recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Weißkugel** (italiensk: *Palla Bianca*) er et fjell i Ötztal-Alpene, Østerrike på 3 739 meter over havet. Det er landets tredje høyeste fjell og den nest høyeste toppen i regionen etter Wildspitze.

Weißkugel er brekledt og ligger sentralt plassert i snittpunktet mellom Schnalskamm og Weißkamm. Grensa mellom Østerrike og Italia følger Alpenes hovedkam, og Weißkugel er det høyeste grensepunktet mellom de to landene.

Den letteste oppstigningen foretas over Hintereisjoch og sydegga, som uansett hvilken kant man velger medfører at man må over breer.

Allerede rundt 1850 forsøkte østerrikske landmålere å bestige Weißkugel, men først 30. september 1861 lyktes den første bestigningen. 

På grunn av sin sentrale plassering har Weißkugel en av Alpenes videste utsikter: det er mulig å se fra Berner Alpen og enkelte topper i Walliser Alpen i vest over Glarner Alpen, Rätische Alpen og Berninagruppe, Ortler-Alpen, Brenta-massivet, Dolomittene og Großglockner til Schobergruppe i øst. Selv om toppen ikke er lett å plukke ut i alpelandskapet, skal det være mulig å se Weißkugel fra Venezia.

Litteratur
----------

Klier, Walter: *Alpenvereinsführer Ötztaler Alpen*, Bergverlag Rother, München 2006. ISBN 978-3-7633-1123-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Weißkugel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Weisskugel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Weißkugel på Summitpost

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Sevenbom** eller «Savin» (latin: *Juniperus savina*, engelsk: *Savin Juniper*, svensk: *Sävenbom*) er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser i fjellstrøkene i det sentrale og sørlige Europa, langs nordkysten av Middelhavet inklusive Spania, og i vestre og sentrale Asia med den nordvestligste fliken av Kina videre østover til det østlige Sibir. Den vokser på 1 000–3 300 moh.

Tegning etter *Koehler*, 1887
Greiner av kultivert sevenbom.
Kinaeiner (*Juniperus X pfitzeriana*) er en populær hage- og parkbusk.

Hybrider og varianter
---------------------

Det er to varianter av arten:

* ***Sevenbom*** *(Juniperus sabina var. sabina)* – unge skudd forekommer ytterst sjeldent på eldre planter.
* ***Daurisk einer*** *(Juniperus sabina var. davurica)* – unge skudd forekommer sammen med voksne skudd i eldre planter.

Sevenbom danner hybrid sammen med kinaeiner *(Juniperus chinensis)*, og danner da ***Kinaeiner*** *(Juniperus X pfitzeriana)* = syn. *Juniperus X media* = syn. *Juniperus chinensis* X *Juniperus sabina*. Den finnes også i vill tilstand der hvor de to artene møtes i det nordvestre Kina, og dyrkes dessuten mye i hager og parker. Kinaeienr er større enn Sevenbom, den kan bli inntil 3–6 meter høy, men er utvetydig en busk.

Artens kjennetegn
-----------------

Busken blir 1–4 meter høyt, sjelden 5 meter, og krone og bladverk er ulikt formet, noen ganger rundt, andre ganger utstående. Nålene på unge skudd sitter i grupper av 3 og er inntil 5–10 mm lange, voksne nåler er grønne, skjellaktig tette og 1–2  mm. Den er oftest særbu, med hann- og hunnblomster på separate individer. Noen få individer er sambuer med begge kjønn i en plante.

Frøkonglene modner til blå-svarte bær med et tidvis hvitt vokslag, inntil 5–8 mm store, runde eller ovale, litt mindre enn hos *Juniperus excelsa* ssp. *polycarpos*. Hannkonglene inntil 2–4 mm store, de sprer pollenet tidlig om våren.

Planten er populær i hager og parker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sevenbom* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sevenbom* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Sevenbom* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Sevenbom* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Sevenbom* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sevenbom* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Sevenbom* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus sabina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus sabina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus sabina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus sabina» fra IUCN Red List.
* Conifers.org – «Juniperus sabina» beskrivelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Vann hentes fra en sisterne.
Moderne sisterne.
**Cisterne** eller **sisterne** (latin: *cisterna*, som er avledet fra *cista*, som betyr kiste/kasse, som igjen kommer fra det greske ordet *kistê*, hvilket betyr kurv) er en beholder for væske, vanligvis vann. Sisterner bygges oftest for å samle inn og lagre regnvann. Sisterner skiller seg fra brønner ved deres vanntette kledning. Moderne sisterner har kapasitet fra å holde på noen få liter til å være store vanntanker som oppbevare flere kubikkmeter, noe som gjør dem til vannreservoarer.

Sisterner tettet med gips og kalk er avdekket i neolittiske landsbyer i Midtøsten, eksempelvis ved Ramad og Lebwe, og ved slutten av 3000-tallet f.Kr. som ved Jawa i nordøstlige Libanon, var sisterner vesentlig nyskapende teknikker for vannhåndtering i varme og tørre jordbrukssamfunn.

Referanser
----------

1. ↑   Miller, Robert (februar 1980): «Water use in Syria and Palestine from the Neolithic to the Bronze Age» i: *World Archaeology*, 2.3 (s. 331-341) s. 334.
2. ↑   Roberts, N. (1977): «Water conservation in ancient Arabia» i: *Proceedings of the Seminar for Arabian Studies* **7**, s. 134-146

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cisterns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Homestead Cistern, hvordan å bygge en cisterne.
* Difference between rain barrels and harvesting systems
* Build Your Own Rain Barrel (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Weizsäcker** er en kjent protestantisk slekt fra Württemberg, ofte beskrevet som et fremtredende eksempel på det tyske dannelsesborgerskapet. Slekten stammer fra presten Christian Ludwig Weizsäcker (1785–1831), som var far til historikeren Julius Weizsäcker (1828–1889) og til den kjente protestantiske teologen og kansleren ved universitetet i Tübingen, Karl Heinrich Weizsäcker (1822–1899). Karl Heinrich Weizsäckers sønn Karl Hugo von Weizsäcker (1853–1926) ble statsminister i Kongeriket Württemberg og opphøyet i den personlige adelstanden og senere i den arvelige friherrestanden. Hans sønn var diplomaten baron Ernst von Weizsäcker (1882–1951), som var far til Tysklands president baron Richard von Weizsäcker (1920–2015) og til fysikeren og filosofen baron Carl Friedrich von Weizsäcker (1912–2007), som blant andre gav navn til Bethe-Weizsäcker-formelen. 
En annen av Karl Hugo Weizsäckers sønner var medisineren baron Viktor von Weizsäcker, som grunnla den psykosomatiske medisin og den medisinske antropologi.

Carl Friedrichs sønner er baron Carl Christian von Weizsäcker (1938–), professor i politisk økonomi, og baron Ernst Ulrich von Weizsäcker (1939–), vitenskapsmann og politiker. Richard von Weizsäckers sønner er baron Robert Karl von Weizsäcker (1954), professor i politisk økonomi, baron Andreas von Weizsäcker (1956–), kunstprofessor, baronesse Beatrice von Weizsäcker (1958), jurist, og baron Fritz von Weizsäcker (1960–), professor i medisin.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Kirkegårdspoesi** er en betegnelse som er blitt brukt om en trend i engelsk 1700-tallspoesi, der jeg-ets betraktning av gravene på en kirkegård danner utgangspunkt for refleksjoner over livet og døden, tiden og evigheten. Av diktere som har fått betegnelsen kirkegårdspoeter («graveyard poets») er Thomas Parnell, Thomas Warton, Thomas Percy, Thomas Gray, James Macpherson, Robert Blair, William Collins, Mark Akenside, Joseph Warton, Henry Kirke White og Edward Young.[]

Det tidligste diktet som er blitt rubrisert som kirkegårdspoesi, er Thomas Parnells *A Night-Piece on Death* fra 1721. Det kanskje mest kjente diktet er Thomas Grays *Elegy in a Country Churchyard* fra 1751, et dikt i 32 strofer som åpner med linjene:

The curfew tolls the knell of parting day.   

The lowing herd winds slowly o'oer the lea,   

The ploughman homeward plods his weary way,   

And leaves the world to darkness and to me.
Kirkegårdspoetene markerte et stemningsskifte i engelsk poesi som med tida leda fram mot romantikken.[]

Kilder
------

* Noyes, Russell (red.) (1956). *English Romantic Poetry and Prose.* New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-501007-8
**DNT Finnskogen og Omegn** er en av ca 55 medlemsforeninger i Den Norske Turistforening (DNT). Foreningen har sitt arbeids- og medlemsområde i Hedmark fylke i kommunene Eidskog, Kongsvinger, Grue, Åsnes, Våler og Elverum. I disse kommunene har FT ansvar for vedlikehold av ca 1300 km merket sti (inkludert Finnskogleden). FT driver også 11 hytter/koier. 10 av dem er ubetjente turistforeningshytter og en er en dagsturhytte. Pr 1/1-2012 har FT 1500 medlemmer.[]

Foreningens formål er todelt: 1) Få folk ut på tur! 2) Spre kunnskap om den skogfinske kulturen. Hvert år arrangeres en rekke fellesturer – de aller fleste er dagsturer på Finnskogen og omegn. FT arrangerer også møter og deltar på diverse arrangement hvert år som f.eks. Jakt- og fiskedagene i Elverum. Kjentmannsmerket og Kjentmannstoppene er aktiviteter der turgåere kan oppsøke stemplingsposter og samle stempler til merke og andre premier.[]

Foreningen ble stiftet som *Finnskogen Turistforening* (FT) i 1987. De endret navn til *DNT Finnskogen og Omegn* i 2017.

Styrets leder heter Stein Briskerud og nestleder er Åsmund Skasdammen.[*når?*][]

Referanser
----------

1. ↑   DNT Finnskogen, «Om Finnskogen og Omegn», besøkt 25. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Om Finnskogen og Omegn». DNT Finnskogen. Besøkt 25. mars 2023.
**Severin Frederich Holmer** (noen ganger skrevet **Severin Fredrik Holmer**) (født i 1795 i Skien) var en norsk toller og politiker, som var Bodøs første ordfører. Han var tollbestyrer i Bodø fra 1837 til 1852.

Familieliv
----------

Severin Frederich Holmer ble født i Skien i 1795, som sønn av *Peder Humble Holmer* og *Karen Christine Møller*. Han var gift med *Anne Cathinca Berg* og sammen hadde de to døtre.

Karriere
--------

Etter at byformannskapsloven ble vedtatt skulle det første valget til bystyre og formannskap være gjennomført innen mars 1837. I Bodø kunne valget derimot ikke gjennomføres, ettersom bare 15 av byens 250 innbyggere hadde stemmerett, og loven krevde at kommunestyret skulle bestå av 16 representanter. Det ble derfor vedtatt i kongelig resulusjon 9. januar 1838 at Bodø bare trengte å velge et bystyre på 9 representanter og et formannskap på tre. 
Holmer ble valgt inn i formannskapet med 10 stemmer

Melchior Koch møtte som en av tre medlemmer til Bodøs første formannskapsmøte i 29. oktober 1839, sammen med toller Melchior Koch og kjøpmann Wollf. Holmer ble da valg til ordfører, mens Koch ble viseordfører. Holmer overtok i 1840 som toller i Bodø, etter *Johan Berg*.

Holmer ble på nytt valgt som ordfører i 1850.

Referanser
----------

1. ↑  *Bodø bys historie*, s. 413
2. ↑   Severin Fredrik Holmer hos Digitalarkivet
3. ↑  *Bodø bys historie*, s. 125
4. ↑  *Bodø bys historie*, s. 130
5. ↑  *Bodø bys historie*, s. 127
6. ↑  *Langs vei og lei i Nordland: samferdsel i Nordland gjennom 3000 år*, s. 54
7. ↑  *Bodø bys historie*, s. 410

Litteratur
----------

* Axel Coldevin (1937). *Bodø bys historie*. Bodø: Bodø kommune.
* Axel Coldevin (1966). *Bodø by 1816-1966*. Bodø: [s.n.]
* Erling Svanberg (1990). *Langs vei og lei i Nordland: samferdsel i Nordland gjennom 3000 år*. Bodø: Nordland fylkeskommune. ISBN 8274160215.
**Erik Ågren** (født 3. januar 1916, død 3. juli 1985) var en svensk bokser som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Ågren vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass i den fjerde letteste vektklassen, lettvekt, opp til 61,2 kg. Han vant de tre første kampene men tapte i semifinalen til Nikolai Stepulov fra Estland som siden tapte finalen til ungarske Imre Harangi. Ågren beseiret Poul Kops fra Danmark i bronsefinalen. Det var 26 boksere fra 26 nasjoner som stilte i den fjerde letteste vektklassen som ble avviklet i perioden 11. til 15. august 1936.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse boksing, lettvekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Ågren – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Ågren – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Ågren – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Kirkehavn med Hidra kirke vest på øya Hidra i Flekkefjord kommune i Vest-Agder. Foto: 2004 
**Kirkehamn**, også skrevet **Kirkehavn**, er en uthavn og anses som hovedsted på øya Hidra i Flekkefjord kommune i Agder. Stedet ligger i et innelukket havneområde vest på Hidra. Hidra kirke, en åttekantet og korsformet kirke fra 1854, er godt synlig i innseilingen fra havet. Bygningsmiljøet som ligger langs sjøen er stort sett godt ivaretatt. Sett under ett inneholder hele Kirkhavn godt bevarte kulturminner i form av bebyggelse, steingjerder, forstøtningsmurer og rydningsrøyser. 

Stedet har lang historie med fiske og sjøfart. Bosettingsfunn fra steinalder er påvist i torvlag ute i havnebassenget. 

Kirkehavn er klassifisert som et spesielt verneverdig område i Vest-Agder.

* Kirkehavn i 1973 Foto: Kristian Hilsen/Nasjonalbibliotekets bildesamlingKirkehavn i 1973 Foto: Kristian Hilsen/Nasjonalbibliotekets bildesamling
* Kirkehavn i 1973 Foto: Kristian Hilsen/NasjonalbiblioteketKirkehavn i 1973 Foto: Kristian Hilsen/Nasjonalbiblioteket

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Statens kartverk. Besøkt 18. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturlandskap med nasjonal verdi i Vest-Agder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hürth** er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 55 000 innbyggere og en av forstedene til Köln. Byen ligger i *kreisen* Rhein-Erft-Kreis.

Geografi
--------

Hürth ligger omtrent 9 km sørvest for Köln på nordøstsiden av naturreservatet Kottenforst-Ville.

Byen består av tretten tidligere selvstendige landsbyer, og er inndelt i flere sentrum over et relativt stort område mellom innsjøer og små skogområder.

Historie
--------

1. april 1930 ble landsbyene Hürth (med Alstädten og Knapsack), Berrenrath, Fischenich, Gleuel (med Sielsdorf og Burbach), Hermülheim og Kendenich (med Kalscheuren) slått sammen til kommunen Hürth. Etter at Köln i noen år hadde prøvd å innlemme Efferen til byen, ble Efferen, i tillegg til Stotzheim, i stedet en del av Hürth i 1933. Dette gjorde Hürth til den største landlige kommunen i Tyskland frem til 1978, da Hürth ble en forstad til Köln.

Bilder
------

* Gamlebyen i HürthGamlebyen i Hürth
* Gården Löhrerhof fra 1834Gården Löhrerhof fra 1834
* St. Katharinakirken, katolsk sognekirke fra 1696St. Katharinakirken, katolsk sognekirke fra 1696
* Industriområdet Chemiepark Knapsack med vanntårnet foranIndustriområdet Chemiepark Knapsack med vanntårnet foran

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hürth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hürth – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Severin Jacob Løvenskiold** (1816-1888) var en dansk-norsk hoffjegermester. 

Han fødtes på Rafnes som sønn av Maren Fransisca Paus og kammerherre Frederik Løvenskiold. Han ble student i 1835 og cand. jur. i 1841. Heretter slo han seg ned i Danmark som proprietær hvor han eide Sophienlyst ved Helsingør (formentlig navngitt etter hans kone nr. 2). I 1856 ble han utnevnt til jegermester og i 1864 til hoffjegermester.

Han giftet seg 1. gang i mai 1845 i Christiania med Catharine Heftye (1824-1849), datter av grosserer Thomas Heftye og Eleanor Pless. 2. gang giftet han seg i Holmens kirke i København med Sophie Vibeke komtesse Knuth (1834-1861), datter av stiftsamtmann, greve Frederik Christian Julius (1787-1852) og Georgine Frederikke Vilhelmine von Hauch (1796-1841), datter av Johan Christian Hauch.

Severin Jacob døde på Frederiksberg ved København, og ble bisatt i familiegravkapellet i Nørre Jernløse på Sjælland.

Referanser
----------

1. ↑  «Sophienlyst - Helsingør Leksikon». *helsingorleksikon.dk*. Besøkt 5. august 2022.
2. ↑  «Løvenskiold». *Danmarks Adels Aarbog*. II. 1949.
3. ↑  Løvenskiold, Carl Ludvig (1882). *Den Løvenskioldske Slægtebog* (PDF). Kjøbenhavn: Bianco Lunos Kgl. Hof-Bogtrykkeri. s. 12.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**DNB Solheimsviken** er et kontorbygg i Bergen.

DNB ASA samlet i desember 2013 alle ansatte i Bergen i nytt kontorbygg i Solheimsviken sør for Bergen sentrum.

I bygget er det rundt 1 700 arbeidsplasser for alle som jobber i banken. Bygget er oppført ved sørvestsiden av Damsgårdssundet, ikke langt fra Nygårdsbroene på området der Arenum lå tidligere. De ansatte i DNB og DNB Livsforsikring har inntil 2013 sine arbeidsplasser på en rekke steder i Bergen.

Bygget kostet mellom 800 og 900 millioner kroner, har 3-4 etasjer og er på 30 000 kvadratmeter. Det er kort vei til Bybanen. 
GC Rieber Eiendom er eier av området og eier bygget. 

Utstillingshallen Arenum skal bygges sammen med et nytt hotell med 150–200 senger på andre siden av Solheimsviken. Området vil da minne mye om Nydalen i Oslo. Da vil det gamle skipsbyggingsområdet ha over 4 000 arbeidsplasser. DNB skal kanskje bygge et bygg på samme måte i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* DNB Solheimsviken *DNB.no*
* http://www.bygg.no/article/113522 DNB Solheimsviken *Bygg.no*
* Planlegger gigantisk bankbygg 12. desember 2008 *Bergens Tidende*
* 1700 DNB-ansatte får null parkeringsplasser 11. november 2013 *Bergensavisen*
* Sentralt i "Viken" *DNB Eiendom*
***Høytysk** kan også referere til det tyske standardspråket*
**Høytysk** (*Hochdeutsch*) brukes i lingvistikken som betegnelse på en gruppe tyske dialekter i de høyereliggende tyske områdene, dvs. som motsetning til nedertysk.

Inndeling
---------

Høytysk er en samlebetegnelse for alle tyske dialekter som ikke er nedertyske og kan deles inn i følgende dialektgrupper:

* **Mellomtysk** (*Mitteldeutsch*)
	+ mellomfrankisk (inkl. letzeburgesch)
	+ rhinfrankisk
	+ thüringisk
	+ østmellomtysk
	+ høyprøyssisk (utdødd/utdøende)
* **Overtysk** (*Oberdeutsch*)
	+ frankisk (også ført som egen dialektgruppe i overgangen mellom mellom- og overtysk)
	+ alemannisk
	+ bairisk

Historie
--------

Gammelhøytysk er belagt for første gang på 700-tallet. Å datere de ulike høytyske periodene er problematisk fordi overgangen mellom dem i praksis er flytende. Språket endres på mange måter og til ulik tid på ulike steder.

På 1500-tallet utviklet det seg et overregionalt skriftsspråk som i løpet av 1700-tallet ble tatt i bruk over hele det tyske språkområdet, på bekostning av blant annet nedertysk.

Høytysk deles vanligvis inn i fire tidsperioder:

1. Gammelhøytysk 800 til 1050
2. Middelhøytysk 1100 til 1350
3. Tidlig nyhøytysk 1350 til 1600/1650
4. Nyhøytysk 1650/1700 til i dag

Referanser
----------

1. ↑  Stevenson, Victor (1985). Theil, Rolf, red. *Ordenes historie: den vestlige verdens språk i tekst og bilder*. Oslo: Grøndahl. s. 130. ISBN 9788250407152.

Se også
-------

* Tysk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Erik Årsæl** var konge over sveaerne i en kort periode, 1087–1088.

Erik var sønn av Blot-Svein og ble konge over sveaerne (Svitjod) etter at faren ble drept i et bakhold av Inge den eldres hærmenn ved Gamla Uppsala i nærheten av dagens Uppsala.

Tilnavnet ‘Årsæl’ fikk han ettersom det skal ha vært gode vekstår i sveaernes land i hans tid. Kongen var kjennetegnet som en særegen kraft som omtales som en ‘lykke’, på norrønt språk som *hamingja* eller *gæfa*. Det gjør kongen til *ársæll* – ‘årsæl’ – og var således en garantist for landets fruktbarhet, for *ár ok friðor*. Muligens er også fornavnet mer en tittel enn et personlig navn. Erik som Eirik, uttales *EIR-ik*, har gammelnorrøn opprinnelse og betyr «Den alltid mektige» eller «Enehersker». Man antar at Erik Årsæl etter tradisjonen skal ha vært gitt navnet til farfaren Kol. Antagelig var han ikke mer enn en tenåring da han overtok Blot-Sveins tittel, og ble således også den siste som var konge i den gamle mening: *den som ledet blotet ved tempelet i Gamle Uppsala*.

Som mange av kongene på denne tiden er det svært lite kjent om dem. For Erik Årsæl er selv dødsåret ukjent, men man kan anta at Inge den eldre fikk ham slått ihjel da denne brutalt gjorde slutt på dyrkingen av åsatroen i Uppsala til fordel for kristendommen. Erik Årsæl er først og fremt å betrakte som en motkonge til Inge den eldre. 

I henhold til noen kilder skal han ha vært farfar til Sverker den eldre, hvilket ikke er umulig, men usannsynlig hvis han var i tenårene da han overtok sin far Blot-Sveins plikter.

Referanser
----------

1. ↑  Steinsland, Gro, *Den hellige kongen*, Oslo 2000. side 54 ISBN 82-530-2227-1

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Blot-Svein** | **Konge av Sverige**(1087–1088) | Etterfølger:**Inge den eldre** |
vassdragets nedslagsfelt
Shelbyville-demningen ligger på Kaskaskia-elva.
**Kaskaskia River**  (den engelske stavemåte; på fransk ble angivelig også **Cascasquia** brukt) er ei elv som renner nord-sør i sentrale og sørlige strøk av delstaten Illinois, i USA. Den er ei stor sideelv til Mississippi River, og er rundt 515 km lang. Vassdragets totale nedslagsfelt er på 14 950 km². 

Elva har sitt navn etter *Kaskaskia*-klanen av indianerstammen Illiniwek, som de tidlige franske jesuittiske katolske misjonærer kom i kontakt med,. Et eldre alternativt navn for elven er **Okaw River** som fortsatt går igjen i noen stedsnavn, som Okawville, og om en vikrtig sideelv. West Okaw River.

Vassdraget er betydelig utbygd, som ledd i flomsikringen i Mississippi-bassenget. Shelbyville Lake dannes her av Shelbyville-demningen, som dog ikke har kraftproduksjon.

Fort Kaskaskia lå nær elvemunningen, i Randolph County.

Referanser
----------

1. ↑  U.S. Geological Survey. National Hydrography Dataset high-resolution flowline data. The National Map Arkivert 2012-04-05 hos WebCite, accessed May 13, 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kaskaskia River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kaskaskia River State Fish & Wildlife Area

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
*En Engel befrir to slaver fra skjærsilden*, San Frediano kirke i Livorno
**Giovanni Isidoro Baratta** (født 1670 i Carrara, død 1747 samme sted) var en italiensk skulptør fra senbarokken som var aktiv i Firenze og Livorno.

Biografi
--------

Han var nevø av Francesco Baratta den eldre, som arbeidet med Bernini, og lærte trolig kunsten å arbeide med bronse av Massimiliano Soldani. Videre var han elev av Giovanni Battista Foggini. Baratta hadde to brødre som også var skulptører: Francesco Baratta den yngre og Pietro. 

Han reputasjon vokste hurtig, og han kom til å arbeide for Viktor Amadeus II av Sardinia, men også for spanske og portugisiske monarker. Kong Frederik IV besøkte i 1709 Barattas studio og kjøpte der marmorstatuer av *Herkules og Løven*, *Orfeus* samt *Euridike* som i dag kan ses ved Herkulespaviljongen i Kongens Have i København.

Baratta fikk også viktige kirkelige bestillinger, deriblant til alteret i San Ferdinando i Livorno. I 1731 mottok han tittelen greve (conte) av hertug Alderano I. av Cybo-Malaspina.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10103839T[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Baratta, Giovanni di Isidoro (Count), oppført som Giovanni Di Isidoro Baratta, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Giovanni Isidoro Baratta, answers.com
5. ↑  Herkulespavillonen, Slots- og Ejendomsstyrelsen
6. ↑  Giovanni Isidoro Baratta, answers.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giovanni Baratta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Valget i Mecklenburg-Vorpommern 2021** er det åttende valget Mecklenburg-Vorpommerns landdag, og blir holdt 26. september 2021. Det er samme dag som delstatsvalget i Berlin og valget til Forbundsdagen.

Valgsystem
----------

Delstaten har et personalisert, blandet flertallsvalg, tilsvarende som ved valget til Forbundsdagen. Det skal i utgangspunktet velges 71 medlemmer av landdagen. Velgerne får to stemmesedler. Den ene stemmen (førstestemmen) går til en person i valgkretsen, mens den andre stemmen går til et parti. Vinneren av personvalgene i de 36 valgkretsene (direktemandater) kommer alltid inn i delstatsforsamlingen. Dersom et parti vinner flere valgkretser enn det partiets andel av andrestemmene skulle tilsi, beholder partiet disse mandatene (overskuddsmandater). Partienes styrkeforhold i parlamentet avgjøres imidlertid av andrestemmen. Overskuddsmandater vil derfor bli kompensert de øvrige partiene med utjevningsmandater. 

Sperregrensen for å bli representert i landdagen er fem prosent av andrestemmene. Det gjelder intet vilkår om at partiet vinner et bestemt antall valgkretser (direktemandater). 

Valgperioden er fem år. Stemmeretten og valgbarheten gjelder alle voksne statsborgere, som i minst 37 dager har hatt hovedbosted i Mecklenburg-Vorpommern.

Utgangsposisjon
---------------

| Parti | Valgresultat i 2016 | Situasjon før valget i 2021 |
| --- | --- | --- |
| SPD | 26 | 26 |
| CDU | 16 | 18 |
| AfD | 18 | 14 |
| Die Linke | 11 | 11 |
| Partiløse | — | 02 |
|  |  | 71 |

Erwin Sellering, SPD, ledet etter valget i 2016 en koalisjonsregjering bestående av SPD og CDU. Manuela Schwesig overtok i juli 2017 vervet som ministerpresident.

Meningsmålinger fra 2016 til 2021.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Landeswahlleiterin Mecklenburg-Vorpommern». *www.statistik-mv.de* **(tysk)**. Besøkt 14. april 2016.

| * v
* d
* r
Valg i Tyskland 2021 |
| --- |
| Våpen | Føderale valg | Valget til Forbundsdagen | Tysklands flagg |
| Delstatsvalg | Rheinland-Pfalz • Baden-Württemberg • Sachsen-Anhalt • Berlin • Mecklenburg-Vorpommern |
**Valgbarhedsnævnet** er en dansk nevnd nedsatt av Indenrigs- og Socialministeriet som tar stilling til saker hvor det er stilt spørsmålstegn ved folkevalgte politikeres valgbarhet.

Valgbarhedsnævnet vurderer hvorvidt et medlem av en kommunestyre eller et regionsråd er valgbar hvis vedkommende er straffet for kriminalitet. Hovedregelen er at medlemmet mister sin valgbarhet hvis det ved en dom eller bot er straffet for en handling som i alminnelig omdømme gjør medlemmet uverdig til å være politiker. Nevndens avgjørelse kan ikke ankes til annen offentlig myndighet.

Nevnden tar også stilling til valgbarheten for personer som besitter andre offentlige hverv som forutsetter at de pågjeldende er valgbare til kommunestyrer og regionsråd. Spørsmål om valgbarhet for personer innvalgt i Folketinget eller Europaparlamentet avgjøres av Folketinget.

Medlemmene av nevnden er dels utpekt av innenriks- og sosialministeren, dels av KL og Danske Regioner. Formannen er landsdommer eller høyesterettsdommer.

Kilder
------

* Om Valgbarhedsnævnet på Indenrigs- og Socialministeriets hjemmeside[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Blindgjenger*** er en norsk drama- og ungdomsfilm fra 1985 produsert av NRK Fjernsynsteatret. Regi er ved Janken Varden, mens manuset bygde på ei bok av Erling Pedersen. Filmen handler om tre tenåringsgutter i Oslo som trekkes inn i et nynazistisk miljø. Hovedrollen spilles av Espen Dekko.

Manus ble skrevet av Pedersen i 1981 og året etter skrev han en bokversjon. Historien var inspirert av Hadelandsdrapene.

Filmen ble innspilt sommeren og høsten 1984.

Handling
--------

Filmen handler i hovedsak om Gundolf som bor sammen med sin mor i en gammel leiegård i Oslo. Her bor også to av hans kamerater, Krister og Ola. De tre ungdommene er nettopp ferdig med ungdomsskolen og har ingen planer for høsten. Foreldrene deres er opptatt med sitt og lar dem mer eller mindre seile sin egen sjø. I gårdens førsteetasje etableres det et helsestudio, der guttene blir med på et treningsopplegg. Det viser seg imidlertid at virksomheten er et skalkeskjul for nynazistisk virksomhet, og etter en stund blir guttene viklet inn i dette miljøet. Alvoret går først opp for dem da lederen forsøker å tvinge dem til å utføre et terrorangrep mot en bygård hvor det bor mange innvandrere.

Rollebesetning
--------------

* Espen Dekko .... Gundolf
* Frank Ystenes .... Krister
* Atle Fretheim .... Ola
* Anders Hatlo .... Idrettstrener Erik
* Thor Aamodt .... Nazilederen Hans
* Roy Bjørnstad .... Kristers far
* Kirsten Hofseth .... Gundolfs mor
* Liselotte Holmene .... Olas mor
* Jan Hårstad .... Olas far
* Romika Sharma .... Sheera, ung invandrerjente i bygården (nabo med Gundolf)

Referanser
----------

1. ↑  Amagasinet - Hvordan kan det skje? (28.9.1985, s.17)
2. ↑  Aftenposten aften - Dramatikk på mer enn ett plan (9.8.1984, s.5)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blindgjenger* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Blindgjenger* hos Filmfront Rediger på Wikidata
Takstolpen skaper en blindsone
En **blindsone** i et kjøretøy, er et område rundt bilen som ikke kan bli sett av føreren mens han kjører bilen. Førerutsikt er den maksimale avstand hvorfra føreren kan se og identifisere fremtredende objekter rundt bilen. Sikten er først og fremst bestemt av værforhold og ved bilens design. De delene av et kjøretøy som påvirker sikten inkluderer frontrute, dashboardet og takstolper.

Motorkjøretøy
-------------

Den blå bilens sjåfør ser den grønne bilen gjennom speil, men kan ikke se den røde bilen siden speilene ikke er riktig justert
Blindsoner under kjøring er de områdene av veien som ikke kan bli sett mens man ser fremover eller gjennom enten bakspeil eller sidespeil - gitt at sidespeil er riktig justert.

Trikker og tog
--------------

Generisk fareskilt som brukes til å advare om blindsoner rundt trikker og tog
Blindsoner finnes også rundt trikker og tog (lokomotiver med jernbanevogner og motorvogner).

Referanser
----------

1. ↑  «Blind spot definition». Besøkt 13. november 2011.
2. ↑  Fasimod Arkivert 7. februar 2007 hos Wayback Machine. Arkivert februar 7, 2007, hos Wayback Machine
3. ↑  «Wide-angle driver visibility and safety innovations distinguish Volvo BeeVan Truck Concept». Besøkt 13. november 2011.
4. ↑  Subharthi Banerjee; Jose Santos; Michael Hempel; Pejman Ghasemzadeh; Hamid Sharif (14. august 2019). «A Novel Method of Near-Miss Event Detection with Software Defined RADAR in Improving Railyard Safety». *Safety*. 5 (3): 55. doi:10.3390/safety5030055.
5. ↑  «AVANTE Grade Crossing Visibility and Blind Spot Visibility Systems» **(engelsk)**. Avante International Technology, Inc. Besøkt 12. januar 2022.
6. ↑  «Long Range Visual and Digital Rail Visibility with Optical-IR-Radar Technologies» **(engelsk)**. Avante International Technology, Inc. Besøkt 4. oktober 2022.
**Willie Park jr.** (født 1864, død 1925) var en av sin tids ledende profesjonell golfspillere.

Parks hjemby, Musselburgh i Skottland, var et sentrum for golf på den tiden, og blant de stedene der The Open Championship ble arrangert gjennom mye av hans unge liv. Hans far, Willie Park sr. og hans onkel, Mungo Park, vant begge The Open da han var ung. Park selv vant mesterskapet i 1887 og 1889.

Park var kjent for sitt fremragende nærspill, fremfor alt puttingen, som kompenserte for hans mer ustabile langspill. Han kalte sin putter «*Old Pawky*» og han mente at det var den som gjorde at han kunne vinne de turneringene han stilte opp i. Putteren er bevart på Woking Club utenfor London. På en sølvbrikke på skaftet står det «*It hold mony a guid putt*» (skotsk for «Den senket mange putter»).

På Parks tid var det ikke mulig for golfspillere å leve av premiepengene, og Park tok over familiens golfutstyrforetak. Han etablerte en eksportindustri da golfen begynte å spre seg internasjonalt, og patenterte flere køllemodeller.

Hans bok *The Game of Golf* (1896) var den første golfboken som var skrevet av en profesjonell spiller. Han arbeidet i tillegg som banearkitekt og har tegnet omkring 170 golfbaner i Europa, USA og Canada.

Referanser
----------

1. ↑   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Skilt nr. 527.1 som viser at veien er fysisk stengt.
En **blindgate** eller **blindvei** er en vei eller gate som ender blindt og bare kan forlates gjennom innkjørselen. I overført betydning kan det henvise til eksempelvis forhandlinger som har stoppet opp og ikke kommer videre.

Skilt for blindgate i Dublin, Irland
En blindvei blir ofte bygget for å unngå gjennomgangstrafikk. Den kan også oppstå når en tidligere vei blir avskåret av et nytt byggverk, ofte også av geografisk nødvendighet, som når en vei ender ute på et nes.

I en labyrint er en blindvei ofte et vesentlig stilelement.

Ordet er ofte brukt metaforisk om teknologi, for eksempel om lydformater som minidisk og DAT-bånd der en ikke ser mulighet for videre utvikling/fremskritt.

*Cul-de-sac* (bokstavelig «bak i baggen» på fransk) er et uttrykk av fransk opprinnelse som benyttes i engelsktalende land for stengte veier, veier uten gjennomkjørsel, i betydningen blindveier. Mens de historisk sett var bygd av andre årsaker, er den moderne grunnen for at de er beholdt for å roe ned og dempe trafikk, særlig gjennomgangstrafikk.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Blindgate* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  «cul-de-sac», *Dictionary.com*
**Hans Kolstad** (født 7. juni 1952) er en norsk forfatter, oversetter, kulturformidler og forsker. Han tok doktorgrad i filosofi i 1996 på en avhandling om Henri Bergson – *Tid og intuisjon : to studier om Henri Bergsons filosofi*; og han ble i statsbudsjettet for 2017 utnevnt til statsstipendiat.

Kolstad var ansatt ved Norges delegasjon til Europarådet i Strasbourg 1987–93, var leder av Humanistisk Kollegium i Oslo 1993–2003 og har siden være frilanser som redaktør, forfatter og oversetter. Han har vært redaktør for serien Thorleif Dahls kulturbibliotek. Kolstad har oversatt og kommentert verker av blant annet Descartes, Voltaire, Rousseau og Bergson. Han var redaktør for den første norske utgivelsen av Platons samlede verker.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Om Hans Kolstad; Besinnelse; allgronn.no
3. 1 2  Statsstipend til Hans Kolstad og Javid Afsari Rad; regjeringen.no, 6.10.2016

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Blindheimsverdet** er et sverd av bronse som ble funnet i 1963 på Blindheim i Ålesund i Møre og Romsdal. Sverdet er blant de mest spektakulære norske funnene fra bronsealderen.

Blindheimsverdet kom frem under grøfting på gården Blindheim utenfor Ålesund. Kort tid etter ble det også funnet to små økser samme sted. Det er mulig at de tre gjenstandene ble lagt der samtidig, rundt 1650 f.Kr. kanskje i forbindelse med en ofring.

Sverdet består av grep og klinge, og er støpt i to deler. Grepet festet til klingen med to nagler. Det har også fire dekorative nagler. Klingen er smal, men utvider seg i overgangen til grepet.

Sverdet er laget et sted i de sveitsiske Alpene rundt 1700 f.Kr. men endte altså opp på Sunnmøre, 180 mil lenger nord. Det er funnet et lignende sverd fra samme tid i Felsberg i Sveits. Blindheimsverdet er et håndfast bevis på at folk i det som i dag er Norge hadde kontakt med resten av Europa.

Referanser
----------

1. 1 2  Norgeshistorie.no, Ørjan Engedal, «Blindheimsverdet og europeiske kontaktar». Hentet 22. nov. 2016 fra .
2. ↑  Engedal (2005): 601

Kilder
------

* *Blindheimsverdet og europeiske kontaktar*, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Ørjan Engedal (2005): Blindheimsverdet. Eit bidrag til det europiske sverdets historie. artikkel kan lastes ned gratis som PDF hos ResearchGate
**Theodor Tharaldsen** (født 30. april 1880 i Kristiansand, død 11. mars 1950) var en norsk militær kjemiker og sprengstoffekspert.

Etter å ha blitt offiser i artilleriet (skytevåpenet) i 1902 tok han militær høgskoleeksamen i 1905 og studerte kjemi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania. 

Fra 1907 til 1914 var han ansatt ved Raufoss Kruttverk og Patronfabrikk, i dag Raufoss Ammunisjonsfabrikk. Dette endret seg da han fra 1. januar 1915, med premierløytnants grad, fikk jobb som den første Statens inspektør for ildsfarlige stoffer, gjerne bare kalt Ildsfarlighetsinspektøren. Stillingens ansvarsområde var å gi råd til private og offentlige organer i spørsmål vedrørende sikkerhet ved tilvirkning, lagring, transport og ikke minst, bruk, av sprengstoff. Tidligere var det leid inn ekspertise. Han hadde stillingen til 1947 da han avgikk ved nådd aldersgrense. Han hadde kapteins grad i militærvesenet og ble etterfulgt av Eilif Platou (1886–1954). Efter pensjoneringen fortsatte Tharaldsen med å gjøre forsøk innen militær sprengning.

Utgivelser
----------

* Eksplosivstoffer, Dreyer, 1950
* Brannkjemi: Håndbok i brann- og eksplosjonsfarlige stoffers egenskaper og behandling, Dreyer, 1950
* Lagring av sprengstoff, Grøndahl, 1952
* De viktigste bestemmelser angående bl.a. oppbevaring, innførsel, salg og forsendelse av ildsfarlige stoffer, Grøndahl, 1961

*Se digitaliserte utgaver forfattet av Th. Tharaldsen hos Nasjonalbiblioteket*

Referanser
----------

1. ↑  Fødselsåret er hentet fra Folketellingen 1923.
2. ↑  *25 års kamp mot ulykker. Strengstoffinspeksjonen jubilerer* i Aftenposten den 29. desember 1939.
3. 1 2  *32 års arbeid mellom sprengstoffer* i Aftenposten den 6. januar 1947.
4. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 13. mars 1950.
**Enzo Finger**, egentlig **Heinz Finger** (født 1. mai 1955 i Sveits) er en sveitsisk-norsk grafisk designer.

Han begynte 16 år gammel som elev på Kunstgewerbschule i Zürich; han flyttet til Norge i 1976 og jobbet først for Bruno Oldani. Han etablerte i 1982 sitt eget firma Enzo Finger Design, med kontorer i Drøbak.

Han har utarbeidet grafiske profiler for flere store virksomheter som Kloster cruiserederi, Flytoget, Alpharma, Universitetet i Oslo, Oslo 1 000 år. Han er også ansvarlig for flere frimerkeutgivelser siden 1994, blant annet Prinsessedåpen, Posthorn, Oslo lufthavn Gardermoen, Norges Fotballforbund 100 år, 100 års markering av Nobels fredspris.

Han har fått Merket for god design 12 ganger fra 1994 til 2005, for bedrifters grafiske profil og for frimerkeutgivelser; Gullblyanten 1989, 1990, 1991, 1992; pris i Årets vakreste bøker 1989, 1991; Visueltprisen flere ganger fra 1993 til 2004; og vunnet flere konkurranser om minnemynter i regi av Norges Bank. Da han mottok Jacobprisen for 2005 sa juryen at han «har satt sitt preg på norsk design med sin personlige og elegante stil og sine avstemte farger. Det fremheves at hans arbeider er uavhengig av trender og hippe tendenser i bransjen. Enzo Fingers fokus er på kundene og det å finne de komplette visuelle svar på deres problemstillinger.» Han har, som den tredje nordmann, vært medlem av AGI – Alliance Graphique Internationale, siden 1993.

Referanser
----------

1. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 31. desember 2011. Besøkt 21. februar 2012.
2. 1 2  Aftenposten, 8.9.2005; Jubelkveld for unge formgivere
3. ↑  norskdesign.no[*død lenke*] Søk i designpriser
4. ↑  a-g-i.org Arkivert 26. januar 2012 hos Wayback Machine.
5. ↑  Rolf Karlstrøm. «Møte med Enzo Finger : vår nye AGI'er» I: *Visuelt*, nr 4, 1992

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Enzo Finger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Park Hotel** var et hotell på Gamle Kirkeplass 3, i Parken på Bragernes i Drammen. Det ble tegnet av arkitektene Preben Krag og Jens Selmer og offisielt åpnet 30. november 1962. Hotellet ble etablert og var eid av Drammens Handelsstands Forening. Selskapet Park Hotel A/S ble stiftet, med en aksjekapital på 1,92 millioner kroner. Styreformann og den drivende kraft i planfasen var grosserer Gunnar K. Melsom. Den opprinnelige planen var å bygge hotellet i Øvre Strandgate, men da det ble klart at det ikke ville bli bygget tinghus på tomten til det gamle ridehuset i Parken, besluttet Park Hotel og benytte denne tomten. I tillegg overtok hotellet driften av Handelsstandens Hus. Hotellet og Handelsstandens Hus ble forenet gjennom en fem meter høy gangbru over Øvre Storgate.

Ny fløy
-------

12. desember 1962 åpnet ungdomsrestauranten «Parketten», deretter i april 1978 ble en ny fløy tatt i bruk, også dette var tegnet av de originale arkitektene. Fløyen bestod av en pub, kafetaeria, Park Dancing og kveldsrestaurant i under etasjen og første etasje, samt tre hotelletasjer med 52 rom. Den store nyheten var Park Dancing. Olaf Ingebrigtsen var hotelldirektør i perioden 1962-1983.

Eierbytter
----------

I 1986 kjøpte hotellet Avholdsfolkets Hus som ble revet for å benyttes til parkeringsplasser. Hotellet hadde i 1989 103 rom med 190 senger, restaurantene «Hannas kjøkken» og Urtehaven, Theaterhjørnet bar, Apotheket dansebar, Park Dancing og kurs-/konferansesal. 1. september 1987 overtok Rica-kjeden aksjemajoriteten i Park Hotel, og navnet ble endret til Rica Park Hotel. Hotellet ble deretter i 2014 solgt til Scandic-kjeden og fikk navnet Scandic Park Hotel. 1. juli 2018 ble hotellet nedlagt og eiendommen solgt til Statsbygg som skulle bygge nytt tinghus i Drammen. Tinghuset skal inneholde lokaler for Drammen tingrett, Nedre Buskerud Jordskifterett og noen lokaler for Borgarting lagmannsrett.

Nedlagt og revet
----------------

Arbeidet med å rive det gamle hotellet startet i oktober 2021 og i februar 2022 startet bygningsarbeidet som ble utført av NCC. 25. mai 2023 ble Drammen Tinghus overlevert fra entreprenør NCC til kunden Statsbygg. Bygget gikk så inn i en prøvefase frem til oktober 2023.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Drammen byleksikon-ID park-hotel[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Park Hotel | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 16. juli 2023.
3. ↑  «Statsbygg». *www.statsbygg.no*. Besøkt 16. juli 2023.
4. ↑  «Tinghuset overlevert - går inn i prøveperiode». *www.drm24.no*. 25. mai 2023. Besøkt 16. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Environmental Protection Agency** (**EPA**) er en amerikansk føderal etat med ansvar for miljøvern. Etaten ble opprettet 2. desember 1970, har omkring 18 000 ansatte (2008) og et budsjett på 7,3 milliarder dollar (2007).

EPA arbeider for den amerikanske føderale regjeringen, og har som oppgave å beskytte miljøvern. President Richard Nixon foreslo opprettelsen av EPA den 9. juli 1970, og organisasjonen ble offisielt grunnlagt den 2. desember 1970. Ordren om å etablere EPA ble ratifisert etter komite-høringer i representantenes hus og i senatet.

Organisasjonen ledes av en administrator, som blir utnevnt av USAs president og skal godkjennes av Senatet. Nåværende administrator er en tidligere assisterende administrator Andrew R. Wheeler, som hadde fungert som administrator siden juli 2018. EPA har hovedkontor i Washington, D.C. og har ti regionale kontorer spredt over hele USA. Organisasjonen har ansvar for å opprettholde og håndheve nasjonale standarder under en rekke miljø-lover, i samråd med både statlige og lokale myndigheter. EPAs håndhevelsesmyndigheter inkluderer bøter, sanksjoner og andre tiltak.

Referanser
----------

1. ↑  «Reorganization Plan No. 3 of 1970», *EPA* 9. juli 1970
2. ↑  Tatum, Sophie (5. juli 2018): «A former coal lobbyist is the new leader of the EPA», *CNN*
3. ↑  «EPA Regional Laboratories Unique Analytical Capabilities and Services by Region», EPA, arkivert fra originalen 17. januar 2017

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Environmental Protection Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
En erhu sett fra siden.
**Erhu** (kinesisk: 二胡, pinyin: *èrhú*, også kalt **nanhu**, 南胡, *nan* = «sørlig»), også kalt *kinesisk fiolin*, er et tostrengers strykeinstrument fra Kina som benyttes både som solo- og som orkesterinstrument. Det hører likesom zhonghu, gaohu, banhu, jinghu, sihu og flere andre til den store huqinfamilien. 

Erhu av ormeskinn og sekskantet kropp, typisk for Sørkina.
Erhu betyr ordrett «to-barbarisk», et navn som bygger på at det (likesom de andre musikkinstrumentene i huqinfamilien) har utenlandske (sentralasiatiske) røtter, og to strenger. Alternativt kan totallet (二) vise til at det er det nest største i denne instrumentfamilien. 

Erhuen kom trolig til Kina på 900-tallet og vokste gradvis i popularitet. Den antas å ha utviklet seg fra *xiqin* 奚琴, et instrumernt som beskrives som en utenlandsk tostrengers lutt i *Yue Shu* 樂書, et encyklopedisk verk skrevet av musikkteoretikeren Chen Yang under Song-dynastiet. 

På 1800-tallet avanserte erhuen til hovedinstrumentet innen kinesisk opera. Det dreier seg da for det meste om en variant som kalles *jinghu* 京胡 eller *jingju* 京剧.

Erhuen ble også til et ledende soloinstrument innen kinesisk underholdningsmusikk. Også i den moderne Folkerepublikken Kina er instrumentet et av de mest populære instrumentene.

Litteratur
----------

* Jones, Stephen (1995). *Folk Music of China*. Oxford: Clarendon Press OUP.
* Liu, Terence M. (1988). "Development of the Chinese Two-stringed Bowed Lute *Erhu* Following the New Culture Movement (c. 1915-1985)." Ph. D. dissertation. Kent, Ohio: Kent State University.
* Stock, Jonathan. "A Historical Account of the Chinese Two-Stringed Fiddle Erhu." *Galpin Society Journal*, v. 46 (March 1993), pp. 83-113.
* Stock, Jonathan P. J. (1996). *Musical Creativity in Twentieth-Century China: Abing, His Music, and Its Changing Meanings*. Eastman Studies in Music. Rochester, New York: Rochester University Press.
* Wang, Yongde (1995). *Qing shao nian xue er hu* (Young person's erhu study). Shanghai Music Publishing House.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erhu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 二胡 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Chinese Musical Instruments Leisure and Cultural Services Department, Hong Kong

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL
 |