recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**TRK Millet** (krimtatarisk-kyrillisk stavemåte: ТРК Милләт, russisk-kyrillisk stavemåte: ТРК Миллет, norsk oversettelse: «folk» eller «nasjon») er Det offentlige krimtatariske TV- og radioselskapets TV-kanal. TV-kanalen er basert i Simferopol i Den russiske republikken Krim, med et studio også i Moskva. Millet sender informasjons-, kultur- og underholdningsprogram, og skal bidra til en riktig forståelse for kulturen til folket på Krim, og spesielt krimtatarene.

Millet startet sine prøvesendinger den 1. september klokken 0700 med den russiske nasjonalsangen, og skal starte opp med ordinære sendinger fra den 1. november. Kanalen kringkaster 50 prosent av sine sendinger på krimtatarisk og 50 prosent av sendingene på russisk, med opp mot 70 prosent egenprodusert innhold. De analoge og digitale sendingene dekker 88 prosent av Krimhalvøya. Kanalen er planlagt å starte sendinger over satellitt fra 1. januar 2016.

Referanser
----------

1. 1 2 3  ria.ru 1. september 2015, Телеканал "Миллет" запустил вещание в Крыму с гимна России. Besøkt 6. september 2015. (ru)
2. 1 2  krym-news.ru 3. september 2015, Телеканал «Миллет» будет вещать для всех крымчан[*død lenke*]. Besøkt 8. september 2015. (ru)
3. ↑  ria.ru 2. september 2015, Телекомпания "Миллет" готова снимать проекты народов Крыма. Besøkt 7. september 2015. (ru)
4. 1 2  nazzacent.ru 2 september 2015, ..."Миллет" откроет корпункт в Москве. Besøkt 8. september 2015. (ru)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Evocoidae** er en nyoppdaget familie av fluer. Den ble beskrevet i 2003 og foreløpig er det bare kjent én art, fra Chile. 

Ingenting er kjent om økologien til denne familien, men fluene synes å være lokalt vanlige siden mer enn 300 individer ble fanget i feller på to lokaliteter. 

De ligner på familien Vermileonidae, men nøyere analyser viser at de ikke er beslektet med disse.

Utseende
--------

Middelsstore (5 – 7 mm), slanke, brunlige fluer. Brystet (thorax) er høyt og smalt, med en tydelig børste på hver side av ryggen, ellers lite hårete. Bakkroppen er lang og tynn. 

Hodet er lite og rundt med runde fasettøyne og tre punktøyne. Antennene er tre-leddete, det innerste leddet er kort sylindrisk, det andre leddet halvkuleformet. Det tredje leddet er kuleformet og går direkte over i en lang, tynn, fint håret antennebørste (*arista*) ytterst. Det er ikke noe tydelig skille mellom det tredje leddet og antennebørsten. Munndelene er små og lite påfallende. Ingen store børster på hodet. 

Vingene er lange og smale, med et tydelig, mørkt vingemerke (*pterostigma*) i fremkanten. De ligner vingene hos rovfluer og stilettfluer. 

Beina er lange og tynne uten børster og sporer. 

**Larvene** er ukjente.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten ble opprinnelig kalt *Ocoa* og familien Ocoidae, men navnet *Ocoa* viste seg å være opptatt av en slekt trebukker i gruppen Hemilophini.

**Treliste**
* Orden Tovinger, (Diptera)
	+ Underorden Fluer, (Brachycera)
		- Lavere fluer (Orthorrhapha)
			* **Heterodactyla**
				+ Overfamilie **Asiloidea**
					- Familien **Evocoidae** Yeates, Irwin & Wiegmann, 2006
						* ***Evocoa chilensis*** (Yeates, Irwin & Wiegmann, 2003)

Kilder
------

* Yeates, D.K. Irwin, M.E. og Wiegmann, B.M. 2003. Ocoidae, a new family of asiloid flies (Diptera: Barchycera: Asiloidea), based on *Ocoa chilensis* gen. and sp.n. from Chile, South America. *Systematic Entomology* 28: 417-431.
* Yeates, D.K. Irwin, M.E. og Wiegmann, B.M. 2006. Evocoidae (Diptera, Asiloidea), a new family name for Ocoidae, based on *Evocoa*, a replacement name for the Chilean genus *Ocoa* Yeates, Irwin & Wiegmann 2003. *Systematic Entomology* 31(2): 373.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ocoidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ocoidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Ocoidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Qasigiannguit kommune** er en tidligere kommune på vestkysten av Grønland. Den er nå en del av Qaasuitsup kommune

Den ligger i Vestgrønland amt, rett sør for Diskobukten. Navnet betyr «små flekkede seler», og kummunevåpenet viser to reker; dette representerer rekefisket som var områdets viktigste inntektskilde tidligere.

Byer og bygder
--------------

Kommunen hadde én by og én bygd;

* Qasigiannguit (da.: Christianshåb) (1.188 innbyggere)
* Ikamiut (66 innbyggere)

Byen Qasigiannguit er ligger i den sydøstlige delen av Diskobukten. Det første huset i denne kolonien ble innviet 25. juli 1734 av Hans Egedes søn Poul Egede. Kolonien ble «døpt» *Christians Haab* etter kong Christian VI.

Qasigiannguit kalles også for «Diskobuktens Perle». Bygden Ikamiut ligger ca. 36 km sydøst for Qasigiannguit. 

Den største virksomheten i Qasigiannguit er byens hellefiskfabrikk. Det finnes to skoler i kommunen, og en tredje er under oppføring, denne vil bli Grønlands første *efterskole*;

* Juunarsip atuarfia (Juunarsip skole)
* Ivilikasiup atuarfia (Ivilikasiup skole)
* Qasigiannguani Efterskole (under oppføring)

I kommunen er det gjort arkeologiske funn fra bl.a. saqqaqkulturen, slike funn er utstilt i Qasigiannguit Lokalmuseum i Qasigiannguit.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Historiske bilder

| * v
* d
* r
Grønland |
| --- |
| **Amt fra 1950 til 2008:** Nordgrønland **·** Vestgrønland **·**  Østgrønland | Grønlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Loboederus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (15 - 24 millimeter), slanke, rødbrune smellere med gyllen hårkledning. Oversiden er kraftig punktert. Antennene er nokså korte og sagtakkede. Pronotum er kort og bredt, bakhjørnene med en avsnørt, rundet lobe. Dekkvingene har tydelige punktstriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den sørlige delen av Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
					- Stammen Ampedini Gistel, 1856
						* Understammen Dicrepidiina Candéze, 1859
							+ Slekten ***Loboederus*** Guérin-Méneville, 1831
								- *Loboederus appendiculatus* (Perty, 1830)
								- *Loboederus luederwaldti* Costa-Andrade, 1935
* S. Casari (2004) Revision of *Loboederus* Guérin-Méneville (Coleoptera, Elateridae, Elaterinae, Ampedini). *Revista Brasileira de Entomologia* 48(4): 459-466.

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Loboederus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Gitvola og Nordre Kletten naturreservat** er opprettet sørvest i Åmot kommune på nordøstsiden av fjellet Gitvola. Nordøst i området ligger også den lavere toppen Nordre Kletten. Mellom disse toppene ligger myrområdet Storkjølen, som utgjør vannskillet mellom elvene Jernåa og Gita.

Området er bevokst med gammel granskog i veksling med store myrflater, og har stor betydning for biologisk mangfold. Det er funnet flere rødlistede arter, så som huldrestry, gråsotbeger, granseterlav og rustdoggnål.

Plante- og dyrelivet er vernet mot skade og ødeleggelse. Motorisert ferdsel er ikke tillatt. Sykling og riding også forbudt utenom eksisterende veier og stier.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 15. oktober 2021.
2. ↑  (no) Gitvola og Nordre Kletten naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om vern av Gitvola og Nordre Kletten naturreservat, Åmot kommune, Hedmark». Lovdata. Besøkt 15. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
Mo og Mofjorden fotografert av Knud Knudsen
Bygda Mo, innerst i Mofjorden
MS «Bruvik» på Mofjorden
Solen speiler seg i Mostraumen, på vei ut. Sett fra en Widerøe-flygning.
**Mofjorden** er en fjord i Modalen kommune i Nordhordland, Vestland fylke. Den er rundt syv kilometer lang, og går i nordøstlig retning fra Mostraumen til kommunesenteret Mo i fjordbotnen. Mofjorden er en fortsettelse av Romarheimsfjorden, som slutter ved Mostraumen, som er 600 meter lang og bare 50 meter bred.

Riksvei 569 går langs vestsida av fjorden, som med unntak av fjordbotnen stort sett er ubebodd. Moelva munner ut innerst i fjorden.

Mofjorden var tidligere innsjøen Movatnet som var forbundet med Romarheimsfjorden av en kort elv gjennom et eid av sand og grus. Båter ble dradd på land over eidet mellom fjorden og innsjøen, mens det var mulig å gå ned elven med liten båt og liten last. Under en flom i november 1743 grov elven seg ned slik at sjøvannet trengte inn i Movatnet ved høyvann og strømmet ut ved fjære sjø. Mostraumen ble etterhvert dypere av vannstrømmen og rensket opp slik at større båter kunne gå inn i fjorden til Mo. I 1872 ble det mudret enn renne gjennom Mostraumen og 1886 ble steiner sprengt bort, etter dette kunne dampbåten gå straumen ved flo sjø. I 1913 ble straumen senket til 3,5 meters dyp slik at dampbåten kunne gå trygt også ved lavvann, dette arbeidet kostet 117.000 kroner. Movatnet var trolig flere meter høyere enn Mofjorden er i dag. I kalde vintre legger isen seg på Romarheimsfjorden og Mofjorden, dampbåten måtte da legge til ved iskanten og bygdefolket måtte kjøre med slede på isen for å ekspedere varer.

Referanser
----------

1. ↑  Mofjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  *Bygdebok for Modalen og Eksingedalen.* Bind 2. Sogenemnda, 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Den nordlige delen av Antarktishalvøya med omkringliggende øyer.  
**1** Trinityhalvøya, **2** James Ross Island, **3** D'Urville Island, **4** Joinville Island, **5** Dundee Island, **6** Snow Hill Island, **7** Vega Island, **8** Seymourøya, **9** Andersson Island, **10** Pauletøya, **11** Lockyer Island, **12** Eagle Island, **13** Jonassen Island, **14** Bransfield Island, **15** Astrolabe Island, **16** Zigzag Island
Satellittbilde av D'Urville Island, Joinville Island og Dundee Island.
**Joinville Island** er en stor øy utenfor den nordøstre tuppen av Antarktishalvøya, skilt fra denne gjennom Antarctic-sundet. Joinville Island er den største øya i Joinville Island-gruppen, om lag 64 kilometer lang i øst-vest-retning og 20 kilometer bred og med et areal på 1607 km².

Joinville Island ble oppdaget og delvis kartlagt i 1838 av en fransk ekspedisjon under ledelse av kpatein Jules Dumont d'Urville, som navnga den for François av Orléans, prins av Joinville (1818–1900), den tredje sønnen til Ludvig Filip av Frankrike.

Øya ligger innenfor kravområdene til Argentina, Storbritannia og Chile.

Se også
-------

* Liste over øyer i Antarktis

Referanser
----------

1. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 7201

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Claude Mouton** (født 5. januar 1955 i Soissons i Frankrike, død 9. oktober 2021 i Brou-sur-Chantereine i département Seine-et-Marne) var en fransk jazz- og manouchemusiker (kontrabass).

Liv og virke
------------

Etter musikkstudier arbeidet med Jean-François Jenny-Clark fra 1980-årene med musikere som Jackie McLean, Mal Waldron, Michel Graillier og René Urtreger (*Serena*). De første opptakene tilble i 1984, da han spilte i Jean-Luc Vignauds *Triptyque Orchestra*. Så ble det en rekke andre album som *sideman*,[*klargjør*] som *Tribute to Django* av Raphaël Faÿs og *Volutes* av Pierre Blanchard, med Christian Sauvage Quartet, Claude Neau i *Jazz à Cordes Quintet* med Charles Wizen og Patrick Saussois såvel som i Serge Forté Trio; dessuten med Rodolphe Raffalli, Line Kruse, Susanna Bartilla, Kamlo Barré og Pascal Coulon. Innen jazzen var han ifølge Tom Lord fra 1984 og 2018 med i tolv opptakssesjoner, som Raphael Faÿs’ album *Paris Seville*.

Mouton døde 9. oktober 2021 som følge av covid-19.

Diskografireferanser
--------------------

* Yorgui Loeffler, Steeve Laffont, Raphaël Fays: *Django et Rien d'autre! (Live at Les Nuits Manouches)* (Le Chant du Monde, 2010)
* Raphaël Faÿs: *Paris Séville. Bois de guitare – Madera de Guitarra* (Frémeaux & Associés, 2018)

Referanser
----------

1. 1 2   fichier des personnes décédées[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Nekrolog, TSF Jazz, 2021-10-15, lest 2021-10-15
3. ↑  Tom Lord *The Jazz Discography* (online, lest 15. oktober 2021)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claude Mouton på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Claude Mouton hos AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
Noe av Collarts norske krigsbytte var utstilt i Storkyrkan i Stockholm i mer enn 300 år.
**Claude Collart**, eller **Claudius Gallus** var en fransk hærfører. Han ble født i Champagne i Frankrike, fødselsår ukjent. Han døde ca. 1567. 

Collart tjente først hos hertugen av Guise og bega seg siden til Sverige, hvor han kom i tjeneste hos kong Erik XIV. Kongen brukte Collart i såvel diplomatiske som militære verv. I 1562, da kong Erik skulle fri til landgreven av Hessens datter Kristina, ble Collart sendt til greven som forhandler. I 1563 besøkte Collart også Sala sølvgruve på kongens vegne.

En stund etter sin hjemkomst fikk han kommandoen over en tropp som skulle angripe det nordlige Norge. Med en hær på omkring 4 000 menn inntok han Jemtland (februar 1564), gikk over fjellene og erobret Steinvikholmen festning i Nord-Trøndelag, Trondheim by og en ikke ubetydelig del av det nordenfjeldske Norge. Her opprettet han et skrekkregime. Galger ble reist på Trondheims torg og områdene rundt. Mange ledende menn ble hengt, formuene konfiskert, og borgere og bønder tvunget til svensk krigstjeneste. Som trofé stjal han kisten med relikviene etter Olav den hellige, og det Collart hevdet var helgenkongens hjelm og sporer; men de svenske soldatene orket ikke dra med seg Hellig-Olavs lik helt til Sverige, og lot kisten bli igjen i Fløan kirke. Derfra ble kisten i juli samme år ført tilbake til Trondheim i triumf, etter at svenskene var slått. Hjelmen og sporene hang imidlertid på fornemste plass i Storkyrkan i over 300 år som svenskenes mest skattede krigstrofé. På 1800-tallet ble det fastslått at eiendelene hadde tilhørt Olav Engelbrektsson, men først i mai 1997 ble de hentet tilbake til erkebispegården i Trondheim.

Collart hadde med sitt skrekkvelde fått den tidligere svenskvennlige befolkningen mot seg. I tillegg svekket han sin stilling gjennom å sende hjem en del av sine tropper. Da et norsk motangrep ledet av Erik Munk kom fra Bergen, tapte han derfor hele erobringen, unntatt Jemtland. 22. mai 1564 kapitulerte Collart på Steinvikholmen og ble ført som fange til Danmark. Hans videre skjebne er ukjent.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Olav Engelbrektssons eiendeler tilbake fra Sverige, *Dagbladet* 27. mai 1997
3. ↑

Se også
-------

* Den nordiske syvårskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon
 |
**Terence «Terry» Cooper** (født 12. juli 1944, død 31. juli 2021) var en britisk tidligere fotballspiller og manager født i Knottingley i Yorkshire i England.

Han var en stilfull og høyt respektert venstreback i det store Leeds United F.C.-laget i 1960- og 1970-årene.

Cooper ble ikke oppdaget som unggutt på den vanlige måten. Han bare møtte opp på treningsfeltet til Leeds en dag med fotballstøvler i en papirpose og spurte om å få prøvespille. Han imponerte tilstrekkelig til å få lærlingkontrakt.

Opprinnelig var han venstreving, men ble kontvertert til venstreback av Don Revie da han signerte kontrakt som 17-åring. Etter gradvis oppjustering overtok han trøye nummer 3 permanent i 1966. Cooper dro fordeler av sin fortid som ving, og bidro til å «finne opp» overlappingen og støttet vingen Eddie Gray på den måten.

I 1968 vant Leeds League Cup mot Arsenal F.C. på Wembley. En stygg kamp ble avgjort av Coopers flotte volley etter at en corner ble halvveis klarert. deretter deltok laget i Messebycupen samme sesong.

I 1969 fikk Cooper sin debut for England under manager Alf Ramsey mot Frankrike. England vant 5-0 og Cooper bidro med en superb individuell forestilling. I 1970 var Cooper fast på landslaget under VM i Mexico, som endte i kvartfinalen med 2-3 tap for Vest-Tyskland.

I april 1972 fikk han et stygt benbrudd i en ligakamp borte mot Stoke City. Han var borte fra fotball i 20 måneder, og spilte aldri på landslaget igjen. I 1974 fikk han kun èn kamp i ligaen, og gikk dermed glipp av et ligamesterskap.

Cooper ble solgt til Middlesbrough i 1975, kjøpt av tidligere lagkamerat Jack Charlton. Han spilte senere for Bristol City F.C. i ett år, og ble spillende manager i Bristol Rovers F.C.. deretter var han assistent-manager i Doncaster Rovers F.C. og en ny periode i Bristol City. Han var også manager for Birmingham City F.C. mellom to perioder i Exeter City F.C..

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 70762608[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 229539[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.leedsunited.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Cooper – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Terry Cooper – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Terry Cooper – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Terry Cooper – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Terry Cooper – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Terry Cooper – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Englands tropp – VM i fotball 1970 |
| --- |
| 
* 1 Banks
* 2 Newton
* 3 Cooper
* 4 Mullery
* 5 Labone
* 6 Moore (k)
* 7 Lee
* 8 Ball
* 9 B. Charlton
* 10 Hurst
* 11 Peters
* 12 Bonetti
* 13 Stepney
* 14 Wright
* 15 Stiles
* 16 Hughes
* 17 J. Charlton
* 18 Hunter
* 19 Bell
* 20 Osgood
* 21 Clarke
* 22 Astle
* Landslagstrener: Ramsey

 | Flagget til England |
**Terry Dyson** (født 29. november 1934 i Malton, North Yorkshire, England) er en pensjonert engelsk fotballspiller.

Karriere
--------

Yorkshire-fødte Terry Dyson startet sin karrière i Scarborough. I desember 1954, da han gjorde militærtjenesten, ble han amatørspiller for Tottenham Hotspur. På nyåret dimitterte han og fikk profesjonell kontrakt. Som sønn av den berømte jockey Ginger Dyson, var han en småvokst lettvekter på knapt 50 kilo og under 160 cm. Til tross for hurtighet og stor entusiasme gikk han ikke rett på laget, dr Terry Medwin og George Robb innehadde vingposisjonene

Sin debut for Spurs fikk han 19. mars 1955 mot Sheffield United. Dyson kom ikke på scoringslista og det ble hans eneste match på toppnivå den sesongen. Sesongen 1955/1966 fikk han tre matcher. Da dobbeltsesongen startet i1960/1961. Hadde han under 25 kamper for klubben. Den sesongen måtte han imidlertid kun stå over ti matcher og han nettet 17 ganger og scoret det viktige andre målet i Fa cup finalen mot Leicester City. Sesongen etter fortsatte han i samme steam, og scoret hat-trick hjemme mot Arsenal i august. Kronen på verket ble i Cupvinnercupen mot Atletico Madrid i 1963 der Spurs vant 5-1 og Dyson scoret to ganger

Meritter
--------

Tottenham Hotspur F.C

* Engelsk 1. divisjon 1960–61
* FA-cupen 1960/61
* Cupvinnercupen 1963

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Dyson – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* The Double
* Malton school interview
* Hall of Fame
* Fact-file
* Pocket Attila

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Edvard Munchs «Livets dans», 1899–1900, olje på lerret, Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design 
***Livets dans*** er en norsk film fra 1998 som omhandler Edvard Munchs liv. Filmen er regissert av Sølvi A. Lindseth og blander dokumentar- og dramasjangeren. Den ble produsert i 1997 og hadde premiere 16. januar 1998.

Filmen gir en kronologisk gjennomgang av Edvard Munchs liv, fra fødselen på Løten i Hedmark og oppveksten i Kristiania til de siste årene på Ekely. Sentralt står forholdet til kvinner, moren Laura Munch og søsteren som døde tidlig, tante Karen Bjølstad, og kjærlighetsforholdene til Milly Thaulow, Dagny Juel og Tulla Larsen.

Det vises autentiske opptak av Edvard Munch på Ekely.

Kim Kolstad spiller rollen som Edvard Munch som ung, mens Per Hjorth spiller den eldre Munch. Skuespillerne har ingen replikker. Bjørn Skagestad har fortellerstemmen.

Filmen ble nominert til Amanda-prisen i 1998 i kategorien "Beste dokumentar"

Filmen fikk terningkast 4 av Dagbladet som mente den var grei og orienterende, men litt skolefjernsynpreget.. VG ga filmen terningkast 5 og mente filmen hadde en «utmerket fortellerteknisk kraft».. Aftenposten ga terningkast 4.

Se også
-------

* *Edvard Munch (film)*

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑  LIVETS DANS[*død lenke*] Norsk filminstitutt, hentet 18. august 2012
3. ↑  Liv Jørgensen: Munch- drama Dagbladet, 16. januar 1998
4. ↑  Levende Munch VG, 16. januar 1998
5. ↑  Livets Dans Dagbladet, hentet 18. august 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Livets dans* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Livets dans* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Livets dans* hos Filmfront Rediger på Wikidata
* (no) *Livets dans* hos Filmweb
* (en) *Livets dans* i Norsk filminstitutts filmdatabase
***Charlie og den store glassheisen*** (orig: *Charlie and the Great Glass Elevator*) er en barnebok skrevet av Roald Dahl. Boken er en frittstående oppfølger til *Charlie og sjokoladefabrikken* og handler om perioden etter Charlie og sjokoladefabrikken.

Boken ble først publisert i 1972 og utkom på norsk første gang i 1988, oversatt av Tor Edvin Dahl.

Handling
--------

Historien fortsetter hvor den forrige boken slapp, med Charlie og familien om bord på den flygende Great Glass Elevator. Heisen går ved et uhell i bane, og Mr. Wonka legger dem til ved Space Hotel USA. Men dette forveksles med å være fiendtlige agenter, spioner eller romvesen. Kort tid etter ankomst oppdager de at hotellet de ligger ved har blitt tatt over av farlige, fremmede monster kjent som The Vermicious Knids. Etter forskjellige problemer kommer Mr. Wonka og resten av gjengen endelig tilbake i Willy Wonkas sjokolade-fabrikk. Men der nekter tre av Charlies besteforeldre å forlate sengen deres.

Mr. Wonka gir besteforeldrene en formel kalt "Wonka-Vite" som gjør at de blir mye yngre. Men de tar veldig mye mer enn de behøver, og blir 80 år yngre. To av besteforeldrene blir babyer, men 78 år gamle bestemor Georgina forsvinner etter å ha blitt "minus 2 år" gammel. Charlie og Mr. Wonka reiser til "Minus-land" vor de sporer opp bestemor Georginas ånd. Fordi hun ikke har noen fysisk tilstedeværelse lenger, sprayer Mr. Wonka henne med det motsatte av "Wonka-Vite" som kalles for "Vita-Wonk" - for å aldre henne igjen. Men når de forlater Minus-land, oppdager de at bestemor Georgina nå har blitt 358 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Gyldendals side om Charlie og den store glassheisen[*død lenke*]
2. ↑  Gyldendals forfatterside om Roald Dahl[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Roald Dahl 1916–1990 **·** Roald Dahls bibliografi |
| --- |
| Barnebøker | 
* *The Gremlins* (1943)
* *Verdens største fersken* (1961)
* *Charlie og sjokoladefabrikken* (1964)
* *Den magiske fingeren* (1966)
* *Den fantastiske Mikkel Rev* (1970)
* *Charlie og den store glassheisen* (1972)
* *Danny og den store fasanjakten* (1975)
* *Den kjempestore krokodillen* (1978)
* *Dustene* (1980)
* *Georgs magiske medisin* (1981)
* *Ramperim og ville vers* (1982)
* *SVK* (1982)
* *Heksene* (1983)
* *Gutt* (1984)
* *På egne vinger* (1986)
* *Matilda* (1988)
* *Eddap Liks* (1990)
* *Bittesmåene* (1991)

 |
| Bøker for voksne | 
* *Et hode kortere og andre hårreisende historier* (1955)
* *Kiss kiss* (1970)
* *Bytt beite* (1975)
* *Over og ut : Ti historier om flyvere og flyvning* (1975)
* *Onkel Oswald* (1980)

 |
| Film og tv | 
* *Charlie og sjokoladefabrikken* (1971)
* *Tales of the Unexpected* (1979–88)
* *Danny og den store fasanjakten* (1989)
* *Heksene* (1990)
* *Matilda* (1996)
* *Verdens største fersken* (1996)
* *Charlie og sjokoladefabrikken* (2005)
* *Den fantastiske Mikkel Rev* (2009)
* *Eddap Liks* (2015)
* *SVK - Store Vennlige Kjempe* (2016)

 |
| 
* Willy Wonka
* Umpa-Lumpaer
* Heksene (opera)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
***Euryopa*** er en slekt av biller som bare finnes i den Nye Verden (Nord-, Mellom- og Sør-Amerika). Hunnene er larviforme, det vil si de ser ut som larver hele livet. Hunnene og larvene, av og til også hannene, har lysorganer og lyser i mørket, men dette lyset er permanent på og kan ikke reguleres. De kalles "glow-worms" eller "railroad worms" på engelsk, det siste fordi de ledd-delte hunnene med et lysorgan på hvert ledd kan minne om en nattog-vogn med opplyste vinduer. Larvene og hunnene er rovdyr som særlig angriper tusenbein, hannene tar trolig ikke mat til seg som voksne.

Utseende
--------

Hannene er nokså små (gjerne 3-4 millimeter), spinkle, lysbrunlige biller. Antennene er fjærformede, fasettøynene middelsstore, rundet utstående. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen eller flygevingene.

Levevis
-------

Larvene og de voksne hunnene kryper rundt på bakken, mellom løvstrø og under bark, og fanger ulike slags leddyr. De synes ha en spesiell forkjærlighet for tusenbein. Hannene tar sannsynligvis ikke næring til seg som voksne. Hunnene sender ut feromoner, som de flyvende hannene med sine store antenner lett fanger opp. Det er etter alt å dømme feromonene, og ikke lyset hunnene sender ut, som leder hannene til dem. Man antar at lysets funksjon er som en advarsel overfor rovdyr om at disse dyrene er uspiselige. Phengodidene inneholder forskjellige slags giftstoffer. Dette er et eksempel på aposematisme, der et påfallende utseende (i dette tilfellet lys) advarer om gift.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Phengodidae** LeConte, 1861
				+ Underfamilien Mastinocerinae
					- Slekten ***Euryopa*** Gorham, 1881, 8 arter
						* *Euryopa brasiliensis* Wittmer, 1976
						* *Euryopa caucaensis* Wittmer, 1976
						* *Euryopa clarindae* Wittmer, 1996
						* *Euryopa laurae* Wittmer, 1996
						* *Euryopa opacipennis* (Pic, 1926)
						* *Euryopa peckorum* Wittmer, 1996
						* *Euryopa ruficeps* Wittmer, 1976
						* *Euryopa singularis* Gorham, 1881

Kilder
------

* Branham, M. Glow-worms, Railroad-worms (Insecta: Coleoptera: Phengodidae). University of Florida, IFAS Extension nettside.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Euryopa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euryopa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euryopa* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Euryopa* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Lars-Gunnar Björklund** (født 24. februar 1937 i Stockholm, død 30. november 2012 samme sted) var en svensk journalist i radio og TV. 

Björklund var særlig kjent som sportskommentator fra Vasaloppet og ishockey-VM. Björklund regnes som Tippekampens far. Han fikk formidlet den første nordiske Tippekampen noensinne, da svensk, norsk og dansk TV samtidig sendte kampen mellom Wolverhampton og Sunderland den 29. november 1969. Björklund fikk ideen til å sende engelske toppdivisjonkamper som «tippekamp» midt i 1960-årene, og fikk innstiftet *Tipextra* i svensk fjernsyn, mens NRK under ledelse av Jarle Høysæter også ble med på samsending fra første stund.

Björklund arbeidet i Sveriges radio i 1950-årene, og bygde opp sportsredaksjonen i Sveriges Television i 1960-årene. Selv kommenterte Björklund engelske ligakamper fra 1973.

Referanser
----------

1. 1 2   uli.nli.org.il[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Mannen bak Tippekampen er død». *ABC Nyheter*. 30. november 2012. Besøkt 10. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars-Gunnar Björklund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** LIBRIS
 |
**«Madonna med barnet»**, på folkemunne kalt **Madonnastatuen**, er en skulptur i lys granitt utført av billedhugger Turid Angell Eng. Statuen ble avduket og vigslet etter Den katolske kirkes velsignelsesrituale lørdag 20. juni 2009 og har siden stått plassert på Bjønneskortenatten i Eggedals vestfjell i Sigdal kommune, nærmere bestemt i 1 020 moh. og med storslått utsikt til alle kanter.

Bakgrunn
--------

I 1989 ble et stort skogområde i Trilledalen og Trillemarka gitt vederlagsfritt til Sigdal kommune av Anne Margrethe Bugge (1904–1995), mot at kommunen oppfylte ønsket hennes om å reise en statue av Madonna inne i området. Anne Margrethe Bugge døde i 1995, men først 20. juni 2009 ble statuen «Madonna med barnet» satt på plass i området. Den ble fraktet dit med helikopter.

Stedet som ble valgt ligger 100 meter utenfor vernegrensa til det nå 156 000 daa store Trillemarka-Rollagsfjell naturreservat. Herfra er det en meget fin utsikt vestover mot Gaustadtoppen og nordover mot Norefjell. I sør kan man se Skodøl og Nedalsfjellet, og mot øst Sølandsfjellet.

Madonnastatuen ble raskt et populært turmål. Sherpaer fra Nepal ble hyret inn i 2016, for å anlegge en steinlagt sti opp til statuen. Stien lå ferdig i 2019, og kalles *Madonnastien*. Den er godt merket og starter ved parkeringsplassen på Utvollane, fra hvor det tar cirka én time å gå opp til statuen. Distansen er 3 km og stigningen utgjør 326 m.

Referanser
----------

1. ↑  Frovoll, Tone Eidal. «Madonna med barnet». *Sigdal kommune* **(norsk)**. Besøkt 22. august 2020.
2. ↑  «Madonnaen og madonnastien». *Visit Norefjell*. Besøkt 22. august 2020.
**James Richard Marie Mancham** (født 1939 i Mahé, død 8. januar 2017 i Glacis) var en seychellisk politiker. Han var Seychellenes første president og ledet landet til selvstendighet i 1976. Han ble året etter styrtet i et statskupp som brakte statsminister Albert René til makten.

Liv og virke
------------

Mancham studerte juss i London og vendte etter endt utdannelse tilbake til hjemlandet for å arbeide som advokat. I 1964 grunnla han Seychelles Democratic Party (SDP), som tok til orde for mer selvstyre i den britiske kolonien. Rivalen Albert René ledet Seychelles People's United Party (SPUP).

Da Seychellene ble selvstendig 29. juni 1976, ble Mancham president og René statsminister. Manchams presidentperiode ble kortvarig. I juni 1977 tok René makten i et statskupp mens Mancham var i Storbritannia for å delta i Samveldets toppmøte. René lanserte et radikalt politisk program, som gjorde Seychellene til en sosialistisk ettpartistat.

Mancham var tvunget til å leve i eksil. Han etablerte seg som forretningsmann i Storbritannia. I 1981 forsøkte han å vinne tilbake makten i et kupp hjulpet av sørafrikanske leiesoldater, men dette var ikke vellykket.

Etter at det i 1991 ble åpnet for flere partier, vendte Mancham i 1992 tilbake til Seychellene. Han bidro til landets nye grunnlov og stilte ved presidentvalget i 1993. Mancham fikk 36,7 % av stemmene og tapte dermed for René, som fikk 59,5 %. Heller ikke ved valget i 1998 lykkes Mancham i å vinne presidentmakten. Han fikk 13,8 % og kom denne gang på tredjeplass, etter Wavel Ramkalawan med 19,5 % og René med 66,7%.

Mancham var kommandørridder av Order of the British Empire og offiser av den franske Æreslegionen.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som James R. Mancham, Munzinger IBA 00000014775, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 175079304, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Seychelles News Agency, «Former Seychelles’ president James Mancham dies at residence», utgitt 8. januar 2017, besøkt 8. januar 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Former Seychelles’ president James Mancham dies at residence». *Seychelles News Agency*. 8. januar 2017. Besøkt 8. januar 2017.
5. 1 2  «Sir James Richard Marie Mancham», Institute for Cultural Diplomacy.
6. ↑  «Seychelles profile. Timeline», *BBC News*, 8. august 2012.
7. ↑  «Seychelles profile. Overview», *BBC News*, 8. august 2012.
8. ↑  «Elections in Seychelles», African Elections Database.
9. ↑  «Awards», Sir James R. Mancham - Founding President of the Republic of the Republic of Seychelles.

Eksterne lenker
---------------

* Sir James R. Mancham - Founding President of the Republic of the Republic of Seychelles, nettsted viet Mancham


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vervet opprettet** | **Seychellenes president**(1976–1977) | Etterfølger:**France-Albert René** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** Munzinger (iba)
 |
**HF «Sleipner»** var den andre hydrofoilbåten som ble satt i trafikk i Norge. Skipet var søsterskip til HF «Vingtor» og ble også bygget ved Cantieri Navali Rodriquez i Messina på Sicilia i Italia. Her ble hun overlevert til Det Stavangerske Dampskipsselskap og Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab 25. april 1961. Skipet ble deretter fraktet med lasteskip til Hamburg og gikk derfra til Stavanger for egen maskin med ankomst 17. mai 1961. Fra 1. juni ble hun satt inn i rutetrafikk Stavanger-Kopervik-Haugesund-Bergen. Sammen med søsterskipet gikk HF «Sleipner» i denne ruten vår/sommer/høst frem til 1974 da Flaggruten ble opprettet og det ble satt inn to nybygde westamaraner – den ene med samme navn. I 1974 ble hun omdøpt til MS «Queenfoil» og fortsatte som reserveskip. I 1979 ble hun solgt til et rederi i Gibraltar og gikk i rutetrafikk over Gibraltarstredet frem til 1987.

Båtene var bygd i aluminium, var vel 30 meter lange og 6 meter brede. De hadde 2 stk. Daimler Benz dieselmotorer på 1 300 hk. Maksimal hastighet var 35 knop. Disse båtene kunne tilbakelegge strekningen Stavanger – Bergen på 3½ time.

Kilder
------

* Jone Laugaland, Fjordabåtene, 2005, ISBN 82-8140-026-9
* Laugaland, Jone (17. september 2013). «Flaggruten fødd som rykande fartsflopp» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 1. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HF «Sleipner» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
**Sauteurs** er en by i distriktet St. Patrick på Grenada i Karibia.

I 1650 fant en massakre på karibindianere sted her. Heller enn å overgi seg til franskmennene, hoppet mange i døden fra klippene på stedet. Franskmennene ga deretter stedet navnet Le Morne de Sauteurs.

Byen ligger ved Sauteurs-bukta og er den nordligste byen på selve Grenada. Sauteurs er sentrum i prestegjeldet Saint Patrick. Den ble grunnlagt av franskmennene i 1718 og er den nest eldste byen på Grenada.

Etter et tiår befolkningsvekst fra 1 052 til 1 139 innbyggere fra 1891 til 1901, opplevde byen nedgang i folketallet til 960 i 1921. I 1946 bodde det 874 personer i Sauteurs. Folketallet var i 1991 vokst til 3 000.

Byen fikk elektrisitetsforsyning i 1965. Næringslivet har vært preget av landbruk og fiskeri.

Referanser
----------

1. ↑  Martin, John Angus: «Leaper's Hill/Carib's Leap», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 139-140.
2. 1 2 3  Martin, John Angus: «Sauteurs», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 227.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sauteurs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Lars-Göran Arwidson** (født 4. april 1946), svensk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble, 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.

Arwidson vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Tore Eriksson, Olle Petrusson og Holmfrid Olsson.

Fire år senere, under vinter-OL 1972 i Sapporo vant han en ny bronsemedalje i skiskyting. Han ble nummer tre i den individuelle konkurransen, bak Magnar Solberg fra Norge og østtyske Hansjörg Knauthe.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Japans flagg Sapporo - Bronse Bronse i skiskyting, 20 km, menn Sveriges flagg Sverige
* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars-Göran Arwidson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lars-Göran Arwidson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lars-Göran Arwidson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Lars-Göran Arwidson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata







1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
En HEPA luftrenser.
**HEPA-filter** (en forkortelse for *high efficiency particulate air*, alternativt *high-efficiency particulate absorbing* eller *high-efficiency particulate arrestance*) er et «absoluttfilter», som det også kalles der HEPA utgjør en effektivitetsstandard for luftfilter.

Beskrivelse
-----------

Begrepet HEPA benyttes når man ønsker å beskrive et filter, og filteret kalles da for et HEPA-filter. På folkemunne er dette en type filter som ofte er et mekanisk papirbasert filter. HEPA kan imidlertid brukes om alle typer filtre som tilfredsstiller rensekravene som er angitt. HEPA kommer i flere klasser, med forskjellige krav til rensing av luft. Slike høyeffektive partikkelfiltere for luft er vanlige i støvsugere og luftrensere.

HEPA-filter kan filtrere bort i det minste 99,97% av de luftbårne partikler som har en størrelse av 0,3 mikrometer (µm) i diameter. Partikler av denne størrelse er de mest vanskelige å filtrere, partikler som er større eller mindre filtreres bort i enda høyere grad.

Kvaliteter
----------

Det finnes to varianter av filteret, en variant som lar seg vaske, og en som ikke lar seg vaske. Spesifikasjonen som benyttes i Den europeiske union: European Standard EN 1822-1: 2009, definerer flere klasser av HEPA-filter ved at de klarer å holde tilbake til en gitt mest penetrerende partikkelstørrelse (MPPS):

| HEPA-klasse | Tilbakeholdende (total) | Tilbakeholdende (lokal) |
| --- | --- | --- |
| E10 | > 85% | - |
| E11 | > 95% | - |
| E12 | > 99,5% | - |
| H13 | > 99,95% | > 99,75% |
| H14 | > 99,995% | > 99,975% |
| U15 | > 99,9995% | > 99,9975% |
| U16 | > 99,99995% | > 99,99975% |
| U17 | > 99,999995% | > 99,9999% |

Historie
--------

Det opprinnelige HEPA-filteret ble tegnet på 1940-tallet og ble benyttet av Manhattan Project for å forhindre spredning av luftbårne radioaktive partikler. Det ble kommersialisert på 1950-tallet, og det opprinnelige uttrykket ble et registrert varemerke og en allmen betegnelse for høyeffektive filter.

Referanser
----------

1. ↑  *Filters and Filtration Handbook*. Elsevier. 2008. s. 387.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Clarence H. Hare** (født 1880 i Invercargill, død 1967) var en newzealandsk utforsker av Antarktika. Han var en del av landgruppen ved Hut Point-halvøya på Discovery-ekspedisjonen i 1901–1903.

Han begynte sitt voksne liv som kontorist, og var ansatt som dette i november 1901 da «Discovery» la til land i Lyttelton, hans daværende hjemby. Skipet hadde avskjediget messeassistenten og stuerten i denne havnen, og Hare fikk fylle den ledig posten på skipets mannskapsliste. Han fant snart ut at denne stillingen betød at han skulle være personlig stuert for skipets kaptein, Robert Falcon Scott. Hare førte sin egen dagbok, og han observerte på et punkt at kapteinen var «overfølsom og ble opparbeidet hvis ting ikke gikk som planlagt».

Kort tid etter at ekspedisjonen kom til Rossøya i mars 1902, ble Hare med på en sledetur med mål om å undersøke den 80 km lange øya, og å nå frem til den andre enden ved Cape Crozier. Hare forsvant på denne isete reisen og var strandet i felten uten utstyr til leir eller gjøre opp ild i førtiåtte timer. Hare tilstod senere at han i denne ensomme og motløse situasjonen hadde satt seg ned i snøen for å dø, og at han hadde blitt reddet av en trekkhund, *Kid*, som han hadde behandlet som et slags kjæledyr. Selv om denne typen kontakt mellom mennesker og sledehunder ikke var anbefalt, gjorde det at *Kid* ble hengiven med mennesker, og *Kid* fikk liv i Hare ved å slikke ham i ansiktet. Til slutt klarte han, på egen hånd, å returnere til basen.

Hare forble på Hut Point gjennom vinteren 1902, men returnerte til New Zealand i februar 1903 ombord i bergingsskipet «Morning». Han gikk ombord i «Discovery» igjen i juni 1904 for å bli med kapteinen fra New Zealand til London. Dette var også slutten på hans karriere i Antarktis, og da han døde i 1967 var han den siste gjenlevende fra Discovery-ekspedisjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Markham, Clements R. (april 1902). «The *Discovery* and the Relief Ship». The Geographical Journal. Besøkt 15. september 2011.
2. 1 2  Preston, Diana (1999). *A First Rate Tragedy: Robert Falcon Scott and the Race to the South Pole*. New York City, N.Y.: Mariner Books/Houghton Mifflin Company. s. 48, 57, 67. ISBN 0-618-00201-4.
3. 1 2  «"Clarence Hare on departure for Antarctica"». *New Zealand Ministry for Culture and Heritage*. Besøkt 12. september 2011.
4. ↑  «"Diary of Clarence Hare, steward on Antarctic expedition"». *New Zealand Ministry for Culture and Heritage*. Besøkt 12. september 2011.

  

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lars Anker Tenmark** opprinnelig **Thøversen** (født 20. mai 1893, død 25. mars 1987) var en norsk skipsfører i handelsflåten. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Evakueringen av Calais
----------------------

Tenmark var fører av DS «Lysaker V», som 16. mai 1940 ankom Calais i Frankrike. Tyskland hadde angrepet Frankrike tidligere i måneden og den 24. mai gikk den 10. tyske panserdivisjon til angrep på Calais. Beleiringen av byen varte i fire dager og det ble foretatt evakuering av britiske, franske og andre allierte fra havnen inntil byen falt den 27. mai. Det norske skipet DS «Lysaker V» ble satt inn i evakueringen. Skipet ble utsatt for angrep fra tyske fly. DS «Lysaker V» tok om bord 750 franskmenn, nederlendere, belgiere og nordmenn, som var i behov av evakuering på grunn av den tyske fremrykkingen. DS «Lysaker V» førte de evakuerte fra Calais til Brest via Cherbourg.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Krigskorset | Haakon VIIs Frihetskors |

 |

I statsråd 21. august 1942 ble skipsfører Tenmark på DS «Lysaker V» hedret med Krigskorset for sin innsats under evakueringen av Calais.

Tenmark ble også tildelt Haakon VIIs Frihetskors.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Guri Hjeltnes: *Sjømann. Lang vakt*, bind 3 i serien *Handelsflåten i krig 1939–1945*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 169.
3. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 59. Etternavnet er her Thøversen.
4. ↑  Harald Hallberg: *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Ålgård: Dreyer Bok, 2012, s. 262.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Handbollsföreningen ÅIFK** (**HF ÅIFK**) er håndballseksjonen innen Idrottsföreningen Kamraterna i Åbo (Åbo IFK) i landskapet Egentliga Finland i Västra Finlands län i Finland. Foreningens språk er svensk.

Fakta
-----

* **Grunnlagt:** 1908 (2008 fylte foreningen 100 år.)
* **Hjemmearena:** *Samppalinna bollhall*.
* **Klubbdrakt:** Svart skjort og svarte bukser.
* **Tilnavn:** *Kanariefåglarna*

Historikk
---------

Idrottsföreningen Kamraterna i Åbo har en lang historia. Foreningen ble dannet 1908 og virksomheten har vært mangesidig. Foreningen har blant annet hatt bandy, svømming og skiløping på sitt program, men det er først og fremst innen fotball, friidrett og håndball som klubben har vært aller mest framgangsrik.

Håndballen kom inn i bildet allerede på 1940-tallet. Sesongen 1944/1945 kom HF Åbo IFK opp i høyeste håndballserien i Finland for første gang og har vært et stabilt lag der siden. Under alle dissa årene har herrenes representasjonslag aldri tatt hjem noen medalje, men fire ganger har herrelaget sluttet på fjerdeplass. Oldboyslaget har derimot vunnet flere FM-medaljer og 1976 gullet.

Damerna kløv opp i FM-serien sesongen 1978/1979 og hadde en glanstid i slutten av 1980-tallet med tre gull-, et sølv- og to bronsemedaljer og i tillegg i kamper i damenes Europa Cup. Åbo IFKs damelag spiller fortsatt i dag i den høyeste håndballserien for damer i Finland.

Juniorvirksomheten har i lange perioder vært foreningens flaggskip. Både gutter og jenter har spilt for foreningen under flere tiår. Et bevis på det sterke juniorarbeidet var A-guttene tre strake gull (1998–2001). Den seineste juniormedaljen kom sesongen 2006-2007 i form av en gullmedalje i A-jenteserien. Før sesongen 2010/2011 gikk ÅIFK sammen med HC Fenix.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider
* Klubbavisen «Handbollskamraten» (Lest 27. oktober 2007)
**Mebibit** (forkortelse av engelske «mega binary bit») er et mangfoldig av bit, en måleenhet for digital datamengde, prefikset av standardbaserte multiplikator mebi (symbol Mi), en binær prefiks som har betydningen 220. Mebibit er ikke en SI-enhet, men enheten er godkjent av International Electrotechnical Commission (IEC).

En mebibit er lik
220 = 1 048 576 bit.
Se binærprefiks og mebibyte.
Symbolet for mebibit er **Mib**.

Enheten mebibit er nært knyttet til enheten megabit, som enten er lik en mebibit eller 106 = 1 000 000 bit, avhengig av sammenhengen.

Mebibit har samme anvendelsesområde som megabit, men brukes når en ønsker å unngå den tvetydige enheten megabit.

1 mebibit er lik:

* 1024 kibibit
* 1/1024 gibibit
* 1/8 mebibyte

Og motsatt:

* 1 kibibit = 1/1024 mebibit
* 1 gibibit = 1024 mebibit
* 1 mebibyte = 8 mebibit

Referanser
----------

1. 1 2  International Electrotechnical Commission, IEC 60027-2 (2000-11) Ed. 2.0
2. ↑  Thor, A.J. (2000): «Prefixes for binary multiples» (PDF) i: *Metrologica* **37** (81): 81. doi:10.1088/0026-1394/37/1/12.