recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **fri programvarelisens** er en lisens som tildeler mottageren av en programvare omfattende rettigheter til å modifisere og distribuere denne programvaren. Slike handlinger er vanligvis forbudt gjennom opphavsrettlovgivningen, men rettighetsholderen av en programvare kan fjerne disse restriksjoner ved å legge ved en programvarelisens som tildeler slike rettigheter. Programvare med en slik lisens er fri programvare eller fri og åpen programvare, hvor den sistnevnte distribueres i både en åpen kildekode og en binær objektkode.

Referanser
----------

1. ↑  Hancock, Terry (29. august 2008). «What if copyright didn't apply to binary executables?». Free Software Magazine. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 25. januar 2016.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 25. januar 2016. Besøkt 10. juni 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* The Free Software Definition, av Free Software Foundation.
* The Free Software Foundation's list of free and non-free licenses
* Debian's lisens informasjonsside
Interiør fra Stobæus' kuriosakabinett  Foto: Orf3us 
**Lunds universitets historiska museum**, også kalte **Historiska museet i Lund**, er et arkeologisk museum som er en del av det statlige Lunds universitet i byen Lund i Skåne i det sydlige Sverige. 

Museet ivaretar det arkeologiske funnmaterialet fra Skåne, unntatt funn fra Lunds bykjerne og Malmö kommun. Dessuten har museet et regionalt ansvar for kirkekunst og mynt. I samlingene finnes okring ti millioner enkeltgjenstander, blant annet funn fra de arkeologiske utgravingene på jernalderboplassen i Uppåkra syd for byen.

Museumhistorien
---------------

Museet ble grunnlagt i 1805 og ligger ved Krafts torg. Opprinnelsen til museet var en donasjon til Lunds universitet i 1735 fra den svenske naturforskeren, legen og historikeren Kilian Stobæus (den eldre; 1690 – 1742) av hans raritetskabinett. Etter hans død ble den omfattende myntsamlingen hans innkjøpt til universitetet. I annen halvdel av 1700-tallet hadde samlingen blitt så stor at museet i 1802 så seg nødsaget til å flytte til en annen bygning. I 1805 ble samlingen delt, slik at naturalia ble samlet i Zoologiska museet og Botaniska museet, mens arkeologiske og etnografiske gjenstander dannet grunnlaget for det som nå ble Historiska museet, hvor deler av Kilian Stobæus samling nå inngår i museets kuriosakabinett. I 2008 tok Historiska museet over Lunds universitets Antikmuseums samling i forbindelse med at Antikmuseet ble lagt ned som egen institusjon.

Lundagård
---------

Museet hadde i 1918 tatt i bruk sin nåværende bygning, Lundagård, som var oppført i 1840-45. Arkitekt var Per Axel Nyström og byggjeleder var Carl Georg Brunius. Bygningen hadde vært ment som bolig for biskopen i Lund, men ble på grunn av uenighet aldri tatt i bruk til dette formålet. I 1848 byttet derfor kirken dette huset mot et nybygg universitetet hadde reist i Sandgatan, og fra 1849 hadde universitetets zoologiske, kjemiske og fysiske institusjoner tilhold i bygningen. I 1917 ble bygningen gjennomgripende renovert under ledelse av domkirkearkitekten Theodor Wåhlin for å kunne romme Historiska museet och institutionen för arkeologi.

Referanser
----------

1. ↑  *Historiska museet behöver pengar*, lundagard.se. Besøkt 16. oktober 2016
2. ↑  *Museihusets historia*, historiskamuseeet.lu.se. Besøkt 16. oktober 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lunds universitets historiska museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
En borvinde kan også brukes til å feste verktøy for å skru skruer slik at den fungerer som skrutrekker.
En tømrer med borvinde (USA, 1942).
En **borvinde**, også kalt **svingbor**, er et håndverktøy som brukes sammen med et bor for å bore et hull, vanligvis i tre. Det brukes ved at operatøren utøver trykk på toppkulen og samtidig roterer det U-formede skaftet. Ofte brukes de med spesielle bor som lettere skal grave seg inn i treverket.

Borvinden har som regel en kjoks med V-formet kjeft. Boret strammes gjerne ved å rotere kjoksen med klokken, og løsnes ved å roteres mot klokken.

Historie
--------

De tidligste kjente borvindene med U-formet grep dukket opp i Flandern mellom 1420 og 1430.

Sammenlinging med andre hånddrevne boreverktøy
----------------------------------------------

Den U-formede sveiven gir borvinden større moment enn andre typer hånddrevne boreverktøy. Til sammenligning vil en håndboremaskin (ligner på en en hjulvisp i oppbygning) med giring kunne oppnå betydelig høyere omdreiningstall, type 100 r/min, mens man vil slite med å oppnå slike omdreiningstall med en borvinde.

Moderne bruk
------------

Borvinder har i dag i stor grad blitt erstattet med elektriske boremaskiner, og i den senere tid portable batteridrevne slike. Tradisjonelle borvinder brukes likevel av enkelte hobbysnekkere.

De fleste moderne borvindene har en skrallemekanisme med tre posisjoner, slik at man lettere kan bruke borvinden på steder hvor det er vanskelig å komme til. Den U-formede sveiven og kulen på toppen er dessuten ofte roterende på nye modeller slik at man får mindre friksjon på nevene og dermed forebygger vannblemmer.

Se også
-------

* Navar

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 7. april 2021.
2. ↑  borvinde – Store norske leksikon
3. ↑  White, Jr. 1962

Litteratur
----------

* John Adamson, "The Ultimatum brace: a feat of engineering", *Furniture & Cabinetmaking*, issue 264, December 2017, pp. 52–5
* Reg Eaton (1989). *The Ultimate Brace: A Unique Product of Victorian Sheffield*. King's Lynn: Erica Jane Publishing ISBN 978-0-9514695-0-7 OCLC 21348455
* David R. Russell, with Robert Lesage and photographs by James Austin, cataloguing assisted by Peter Hackett (2010). *Antique Woodworking Tools: Their Craftsmanship from the Earliest Times to the Twentieth Century* Cambridge: John Adamson ISBN 978-1-898565-05-5, "Boring tools: drills and braces", pp. 459–90
* White, Jr. Lynn (1962), *Medieval Technology and Social Change*, Oxford: At the Clarendon Press

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Tyresö-Flaten** er en innsjø i Tyresö kommune i landskapet Södermanland, Sverige, og Tyresån-vassdragets dypeste innsjø med sine 25 meter. Innsjøens tilløp kommer fra Långsjön via Gammelströmmen, og utløpet går til Albysjön via Nyfors.

Innsjøen er meget næringsrik, noe som kommer av gamle avløpssynder, men også på grunn av stor tilførsel av overflatevann fra nærliggende tettbebyggelse (Krusboda), samt oppstrømsliggende innsjøer i Tyresö, Haninge, Huddinge og Stockholm.

I Tyresö-Flaten er det forbudt med motorbåttrafikk, og Tyresö fiskevårdsförening administrerer fiske og fiskekort. En stor del av innsjøen eies av Stockholm kommune. Innsjøens sørbredde, som går fra Gammelströmmen fram til utløpet i Nyfors, er en del av avgrensingen mot Tyresta nasjonalpark.

Bilder
------

* Bro som skiller Lillsjön fra det egentlige Tyresö-FlatenBro som skiller Lillsjön fra det egentlige Tyresö-Flaten
* Delen av innsjøen som kalles Lillsjön, sett fra broenDelen av innsjøen som kalles Lillsjön, sett fra broen

Eksterne lenker
---------------

* Tyresåns sjösystem Tyresö kommun
* Tyresö-Flaten[*død lenke*] Tyresåns vattenvårdsförbund
* Södertörnsekologerna Arkivert 12. mai 2012 hos Wayback Machine.
***Oslostudenten*** var en uavhengig avis for studenter og ansatte ved Høgskolen i Oslo. Avisen var på 16-28 sider, og ble trykket i et opplag på 4 000 eksemplarer. Den kom ut fire ganger i semesteret. Styret i Oslostudenten bestod av fem medlemmer. To stykker fra Studentparlamentet ved Høgskolen i Oslo, og to fra Oslostudenten, i tillegg til redaktøren.

Avisen var grovt sett delt opp i nyhet, kultur, magasin- og debattseksjoner. Redaksjonen bestod av rundt 20 medarbeidere, hovedsakelig journaliststudenter. 

Finansieringsmodellene for avisen har vært mange. De siste årene ble avisen drevet av midler fra Oslo- og Akershushøgskolenes studentsamskipnad (OAS) via Studentparlamentet ved Høgskolen i Oslo, som fordeler disse. Annonsesalg var med på å dekke inn selve trykkeutgiftene.

I forbindelse med sammenslåingen mellom OAS og SiO, ble Oslostudenten møtt med nye krav om å dekke alle utdanningsinstitusjonene i den nye store samskipnaden for å beholde noenlunde samme finansieringsordning. Dette var en svært stor utfordring for en mindre studentpublikasjon, og ville i tillegg ha skapt konkurranse med det mer veletablerte Universitas.

Situasjonen var sterkt medvirkende til at Oslostudenten ble lagt ned i slutten av kalenderåret 2010. Dens etterkommer ble studentmagasinet ERGO.

Oslostudenten har en noe brokete fortid. Det har vært gjort flere forsøk på å holde i gang og dra i gang igjen utgivelsen, i hovedsak knyttet til journalistutdanningen. Den siste versjonen av Oslostudenten ble stiftet av studenter fra journalistutdanningen ved skolen våren 2005. Avisa var en fortsettelse av Tiger Tidende, som ble etablert i 1995. De første årene ble avisdriften organisert gjennom det studenteide aksjeselskapet Studentmedier AS.

Ansvarlige redaktører
---------------------

* Torstein Brattset Drabløs (februar 2005 – september 2005)
* Hans-Inge Giske Langø (september 2005 – januar 2007)
* Amund Trellevik (januar 2007 – januar 2008)
* Ole-Tommy Pedersen (januar 2008 – juni 2009)
* Sveinung Holien (juli 2009 – juni 2010)
* Martin Jacob Kristoffersen (juli 2010 – desember 2010)

Referanser
----------

1. ↑  «Pengelens studentmagasin». *universitas.no*. Besøkt 25. april 2019.
2. ↑  «Relanserer studentmagasinet ERGO». *Journalen*. Besøkt 25. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Oslostudentens hjemmeside

Portal: Oslo
Georgiske hærsoldater på skytebanen i 2002
**Georgias forsvar** (საქართველოს შეიარაღებული ძალები, *sak'art'velos sheiaraghebuli dzalebi*) består av republikken Georgias væpnede styrker. De er hjemlet i landets grunnlov, forsvarslov og internasjonale avtaler. Deres oppdrag løses under ledelse av det georgiske forsvarsdepartementet. 28 666 personer tjenestegjør for tiden i den militære strukturen Den nåværende forsvarsministeren er Davit Kezerashvili og forsvarssjefen er oberst Zaza Gogava.

Historie
--------

Forsvarsdepartemenet i Tblisi
Det georgiske forsvaret ble etablert tidlig på 1990-tallet fra tidligere enheter av sovjethæren på georgisk territorium, irregulære styrker og georgiske innbyggere som hadde tjenestegjort andre steder i Sovjetunionen.

23. mars 1994 var Georgia en av de første tidligere sovjetrepublikkene som gikk inn i Partnerskap for fred. Av PFF-landene var Georgia det første som leverte inn dokumentasjonen som kreves for å få en Individual Partnership Action Plan (IPAP) fra Nato. Hvis denne lykkes så har Georgia mulighet til å gå videre og få en Membership Action Plan (MAP), et skritt videre på stigen for å få Nato-medlemskap.

Det amerikanske forsvaret har trent det georgiske under et program kalt *Georgia Train and Equip Program* fra mai 2002 til mai 2004. I denne perioden ble rundt 2 600 georgiske soldater trent av amerikanske marinesoldater og spesialstyrker. Et annet program kalt *Georgia Security and Stability Operations Program (Georgia SSOP)* gikk fra januar 2005 som en fortsettelse av det første programmet.

Georgiske styrker var involvert i KFOR og deltar i operasjoner i Irak-krigen og i Afghanistan.

Det georgiske forsvaret har gjennomgått store reformer i senere år for å stå rustet til støtte opp Georgias ambisjoner om Nato-medlemskap, samt de pågående i konfliktene i Abhkazia og Sør-Ossetia, samt internasjonal terrorisme. Georgia ser også invasjon og spredning av konfliktene i russisk Nord-Kaukasus som de verste scenariene på henholdsvis kort og lang sikt.

Flagg
-----

Dette er Georgias militære flagg.

* HærenHæren
* MarinenMarinen
* LuftforsvaretLuftforsvaret
* NasjonalgardenNasjonalgarden
* Sjefen for generalstabenSjefen for generalstaben
* ForsvarsministerenForsvarsministeren

Referanser
----------

1. ↑  *The Strategic Defense Review* (2007), s. 86.
2. ↑  *The Strategic Defense Review* (2007), p. 77.
3. ↑  Georgia: Military flags, 2004

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarsdepartementets hjemmeside
* Det nasjonale sikkerhetsrådet
* Verneplikten i Georgia
* Georgian Armed Forces Network
* The Guardian: *Georgian troops trained by US army and SAS veterans*
**Stor lungeorm** (*Dictyocaulus viviparus*) er en nematode, en parasittisk rundorm i familien Dictyocaulidae. Den lever i luftveiene på sau, men også på andre dyr, som hjortedyr.

Utseende og levevis
-------------------

Stor lungeorm finnes nær vertsdyrene. Den tåler ikke så godt kulde og dør i løpet av vinteren utendør, i Norge. Unntak for overvintring finnes kanskje i kyststrøkene på sør- og vestlandet hvor det er mildere vintre.

Sykdomsspreder
--------------

Lungeorminfeksjoner er en sykdom hos sau og er forårsaket av ulike arter lungeormer. Utbrudd er spesielt vanlig i juli og utover til september, etter varme våte somrer, da dette er spesielt gunstig for lungeormen. 

Stor lungeorm gir betennelsesreaksjoner, dårlig allmenntilstand, hoste og avmagring. Parasitten utvikler seg direkte på verten uten en mellomvert. Smitten skjer på beitet fra eldre infiserte dyr. Dette kan forebygges ved å behandle søyene før beiteslipp om våren. Smittede dyr behandles med ormemiddel.

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor lungeorm* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stor lungeorm* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stor lungeorm* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor lungeorm* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor lungeorm* hos NCBI Rediger på Wikidata
* LimousinNytt 2-2005[*død lenke*]
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Terrengsykling |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Friidrett VM i terrengsykling |
| Sølv | Vallnord 2015 |  XCE |
| Bronse | Lillehammer 2014 |  XCE |

**Ingrid Sofie Bøe Jacobsen** (født 6. januar 1992 i Halden) er en norsk terrengsyklist. Hun fikk sølv i cross-country eliminator (XCE) ved VM i terrengsykling 2015.

Før hun begynte med sykling drev hun bl.a. med riding og langrenn.

Idrettskarriere
---------------

Ved VM i terrengsykling 2014 på Lillehammer fikk Bøe Jacobsen bronse i cross-country eliminator (XCE), bak de to sveitsiske utøverne Kathrin Stirnemann og Linda Indergand. Hun fikk to pallplasseringer i Verdenscupen i terrengsykling 2014 - hun kom på 3.-plass i Nové Město na Moravě i mai og fikk samme plassering i Méribel i august. Hun fikk til sammen 98 poeng i verdenscupen, som holdt til 4.-plass sammenlagt. Kathrin Stirnemann vant verdenscupen sammenlagt. 

Hun vant NM i terrengsykling sprint i 2014, foran Elisabeth Sveum og Anna Gabrielsen.

Ved VM i terrengsykling 2015 kom hun på 2.-plass i XCE, bak Linda Indergand.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Cykleforbund - *Bøe Jacobsen og Kartfjord vant historiens første NM i sprint*[*død lenke*], besøkt 10. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingrid Bøe Jacobsen – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Bøe Jacobsen – Cycling Archives Rediger på Wikidata
* Profil hos Sepura Toyota Racing
* MTBdata
Stora Daurerska huset, modell fra 1945.
**Stora Daurerska huset** også kalt **Daurerska malmgården**, var en av Stockholms *malmgårder* som opprinnelig lå ved krysset mellom dagens Hornsgatan og Bellmansgatan på Södermalm i Stockholm. I huset ble Carl Michael Bellman født 4. februar 1740. Malmgården ble revet i 1901 i forbindelse med utvidelse av Hornsgatan.

Navnet *Stora Daurerska huset* stammer fra Jacob Daurer (1649-1713). Han hadde valgt å bygge sin malmgård på Mariaberget på grunn av det gode klimaet.
Byllepesten raste på slutten av 1710-årene og kostet tusen liv i uken, og de som hadde råd til det, bygde og flyttet utenfor byen. 

Malmgården bestod av flere bygninger og en stor barokkhage som opptok hele kvartalet mellom det nåværende Mariatorget og Maria Magdalena kyrka. Hagen inneholdt en stor frukthage med eksotiske frukttrær, planter av alle slag og kjøkkenplanter som var vanlige på den tiden. Etter Jacob Daurer overtok datteren Catarina Daurer (1687-1743) eiendommen, da hun døde hadde hun bodd der i femti år. Catarina Daurer var en meget formuende kvinne, hun eide flere eiendommer i byen.

Catarina Daurer var farmors mor til Carl Mikael Bellman, hvis foreldre flyttet til gården i 1738. To år senere ble dikteren født der. Etter Catarina Dauers død flyttet familien i 1744 til det nærliggende *Lilla Daurerska huset* ved nåværende Bellmansgatan (daværende Björngårdsbrunnsgränd).

I 1901 ble kvartalet Rosendal smalere da Hornsgatan ble utvidet og sjaktet ned til dagens nivå. De siste restene av Daurerska malmgården ble revet for å lage plass til nye utleieleiligheter som arkitektfirmaet Hagström & Ekman hadde tegnet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Opplysning fra Uppsala universitet Evolutionsbiologiskt Centrum, side 10 Arkivert 10. juni 2007 hos Wayback Machine.
**Stora Höga** er et tettsted i Stenungsund kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 751 innbyggere.

Stora Höga er en del av Jörlanda sogn i Stenungsund, og ligger mellom en jernbanestasjon, opprinnelig kjent som Vallen. Vallen jernbanestasjon endret senere navn til Stora Höga etter en nærliggende gård med samme navn. Noen av de andre opprinnelige gårdene i den gamle Stora Höga er Lilla Höga, Anrås og Bråland.

På havsiden er en gammel dampbåthavn kjent som Getskär, som i dag brukes som brygge for små båter, og også med en liten strand som er populær i sommermånedene.

I midten av slutten av 2000-tallet har Stora Höga utvidet seg raskt, noe som har resultert i tilstrømning av nye beboere. Den raske ekspansjonen har ført til noen sosiale konflikter i nyere tid, med mange personlige konkurser på boliger som eiere ikke kunne ha råd til.

To motorsykkelgjeng-relaterte drap i 2009, hvor de avdøde ble funnet i Stora Höga, mottok nasjonal medieoppmerksomhet.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 29. mars 2016.
3. ↑  «Ingen döms för mord i Stora Höga». *Göteborgs-Posten* **(svensk)**. Besøkt 15. november 2018.
4. ↑  Nyheter, SVT (11. september 2009). «Morden i Stora Höga – Fem omhäktade för dubbelmord». *SVT Nyheter* **(svensk)**. Besøkt 15. november 2018.

  


| * v
* d
* r
Stenungsund kommune i Västra Götalands län i Sverige |
| --- |
|  | Aröd och Timmervik **·** Hallerna **·** Jörlanda **·** Starrkärr och Näs **·** Stenungsund **·** Stenungsön **·** Strandnorum **·** Stora Höga **·** Svenshögen **·** Ucklum **·** Ödsmål |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Durian
**Durian** er en asiatisk frukt fra treet Durio zibethinus.

Den er kjent som «Kongen av frukter» i Sørøst-Asia, og er kjent for sin særegne lukt når den blir moden. Hvordan lukten blir mottatt er forskjellig fra person til person. Noen synes det lukter godt, mens for andre lukter den så ubehagelig at den derfor er forbudt å spise på mange offentlige steder i Asia.

Den kan bli hele 30 cm lang og 15 cm i diameter. Formen varierer fra avlang til rund. Den er piggete, og veier normalt mellom 1 og 4 kg. Fargen på umoden frukt er grønn, og gulbrun til brun på modne frukter, mens kjøttet varierer fra svak gul til rød, avhengig av hvilken sort durian det er. Når frukten er modnet smaker fruktkjøttet søtt, og regnes som en delikatesse.

  

* Durian-treDurian-tre
* Forbudskilt i SingaporeForbudskilt i Singapore
* Salg av DurianSalg av Durian
* I den kambodsjanske byen Kampot har frukten fått sitt eget monumentI den kambodsjanske byen Kampot har frukten fått sitt eget monument
* Esplanade – Theatres on the Bay i Singapore er et senter for scenekunst som ble innviet i 2002. Kuppelformen minner om frukten durian, og de doble kuplene har gitt anlegget kallenavnet Kjempedurianene.  Foto: Basile MorinEsplanade – Theatres on the Bay i Singapore er et senter for scenekunst som ble innviet i 2002. Kuppelformen minner om frukten durian, og de doble kuplene har gitt anlegget kallenavnet *Kjempedurianene*.  Foto: Basile Morin
* På dette bildet ser man strukturen på kuplene til Esplanade – Theatres on the Bay, som minner lokalbefolkningen i Singapore om skallet på durian-frukten.  Foto: KimonBerlinPå dette bildet ser man strukturen på kuplene til Esplanade – Theatres on the Bay, som minner lokalbefolkningen i Singapore om skallet på durian-frukten.  Foto: KimonBerlin

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Juan Pedro Arremón** (født 8. februar 1899, død 15. juni 1979 i Montevideo) var en uruguayansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Arremon ble olympisk mester i fotball under OL 1928 i Antwerpen. Han var med på det uruguayanske laget som vant fotballturneringen foran Argentina og Italia. Uruguays vei til finalen var seier over Nederland med 2-0, seier mot Tyskland i kvartfinalen med 4-1 og i semifinalen beseiret de Italia med 3-2. I finalen møtte de Argentina og kampen endte 1-1. Ny finalekamp tre dager senere, 13. juni, som de vant med 2-1 og Uruguay forsvarte sin olympiske tittel fra forrige OL i Paris.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i fotball Uruguays flagg Uruguay

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juan Arremón – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arremón – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arremón – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arremón – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arremón – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arremón – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata
Unionistisk veggmaleri i Nord-Irland
**Unionisme** betegner på Irland den holdning at det beste for øya ville vært å beholde det konstitusjonelle og institusjonelle båndet, unionen, Irland hadde med Storbritannia fra innlemmelsen i Det forente kongerike Storbritannia og Irland i 1801. I nyere tid brukes det spesielt om ønsket om at Nord-Irland fortsatt skal være i union med Storbritannia. Langt de fleste unionister er protestanter. 

I staten Irland finnes det fremdeles noen unionister, men ettersom de fleste protestanter som ble igjen der etter delingen av øya etterhvert ble assimilert inn i den nye staten dreier dette seg først og fremst om solidaritet med unionistene i Nord-Irland.

Militante unionister kalles gjerne lojalister.

Unionistiske partier
--------------------

De unionistiske partiene i Nord-Irland er pr. 2006:

* Conservative Party
* Ulster Unionist Party (UUP)
* Democratic Unionist Party (DUP)
* Progressive Unionist Party (PUP)
* UK Unionist Party (UKUP)
* United Unionist Coalition (UUC)

I tillegg kommer det lojalistiske partiet Progressive Unionist Party.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Råheim** er navnet på gårdsnummer 39 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger ved elven Gaula i Råheimsdalføret i Viksdalen. Den grenser mot Tuften i sør, Øen i øst, Hetle og Hellebust i vest. De fremste brukene har grense mot Lauvavatnet og har fiskeretter i vannet.

Gården har følgende bruk:

* Bruk 1
* Bruk 2 – *Vollen*
* Bruk 3 – *Leitet*
* Bruk 4 – *Slåttehaugen*, delt fra bruk 3 i 1847
* Bruk 5
* Bruk 6

Historisk
---------

Råheim finnes i skatteliste fra 1520, den er da en av fire gårder som er i drift i Viksdalen. Ut fra dette kan vi regne med at gården har blitt sett på som en god og sentralt plassert gård. Det var kun et av brukene som hadde bosetting, resten av gården hadde sannsynlig blitt brukt som tilleggsjord. På 1560-tallet er det registrert to bruk, det var videre en jevn økning frem til 1660-tallet da det fantes syv bruk registrert. I et skattemanntall i 1711 var det blitt sammenslåinger, 5 bruk registrert, slik ble det frem til bruk 4 ble delt fra bruk 3 i 1847.

Annet
-----

* Mathias Råheim er oppvokst på, og driver av bruk 2.

Litteratur
----------

* Timberlid, Jan Anders, *Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.485-509)*, Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
**Stor påfuglspinner** (*Saturnia pyri*) er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den er Europas største sommerfugl med et vingespenn på opptil 15 cm. Den forekommer i Sør- og Mellom-Europa. Larven lever på forskjellige løvtrær, særlig frukttrær, der den noen ganger kan gjøre skade.

Utbredelsen til stor påfuglspinner i Europa
* 
* ♂♂
* ♂ △♂ △

Bruker feromoner
----------------

Hannene flyr omkring på let etter hunnene, som de finner ved hjelp av sine ekstremt følsomme antenner. Hunnene sitter gjerne i ro, sender ut luktstoffene og venter på at hannene skal dukke opp. Hannens antenne kan reagere på et enkelt molekyl av feromonet, og det antas at en hann kan finne en hunn på opptil 10 km avstand, noe som er viktig for disse vanligvis fåtallige sommerfuglene. Den berømte, franske entomologen Jean-Henri Fabre fant en gang en hunn av stor påfuglspinner, en art han ikke hadde sett i området før. Han plasserte hunnen i et bur i laboratoriet sitt om kvelden, og lot vinduene stå åpne. I løpet av noen timer hadde flere titalls hanner kommet til laboratoriet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor påfuglspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *stor påfuglspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor påfuglspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor påfuglspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Saturnia pyri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Saturnia pyri* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Saturnia pyri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Juan Borgia**, *hertug av Gandia* (født 1476 i Roma, død 14. juni 1497 samme sted) var en italiensk adelsmann, sønn av pave Alexander VI og eldre bror til Cesare Borgia. Det råder uklarhet om han ble født 1476 eller 1477.

Han ble andre hertug av Gandia, hertug av Sessa, konnetabel av Napoli, guvernør av San Pietro, *Gonfaloniere della Chiesa* og *Capitano Generale della Chiesa*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Juan Borgia ble født i Roma som sønn av kardinalen Rodrigo Borgia som senere ble valgte til pave med navnet Alexander VI. Juan Borgias mor var Vanozza Cattanei av Huset Candia da hun fortsatt var gift med Domenico da Rignano. Kardinalen hadde etterhvert også tre andre uekte barn; Cesare, Lucrezia og Gioffre.

### Hertug av Gandia

Juan Borgia, beskrevet som arrogant, ble i 1493 sendt av faren til Spania i politisk øyemed. Hensikten var å befeste en allianse, ved at Juan giftet seg med Maria Enríquez i de Luna og tok hertugdømmet Gandía i besittelse, et hertugdømme som hans eldre halvbror Pedro Luis Borgia hadde arvet i 1488. Maria hadde før vært trolovet med Pedro Luis. Ved det spanske hoff ble Juan ikke særlig velsett; han oppførte seg slett ikke bra, og ble sendt tilbake til Roma i 1496.

### Drap

Juan Borgia ble myrdet natten den 14. juni 1497 nær det sted som senere ble Piazza della Giudecca, egentlig Piazza Giudea, i Romas ghetto. Det er blitt spekulert om hans bror Cesare anstiftet mordet, men det finnes også et annet rykte som hevder at Juan Borgias yngre bror Gioffre Borgia myrdet sin eldre bror på grunn av att denne var utro med Gioffre Borgias hustru Sancia.

Hans dyrebart kledde kropp ble berget fra elven Tiberen med 30 gulldukater i en pung i beltet. Faren, pave Alexander VI, ble hånet med epitetet «menneskefisker» i et epigram av Jacopo Sannazzaro. Borgias betjent, som var med Borgia ved dåden, ble også myrdet. Ingen vitner til mordet kunde finnes.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som BORGIA, Giovanni, duca di Gandía, Dizionario biografico degli italiani borgia-giovanni-duca-di-gandia, utgitt 1971, besøkt 24. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, oppført som Juan I de Borgia, Find a Grave 31015820, besøkt 28. november 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *The Borgias and Their Enemies*. Harcourt, Inc. 2008. ISBN 978-0-15-101033-2.
5. ↑  Sabatini, II.4.

Litteratur
----------

* Susanne Schüller-Piroli: *Die Borgia-Dynastie. Legende und Geschichte.* Oldenbourg, München 1982, ISBN 3-486-49941-6.
* Martin Müller (Hrsg.): *Kirchenfürsten und Intriganten. Ungewöhnliche Hofnachrichten aus dem Tagebuch des Johannes Burcardus, päpstlichen Zeremonienmeisters bei Alexander VI. Borgia.* Artemis, München / Zürich 1985, ISBN 3-7608-0654-6.
* Johann Burchard: *Alexander VI. und sein Hof. Nach dem Tagebuch seines Zeremoniemeisters Burcardus* (= *Memoiren-Bibliothek.* 4, Reihe, Bd. 3. Herausgegeben von Ludwig Geiger. 15. Auflage. Lutz, Stuttgart 1922.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Juan Hernández Saravia** (født 1880 i Ledesma, Salamanca, Spania,. død 1962 i México) var en spansk offiser som er særlig kjent for sin deltakelse på den republikanske siden i den spanske borgerkrigen. 

Han var født inn i en borgerskapsfamilie og fortsatte en familietradisjon ved å starte på en artilleriskole i 1897. Hernández satte seg imot Miguel Primo de Riveras spanske diktatur, og ble en av den senere president Manuel Azañas venner. Dette førte til at han i 1931 ble utnevnt til Spanias krigsminister. 

Under borgerkrigen kommanderte han de republikanske styrkene i slaget om Teruel, som endte med en nasjonalistisk seier, og senere var han blant kommandantene i slaget ved Ebro, men ble avskjediget før slagets slutt på grunn av «nederlagisme» (*derrotismo*). 

Etter den endelige nasjonalistiske seieren bodde han i eksil i Frankrike og senere i México, hvor han døde i 1962.

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, Spanish Biographical Dictionary ID 16462/juan-hernandez-saravia, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1672127, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 151170974[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Stor mauremåler** (*Epirrhoe rivata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den finnes langs kysten av Østlandet og Sørlandet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 24 – 29 mm), slank, brokete farget måler. Den kan kjennes fra de andre norske mauremålerne (slekten *Epirrhoe*) på at den er større, lysere på farge og på at forvingens brede tverrbånd er nokså jevnbredt, uten en markert tann eller knekk på ytterkanten. **Forvingen** er lysgrå ved roten, i midten med et bredt, grått tverrbånd som er temmelig jevnbredt og bare har en avrundet utbuktning ved ytterkanten, ingen markert tann. Dette båndet er bredt kantet med hvitt (kantbåndene er ikke doble) både på inner- og yttersiden. Vingespissen er gråbrun, vingens ytterkant lysgrå med en smal, bølgete, hvit tverrstripe. **Bakvingen** er hvit med utydelige, grå tverrbånd. Larven er naken bortsett fra noen korte børster, brun med en lysbrun sidestripe og en rekke av hvite, V-formede flekker langs ryggen.

Levevis
-------

Stor mauremåler finnes i skogkanter, på enger, mellom klipper ved sjøen og andre steder der næringsplantene, maurer (*Galium* spp.), vokser. De voksne målerne flyr i juni – august.

Utbredelse
----------

Arten finnes over det meste av Europa og også i Midtøsten. I Norge har den en begrenset utbredelse og er bare funnet i den sørligste delen av Østlandet og på Sørlandet.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor mauremåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stor mauremåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stor mauremåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stor mauremåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor mauremåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor mauremåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Epirrhoe rivata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Epirrhoe rivata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 31. oktober 2006 hos Wayback Machine.
**Felix Stephan Hermann Genzmer** (født 25. mars 1878 i Marienburg i Vestpreussen, død 19. august 1959 i Tübingen) var en tysk jurist, rettshistoriker og medievist.

Liv
---

Felix Genzmer stammet fra en juristfamilie. Faren, Stephan Genzmer, var senatspresident i *Preußisches Oberverwaltungsgericht*, og hans yngre bror, Erich Genzmer, ble professor i romer- og sivilrett ved universitetet i Hamburg.

Genzmer studerte retts- og statsvitenskap i Berlin og Marburg fra 1896 til 1898. Før første verdenskrig hadde han forskjellige stillinger i retts- og statsapparatet, og under krigen tjenestegjorde han som soldat og ble belønnet med Jernkorset. I 1920 ble han utnevnt til professor i offentlig rett ved universitetet i Rostock, og fra 1922 hadde han samme stilling ved universitetet i Marburg. Etter nazistenes maktovertagelse i 1933 ble han medlem av SS, og fra 1937 var han medlem av NSDAP. Fra 1940 hadde han en stilling ved universitetet i Tübingen. Han trakk seg tilbake i 1945.

Virke
-----

Genzmer er mest kjent for sin tyske oversettelse av *Edda*, som utkom 1912–1920, og siden ble utgitt i en rekke ny opplag. Han skrev også en rekke oversettelser og artikler innenfor norrøn og germansk filologi, samt tysk retts- og religionshistorie.

Referanser
----------

1. 1 2   www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id genzmer-felix, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
Atlas glødehode råoljemotor.
**Råoljemotor**, **tungoljemotor** eller **oljemotor** er en forbrenningsmotor som benytter råolje som drivstoff. Begrepet blir stort sett bare benyttet om stempelmotorer med så lav kompresjon at drivstoffet ikke selvantenner. Slike motorer blir ikke produsert lenger, i så fall er de bare av historisk interesse.

Ulike drivstofftyper
--------------------

Mange av de tidlige råoljemotorene kunne benytte flere ulike typer drivstoff, som parafin, lampeolje, tran og ulike typer planteolje. Råoljemotorer var derfor multidrivstoffmotorer. Det som kjennetegnet de ulike typene drivstoff som ble brukt var at de ikke fordampet lett nok til at de kunne benyttes i forgassermotorer. Disse oljetypene ble derfor ofte omtalt som tungolje eller råolje.

Grunnen til at det ble utviklet råoljemotorer var at tungolje var mye billigere enn bensin. Dette bevirket at råoljemotorene kunne benyttes til oppgaver der bensinmotorene ikke var økonomiske. Mange råoljemotorer var stasjonære motorer som ble benyttet innen jordbruket for å drive treskeverk, møller og andre maskiner. At tungolje var mindre brannfarlig enn bensin og dampmaskiner var derfor et godt salgsargument.

Mer enn én type
---------------

På slutten av 1800-tallet var det utviklet mange forskjellige typer råoljemotorer, som glødehodemotorer, gløderørmotorer (som begge benyttet overflatetenning) og i en periode Hesselmanmotorer (som benyttet elektrisk tenning). Mange tyske og franske bedrifter produserte både en bensin- og en råoljeversjon av motorene sin. Men det var glødehodemotoren som viste seg å være den enkleste og mest driftssikre typen og som derfor etter hvert utkonkurrerte de andre tungoljemotortypene. Det ble produsert glødehodebåtmotorer til langt inn på 1960-tallet.

Parafinmotorer, som er forgassermotorer med forvarming av drivstoffet, kan ses på som en mellomting mellom de egentlige råoljemotorene (som kunne benytte ulike typer drivstoff) og forgassermotorene som benytter lettfordampelig drivstoff som bensin. Ettersom de har forgassere av samme type som bensinmotorer og ikke kan benytte alle slags tungoljer blir de ikke regnet som råoljemotorer.

Se også
-------

* Parafinmotor
* Forgassermotor
* Dieselmotor

Referanser
----------

1. 1 2 3  Cummins, C.L. *Internal fire*, 3. utg. Carnot Press, 2000.
Kart over Kalvskinnet fra 1716, som viser Nykirkegården øverst til høyre.
**Nykirkegården** var en gravlund i Midtbyen i Trondheim som ble anlagt som pestkirkegård for Vår Frue kirkes sogn i 1629. Den gikk ut av bruk utover 1700-tallet og ble deretter nedlagt som kirkegård og arealet solgt. 

I 1629 døde om lag 1 000 personer av pestepidemien, som var omtrentlig en fjerdedel av byens befolkning. Fra siste halvdel av 1700-tallet gikk dødeligheten ned med de større pestepedemiene og behovet for en egen pestkirkegård ble mindre. Nykirkegården ble ikke lenger benyttet til begravelser da blant andre Hospitalets kirkegård ellers dekket behovet slik at gravlunden ble endelig nedlagt i 1791. Arealet ble deretter delvis bebygd og etter bybrannen i 1842 ble Asylveita anlagt over den tidligere gravlunden. Nykirkegården lå vest for Prinsens gate og nord for Dronningens gate, med adkomst fra Bondegårdsveita i øst og fra Tyrkrisveita i vest.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Bratberg. *Trondheim byleksikon*. «Nykirkegården» s. 404
2. ↑  Wilhelm K. Støren. *Sted og navn i Trondheim*. «Nye kirkegård» s. 231

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 404. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 231. ISBN 82-7028-471-8.
***Okka*** (utt.: *åkka*) er et dialektord fra deler av Sørvestlandet. Det kommer fra norrønt *okkar* (genitiv av *vit* «vi to») med samme betydning som eiendomspronomenet «vår», «vårt» eller «våre» på bokmål (som f.eks. *okka by, okka hus* og *okka ræge*, for henholdsvis «vår by», «vårt hus» og «våre reker»). Det brukes også i førsteperson flertall, «okke» (oss). I eldre setesdalsdialekt fantes også *okkon* og *dekon* (vi og dere); likeledes i noen bygder i vest-Telemark *økkun* og *dikkun*.

Ordet er unikt for Sørvestlandet, og har ikke sammenheng med lignende dialektord som *åkkesom* eller *håkken. Okka* er i bruk i lokale dialekter fra sør for Hååna i Hå, og helt sør til Mandal. Ordet brukes også på Island (*okkar*) og Færøyene (*okkara*) med samme betydning og opphav som tilsvarende i Norge.

Eigersund kommune hadde ordet i sitt slagord, *Okka by e dokka by* («Vår by er deres by»). Tidligere ordfører John Skaara (H) likte det ikke, og stoppet den offisielle innføringen av slagordet.

Siden ordet ikke forekommer i hverken bokmål eller nynorsk, er det ikke noen offisiell rettskrivning av ordet. Som et dialektord, kan man forestille seg at ordet like godt kunne vært skrevet *åkka*, som *okka*. Likevel er det *okka* som er den allment aksepterte skrivemåten. Gitt at ordet stammer fra norrønt *okkr*, er det kanskje ikke så unaturlig at ordet skrives med *o*, siden *å* tilsvarer norrønt á. Skrivemåten *okka* har også lang historisk bruk: I en «oversettelse» av Romerbrevet til Jær-dialekt fra 1698, omtales Kristus som *okka herræ* («vår herre»). Også Ivar Aasen, i sin *Prøver af Landsmaalet i Norge* (1853), skriver *okka* med *o*. I hans fotnote til vendingen *hjå okke* skriver han at det betyr «hos oss» og legger til «*Lyder sædvanlig isj’okke. I Hardanger hedder det; isjaa aako (isj’aako, el. sjaako). I det gamle Sprog: hjá (í hjá) okkr.*» Man ser her i klartekst at ordet på det tidspunktet også ble brukt i Hardanger, noe som det fortsatt er langs Sørfjorden i Hardanger.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenbladet* (5. august 2004): *- Leit at ordføreren vraker «Okka by e dokka by»* Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. hentet 10. mars 2013
2. ↑  Språkrådet: Anno 1711 og 1698, ditt og datt, niese og boer[*død lenke*], besøkt 13.12.2011
3. ↑  Ivar Aasen: *Prøver af Landsmaalet i Norge*, Christiania, 1853. s. 47-48.
**Limes Saxoniae** (latin: *"Saksiske grense"*), også kjent som **Sachsenwall**, var en grense, som ble fastlagt rundt år 810 av frankerne under Karl den store. Formålet var å skille saksere i Holsten fra de slaviske obotriter, som levde i de østlige delene av det senere Slesvig-Holsten. Intet taler for etablering av et festningsverk.

Kart over *Limes Saxoniae*
Moderne monument dedikert *Limes Saxoniae* nær Hornbek
Etter at Karl den store hadde fjernet sakserne fra noen av landene sine og gitt dem til obotrittene (som var allierte av Karl den store), klarte han endelig å erobre sakserne i de saksiske krigene. I 811 undertegnet han Heiligen-traktaten med de danske naboene og har etter all sannsynlighet nådd en grenseavtale med de polabiske slaverne i øst. Denne grensen skal imidlertid ikke betraktes som en befestet linje, men snarere en definert linje som går gjennom midten av grensesonen, et område med myr og tykk skog som var vanskelig å passere gjennom. Adam av Bremen beskriver grensen i historieverket Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum skrevet omkring år 1075. Grensen skal ha gått fra Elben nær Boizenburg nordover langs elven Bille til munningen av Schwentine ved Kielfjorden og Østersjøen.

Grensen ble brutt flere ganger av de slaviske obotrittene (983 og 1086) og Mieszko II Lambert av Polen (1028 og 1030). Limes Saxoniae ble oppløst i den første fasen av Ostsiedlung, da grev Henry av Badewide kjempet i Wagrian-landene i 1138/39 og den slaviske befolkningen ble germanisert av saksiske bosettere.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Crowborough** er en by i distriktet Wealden i East Sussex, England. Den er beliggende i Weald og ved utkanten av skogen Ashdown Forest og i et område utpekt som spesielt vakker natur, 11 km sørvest for Royal Tunbridge Wells og 56 km sør for London. Den har vei og jernbaneforbindelse. Den er administrasjonssenter for distriktet Wealden, selv om noen offentlige kontorer er plassert i Hailsham.

I befolkningstall er den største byen i innlandet av East Sussex. Per folketellingen i 2011 var det 20 607 innbyggere. Byen er kjent som hjemstedet til sir Arthur Conan Doyle (født i Edinburgh i 1859) fra 1905 til han døde der i 1930, og en statue av ham er reist i sentrum. Rosenkorsordenen (AMORC) har sin storlosje for Europa og Afrika i byen.

Historie
--------

Statue av Arthur Conan Doyle
Det har vært bosetninger i området siden steinalderen, og i romersk tid var det en del industri i forbindelse med en vei som gikk gjennom området. Den første referansen til Crowborough kommer langt senere, i 1292. Da klagde sognepresten på at en del av hans sognebarn gikk i nabosognets kirke, fordi den var lettere tilgjengelig for dem. Presten hadde ingen annen lønn enn tiende og kollekt, og var derfor misfonøyd med dette, og henvendte seg til erkebiskopen av Canterbury. For å bøte på problemet gav erkebiskopen ham en eiendom i den problematiske delen av sognet slik at det kunne bygges et kapell der.

Crowborough forble et jordbruksområde inntil midten av 1800-tallet. I en folketelling fra 1851 var fortsatt de fleste sysselsatt innen jordbruket. I 1868 kom jernbanen, og dermed endret byen sin karakter. Det ble opprettet industribedrifter, og etterhvert ble Crowborough også kjent som et kursted. En av de som ble trukket dit av helseårsaker var naturvitenskapsmannen og forfatteren Richard Jefferies, som kom i 1885 og skrev noen av sine mest kjente essayer i byen.

I populærkulturen
-----------------

Byen tjente som territorialt mål for den fiktive tittelen «hertug av Crowborough», framstilt av skuespilleren Charlie Cox i første episode av TV-dramaet *Downton Abbey*. Cox vokste opp i nærheten av byen.

Referanser
----------

1. ↑  High Weald AONB
2. ↑  «East Sussex in Figures». *East Sussex County Council*.
3. ↑  Diniejko, Andrzej: «Sir Arthur Conan Doyle. A Biographical Introduction», *Victorian Web*
4. ↑  «Charlie Cox: I get recognised more from Downton Abbey than Boardwalk Empire». *Metro*. 28. november 2012.
5. ↑  «Charlie Cox: Star turn» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. *The Independent*. 29. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Crowborough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Crowborough hos Wikivoyage

* Crowborough i Open Directory Project
* Crowboroughs byråd
* Crowboroughs offisielle guide

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***What Women Want*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av George Archainbaud og med Louise Huff i hovedrollen.

Handling
--------

Under første verdenskrig møtes den unge franske kvinnen Francine D'Espard og den amerikanske offiseren William Holliday ved fronten, og de blir forlovet. Etter at William har kommet tilbake til USA oppdager han at hans fars forretningsrival, Ezekiel Bates, har klart å posisjonere seg slik at Williams far er prisgitt Bates' luner. Litt senere kommer Francine til USA for å gifte seg med William, men får beskjed om at kjæresten hennes skal gifte seg med Bates' datter Susan. Francine blir rasende og legger William for hat, og bestemmer seg for å ødelegge livet hans.

Hun har kontakter innen USAs hemmelige tjenester, og får disse kontaktene til å gjøre livet surt for Susan og William. Men akkurat i det Francine er i ferd med å hevne seg, oppdager hun at Holliday har vært tro mot henne hele tiden. Hun finner også ut at det er Bates som er den virkelige årsaken til alle problemene deres, og at han også har ført de amerikanske myndighetene bak lyset. Francine sørger for å få Bates arrestert, og gjenforenes til slutt med William.

Skuespillere
------------

* Louise Huff – Francine D'Espard
* Van Dyke Brooke – William Holliday Sr.
* Robert Ames – William Holliday Jr.
* Clara Beyers – grevinne de Chevigny
* Howard Truesdale – Ezekiel Bates
* Betty Brown – Susan

Referanser
----------

1. ↑  «What Women Want (1920)» **(engelsk)**. Besøkt 9. februar 2023 – via letterboxd.com.
2. ↑  «What Women Want». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 9. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *What Women Want* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *What Women Want* på American Film Institute Rediger på Wikidata