etappe, Tour de France
2021
7. etappe, Catalonia rundt
2022
8. etappe, Giro d’Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas De Gendt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Thomas De Gendt – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Thomas De Gendt – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Thomas De Gendt – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Thomas De Gendt – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Thomas De Gendt – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Thomas De Gendt – TheSports.org Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Lotto Dstny (2023) |
| --- |
| 
* Adamietz
* Beullens
* Campenaerts
* De Buyst
* De Gendt
* De Lie
* Drizners
* Eenkhoorn
* Ewan
* Frison
* Grignard
* Guarnieri
* Kron
* Livyns
* Menten
* Moniquet
* Paasschens
* Schwarzmann
* Selig
* Sepúlveda
* Slock
* Sweeny
* Van De Paar
* Van Eetvelt
* Van Gils
* Van Moer
* Vermeersch

 |
Pôle universitaire Léonard-de-Vinci
**Pôle universitaire Léonard-de-Vinci** er en fransk universitetsklynge som ligger på La Défense.

Leonardo de Vinci universitetssenter, et universitetssenter for høyere utdanning, ble opprettet i 1995 av Hauts-de-Seine hovedråd, ledet av Charles Pasqua: det er derfor ofte kalt kallenavnet *Pasqua University* (*Fac Pasqua*). klyngen var en privat fransk høyere utdanning. Opprinnelig ble den hovedsakelig finansiert av offentlige midler. Klyngen administreres nå av Leonardo da Vinci-foreningen (ALDV) og mottar ikke lenger tilskudd fra Hauts-de-Seine. PULV har vært administrert av Pascal Brouaye siden 2012 og har vært EESPIG-sertifisert siden 10. januar 2018.

Referanser
----------

1. ↑  La fac Pasqua apprend à ne plus rouler sur l'or
2. ↑  Fac Pasqua, Pole Léonard de Vinci, intervention de Catherine Margaté au conseil général des Hauts-de-Seine
3. ↑  BULLETIN OFFICIEL N°5 DU 1ER FÉVRIER 2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pôle universitaire Léonard-de-Vinci – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Pølsetarmer** er naturlige eller kunstige dyretarmer som brukes til pølseskinn. Naturtarmer kommer fra hest, gris, får og storfe. Naturtarmer kategorisert i diameter. Kunstige tarmer er collagentarm, fibertarm, plasttarm og aldringsposetarm.

Bruk
----

Fåretarm brukes til wienerpølser, sossisser, frankfurter, bratwürst, merquez, salsicca, kyllingpølser. 16mm og strekker seg opp til 28mm+. Er den mest spisevennlige naturtarmen

Svinetarm brukes til grovere pølsetyper som chorizo, middagspølse, bratwurst, knakkpølse og medisterpølse. 26mm og den største slutter på 43mm+. Svinetarmen er tykkere enn fåretarmen, den må gjerne stekes litt ekstra for å gi en god spiseopplevelse

Storfetarm brukes til julepølse, medisterpølse, spekemorr og middagspølser. 36mm til 48mm+.

Hestetarm brukes til spekepølser. Er ikke spisbar. 

Naturarmer fra produsent kommer tørrsaltet. Før bruk så burde man bløtlegger dem 1- 2 timer før man skyller godt før bruk. 

Man får bestilt tarmer gjennom internett, kjøpes i butikk som har utvidet sortiment eller bestille i betjente ferskvaredisker

Kunstige tarmer brukes i pølseproduksjonen av grillpølser, røkt kjøttpølse og andre pølseprodukter. Maskiner fjerner kunstige tarmer før pølsene pakkes til forbruker.

Det er kun collagentarm som er spisbar av kunsttarmene.

Norge har ingen produksjon av naturtarmer eller kunsttarmer, de kommer fra Europa, Kina eller Brasil.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kart
**Einsiedeln** (uttales «ain-zi:dln») er en kommune i den sveitsiske kantonen Schwyz. Kommunen er samtidig et distrikt og har 13 500 innbyggere og et areal på 110 km². Hovedstedet (882 moh.) heter også *Einsiedeln* og oppstod rundt Einsiedeln kloster. Kommunens areal tilsvarer omtrent grensene som ble fastsatt for klosteret i en fredsavtale mellom dets abbed og kantonen i 1350. De andre landsbyene i kommunen heter *Bennau*, *Egg*, *Euthal*, *Gross*, *Trachslau* og *Willerzell*.

Einsiedeln er Paracelsus’ fødested. Ulrich Zwingli startet sin reformatoriske virksomhet ved Einsiedeln kloster.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Einsiedeln – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Einsiedeln – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Einfrid Perstølen** (født 15. juni 1917, død 7. januar 2017) var en norsk lege og nynorskforkjemper fra Ål i Hallingdal.

Perstølen tok examen artium ved Voss landsgymnas i 1937 og begynte å studere medisin i Oslo samme år.

Da Norge ble angrepet i 1940, meldte hun seg til krigstjeneste og var med i saniteten på Tonsåsen. Da kampene gikk mot slutten i Sør-Norge, reiste hun til Shetland. Hun fortsatte i saniteten med forskjellige tjenestesteder i Storbritannia fram til sommeren 1945. Hun fikk deltakermedaljen med rosett for krigsinnsatsen.

Hun hadde fått anledning til å studere i Storbritannia deler av krigstida og fullførte medisinstudiet i Oslo i 1946. Perstølen ble godkjent spesialist i barnepsykiatri og i psykiatri, begge i 1959. Hun var assisterende overlege ved avdelinga for barne- og ungdomspsykiatri ved Oslo helseråd 1961–72 og drev seinere egen praksis.

I studietida var hun aktiv i Studentmållaget i Oslo og i avholdsbevegelsen. Hun var styremedlem i Noregs Mållag i flere perioder. Hun var også med på å stifte Medisinsk Mållag og Asker mållag og var i lange perioder leder av begge. Hun var med å utgi *Medisinsk journalskriving: rettleiing og journaldøme,* som kom i første utgave i 1979. Hun ledet flere kampanjer for å få nynorsk på norske sedler, mynter, frimerker og pass. Hun ble utnevnt til æresmedlem i mållaget i 1992. Perstølen var medlem av Norsk språkråd 1976–84.

Perstølen var også kjent som morgenkåsør i NRK. Hun holdt til sammen 40 kåserier som ble utgitt under tittelen "Som dagane går" (Fonna, 1980).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Einfrid\_Perstølen, besøkt 31. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nm.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Tungesvik, Hans Olav (21. mars 2017). «MINNEORD». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. ISSN 0029-2001. doi:10.4045/tidsskr.17.0129. Besøkt 11. august 2020.
4. ↑  Møller, Tryggve Juul (red.) (1962). *Studentene fra 1937*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1937. s. 170.
5. 1 2  Grønvik, Gunnvald (2017). «Storesøster er 70!». *Målreising og morsmålsdokumentasjon*. Oslo: Novus. s. 6. ISBN 9788270998890.
6. 1 2 3  «Nekrolog: Einfrid Perstølen». *www.aftenposten.no*. Besøkt 11. august 2020.
7. ↑  *Norges leger, bd. 4*. Den norske lægeforening. 1996. s. 398.
8. 1 2  «Einfrid Perstølen - Allkunne». *www.allkunne.no* **(norsk)**. Besøkt 11. august 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Eino Penttilä** (født 27. august 1906 i Joutseno, død 24. november 1982 i Björneborg) var en finsk spydkaster på 1920- og 30-tallet. Han deltok i to olympiske leker og vant en bronsemedalje.

1. oktober 1927 satte han ny verdensrekord i Viborg med et kast på 69,88 meter. Dermed forbedret han rekorden til landsmannen Jonni Myyrä med en meter og 33 cm. Etter dette ble Penttilä regnet som favoritt til å ta gull under OL 1928 i Amsterdam. Der var han imidlertid ikke i sin beste form, og gikk glipp av medaljer. Gullmedaljen gikk til svenske Erik Lundqvist. 

Fire år senere i Los Angeles gikk det bedre for Penttilä. Fra å være femtemann i kvalifiseringen med et kast på 64,28, forbedret han seg til 68,70 og tok bronsedaljen bak to landsmenn – den overlegne Matti Järvinen (gull med 72,71 m) og Matti Sippala (sølv med 69,80 m).

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i friidrett, spydkast

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eino Penttilä – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Eino Penttilä – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Eino Penttilä – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eino Penttilä – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eino Penttilä – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Arsen Kotsojev** (ossetisk *Коцойты Арсен*) (født 15. januar 1872, død 4. februar 1944) var en sovjetisk forfatter. Han er en av grunnleggerne av den ossetiske prosaen, som hadde stor innflytelse på utformingen av det moderne ossetiske språket og den funksjonelle stilen av det. Han deltok i alle de første tidsskriftene på ossetisk.

Det finnes Kotsojev-gater i Vladikavkaz og Beslan. Noen av verkene til Kotsojev er pensum på skolen i ossetisk litteratur.

Livshistorie
------------

Kotsojev var født i en fattig familie på landet (i byen Gizel, nær Vladikavkaz). I niårsalderen begynte han på den lokale skolen. Der fant han en stor boksamling: lesingen av disse bøkene beriket utdanningen hans. Etter skolen studerte Kotsojev på Ardon ortodokse seminar. En plutselig sykdom fikk den unge mannen til å forlate seminaret. Han vendte tilbake til landsbyen og begynte å skrive korte noveller for aviser i Nord-Kaukasus. Han jobbet også som lærer ved den lokale skolen.

I 1902 deltok Kotsojev i opprøret i Gizel, noe som forårsaket bortvising fra regionen. Han valgte å reise mot sør: til Sør-Ossetia, der han fortsatte som lærer og med å skrive korte noveller og fortellinger.

I 1910 begynte han å publisere et magasin kalt «Æфсир» (*Æfsir*, *Aks* [av hvete]). Magasinet utkom bare 14 ganger, men det hadde enorm innvirkning på den ossetiske litteraturen og journalistikken. Mange mesterverk i ossetisk litteratur var først publisert i «Æfsir».

I 1912 kom Kotsojev til St. Petersburg, der han arbeidet mange steder, inkludert i den populære Lenin-avisa «Pravda». Født på landet, kunne Kotsojev russisk til en viss grad, slik at han kunne lese en russisk avis.

Etter oktoberrevolusjonen ble Kotsojev veldig berømt. Han jobbet i ulike aviser og magasiner, innenfor utdanning, etc. Han døde i Vladikavkaz og ble gravlagt i haven til Litteraturmuseet.

Arbeid
------

De fleste historiene til Kotsojev er tragiske.
Kotsojev skrev en del om situasjonen til personer fra tradisjonelle kulturer i den nye, Europa-orienterte verden, og om skjebnen til personer fra landsbygden i større byer.

Kotsojev oversatte også en del, for eksempel oversatte han flere historier av Pusjkin til ossetisk.

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Коцоев Арсен Борисович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Коцоев Арсен Борисович, besøkt 27. september 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Tidleg morgen»; Kort historie (ossetisk)
* «Mistak»; Kort historie (ossetisk)
* En samling av russiske oversettelser av historiene av Kotsojev (russisk)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Mysore** (kannada: ಮೈಸೂರು, *Maisūru*) er den nest største byen i den indiske delstaten Karnataka. Byen er administrativt sentrum for distriktet Mysore og avdelingen Mysore, og ligger om lag 146 km sørvest for Bangalore, som er Karnatakas hovedstad. Navnet *Mysore* er en engelsk versjon av *Mahishūru*, som betyr *Manishas opphold*. *Manisha* står for Mahishasura, en djevel i den hinduistiske mytologien. Byen er spredt rundt på et område som dekker 151 km² og ligger nederst i høydedraget Chamundi. Det finnes et universitet (University of Mysore) i Mysore. 

Mysore er kjent for festlighetene som finner sted under Dasarafestivalen, når byen besøkes av et stort antall turister. Med Mysore forbinder man også Mysorejasmin, malerstil fra Mysore, den søte matretten Mysore pak, Mysore Peta (tradisjonell silketurban) og klesplagget som blir kalt Mysore silke sari. 

Jernbanen forbinder byen Mysore med Bangalore, og derifra går det jernbanelinjer videre til blant annet Chennai og Mumbai.

Eksterne lenker
---------------

* Mysore bys offisielle nettside (engelsk)
* Offisiell nettside for turisme i Mysore (engelsk)
* Veier i Mysore (virtuelle turer) (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Straits Settlements** var en britisk gruppe småkolonier rundt Malakkastredet. Straits Settlements ble etablert i 1826 som den del av de områdene som var kontrollert av Det britiske ostindiske kompani, og kom under direkte kontroll av den britiske staten i som en kronkoloni 1. april 1867. Kolonien ble oppløst som en del av reorganiseringen av de britiske sørøstasiatiske områdene etter slutten av andre verdenskrig i 1946. 

Straits Settlements besto av en serie uavhengige bosetninger. Disse var Malacca, Penang (også kjent som Prince of Wales Island) og Singapore. Fra 1907 ble også Labuan, en øy utenfor kysten av Borneo innlemmet. Med unntak av Singapore, er alle disse områdene i dag en del av Malaysia.

Fra opprettelsen av lå Straits Settlements direkte under den britiske tronen, og ble administrert av Kolonihovedkontoret i London, i stedet for koloniadministrasjonen i Calcutta i Britisk India.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** NDL
 |
**Senter for sjeldne diagnoser** er et landsdekkende og tverrfaglig kompetansesenter ved Oslo Universitetssykehus, Rikshospitalet, som samler, bygger opp og sprer kompetanse om mer enn 100 sjeldne diagnoser.  

Senter for sjeldne diagnoser jobber tverrfaglig og har i dag cirka 30 medarbeidere med utdannelse innen medisin, helse-, sosial- og samfunnsfag. Senteret tilbyr informasjon, rådgivning og kursvirksomhet om sjeldne diagnoser. Tjenesten er rettet mot brukere, pårørende og fagpersoner som enten har eller arbeider med sjeldne diagnoser. 

  

Alle kan ta direkte kontakt med senteret uten henvisning eller spesielle avtaler.

Organisering
------------

Senter for sjeldne diagnoser er organisert som ett av fire nasjonale kompetansesentre i Avdeling for sjeldne diagnoser (NKS) i Barne- og ungdomsklinikken (BAR) ved Oslo universitetssykehus HF (OUS). Senteret er også del av den Nasjonale kompetansetjenesten for sjeldne diagnoser (NKSD) – en felles koordineringsenhet for sjeldne diagnoser i Norge.

Se også
-------

* sjeldne tilstander

Eksterne lenker
---------------

* Senter for sjeldne diagnosers hjemmeside
* Oversikt over alle diagnoser ved Senter for sjeldne diagnoser

Portal: Oslo
**Senter for tverrfaglig medieforsking (STM)** var et forskningssenter ved Høgskolen i Oslo og Akershus (nå Oslomet – storbyuniversitetet) underlagt Institutt for journalistikk og mediefag (JM), Fakultet for samfunnsfag (SAM).

STM ble etablert i april 2014 med økonomisk støtte fra MBL, Mentor Medier, NHST, NRK, Polaris Media, Schibsted og TV 2, med formål å fremme tverrfaglig forsking om medienes rolle og deres kulturelle, sosiale, politiske, teknologiske og økonomiske betingelser. Senteret samler forskere fra de ulike instituttene ved Fakultet for samfunnsfag, men har også medlemmer fra andre norske universiteter og høgskoler.

Senterleder er professor Arne H. Krumsvik.

Referanser
----------

1. ↑  «Senter for tverrfaglig medieforsking etablert». Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 18. november 2014.
2. ↑  Ikke et øyeblikk for tidlig
3. ↑  «Om STM». Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 18. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 5. november 2014 hos Wayback Machine.

Portal: Oslo