recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zugersjøen** (tysk: *Zugersee*) er en innsjø i kantonene Zug, Schwyz og Luzern i det sentrale Sveits. Sjøen har et areal på 38 km² og ligger 414 meter over havet. Største dybde er 198 meter. På det smaleste er innsjøen rundt en kilometer bred.

Elva Lorze, ei sideelv til Reuss, er hovedtilløpet til Zugersjøen og også innsjøens utløp. Ettersom den renner inn innsjøen kun få kilometer fra utløpet er det lite omrøring i sjøen. Spesielt ettersom den skogdekte halvøya Chiemen deler Zugsjøen i to, den dype sørdelen og den noe grunnere norddelen.

Fram til begynnelsen av 1900-tallet var Zugersjøen næringsfattig, men ble snart en av de mest forurensede innsjøene i Sveits. Til tross for forskjellige tiltak ble vannkvaliteten bare langsomt bedre. På grunn av det høye innholdet av fosfor vokser mange alger i de øvre vannsjiktene. Under nedbrytingen bruker algene oksygen, noe som resulterer i oksygenmangel i dypet av sjøen. Sjøen blir bare drenert i norddelen, så vannet står gjennomsnittlig 14,5 år i innsjøen. I 1953 ble det bygget et renseverk ved byen Zug, og i 1977 det andre renseverket for 14 kommuner i området.

Kart over Zugersjøen
Det er påvist 32 fiskearter i Zugersjøen. Størst verdi som matfisk har siker (*Coregonus*), en variant av røye, abbor og gjedde. Den lokale varianten av røye er nevnt første gang i 1281, og ble i senmiddelalderen også brukt som betalingsmiddel. For disse matfiskene finnes noen avlsanlegg ved innsjøen.

Steder ved Zugersjøen
---------------------

* Arth
* Buonas
* Cham
* Immensee
* Oberwil
* Risch
* Walchwil
* Zug

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Zug – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
**Nortrade** er Norges offisielle handelsportal, etablert i 1996 av Norges Eksportråd som en av de første offisielle handelsportalene i verden.

Bakgrunn
--------

På grunn av den enorme mengden informasjon som finnes i markedet, var det et økende behov for å strukturere og samle inn dette for internasjonale beslutningstakere. Nortrade ble etablert derfor for å generere internasjonale forespørsler til norsk eksportnæring på en enkel og oversiktlig måte. Gjennom årene har Nortrade utviklet seg til å både omfatte import og eksport samt profilering av næringsregioner i Norge. I dag bruker Innovasjon Norge og norske ambassader Nortrade til å markedsføre norske bedrifter i hele verden.

Nortrade inneholder i dag en komplett oversikt over norske eksportører samt en formidlingsfunksjon som gjør at internasjonale kjøpere kan komme i direkte kontakt med norske leverandører. Nortrade er også hoveddistribusjonskanal for publikasjonsserien Norway Exports.

Referanser
----------

1. ↑  Nærings og Handelsdepartementet
2. ↑  Innovasjon Norge[*død lenke*]
3. ↑  Den Norske ambassaden i USA[*død lenke*]
4. ↑  «Nortrade.com». Arkivert fra originalen 24. november 2016. Besøkt 9. april 2019.
**Spillmatic** er et norsk radioprogram om videospill som har gått på Radio Nova siden 2008. Programmet ble startet av Aslak Borgersrud (programleder) og Greger Thorvaldsen (redaktør) med Thommie Myhrvold som fast lydtekniker. Redaksjonen består av Erling Rostvåg, Tim Oudenstad og Thomas Marynowski som er med som mer eller mindre faste gjester og programmet har fått ny lydtekniker i Øystein Engedal. Jon Petter Etnestad er musikkredaktør og plukker ut musikken hver uke.

Blant tidligere «faste gjester» har programmet hatt Hanna Petrine Munkeby, Synne Baumann og Ine Maria Aanonsen og nevnte Thommie Myhrvold som en del av redaksjonen.

Trivia
------

* Radioprogrammet gjorde seg bemerket ved å samle inn videospill til barn i Palestina i 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Gamereactor Norge». *www.gamereactor.no*. Besøkt 26. juli 2016.
2. ↑  «Vil sende gamle dataspill til palestinerne». *Dagbladet.no*. Besøkt 26. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Spillmatic.no
* Radio Novas sider om Spillmatic

Portal: Videospill
**Spillpikene.no** er en feministisk spillblogg som ble opprettet i 2009. Overordna tema for bloggen er spill, spillforskning og spillkultur. Bloggkollektivet oppsto i miljøet rundt Institutt for informasjons- og medievitenskap ved Universitetet i Bergen, og de fire grunnleggerne var Linn Søvig, Hedvig K. Myklebust, Marianne H. Westerlund og Maren Agdestein.

I 2011 mottok bloggen støtte fra Fritt Ord, i forbindelse med stiftelsens utlysning av midler til samfunnsengasjerte blogger.

Kåret til *Årets nettsted* av Radikal portal i 2015. Omtalen sier følgende: «Spillpikene har utviklet seg til et betydelig nettsted innen både spillverden og den sfæren som diskuterer samfunn og kjønn. De er et bloggkollektiv som blir tatt på alvor både av gamere, akademikere, feminister og mange andre.»

I 2015 ble bloggen nominert til *Årets Girl Geek*.

Spillpikene.no drives ideelt og selger ikke annonseplass.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Gunnar Furuly (12. oktober 2011). «Milliondryss til bloggere». *Aftenposten*. Besøkt 29. mai 2015.
2. ↑  «Gratulerer til Årets beste radikale nettside». Radikal Portals Facebook-side. 30. januar 2015. Besøkt 29. mai 2015.
3. ↑  «Kandidatene til Årets Girl Geek». *Dataforeningens Årskonferanse Rosing*. Arkivert fra originalen 12. september 2015. Besøkt 1. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Nortia** var i etruskisk mytologi gudinne for skjebne og hell. Hennes attributt var en nagle som ble banket inn i en vegg i hennes templer i løpet av feiringen av det nye året. Hun var ikke ulik den etruskiske/romerske gudinne Fortuna, og kanskje til dels også overlappende.

Mens hun ikke er attestert i de sparsommelige etruskiske tekstene som er blitt bevart er gudinnen og de assosierte ritualer i hennes kult blitt nevnt av den romerske historikeren Titus Livius: *«Minervae inventum sit. Volsiniis quoque clavos indices numeri annorum fixos in templo Nortiae, Etruscae deae, comparere diligens talium monumentorum auctor Cincius adfirmat»*.

Løst oversatt betyr sitatet: *«Minerva er en oppfinner/opphavsmann. Volsinianene* (folket i den sentrale etruskiske byen Volsinii) *likeledes markerte overgangen til året ved å sette en symbolsk nagle* [i veggen] *til Nortias tempel, en etruskisk gudinne, av hvem som med stor flid er bekreftet i verkene til historikeren Cincius.»*

Nortia var skytsgudinne for den etruskiske byen *Velsna* (som romerne kalte Volsinii), og i noen opptegnelser kalt for *Nyrtia* eller *Nursia* etter gudinnen. Velsna var et hellig sted i etruskernes land Etruria. Helligdommen i byen skal ha fungert som møtested for det etruskiske forbundet bestående av de tolv viktigste byene i Etruria. Velsna var kjent for sine rikdommer, og århundrer etter fortalte romerne den kuriøse grunnen til at de erobret byen var dens 2000 statuer som ble røvet.

Referanser
----------

1. ↑  Martianus Capella 1, 88 og Schol. Iuv. 10, 74
2. ↑  Titus Livius vii. 3. 7
3. ↑  Nortia, The Obscure Goddess Online Directory

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Northzone** er et europeisk venturekapitalfond med fokus på IKT. Northzone ble stiftet i Norge i 1996 av Karl-Christian Agerup, Ingar Østby, Tellef Thorleifsson, og Bjørn Stray. Siden etableringen har firmaet reist 9 fond med en samlet kapitalbase på € 1,3 mrd (2021). Northzone har vært en aktiv investor i mer enn 130 bedrifter og har kontorer i Oslo, Stockholm, London og New York. 

Northzone ble etablert i 1996 med fokus på investeringer og aktivt eierskap i tidlig fase teknologivirksomheter i Skandinavia. Northzone har investert både i såkornsfasen og i ekspansjon for å finansiere vekst og internasjonalisering. Northzone begynte i Oslo og ekspandert senere med kontorer i Stockholm, København, London og New York. Fra etableringen i 1996 og frem til 2017 er det reist åtte fond med en samlet kapitalbase på 1,2 milliarder euro. Siden etableringen har Northzone vært investert i mer enn 130 bedrifter og fondene har vært en av hovedaksjonærene i blant annet Stepstone, LastMinute.com, Mamut Software, Trolltech, Energy Micro, Avito, Spotify, iZettle og Trustpilot.[] Northzone var blant annet stor ekstern investor i det svenske selskapet Spotify.

Referanser
----------

1. ↑  «Northzone har sittet i Spotify i 10 år: – Hadde ikke drømt om at det skulle bli så enormt». *E24*. 3. april 2018. Besøkt 12. september 2018.
**Spillflåte** er en sterk flåte utstyrt med et vertikalt stående gangspill midt på, for å vinde opp et opptil 400 meter langt tau. Ved hjelp av dette spillet kunne tømmer varpes over innsjøer eller andre stilleflytende strekninger som en del av tømmerfløtinga.

Et anker, kalt «krabba», var festet i enden på tauet. En robåt tok slepetauet med seg og slapp ankeret langt foran flåten. Deretter dreide fire mann spillet ved hjelp av to lange, krysslagte stokker slik at tauet kunne bindes inn. Slepetauet kunne også festes til en stein, fjell eller kraftige trær. Når flåten var framme ved ankeret eller festepunktet, ble dette tatt opp i robåten og rodd videre. En slik operasjon ble kalt et «fløtt» eller et «kast» framover mot målet.

Denne metoden ble holdt lenge i hevd over rolige vann og sjøer fordi det ble mulig å slepe store mengder tømmer samlet i ringbommer (løst tømmer med lense omkring) der damp- eller motorbåt ikke var mulig eller hensiktsmessig. Spillflåtene ble ellers avløst av motorbåter eller av varpebåter.

En typisk spillflåte var vanligvis bygd med 20 stokker i bredden med et slett gulv av planker oppå stokklaget. En av de siste ble dokumentert på Ulvsjøene i Enavassdraget øst for Osensjøen i Hedmark.

Referanser
----------

1. ↑  Vestheim, Øivind (1998). *Fløting gjennom århundrer*. Norsk skogbruksmuseum. s. 134. ISBN 8290660197.
2. ↑  Huseby, Eva (2000). *Nordmarksliv*. Topografisk. s. 28. ISBN 8279810021.
3. ↑  *Skogen*. [Oslo]: Gyldendal i samarbeid med Det norske skogselskap. 1988. s. 124. ISBN 8205176566.
4. ↑  *Bygdebok for Høylandet*. Høylandet kommune. 1984. s. 365.
5. ↑  Tore Fossum (1992). «Tverrelvfløtingen i Osenvassdraget». *Årbok for Norsk skogbruksmuseum. 13*. Elverum: Norsk skogbruksmuseum. s. 52. ISBN 8290660111.
6. ↑  Jäggi, Susanne (1997). *Fløtningshistorie i Femundsmarka*. [Røros]: [Røros kommune]. s. 14.
7. ↑  «Arbeidslag på spillflåte på en av Ulvsjøene i Trysil i mai 1969.». Digitaltmuseum. Besøkt 11. mai 2019.
***Spilosoma canescens***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis
-------

*Spilosoma canescens* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Navnet
------

Det latinske navnet *Spilosoma* betyr *med flekket kropp*,

Utbredelse
----------

*Spilosoma canescens* finnes ikke i Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Spilosoma canescens* (Butler, 1875)**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Ardices canescens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ardices canescens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Spillolje** defineres som *brukt* eller forurenset olje som har vært gjennom smøreprosessen i en forbrenningsmotor eller en annen type mekanisk del, hvor to flater av ulik overflateruhet er i kontakt med hverandre og krever et fysisk medium for å redusere friksjonen mellom de to flatene. Når en foretar smøreoljeskift merker en tydelig at oljen ikke har samme konsistens/effekt eller farge som ny smøreolje, dermed har den mistet sitt formål.

Smøreolje har som hensikt å:

* bortlede friksjon mellom to bevegelige flater
* kjøle
* Rengjøre smøreoljekanaler o.l

Det er denne oljen som kalles *spillolje* ettersom den har vært gjennom disse prosessene en eller flere ganger og taper sin opprinnelige konsistens eller formål over tid.

**Miljø**
Det stilles svært strenge krav til utslipp og forbrenning av spillolje, siden dette er kategorisert som et spesial avfall og svært skadelig mot natur og miljø. 
Spillolje er gjenvinnbart, når spillolje blir levert til gjenvinning renses det og kan bli brukt som fyringsolje eller det kan bli eksportert for regenerering til ny smøreolje.

**Helse**
Spillolje er også kategorisert som meget helseskadelig/giftig avfalls produkt på mennesker og dyr. Fuglebestanden er spesielt utsatt for bl.a svekket bevegelighet, død dersom svelget, og en rekke sykdommer etter å ha vært i kontakt med spillolje. Mennesker kan få eksem eller tørr hud ved hudkontakt og giftig ved svelging.

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Norge: Spillolje
***Spilosoma virginica***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis
-------

…

*Spilosoma virginica* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Navnet
------

Det latinske navnet *Spilosoma* betyr *med flekket kropp*,

Utbredelse
----------

*Spilosoma virginica* finnes ikke i Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Spilosoma virginica* (Fabricius, 1798)**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Spilosoma virginica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Spilosoma virginica* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Spilosoma virginica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Spilosoma virginica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Spilosoma virginica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Spilosoma virginica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Illustrasjon av romsonden Giotto  Foto: Andrzej Mirecki 
**Giotto** var en romsonde fra Den europeiske romfartsorganisasjonen som tok bilder av Halleys komet i 1986 og Grigg-Skjellerups komet i 1992. Sonden er oppkalt etter maleren Giotto di Bondone, som observerte Halleys komet i 1301. 

Romsonden Giotto var 1,84 meter i diameter og 1,6 meter høy. Den ble skutt opp 2. juli 1985, og nådde Halleys komet 14. mars 1986. Den klarte å nå en avstand på bare 596 km fra kometens kjerne, og var den første romsonden som klarte å ta bilder på så nært hold. Etter endt oppdrag ble den satt i dvalemodus frem til 1992, da den ble vekket for å besøke Grigg-Skjellerups komet. 10. juli 1992 fløy den forbi kometen med en avstand på rundt 200 km.

Sonden veide 960 kg ved oppskytning, hvorav 450 kg drivstoff.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Giotto (spacecraft) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
De forskjellige samkjøringsområdene i dagens Europa som har synkroniserte nett. Det vil si at frekvensen i kraftsystemet er den samme innenfor hvert område med lik farge.
**Samkjøring** i elektrisitetsforsyningen vil si at to eller flere kraftverker har forbindelse med hverandre og forbrukerne via kraftledninger.

Denne driftsformen gir optimal utnyttelse av kraftsystemet, blant annet ved at det fås redundans, eller gjensidig reserve ved for eksempel havarier, utnyttelse av ulik nedbørforhold for vannkraftverk med stor geografisk spredning, samt en utnytte de kraftlinjene som allerede er bygget når det etableres et nytt kraftverk.

Når to eller flere generatorer i et kraftsystem for vekselstrøm er sammenkoblet kalles dette for synkronisme, det vil si at frekvensen alle steder i nettet er lik. Dette utnyttes blant annet til å fordel produksjonen av effekt og energi i systemet. Vanligvis er skjer samkjøringen innenfor en region, et land (eks.: Foreningen Samkjøringen), eller mellom mange land (eks.: Nord Pool), der en stort antall kraftverker er sammenkoblet. Dette skjer gjerne via et sentralnett, som er betegnelsen på kraftlinjer med svært høy spenning. Kartet øverst til høyre viser hvordan de europeiske landene er koblet sammen.

Referanser
----------

1. ↑  Skarheim, Øystein (1988). *Kraftuttrykk*. Oslo: Statkraft. ISBN 8299168619.
2. ↑  Hove, Arne (1963). *Hva er samkjøring?*. Universitetsforlaget. s. 55.
**Lev Aleksandrovitsj Narysjkin** (russisk: Лев Александрович Нарышкин; også kjent som Léon Narychkine, født 5. februar 1785, død 1846 i Napoli) var en russisk aristokrat som kjempet i Napoleonskrigene.

Biografi
--------

Han var sønn av Alexander Lvovitsj Narysjkinog hans kone Maria Alexeyevna Senyavina, datter av Admiral Alexei Senyavin. Lev var bror bror til Elena Aleksandrovna Narysjkina og fetter til Prins Mikhail Semyonovich Vorontsov, som kjempet i Napoleonskrigene og deltok i erobringen av Kaukasus. Narysjkinble utdannet hjemme av privatlærere under den franske abbed Nicol. Han kom inn i retten som bud og ble kammerherre 15. mars 1799. 

Han ble løytnant 22. januar 1803 i Preobrazhensky-regiment, deretter kavalerikaptein 13. februar 1807 i et Hussarregiment Keisergarden. Han kjempet i slaget ved Friedland hvor han ble såret i armen, og dekorert med gullsabel. Han ble demobilisert og vendte tilbake til sitt arbeid som kammerherre ved domstolen.

Litografi av Olga Narysjkina med sin datter, Sofia
Under den franske invasjonen av Russland ble Narysjkin tvunget tilbake til hæren som kavalerikaptein i det 11. Izyumovsky Husarer-regiment, og han møtte La grande armée i slaget ved Ostrovno, nær Smolensk, 25. og 26. juli 1812, deretter i ved Borodino, hvor han ble såret i hodet. Han kjempet under General Ferdinand von Wintzingerode, og ble tatt til fange av franskmennene september 1812. Han ble sluppet fri av kosakkene i nærheten Vitebsk og sluttet seg sitt regiment, der han ble oberst 19. november 1812 i anerkjennelse av hans tapperhet ved slaget ved Berezina. Da han kjempet i et slag nær Kalisz og bidro til å presse de franske tilbake til Preussen og Sachsen. Han ble generalmajor 18. januar 1814. Han kjempet under von Wintzingerode igjen i hæren i nord og møtte Napoleons hær i slaget ved Großbeeren og i slaget ved Dennewitz 6. september 1813, etter det fikk han Sankt Georgsordenen, fjerde klasse, 9. oktober 1813. Han fikk også Sankt Vladimirs orden, tredje klasse etter slaget ved Leipzig, der han ble såret. Han hadde så kommando over en Kosakkbrigade i Holland og Nord-Frankrike, og tjenstgjorde i styrkene i det okkuperte Frankrike fra 1815 1818. Han returnerte til Russland og det sivile liv i 1824. 

Han ble væbner i retten i 1843. Senere var han i tsarens personlige stab fra 6. desember 1843,først generaladjutant, og fra 1844 generalløytnant. 

Senere i livet reiste han til Napoli for sin helses skyld, og døde der. Han ble gravlagt i Saint-Lazare kirkegården ved Alexander Nevsky Lavra.

Han giftet seg med Grevinne Olga Potocka (1802-1861), datter av Grev Stanislaw Szczęsny Potocki og Zofia Potocka, med henne fikk han en datter, Sofia (1829-1894) som giftet seg med grev P. P. Sjeremetev.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Mols Bjerge nasjonalpark** er en dansk nasjonalpark som utgjør 180 km² på det sydlige Djursland. Mols Bjerge ligger sentralt i parken, men utgjør med sine 2500 ha kun en liten del av området. Det er imidlertid den mest kjente delen. Nasjonalparken ligger i Syddjurs kommune.

Parkens opprettelse ble bekjentgjort av miljøminister Troels Lund Poulsen den 17. januar 2008. Det utpekte området strekker seg fra skogene i bunnen av Kalø vig / Egens vig ved Kalø slott østover til Skramsø Plantage og Stubbe sø; i en smal tarm langs Havmølle å, som er Stubbe søs avløp, fortsetter parken ut til Kattegat ved Jernhatten, og i et område mot nord langs kysten med et par småskoger og Nørresø ved herregården Rugård. Syd for Stubbe sø fortsetter parken ned langs Ebeltoft vig med Ahl hage til Gåsehage på sydspissen av Mols, og langs kysten nordpå ved Elsegårde.

Midt i nasjonalparken ligger det fredede område Mols Bjerge, med Agri Bavnehøj som når opp i 137 meters høyde. Her er det utsikt til begge vikene og over mot Rønde og Århus; Mols Bjerge er forbundet med de øvrige områder mot nord ved Femmøller, og naturområdene omkring Lyngsbækgård som går videre opp til de store plantasjene i nord. Syd for Mols Bjerge blir området omkring Begtrup vig og dermed nordvestkysten av Helgenæs en del av nasjonalparken.

Nasjonalparken ble innviet den 29. august 2009.

* Trehøye i Mols Bjerge.Trehøye i Mols Bjerge.
* Områdene omkring Kalø er en del av nasjonalparken Mols Bjerge.Områdene omkring Kalø er en del av nasjonalparken Mols Bjerge.

Litteratur
----------

* Morten D.D. Hansen (2009): *Naturhistorier fra Nationalpark Mols Bjerge* Naturhistorisk Museum Aarhus

Kilder
------

* Sandmarkers kultur- og naturhistorie i Nationalpark Mols Bjerge Kulturarvsstyrelsen (2008)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nationalpark Mols Bjerge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Molslaboratoriet Naturhistorisk Museum Aarhus
* Kort over Nationalparken

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Kongeriket Danmark |
| --- |
| Danmarks flagg Danmark | Thy nasjonalpark  • Mols Bjerge nasjonalpark  • Skjern Å nasjonalpark (prosjekt avbrutt)  • Vadehavet nasjonalpark  • Kongernes Nordsjælland nasjonalpark  • Skjoldungernes Land nasjonalpark |
| Grønlands flagg Grønland | Grønlands nasjonalpark |
| Færøyenes flagg Færøyene | Koltur (foreslått) |

Portaler: Danmark | Geografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
Et **partiprogram** er et skrift utgitt av et politisk parti. I partiprogrammet redegjør partiet for sin politikk for en kommende periode, som regel en valgperiode på fire år, eksempelvis for perioden 2013–2017.

Partiprogram har tradisjon for å være delt i to deler — ett overordnet prinsipprogram og et mer detaljert og konkret arbeidsprogram. 

Prinsipprogrammet drøfter partiets verdier og prinsipper. Arbeidsprogrammet tar for seg partiets oppfatning av status, viktige mål og tiltaksplaner innenfor konkrete områder som klima, økonomi, samferdsel, helse, miljø og utenriks. Dette gjør arbeidsprogrammet egnet til å fungere som et arbeidsdokument for partiet i programmets periode.

Partiprogrammet vedtas normalt på partiets landsmøte i forkant av perioder med valgkamp, og fungerer som et sentralt dokument for partiet i valgkampen. Partiprogrammet er i så måte gjenstand for gjentatte og vedvarende analyser fra både media og konkurrerende partier.

Eksterne lenker
---------------

* NSD - Norsk senter for forskningsdata Partidokumentarkivet - norske partiers prinsipprogram og valgprogram Arkivert 4. august 2017 hos Wayback Machine.
* prosa.no Godhet og ønskedrømmer. Partiprogrammene 2017 essay om norske partiprogrammer av Espen Søbye

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
En **Hohmann-bane** er en av de mest brennstoffbesparende, men samtidig også den langsomste «reiseruten» for et romfartøy som skal ferdes mellom to (omtrent) sirkelformede omløpsbaner rundt det samme sentrale himmellegemet. Denne banen er oppkalt etter den tyske vitenskapsmannen Walter Hohmann som offentliggjorde en avhandling om emnet i 1925. I sovjetisk litteratur ses denne banen ofte omtalt som Hohmann-Vetsjinkin-bane fordi matematikeren V.P. Vetsjinkin beskrev den samme type banen i en rekke offentlige foredrag om interplanetariske reiser som han holdt i årene 1921–25.

Prinsippet i en Hohmann-bane
----------------------------

Diagram over en Hohmann-bane. Merk at planetene er vist i de posisjonene de har ved to forskjellige tidspunkter; avgangs- og ankomsttidspunkter.
En Hohmann-bane er akkurat halvparten av den ellipseformede omløpsbanen som akkurat tangerer de to sirkelrunde omløpsbanene. På skissen til høyre ses to planeter, 1 og 3, som kretser rundt den samme stjernen i midten; Hohmann-banen fører vekk fra den innerste planeten ved 1 og følger halvdelen av den gule ellipsen inntil den møter den ytterste planeten ved 3. Samme ellipsekurve kan brukes til reiser fra planeten ved 3 og tilbake til planeten ved 1.

Ved romreiser mellom to planeter må avreisetidspunktet velges slik at romfartøyet og destinasjonsplaneten ankommer det felles møtepunktet (omtrent) samtidig – avreisen må derfor foretas når de to planetene står i en bestemt innbyrdes posisjon i solsystemet. Dette skjer med regelmessige mellomrom; for reiser fra jorden til Mars inntreffer disse «gunstige tidspunktene» omtrent hver 25. måned.

Hohmann-banen er velegnet til for eksempel romferder fra jorden til en av de andre små steinplanetene i jordens nærhet. Flyvninger til de andre planetene lengre ute i solsystemet vil ta for lang tid med en Hohmann-bane (strømforsyning og andre systemer ombord har en begrenset «levetid», selv i ubemannede romfartøyer), så til slike romferder bruker man en hurtigere, men mer brennstoffkrevende «rute» og/eller benytter tyngdekraften fra store planeter som Jupiter til å få ekstra hastighet underveis.

Hohmann-banen er *nesten* alltid den mest brennstofføkonomiske måten å ferdes mellom to omløpsbaner rundt det samme sentrale himmellegeme, men for reiser mellom omløpsbaner, hvis store halvakser har et innbyrdes forhold på 12:1 eller mer, kan en såkalt bielliptisk overføringsbane i visse tilfeller vise seg mindre brennstoffkrevende enn den tilsvarende Hohmann-banen.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
| Konjugerte variableri termodynamikk |
| --- |
| Trykk | Volum |
| (Spenning ) | (Tøyning) |
| Temperatur | Entropi |
| Kjemisk potensial | Partikkelnummer |

**Partikkelnummeret** (eller **antall partikler**) til et termodynamisk system, konvensjonelt angitt med bokstaven *N*, er antall bestanddeler i dette systemet. Partikkelnummeret er en grunnleggende parameter i termodynamikken som er konjugert med det kjemiske potensialet. I motsetning til de fleste fysiske størrelser er partikkelnummer en dimensjonsløs størrelse. Det er en omfattende parameter, ettersom den er direkte proporsjonal med størrelsen på det aktuelle systemet, og dermed kun meningsfull for lukkede systemer.

En **materiell partikkel** er en som ikke kan brytes i mindre biter på energiskalaen {\displaystyle k\cdot T} involvert i prosessen (hvor *k* er Boltzmann-konstanten og *T* er temperaturen). For eksempel, for et termodynamisk system som består av et stempel som inneholder vanndamp, er partikkelnummeret antall vannmolekyler i systemet. Betydningen av materiell partikkel, og derved av partikkelnummeret, er således temperaturavhengig.

Bestemme partikkelnummeret
--------------------------

Konseptet med partikkelnummer har en hovedrolle i teoretiske betraktninger. I situasjoner der det faktiske partikkelnummeret til et gitt termodynamisk system må bestemmes, hovedsakelig i kjemi, er det ikke praktisk mulig å måle det direkte ved å telle partiklene. Hvis materialet er homogent og har en kjent mengde stoff *n* uttrykt i mol, kan partikkelnummeret *N* bli funnet av forholdet:

{\displaystyle N=n\cdot N\_{A}}

Hvor *NA* er Avogadros konstant.

I kvantemekanikk
----------------

I kvantemekaniske prosesser er det mulig at det totale antall partikler ikke bevares. Konseptet blir derfor generalisert til partikkelnummeroperatøren, det vil si det observerbare som teller antall bestanddeler. I kvantefeltteori er partikkelnummeroperatøren konjugert til fasen av den klassiske bølgen.

Referanser
----------

1. ↑  *Handbook of physics*. New York: Springer. 2001. ISBN 0-387-95269-1. OCLC 45963281.
2. ↑  Schumacher, Benjamin; Westmoreland, Michael (2010). *Quantum Processes, Systems, and Information*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-511-81400-6. doi:10.1017/cbo9780511814006.
**Jens Christian Olsen** (født 13. november 1901 på Toftir, død 20. november 1963 i Tórshavn) var en færøysk politiker (Sb.), skipper og fiskevraker.

Han var innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy fra 1940 til 1945, møtte fast som varamann for regjeringssjef Andrass Samuelsen fra 1948 til 1950, og var på nytt innvalgt på eget mandat fra 1950 til sin død i 1963. Olsen var Lagtingets sekretær og formann i Lagtingets fiskerikomité.

Olsen var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Nes fra 1939 til 1946 og fra 1955 til 1963, i flere år som formann. Han var medlem av forstanderskapet i Færø Amts Sparekasse.

Han engasjerte seg også i misjons- og avholdsarbeid, blant annet som formann i Blå Kors på Færøyene.

Jens Christian Olsen var, fra to ulike ekteskap, far til lagtingsmennene Jógvan I. Olsen og Alfred Olsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 329–330 og 332. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2  Hansen, Jóannes (28. januar 1998). «Toftir eiga mest sum rætt til ein sambandsmann». *Sosialurin* **(færøysk)**: 9.
3. 1 2 3  «Jens Chr. Olsen, løgtingsmaður, deyður». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 4. 22. november 1963.
4. 1 2  Poulsen, Johan (4. desember 1963). «Jens Chr. Olsen til áminningar». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 2.

Portal: Færøyene
**Jens Jørgen Carelius Krogsveen** (født 8. oktober 1982), kjent under artistnavnet Jens Carelius, er en norsk låtskriver, gitarist, vokalist, produsent og grafisk designer fra Blommenholm i Bærum. 

Han ble først kjent for sin intrikate gitarteknikk (fingerpicking) og særegne stemme da han debuterte i januar 2008. Han har etter dette utviklet seg mer i en løsere retning og henter både inspirasjon fra jazz, klassisk, blues og folk. Poetiske tekster er også viktig i hans musikk og ligger langt fremme i hans lydbilde. Jens Carelius debuterte som sceneartist i 2008 og har siden den gang turnert Norge og utland og spilt på blant annet Øyafestivalen og by:larm. Carelius opptrer i forskjellige konstellasjoner, som solo, med sitt band The Legends eller i diverse duoformater. Han er også en del av det Oslo-baserte musiker- og dikterfellesskapet Blues Run The Game sammen med blant andre musikerne Arild Hammerø og Siri Nilsen. 

Hans andre utgivelse, *The Beat Of The Travel*, ble svært godt mottatt i pressen og fikk blant annet karakter 6 i Dagbladet. Mange anmeldere holdt også platen som personlige favoritter av utgivelsene i 2009. 

8. april 2011 slapp han platen *The Architect*, en konseptplate hvor Carelius tok utgangspunkt i arkitekturen. Sammen med det grafiske utgjør de elleve sangene på platen rammeverket for en fiktiv[*klargjør*] dokumentarfilm med samme navn. []

Carelius er også med i bandet Atlanter med blant andre Arild Hammerø. Bandet ble nominert til Spellemannprisen i klassen «indie» i 2013 for albumet *Vidde.*[]

Diskografi
----------

* *The First Songs* (2008)
* *The Beat Of The Travel* (2009)
* *The Architect* (2011)
* *OPSI* (2019)

Eksterne lenker
---------------

* Jens Carelius på MySpace
* Jens Carelius på nett
* Grafisk portofølje

### Anmeldelser

* Dagbladet
* Groove

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Jens Christian Djurhuus** (født 21. august 1773 på Nes på Eysturoy, død 21. november 1853 i Kollafjørður), kalt **Sjóvarbóndin**, var den første poeten som skrev på færøysk. Djurhuus diktet flere færøyske ballader i tradisjonell stil over historiske temaer. Han er best kjent for «Ormurin langi» (*Ormen lange*). Han skrev også satiriske dikt mot det danske styret på Færøyene.

Familie
-------

Jens Christian Djurhuus var den fjerde sønn av Johan Christian Djurhuus (1741–1815) og Maria Rønning (1741–1807). De bodde på Nes på øya Eysturoy hvor hans danske bestefar Christen Djurhuus (1708–1775) var lærer. Hans mor var norsk og kom fra Agder. 

I 1797 giftet Djurhuus seg med Jóhanna Maria Jensdóttir fra Kollafjørður, datter av bonden Jens Didriksen, *Við Sjógv*. Ettersom Jóhanna Maria var hans eneste barn var hun også enearving til farsgården. Det samme året som de giftet seg flyttet de til gården. Den var relativt stor og fungerte som et kulturelt senter i bygda. Djurhuus fikk etter hvert sønnen Jens Hendrik Djurhuus med Jóhanna Maria i 1799.

Balladene
---------

Den europeiske nasjonalromantikken nådde også Færøyene på begynnelsen av 1800-tallet og det ble interesse for å samle inn gamle færøyske ballader. Den første som bevisst begynte å skrive ballader på færøysk var Djurhuus, men han fikk aldri selv oppleve å se dem på trykk; dette skjedde først i 1891. 

Djurhuus’ ballader var historiske fortellinger og ble lært utenat av færøyværingene. En del av grunnen lå i språket selv som var svært muntlig, noe det fortsatt er. Den første færøyske grammatikken ble først utgitt i 1854 ved V.U. Hammershaimb (1819–1909). Til tross for aldersforskjellen mellom Hammershaimb og Djurhuus ble de nære venner, basert på deres felles interesse i folkelige ballader og det færøyske språket. Det er også en av grunnene til at Djurhuus’ språk er så likt dagens språk.

I 2002 utga den færøyske metalgruppen Týr CD-en *How Far to Asgaard*, hvor alle sangene er på engelsk, unntatt «Ormurin langi», som er sunget på færøyisk. Teksten er tatt fra Jens Christian Djurhuus' «Ormurin langi», og gav sangen fornyet popularitet.

Litteratur
----------

* Sven H. Rossel: *A History of Danish Literature*. University of Nebraska Press, 1992. ISBN 0-8032-3886-X.
* Hanus Kamban: *J.H.O. Djurhuus : En litterær biografi*. Odense Universitetsforlag, 2001. ISBN 87-7838-604-7.

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
De jugoslaviske partisanenes flagg bestod av Kongeriket Jugoslavias flagg 1922-1941, en trikolor i de panslaviske fargene, med en rød stjerne som symbol på kommunismen. Dette flagget, med gullkantet stjerne, var Jugoslavias nasjonalflagg 1945-1992.
Jugoslaviske partisaner i «Den fjerde montenegrinske, proletarbrigaden» under andre verdenskrig. Partisanene overtok makten i Jugoslavia etter krigen.
**Partisaner** var hovedmotstandsbevegelsen som kjempet mot aksemaktene under andre verdenskrig i Jugoslavia. Etter krigen kom partisanene til makten med Josip Broz Tito i spissen.

Bakgrunn
--------

Partisanen Stjepan «Stevo» Filipović roper partisanenes slagord «Død over fascistene, frihet til folket» sekunder før han ble henrettet 22. mai 1942 av serbiske styrker lojale mot de tyske okkupantene i Valjevo
Jugoslavia ble invadert og okkupert av aksemaktene april 1941. Kun noen uker før dette skrev prinsregent Pavle under på Tremaktspakten, men han ble arrestert og sendt i eksil nettopp på grunn av dette da han returnerte til Beograd. Jugoslavia brøt dermed ut av pakten.

Motstanden
----------

30. juli samme år ble de første angrepene fra motstandsbevegelsen merket ved fjellet Kopaonik, Trepča. Hovedkvarteret til partisanene ble nettopp i Kopaonik-fjellene, nærmere bestemt Stanulović landsbyen. Den lokale befolkningen led stor nød under okkupasjonen ved at Nazi-Tyskland ofte ville henrette opptil 100 personer for hver tyske soldat som ble drept, dermed ble støtten til partisanene enorm.

Konflikten med tsjetnikene
--------------------------

Jugoslavia opplevde store interne stridigheter under andre verdenskrig. Foruten å kjempe mot tyskerne, kjempet også partisanene og tsjetnikene, som dannet den jugoslaviske kongelige hæren, mot hverandre. De allierte støttet opprinnelig kongehuset og hæren som var lojale mot det, men etter Teheran-konferansen i 1943 gikk de over til å støtte de kommunistiske partisanene. Under denne konferansen ønsket Roosevelt (USA) og Churchill (Storbritannia) garantier fra Stalin (Sovjetunionen) om støtte til strategiske hovedlinjer. Men ikke til enhver pris. Til gjengjeld krevde Stalin at de igjen støttet partisanene med materialer og kommandooperasjoner. Dermed ble JNA opprettet i 1944 og fikk status som Jugoslavias offisielle forsvarsstyrke og tsjetnikene fikk ordre om å forene seg med denne styrken.

Mange nektet imidlertid, og etter krigens slutt ble de fleste av disse tsjetnikene fanget og henrettet for forræderi. Den siste tsjetnik-gruppen som ble fanget var under kommando av Draža Mihajlović. Han ble stilt for retten og henrettet.

Vestlige diplomaters forsøk på å gjenforene partisanene og de som var lojale mot kongehuset endte i Tito-Šubašić-avtalen i juni 1944. Men kommunistene lanserte Tito som «nasjonal folkehelt» og innsatte ham som enehersker med tittelen statsminister.

Se også
-------

* Jugoslaviske fanger i Norge under andre verdenskrig
* Gerilja

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Reindalselva** er den største elva på Svalbard, og danner Reindalen sør i Nordenskiöld Land på Spitsbergen. Den 40 km lang og har sine utspring ved fjellene Glitrefjellet og Slottet, under isbreen Hellefonna. Elva munner ut på Stormyra i Kaldbukta, som er en bukt i Van Mijenfjorden.

Hele Reindalen med tilliggende fjellparti opp til vannskillene tilhører Nordenskiöld Land nasjonalpark, som ble opprettet i 2003 med hjemmel i Svalbardmiljøloven. Elva har meget stor vannføring om sommeren grunnet snøsmelting, og danner brede estuarier både fra sideelver midtveis, og ved utløpet i Kaldbukta.

Sideelver
De største sideelvene til Reindalselva, regnet fra sørøst på høyrebredd med klokken østover, er:

* Semmeldalselva, 20 km, fra Kjeglefjella i nord. Renner ut i Reindalselvas delta i Kaldbukta.
* Gangdalselva, 13 km, munner ut i Reindaleslva ved Røde- Kors-hytta, er en del av scootertraseen mellom Longyearbyen og Svea.
* Tverrdalselva, 11 km, munner ut like ovenfor Gangdalselva. Renner fra Battfjellet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
***Phasma*** eller ***Gjenferdet*** er et teaterstykke av den greske forfatteren Menandros (ca. 342 – 291 f.Kr.). Teksten er kun bevart i fragmenter (56 linjer eksisterer fra første akt, foruten ytterligere 65 linjer lengre ut) og et latinsk referat ved Aelius Donatus. Til tross for at store deler av teksten mangler, er stykkets antatte handling i store trekk som følgende:

Hovedpersonens stemor har en uekte datter som hun har installert i nabohuset uten at noen andre vet om det. Hun graver et hull i muren mellom de to husene, og får bygget et alter i hans hus. Alteret pynter hun med blomster, og nå og da 'maner' hun fram den vakre piken, som han tror er et gjenferd. Etter hvert blir han så forelsket i henne at han må få henne. Stykket ender med at det blir holdt bryllup.

Referanser
----------

1. 1 2  Traill, Ariana (2008): *Women and the Comic Plot in Menander*, Cambridge University Press, s. 65

Litteratur
----------

* Menandros ( 2000): *Samia. Sikyonioi. Synaristosai. Phasma. Unidentified Fragments*, red. og overs. av W. G. Arnott, Menander bind III, Loeb Classical Library 460
* Arnott, W. Geoffrey (1998): «Notes on Menander's Phasma» i: *Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik*, bd. 123, s. 35-48
* Turner, Eric G. : *The Phasma of Menander* (PDF), Grbs.library.duke.edu
* Ogden, Daniel (2002): *Magic, Witchcraft, and Ghosts in the Greek and Roman Worlds*, Oxford University Press; 1. utg. s. 158

Portaler: Litteratur | Antikkens Hellas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Gnorimus subcostatus*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske stor, kraftig, mørk skarabide, hode og forkropp med grønnlig, metallisk glans, dekkvingene rødbrune. Hodet er firkantet, flatt med små fasettøyne. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Dekkvingene er mye bredere enn pronotum, med en ujevn overflate, oftest med noen hvitaktige flekker. Det bakerste bakkroppsleddet er ikke dekket av dekkvingene. Beina er forholdsvis lange.

Levevis
-------

Larvene lever i mulden som samler seg inne i hule trær. De voksne billene er dagaktive og finnes gjerne på blomstene av skjermplanter og andre åpne blomster. De er aktive, men noe trege flygere.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Aserbajdsjan og Iran.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
				+ Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
					- Slekten *Gnorimus* Lepeletier & Audinet-Serville, 1828
						* ***Gnorimus subcostatus*** Ménétriès, 1832

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Gnorimus subcostatus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gnorimus subcostatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Gnorimus subcostatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Kjelkehockey |
| Konkurrerte for Sveriges flagg Sverige |
|  Paralympiske leker |
| Gull | Lillehammer 1994 | kjelkehockey |
| Bronse | Salt Lake City 2002 | kjelkehockey |
| Bronse | Nagano 1998 | kjelkehockey |

**Jens Kask** (født 20. april 1966, død 16. januar 2011) var en svensk kjelkehockeyspiller. Han spilte på Nacka HI, og hadde amputert begge føttene. Han klatret opp på et parkert tog i 1976, 10 år gammel, men fikk 16 000 volt gjennom kroppen da strømmen plutselig ble slått på, og han fikk brannskader på 85 % av kroppen. To uker etter ulykken måtte de amputere begge beina hans.

Han representerte Sverige i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver. Dette var hans femte paralympiske vinterleker på rad, og han hadde tre medaljer; han deltok i 1998 og 2002, der Sverige fikk bronse i begge, samt i 1994 da Sverige fikk gull. 

I VM-sammenheng hadde han tre medaljer; bronse fra 2000 og 2004, samt gull fra 1996.

Referanser
----------

1. ↑  Aftonbladet – *Lek på tåget tog hans ben*

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Svenska Handikappidrottsförbundet
* Profil på Vancouver 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Himmelstorm** er en science fiction-antologi redigert av Bing & Bringsværd og utgitt som nummer 215 av Lanterne-bøkene under vignetten Lanterne science fiction av Gyldendal Norsk Forlag i 1974. Antologien presenterer tre betydningsfulle forfattere i genren: Robert A. Heinlein, A. E. van Vogt og James Blish. Tittelen er inspirert av kallenavnet «himmelstormerne» som ble gitt tre medlemmer av «Verein für Raumschiffahrt» («Foreningen for romskipsfart»), en tysk amatørromrakettorganisasjon som var aktiv i perioden 1927–1933. Peter Haars har laget omslaget.

Innhold
-------

* Robert A. Heinlein: «Bite seg selv i halen» («By his Bootstraps»)
* A. E. van Vogt: «Samarbeid - ellers!» («Co-operate - or Else»)
* A. E. van Vogt: «Ungen fra Carsons planet» («The Second Solution»)
* A. E. van Vogt: «En kamp på liv og død» («The Rull»)
* James Blish: «Et samvittighetsspørsmål» («A Case of Conscience»)

Referanser
----------

1. ↑  Faktaboks i «Forfatter og professor Jon Bing er død» på NRK
Denne artikkelen omhandler journalisten.  For skøyteløperen, se Ellen Kathrine Lie.

Elsa Laula Renberg (*til høyre*) var initiativtaker til Samemøtet i 1917. Ellen Lie (*til venstre*) var møtets sekretær og antagelig den praktiske drivkraften i møtet. Anna Löfwander Jarwson (*foran*) var møtets kasserer. 
 **Ellen Jørgine Lie** (født 10. august 1876 i Strinda, død 16. august 1946 i Trondheim) var journalist i *Dagsposten* i Trondheim, forkjemper for samenes rettigheter og engasjert i andre sosiale saker.

Lie tok middelskoleeksamen og arbeidet som stenograf i *Nidaros* (eller i *Ny Tid*) i 1910, og fikk jobb som journalist i *Dagsposten* i 1911. Hun arbeidet i *Dagsposten* fram til hun måtte pensjonere seg av helsemessige årsaker i 1936. Her dekket hun flere typer stoff, men huskes særlig for dekningen av samiske spørsmål under og etter Samemøtet i 1917. Lignende engasjert journalistikk drev hun også i spørsmål om eldre, barnekolonier og vanføresaken. Hun medvirket til å arrangere et nordisk møte om vanføresaken i Trondheim i 1926.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Elin Jørgine Lie[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ellen Jørgine Lie, (10.august 1876 - 16.august 1946).», besøkt 14. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Ny Tid, type referanse dødsannonse, utgitt 17. august 1946[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Pareli, Leif (1988). «Det første samiske landsmøtet – Trondheim 1917». *Åarjel-saemieh nr 3*. Snåsa: Saemien sijte: 103–116.
5. 1 2 3  Ellen Lie Arkivert 13. januar 2017 hos Wayback Machine.; trondheim.no
6. 1 2 3  Borgen, Peder (1997). *Samenes første landsmøte: 6.-9. februar 1917 : grunnlaget for samefolkets dag 6. februar*. Trondheim: Tapir. ISBN 82-519-1249-0.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |