recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**George Saitoti** (født 3. august 1945, død 10. juni 2012) var en kenyansk politiker, forretningsmann, matematiker og økonom med utdannelse fra Storbritannia. I løpet av sin politiske karriere hadde han flere viktige poster i den kenyansk regjeringen, og var blant annet landets Kenyas visepresident fra 1989 til 2002 (med et avbrekk fra 1997 til 1999), Kenyas finansminister fra 1983 til 1988, Kenyas utdanningsminister fra 2003 til 2008 og Kenyas sikkerhetsminister fra 2008 til han døde i 2012. Han var også formann for Party of National Unity (PNU) fra 2008 til sin død i 2012.

Som økonom var han styremedlem i Verdensbanken og Det internasjonale pengefondet i 1990–1991, og var også president for ACP-gruppa i 1999–2000 under forhandlingene for Cotonou-avtalen, som erstatta Lomé-konvensjonen, og gjelder handel mellom ACP-landene og Den europeiske union. Saitoti forlot KANU og blei en av hovedfigurene i forhandlingene som førte fram til «NARC-revolusjonen» i 2002. Som sikkerhetsminister og fungerende utenriksminister hadde Saitoti oppsyn med Kenyas intervensjon i Somalia for å bekjempe Al-Shabaab-styrkene som del av Den afrikanske unions innsats for å stabilisere Somalia.

Saitoti planla også å stille som presidentkandidat i valget i 2013.

Saitoti døde 66 år gammel den 10. juni 2012 kl. 09.00 lokal tid, da helikopteret han og visesikkerhetsminister Joshua Orwa Ojode satt i eksploderte og styrtet i Kibiku-området i Ngong i Nairobi.

Referanser
----------

1. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Øystein Andersen (10. juni 2012). «Her endte kirkeferden til presidentkandidaten». *Dagbladet*.
3. ↑  Jorid Nordmelan (10. juni 2012). «Kenyas sikkerhetsminister drept i helikopterstyrt». *VG*.
4. ↑  Emmanuel Toili (10. juni 2012). «Ministers Saitori, Ojode killed in chopper crash». *Sunday Nation*.

| * v
* d
* r
Kenyas visepresident |
| --- |
| Jaramogi Oginga Odinga (1963–1966) **·** Joseph Zuzarte Murumbi (1966–1967) **·** Daniel arap Moi (1967–1978) **·** Mwai Kibaki (1978–1988) **·** Josephat Njuguna Karanja (1988–1989) **·** George Saitoti (1989–1997, 1999–2002) **·** Wycliffe Musalia Mudavadi (2002) **·** Michael Wamalwa Kijana (2003) **·** Moody Awori (2003–2008) **·** Kalonzo Stephen Musyoka (2008–) |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MacTutor **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP
 |
Mulig byste av Pertinax, den første som ble myret etter Commodus.
**Året med de fem keisere** refererer til året 193 e.Kr. hvor det var fem som gjorde krav på keisertronen i Romerriket: Pertinax, Didius Julianus, Pescennius Niger, Clodius Albinus og Septimius Severus. Fra dette året begynte en periode med innbyrdeskrig hvor tallrike herskere kjempet om sjansen til å bli *cæsar*, det vil si keiser.

Den politiske uroen begynte med drapet på keiser Commodus på nyttårsdagen 31. desember 192. Straks Commodus var blitt drept, ble Pertinax navngitt som keiser, men umiddelbart kom det opposisjon fra pretorianergarden. De sammensverget og sørget for at han ble myrdet. Pertinax ble drept mens han sov. Han hadde da vært keiser i kun tre måneder.

Didius Julianus, som kjøpte seg tittelen fra pretorianergarden, etterfulgte Pertinax, men ble styrtet av Septimius Severus og henrettet den 1. juni. Severus ble deretter erklært cæsar av det romerske senat, men Pescennius Niger var fiendtlig til at han erklærte seg som keiser. Det utløste borgerkrig mellom Niger og Severus; begge samlet tropper og drev krig mot hverandre over hele Romerriket. Grunnet denne krigen tillot Severus at Clodius Albinus ble med-keiser, ettersom han mistenkte at han var en trussel. Samtidig trengte ikke Severus lenger å bruke tid på den keiserlige regjering og kunne konsentrere seg om krigen mot Niger. De fleste historikere forstår Severus og Albinus som to keisere, selv om de styrte samtidig. Det severanske dynasti ble opprettet ut av kaoset i året 193.

Referanser
----------

1. 1 2  Rahman, Abdur (2001): *The African Emperor? The Life, Career, and Rise to Power of Septimius Severus*, MA thesis. University of Wales Lampeter.
2. 1 2  Birley, Arthur R. (1999): *Septimius Severus: The African Emperor*. New York: Routledge. ISBN 0415165911. s. 89–128.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Årefjordskipet** er restene etter et skip fra middelalderen som ble funnet ved grøfting på gården Gunnarsby ved Årefjorden i Rygge i 1960. Det ble dels undersøkt fram til 1970, deriblant av Arne Emil Christensen. Det var blitt delt i to under grøftingsarbeidet der det ligger 200 m fra sjøen. Fartøyet har ikke blitt utgravet, og det er lite som er kjent om skipet, deriblant størrelsen. En C14-datering tatt fra drevet mellom bordgangene har vist at skipet trolig ble bygd i perioden 1120-1320.

De arkeologiske undersøkelsene var meget begrenset; løse fragmenter og tre bordganger har blitt funnet og dokumentert i grøfta, siden 1991 er funnstedet ansett for å være fredet av Østfold fylkeskommune. Bordgangene har vært klinket med jern mens et spantfragment var festet med trenagler. Årefjordskipet er ikke undersøkt eller utgravet siden 1970 fram til nå (mai 2011).

Litteratur
----------

* Dag Nævestad, artikkel «Lokaliserte middelaldervrak i Øst-Norge» i *Norsk Sjøfartsmuseum Årbok 1998*.
**Domar** (gammelnorsk: *Dómarr*) var en mytisk konge i Uppsala i Svitjod (Sverige) av Ynglingeætten. Navnet betyr «*dommer*». Domar er omtalt i kildene Ynglingatal av skalden Tjodolv den kvinværske, Historia Norvegiæ og i Ynglingesagaen av Snorre Sturlason som sønn av den mytiske kong Domalde og tipp-tipp-oldebarn av guden Yngve-Frøy. Hans eksistens er høyst tvilsom. Ynglingatal og de senere nedskrivinger har primært hatt som formål å legitimere Ynglingeætten og Harald Hårfagres slekt gjennom å legge fram deres ættlinjer direkte tilbake til de norrøne gudene.

Domar var gift med *Drott* som var datter av kong Danp (Rigs sønn) og søster av kong *Dan den storlåtne* som Danmark er oppkalt etter. Domar og Drott fikk sønnen Dyggve. Domar styrte lenge og det var gode år og fred i landet under hans styre. Han døde sottedød i Uppsala og ble ført til Fyrisvollene hvor liket ble brent. I Tjodolvs dikt Ynglingatal heter det om Domar:

*Ofte før*
*jeg hørte etter*
*hos gamle menn*
*om fyrstens gravferd;*
*om hvor Domar*
*de bar på bål,*
*til høyt tordnende*
*Halvs bane;*
*nå vet jeg det:*
*brant verkbiten*
*Fjolnes ætling*
*ved Fyrisån.*
Sønnen Dyggve tok over arven og riket etter far sin da han var død.

Referanser
----------

1. ↑  Ynglingesagaen, kap. 17
2. ↑  Halvs bane=ilden, jf. fornaldersagaen Halvs saga og halvsrekkene hvor Halv blir brent til døde.
**George Edward Schroth** (født 31. desember 1899 i Sacramento, California, død 26. januar 1989 Los Molinos, California) var en amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Schroth vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo i Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Frankrike og Belgia. Det var 13 nasjoner som stilte lag. Schroth spilte alle fem kampene for USA i OL-turneringen og scoret et mål.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i vannpolo, USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 54965, besøkt 27. november 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Schroth – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) George Schroth – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) George Schroth – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Schroth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Harry Newbould** (født 1861 i Liverpool, død 1928) var en engelsk fotballspiller og fotballmanager. Han spilte for to engelske fotballklubber, og han var manager for to engelske fotballklubber.

Biografi
--------

Harry Newbould var kjent i Midlandsområdet som en habil sprinter, og farten var hans styrke da han spilte høryreving for Derby St Luke. I perioden 1880 til 1883 spilte han for Sheffield Wednesday der han laget fire mål på åtte kamper i FA-cupen.

I 1896 ble han ansatt som sekretærmanager i Derby County, og i 1900 ble han manager. I 1906 forlot Newbould Derby for å bli manager for Manchester City, og han var manager i denne klubben fram til 1912. Senere ble han sekretær i spillerforeningen i England.

Karriere som spiller
--------------------

### Klubblag

|
|  |
| Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg Derby St Luke's | Kontrakt | ? | 0 | ? | 0 | ? - ? |
| Englands flagg Sheffield Wednesday | Kontrakt | 8 | 0 | 4 | 0 | 1880 - 1883 |

Karriere som fotballmanager
---------------------------

### Klubblag

| Klubb | Periode | Kamper | Seire | Uavgjort | Tap |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Englands flagg Derby County | 08/1896 - 07/1906 | 376 | 151 | 81 | 144 |
| Englands flagg Manchester City | 07/1906 - 07/1912 | 245 | 93 | 61 | 91 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Mortimer, Gerald (2006): *DERBY COUNTY The Complete Record*. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Newbould – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ken Purvis** (født 1948) er en norsk-britisk lege og biokjemiker som har forsket på emner om mannlig seksualitet, impotens, androgyni og fertilitet.

Purvis er født Kenneth Purvis i England, men har bodd i Norge siden midten av 1970-tallet. Han har én engelsk og én norsk doktorgrad, og har blant annet forsket på produksjon av mannlige hormoner, impotens, fertilitet og androgyni. I 1992 opprettet han Andrologisk senter i Oslo, det eneste i sitt slag i Norden.

Purvis har utgitt flere populærvitenskapelige bøker om de emner han har forsket på, blant annet *En guide til mannens underliv* (1991), *Mannen midt i livet – Overgang eller undergang?* (1994) og *Fra boyz til menn* (2002).

I 2018 mistet han autorisasjonen som lege etter at det ble avdekket flere grove brudd av Helsetilsynet.

Referanser
----------

1. 1 2  Klungtveit, av Harald S. (16. januar 2019). «Medienes sex-ekspert avskiltet av Helsetilsynet: «Gjennomgående svikt i legevirksomheten i flere år»». *Filter Nyheter*. Besøkt 30. mars 2020.
2. ↑  Aftenposten – Navn i Nyhetene (12. mars 1993, s.4)
3. ↑  «Gitarhelt med penisfiksering». *Dagens Medicin* **(norsk)**. Besøkt 30. mars 2020.
4. 1 2  NRK (13. august 2002). «Den store manndomsprøven». *NRK*. Besøkt 30. mars 2020.
5. ↑  «Mannen midt i livet : overgang eller undergang? - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 30. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Charles Kenneth «Ken» Spears** (født 12. mars 1938 i Los Angeles i California i USA, død 6. november 2020) var en amerikansk TV-redaktør, forfatter og produsent. Sammen med Joe Ruby grunnla og drev han TV-animasjonsproduksjonsselskapet Ruby-Spears Productions.

Karriere
--------

Spears vokste opp i Los Angeles-området, og var en venn av sønnen til animasjonsprodusenten William Hanna. Som voksen ble Spears ansatt i Hannas selskap, Hanna-Barbera Productions, som lydredaktør i 1959. Han møtte Ruby i redigeringsavdelingen i Hanna-Barbera, og de to slo seg sammen for å bli forfattere. Spears og Ruby skrev manus til flere animerte og live-action-TV-programmer, både frilans og som forfattere for ansatte for Hanna-Barbera, Sid og Marty Krofft Television Productions og DePatie – Freleng Enterprises.

For Hanna-Barbera skapte Spears og Ruby blant andre *Scooby-Doo*, *Dynomutt*, *Dog Wonder* og *Jabberjaw*. Hos Depatie-Freleng skapte de *The Barkleys* og *The Houndcats*. På begynnelsen av 1970-tallet hyret CBS-president for barneprogrammering Fred Silverman Spears og Ruby til å føre tilsyn med produksjonen av CBS’ lørdag morgen-tegneserieoppstilling, en stilling de inntok på ABC da Silverman avfeide det nettverket.

ABC ønsket å skape konkurranse for Hanna-Barbera, og bistod Ruby og Spears med å etablere et eget studio i 1977, som et datterselskap av Filmways. Ruby-Spears Productions produserte en rekke animerte serier for lørdag morgen, blant dem *Fangface*, *The Plastic Man Comedy-Adventure Hour*, *Thundarr the Barbarian*, *Saturday Supercade*, *Mister T*, *Alvin og gjengen 2* og *Supermann*. I 1981 ble Ruby-Spears kjøpt opp av Hanna-Barberas morselskap, Taft Entertainment. Ruby-Spears' verksliste ble i 1991 solgt sammen med Hanna-Barbera bibliotek og studio til Turner Broadcasting System. Derfor vil det kunne stå på utgivelser av Ruby-Spears-produksjoner på DVD og digitale plattformer at det er enten Hanna-Barbera Productions eller Turner Broadcasting som har copyright til verkene.

Spears og Ruby fortsatte samarbeidet om å utvikle og produsere animerte serier frem til Rubys død i 26. august 2020.

Referanser
----------

1. ↑   www.californiabirthindex.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, besøkt 19. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Ken Spears, Co-Creator of ‘Scooby-Doo,’ Dies at 82», verkets språk engelsk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Ramos, Dino-Ray; Ramos, Dino-Ray (9. november 2020). «Ken Spears Dies: ‘Scooby-Doo’ Co-Creator Was 82». *Deadline* **(engelsk)**. Besøkt 11. november 2020.  i Brea i California
5. ↑  Itzkoff, Dave (12. april 2010). «Jack Kirby’s Heroes in Waiting». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 29. august 2020.
6. 1 2 3 4  Shostak, Stu (05-02-2012). "Interview with Joe Ruby and Ken Spears". *Stu's Show.* Retrieved 03-18-2013.
7. 1 2 3  Shostak, Stu (01-16-2013). "Interview with Joe Ruby and Ken Spears". *Stu's Show.* Retrieved 03-18-2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ken Spears på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ken Spears hos The Movie Database Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| Friidrett: |
| Friidrett IAAF World Relays |
| Bronse | Nassau 2014 |  4x200 m |
| Friidrett U23-EM i friidrett |
| Gull | Tallinn 2015 |  4x100 m |
| Friidrett Junior-EM i friidrett |
| Gull | Tallinn 2011 |  4x100 m |

**Ken Romain** (født 17. april 1993 i Villepinte) er en fransk sprinter. Han har personlig rekord på 10,29 på 100 meter, og fikk gull på 4 x 100 meter ved U23-EM i friidrett 2015.

Idrettskarriere
---------------

Romain ble fransk ungdomsmester på 60 meter i 2010. I 2011 ble han fransk juniormester utendørs på 100 meter, og ble tatt ut til junior-EM i friidrett 2011. Der fikk han 10. beste tid i innledningsheatet på 100 meter, og gikk ikke videre til finalen. Han deltok også på 4 x 100 meter stafett, som Frankrike vant på tiden 39,35. 

I 2012 ble han fransk juniormester innendørs på 60 meter, og fransk juniormester utendørs på 100 meter. Ved junior-VM i friidrett 2012 fikk han 24. beste tid i innledningsheatet på 200 meter, med tiden 21,34, og gikk ikke videre til semifinalene. Han deltok også på 4 x 100 meter, men Frankrike ble her diskvalifisert. 

Ved det franske U23-mesterskapet i 2013 fikk han gull både på 100 meter, 200 meter og 4 x 100 meter stafett. Han ble dermed tatt ut til U23-EM i friidrett 2013, der Frankrike kom på 6.-plass i finalen på 4 x 100 meter. I 2014 ble han fransk U23-mester på 100 og 200 meter, og deltok også ved Lag-EM i friidrett 2014, der Frankrike konkurrerte i Super League. Der deltok han på 4 x 100 meter stafett, men Frankrike ble diskvalifisert. Han deltok også ved IAAF World Relays 2014 i Nassau, der Frankrike kom på 3.-plass på 4 x 200 meter stafett. 

Ved U23-EM i friidrett 2015 vant Frankrike 4 x 100 meter stafett, med Romain på laget.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 258348[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ken Romain – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ken Romain – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ken Romain – World Athletics Rediger på Wikidata

* (fr) Ken Romain – Fédération française d athlétisme Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 7. oktober 2015 hos Wayback Machine.
* (fr) Profil hos FFA (Det franske friidrettsforbundet)
**Kenneth Francis Hackett** (født 27. januar 1947 i Boston i Massachusetts i USA) var USAs ambassadør til Den hellige stol fra august 2013 til januar 2017. Han var tidligere president av Catholic Relief Services (CRS).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hackett studerte ved Boston College og ble uteksaminert i 1968. Han begynte da i Fredskorpset og tjenestegjorde i Ghana. 

### Catholic Relief Services

Deretter begynte han å arbeide for Catholic Relief Services (CRS), med virke i Afrika og Asia. Han ble president for CRS i 1993, til han trakk seg tilbake i 2011.

### Ambassadør

Han ble nominert til ambassadør til Den hellige stol av president Barack Obama i juli 2013 og ble bekreftet av Senatet den 1. august 2013.

Han presenterte sine akkreditiver til pave Frans den 21. oktober 2013. Han fratrådte som ambassasør til Den hellige stol den 16. januar 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Gibson, David (3. august 2013). «Ken Hackett Is Next Vatican Ambassador: Former Charity Head Unanimously Confirmed By Senate». *Huffington Post*.
2. ↑  Pitts, Jonathan (14. juni 2013). «Obama names former CRS head ambassador to the Vatican». *The Baltimore Sun*. Arkivert fra originalen 4. oktober 2015.
3. ↑  «Former charity head confirmed as U.S. ambassador to Vatican». *Washington Post*. 2. august 2013. Besøkt 10. juli 2015.
4. ↑  «Le Udienze». *press.vatican.va*. 16. januar 2017. Besøkt 17. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Ken Jebsen** (født 29. september 1966 i Hüls som Kayvan Soufi-Siavash) er en tysk journalist, videoprodusent og politisk aktivist.

Fra 1987 jobbet han som TV- og radioprogramleder og reporter for ulike private og offentlige kringkastere. Fra 2001 var han produsent og programleder for programmet KenFM for radiostasjonen Fritzi Rundfunk Berlin-Brandenburg (RBB). I 2011 ble han avskjediget fra jobben etter uttalelser som ble oppfattet som antisemittisme.

I 2014 var Jebsen sentral i etableringen av protestbevegelsen *Mahnwachen für den Frieden* som ble opprettet til støtte for Russlands annektering av Krim. I de påfølgende årene fikk han et stadig økende publikum på online videokanaler. Han har også samarbeidet med Jens Wernicke og hans alternative nyhetsmagasin *Rubicon*. I november 2020 fikk han sin YouTube-kanal stengt permanent etter å ha fremsatt konspirasjonsteorier, blant disse påstander om at Bill Gates står i sentrum for en hemmelig plan om å redusere verdens befolkning gjennom covid-19-vaksiner.

Referanser
----------

1. ↑   www.derstandard.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Der Mann, dem die Menschen ihr Misstrauen anvertrauen». *Bajour*. 23. april 2021.
3. ↑  «»Jebsen entmündigt sein Publikum«». *ND Aktuell*. 17. desember 2017.
4. ↑  «Unter #DasIstNichtMeinKrieg versammeln sich rechte und friedensbewegte linke Putin-Fans». *Bayerische Rundfunk*. 11. mai 2022.
5. ↑  «Online-Magazin „Rubikon": Zweifel in der eigenen Echo-Kammer». *Über Medien*. 25. juni 2020.
6. ↑  «YouTube sperrt Ken Jebsens Kanal endgültig». *Der Spiegel*. 22. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Mørvika fort Zug 6/980** var et tysk kystbatteri ved utløpet av Singlefjorden, i Halden kommune, Østfold. Fortet var underlagt HKB 6/980 Torgauten fort. Mørvika var bestykket med to stk. 10,5 cm K331 (f) kanoner plassert i kasematter etter Regelbau R671. Anlegget var klart i september 1944.

I 1965 – 1966 ble det anlagt Decca 974 varslingsradar og to stk. 150 cm lyskastere. to stk 20 mm Oerlikon luftvernkanoner. Disse ble senere byttet ut med 12,7 mm maskingevær.

1960 – 1994 De opprinnelige kanonene ble byttet ut med 2 stk 10,5 cm SKC/32 kanoner oppsatt i de gamle stillingene. I 1980 fikk disse koniske skjold.

Siste oppgradering av Mørvika fort var i 1985. I 1995 opphørte all militær aktivitet, og Forsvaret sa opp festekontrakten med grunneier. Inngangene til de underjordiske deler av anlegget er i dag støpt igjen og området er igjen blitt et hytteområde.

Eksterne lenker
---------------

* Om Mørvika fort Arkivert 22. september 2013 hos Wayback Machine. fra nettstedet kystfort.no

Portal: Andre verdenskrig

| * v
* d
* r
Artillerigruppe Fredrikstad |
| --- |
| HKB 6/980 Torgauten (Torgauten fort) • HKB 7/980 Kjøkøen (Kjøkøy\_fort) • HKB 17/ 971 Dale  • Zug 6./980 Mörviken (Mørviken fort) |
**Kvintsirkelen**. Dominanten finnes ved å gå et trinn *med* urviseren.
I funksjonsteorien er **dominant** betegnelsen på treklangen over det femte trinnet (kvint) i en Dur eller moll skala.

Man kan også snakke om *dominanttoneart*, det vil si tonearten som tilhører dominantens treklang. Eksempelvis er G-dur dominanttonearten til C-dur. Musikk som modulerer, det vil si skifter toneart, gjør det ofte til dominanttonearten.

Bruk av dominanten skaper en følelse av spenning. Dominanttreklangens ters er dessuten ledetonen til tonikaens grunntone (f.eks. c♯ i A-dur-treklangen til d i D-dur-treklangen). I henhold til reglene for tonal oppløsning leder både ledetonen og dominanten primært til tonikaen. Denne spenningen kan økes ytterligere ved å tilføre en liten septim til dominanten. Man får da en ny ledetone som vil gå til tonikaens ters.

Ved å tilføre en liten septim til en annen durakkord enn dominanten, dominantiserer man denne akkorden. Denne akkorden kalles da bidominant. Man kan for eksempel dominantisere en durtonika på denne måten. Den tilføyde lave septimen hører ikke til i tonikaens toneart, men i subdominantens. Tonikaens ledetone vil derfor lede til subdominanten. Et øyeblikk er vi i subdominantens toneart, men varigheten av fenomenet er så kort at øret ikke opplever det som en modulasjon. Fenomenet kalles derfor *tonalt utsving*.

Kvintsirkelen til høyre kan blant annet brukes å finne en tonearts dominant. Dersom man for eksempel ønsker å finne dominanten til C-dur, tar man utgangspunkt i C (blå skrift) og går et trinn med urviseren. Der finner man G, altså er G dominanten i C-dur. På samme måte er G♯-dur dominanten til c♯-moll (rød skrift).

Se også
-------

* Mediant
* Submediant
* Tonika

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Dei Nynorske Festspela** er en årlig mønstring av nynorskorientert kultur. Alt fra litteratur og nynorskhistorie til musikk og billedkunst er representert. 

Festspillene ble første gang arrangert i august 1992 under navnet *Nynorsk Festspelveke*. Siden 2000 har stiftelsen Nynorsk kultursentrum hatt ansvaret for arrangementet. Festspillene blir i dag holdt i Ivar Aasen-tunet og andre steder i Volda og Ørsta den siste uka i juni. Programmet består blant annet av opplesninger, litteratursamtaler, språkdebatter, prisutdelinger, konserter og kunstutstillinger.

Hvert år utnevner Dei Nynorske Festspela en dikter som opptrer flere ganger i løpet av festpilluka og en billedkunstner som stiller ut noen av sine verk. I de siste åra har blant annet Olaug Nilssen, Frode Grytten, Åse-Marie Nesse, Einar Økland og Marie Takvam vært festspilldiktere, mens Astrid Eidseth Rygh, Margreth Olin og Raymond Klæbo har vært festspillkunstnere.

Prisen Årets nynorskbrukar blir også delt ut under festspillene. Vinnere av denne prisen har vært Ringstabekk skole i Bærum, Martin Toft, redaktør for universitetsavisa Uniforum, den nynorske rappegruppa Side Brok, idrettsutøveren Kari Traa og forlagsredaktøren Guri Vesaas.

I 2006 markerte fastspillene også hundreårsjubileet til Noregs Mållag.

Eksterne lenker
---------------

* Ivar Aasen-tunet om Festspillhistorien
**Arsen Sakalov** (født 1962) fra Nazran i delrepublikken Ingusjetia i Russland er en borgerrettsaktivist.

Sakalov studerte biologi ved universitetet i Groznyj i Tsjetsjenia, men da den andre Tsjetsjenia-krigen brøt ut i 1999 avbrøt han studiene og reiste hjem til Ingusjetia. Der arbeidet han for borgerkrigens ofre og tok initiativ til organisasjonen *Juridisk initiativ for Tsjetsjenia* (*Pravovaia Initiativa po Chechne*).

Han har arbeidet for at rettslige prosesser for forbrytelser mot menneskerettighetene skal komme i orden, men i 2003 tvang regjeringen i Ingusjetia dem til å legge ned arbeidet. Sakalov er stiftelsen *Russian Justice Initiative*s (*Det russiske rettsinitiativet*) koordinator for Ingusjetia, og arbeider også med å dokumentere og rapportere brudd på menneskerettighetene.

I 2005 ble han tildelt Per Anger-prisen med begrunnelsen: «för att med stora insatser och självuppoffring ha visat att inhumanitet och rättslöshet kan bekämpas med medmänsklighet».

Kilder
------

* Hjemmesiden til *Forum för levande historia*

Eksterne lenker
---------------

* Russian Justice Initiatives hjemmesider
* «Dialog med Ryssland räcker inte», *Svenska Dagbladet* 2009-11-18

| * v
* d
* r
Per Anger-prisen |
| --- |
| Per Anger-prisen | Per Anger - Per Anger-prisen - Forum för levande historia - Schutzpass |
| Prisvinnere | Gennaro Verolino - Arsen Sakalov - Aljes Bjaljatski - Organización Femenina Popular - Sebastian Bakare - Brahim Dahane - Jelena Urlajeva - Narges Mohammadi - Sapiyat Magomedova - Justine Ijeomah - Rita Mahato – Islena Rey Rodriguez – Abdullah al-Khateeb – Gégé Katana Bukuru – Teodora del Carmen Vásquez – Najwa Alimi – Intisar Al-Amyal – S'bu Zikode – Anabela Lemos |
**Hanne Bech Hansen** (født Hanne Vagner den 16. juni 1939 i Aarhus, død 9. september 2016) var en dansk politikvinne som var direktør for Københavns Politi frem til 2009.

Bech Hansen var i 1958 elev ved Marselisborg Gymnasium. 23 år gammel giftet hun seg med overlege Jørgen Bech Hansen, (d. 2002). Hun tok graden cand.jur. fra Aarhus Universitet i 1964 og arbeidet deretter som advokatfullmektig i Odense. I 1970 ble hun politifullmektig ved Odense Politi. 14 år senere, i 1984, ble hun visepolitimester ved Gentofte Politi. To år etter ble hun sjef for Rigspolitiets personalavdeling, før hun i 1988 tok over som politimester for Politiets Efterretningstjeneste (PET).

Fra 1993 ble hun statsadvokat for København, Frederiksberg og Tårnby. I 1995 tok hun over som politidirektør ved Københavns Politi, og forble i jobben frem til hun gikk av 70 år gammel i 2009.

Hanne Bech Hansen var formann for Epidemikommissionen i Københavns kommune og Københavns lufthavn, Kastrup. Hun var videre medlem av Rådet for Større Færdselssikkerhed, utvalgt av Justitsministeriet.

12. august 2011 ble Bech Hansen av Kongen i statsråd i Norge utnevnt til medlem av 22. juli-kommisjonen som skulle utrede hendelsesforløpet i forbindelse med terrorangrepene i Oslo og på Utøya, 22. juli 2011.

Utmerkelser
-----------

I 1989 ble Bech Hansen utnevnt til ridder av Dannebrogordenen. I 1995 ble hun plassert i rangfølgens klasse II nr. 12. Foreningen Aktive Kvinder i Danmark kåret henne til Årets Aktive Kvinde i Danmark i 2001. I 2005 ble hun forfremmet til kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen.

Hun har også mottatt Hæderstegnet for 25 års god tjeneste i Civilforsvaret, Den Kongelige Norske Fortjenstorden, Den islandske falkeorden, Den hellige skatts orden (Zui ho sho) (Japan) samt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (Tyskland).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk Kvindebiografisk Leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gravsted.dk, gravsted.dk ID hannebechhansen, besøkt 15. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Tidligere politidirektør Hanne Bech Hansen er død», utgitt 13. september 2016, besøkt 16. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Tildelinger av ordener og medaljer, besøkt 2. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Offisielt fra statsråd 12. august 2011, regjeringen.no. Besøkt 12. august 2011.

Kilder
------

* Hanne Bech Hansens biografi på Kvindebiografisk Leksikon
* Portrett av Hanne Bech Hansen på Politi.dk Arkivert 3. januar 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk kvindebiografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Friidrett: |
| Friidrett VM i friidrett |
| Bronse | Moskva 2013 |  4x400 m |
| Friidrett Lag-EM i friidrett (Super League) |
| Gull | Braunschweig 2014 |  4x400 m |
| Friidrett U23-EM i friidrett |
| Gull | Tammerfors 2013 |  400 m |
| Gull | Tammerfors 2013 |  4x400 m |

**Lev Mosin** (født 7. desember 1992) er en russisk sprintløpsprinter, som hovedsakelig konkurrerer på 400 meter. Han har personlig rekord på 45,51 på 400 meter, satt i 2013, og ble U23-europamester på 400 meter i 2013. Han har også bronse på 4 x 400 meter stafett fra VM i friidrett 2013.

Idrettskarriere
---------------

Mosin kom på 2.-plass på 400 meter i det russiske mesterskapet for lag i 2012, i Sotsji. Samme år deltok han ved EM i friidrett 2012. Der nådde han semifinalen, der han løp på 46,77 og fikk 17. beste tid, og gikk dermed ikke videre til finalen. 

Han kom på 3.-plass på 300 meter ved Yalamov Memorial i 2013, og vant 400 meter ved Uralmesterskapet i friidrett i januar. Ved det russiske innendørsmesterskapet ble han slått ut i innledningsheatet på 400 meter. I juli vant han 400 meter ved U23-EM i friidrett 2013 i Tammerfors i Finland. Han satte ny personlig rekord i finalen, med 45,51 sekunder, og vant foran Vitaliy Butrym og sin landsmann Nikita Uglov. Han deltok også på Russlands stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett. Ved VM i friidrett 2013 kom Russland på 3.-plass på 4 x 400 meter, med Mosin på laget. 

Han vant 300 meter ved Yalamov Memorial i 2014, ble i februar russisk mester innendørs på 400 meter, med tiden 46,32. Han deltok også på 4 x 400 meter stafett ved VM i friidrett innendørs 2014 i Sopot, men her ble Russland slått ut i kvalifiseringsheatet. Ved det russiske mesterskapet for lag i mai vant han 400 meter, og han deltok også på Russlands lag som vant 4 x 400 meter stafett ved Lag-EM i friidrett 2014, der Russland kom på 2.-plass i Super League sammenlagt. 

Ved Uralmesterskapet i friidrett innendørs 2015 vant han 400 meter, og han vant samme distanse også ved Moskvamesterskapet innendørs. Han ble slått ut i kvalifiseringsheatet på 400 meter ved det russiske mesterskapet innendørs i februar. I mars deltok han ved EM i friidrett innendørs 2015. Russland kom her på 4.-plass på 4 x 400 meter stafett. Han vant også 400 meter ved Uralmesterskapet utendørs i mai. Ved Lag-EM i friidrett 2015 deltok som vanlig Russland i Super League. Denne gangen deltok han også på 4 x 400 meter stafett, men Russland kom denne gangen på 4.-plass.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  RusAthletics - *Lev Mosin*, besøkt 24. juni 2015.
2. ↑  European Athletics - *9th European Athletics U23 Championships, Ratina Stadium Tampere FIN 10 - 14 July* Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. besøkt 24. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lev Mosin – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 24. juni 2015 hos Wayback Machine.
* (en) Profil hos RusAthletics
En partisjon av en mengde i seks celler
En **partisjon** av en mengde *M* er i matematikk en oppdeling av mengden i ikke-tomme, disjunkte delmengder, slik at unionen av undermengdene er lik *M*. Ethvert element i *M* er dermed inneholdt i én og kun én av delmengdene. Delmengdene blir gjerne kalt *blokker*, *deler* eller *celler*. 

Til enhver partisjon svarer det en ekvivalensrelasjon, og alle elementene i en og samme celle kan kalles ekvivalente.

Partisjoner spiller en viktig rolle i integralteori.

Formell definisjon
------------------

En partisjon av en mengde *M* er en samling av ikke-tomme delmengder *P*i, slik at

{\displaystyle \bigcup \_{i}P\_{i}=M\qquad \qquad P\_{i}\cap P\_{j}=\varnothing {\text{ dersom }}i\neq j}
Her er {\displaystyle \varnothing } den tomme mengden. Den siste ligningen sier at *P*i og *P*j er *disjunkte* dersom *i* er ulik *j*.

Eksempler
---------

* For enhver mengde er mengden selv en *triviell* partisjon.

* For en mengde *M* med en ikketom delmengde *A* kan en definere partisjonen {*A*,*B*}, der *B* = *M* \ *A* er det relative komplementet til *A* i *M*.

* Mengden {1,2,3} har en partisjon lik { {1,2},{3} }. Partisjonen inneholder to celler.

* I planet **R**2 kan en definere en partisjon der hver celle består av en mengde koordinater (*x*,*y*) med felles første koordinat *x*. Hver slik celle er en rett linje i planet.

* Ved å definere 0 = *x*1 < *x*2 < .... < *x*n = 1 kan intervallet (0,1) deles i en partisjon der hver celle består av et intervall (*x*i-1,*x*i).

Partisjoner og ekvivalensrelasjoner
-----------------------------------

En binær relasjon *S* i mengden *M* kalles en ekvivalensrelasjon dersom den er symmetrisk, refleksiv og transitiv. For hvert element *x* i mengden kan en da definere en delmengde 

{\displaystyle M\_{x}=\lbrace y\in M|xSy\rbrace \,}
En slik delmengde er kalt en *ekvivalensklasse*. Hver ekvivalensklasse er ikke-tom, siden de minst inneholder elementet *x*. De er også parvis disjunkte. Tilsammen gir dette at mengden av ekvivalensklasser er en partisjon av *M*. 

Et velkjent eksempel på ekvivalensklasser kan en finne i mengden av rasjonale tall **Q**. Brøkene 3/4 og 9/12 er ikke identiske, men er likevel like. En relasjon i **Q** kan defineres som at «to rasjonale tall *a*/*b* og *c*/*d* er like dersom *ad* = *bc*». Relasjonen definerer en samling av ekvivalensklasser av brøker. Brøkene 3/4 og 9/12 er ekvivalente.

Referanser
----------

1. ↑  E.J.Borowski, J.M.Borwein (1989). *Dictionary of mathematics*. Glasgow: Collins. ISBN 0-00-434347-6.
2. ↑  Ronald Douglas Milne (1980). *Applied functional analysis, an introductory treatment*. London: Pitman Publishing Limited. s. 8. ISBN 0-273-08404-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND
 |
**Partisanmarsjen** er en turmarsj som blir arrangert hvert år (med noen unntak 2013-2014 og 2016). Opprinnelig gikk langløypa på 42 km ifra Rødsjøen til Ørland - omvendt av den opprinnelige fluktruta - som en minnemarkering av flyktningtrafikken ifra Ørland over til Sverige under andre verdenskrig. 

På den meste var det over 800 deltakere. Dette avtok etterhvert.

Historie
--------

Partisanmarsjen er en minnemarkering av fluktruten ifra Ørland til Rødsjøen under den annen verdenskrig.

En av medaljene har fått tittelnavnet Kåre Nessets minnemedalje for hans innsats for flyktninger under annen verdenskrig. Kåre Nesset var en av bidragsyterne som hjalp guttene som ble loset over til Serberhytta i 1942 – 1943. Marsjen er blitt arrangert over 36 ganger.

Opphavet til Partisanmarsjen var Serbermarsjen i 1977. Fra 1978 tok den navnet Partisanmarsjen.

### Arrangører

* Komiteen for partisanmarsjen
* Partisanmarsjen I.L. Yrjar (på 80 og inn i 90 tallet)
* Fosen Turmarsjklubb 2000 til 2016 (laget nedlagt fra 1/1-17)
* Fosen Gang-Og Vandrelag (stiftet 15/10-16) tok over arrangementet sammen med Jarnsjeggemarsjen fra 2017

Løypenettet
-----------

Gjennom tiden har løypene skiftet retning og blitt endret og tilpasset deltakerne.

Den opprinnelige løypetraseen på 42 km går i terreng og vei langs traseen som krigsfangene brukte i flukt fra tysk fangenskap på Ørland under andre verdenskrig. Her ble de hjulpet med mat og gjemmesteder av lokalbefolkningen for å unngå å bli pågrepet.

42 km gikk fra Fjøsnesset på Rødsjøen ved gårdsbruket til Petter Rødsjø (som var en av hjelperne under krigen) og frem til Austråttborgen på Ørland. Løypa ble så forenklet til å bare følge veien fra Rødsjøen, og senere krympet til 28 kilometer på Elveng (i samme trasé som tidligere) og tilbake Opphaug skole/Røstad Ungdomshus frem til 2012. Det var da bare 7-8 deltakere på den distansen, mens resten gikk kortere distanser.

I 2015 var det bare 5 og 16 km løype lokalt på Ørlandet med start fra Røstad Ungdomshus.

Fra 2017 er dagens løyper på 5, 10 og 17 kilometer med start og innkomst på Hårberg Skole. Løypene går rundt om på Ørlandet hvor de passerer minnesmerker og etterlatenskaper fra 2.verdenskrig.

Kilder
------

* Bjugn kommune[*død lenke*]
* Historie
* Posthornet[*død lenke*]
* Fosen Gang- og Vandrelag
Et **partisystem** kan defineres som totaliteten av de sammensatte relasjonene mellom partiene i et politisk system. Her spiller ikke bare *antallet* partier, men også det innbyrdes *styrkeforholdet* mellom dem en rolle. Et sentralt begrep i denne sammenheng er antallet "effektive" partier. Her tenker vi ikke bare på de partiene som har *koalisjonspotensiale*, men også på de som kan utøve press utenfra. Dette har blitt forsøkt målt ved grad av fraksjonalisering. Et ikke-fraksjonalisert partistsystem består av bare *ett* parti, men et sterkt fraksjonalisert partisystem har mange partier som er omtrent like små. Douglas Rae utarbeidet en fraksjonaliseringsindeks som varierer mellom 0 og 1, og som får verdien 0,5 ved et topartisystem med to like store partier. 

Etter lanseringen av Duvergers lov, har studiet av partisystemer vært nært knyttet til studiet av valgordninger. Duverger baserte seg på et enkelt skille mellom topartisystemer og flerpartisystemer. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**«Rock firmoss»** eller ***Huperzia porophila*** *(Huperzia selago* ssp. *porophila)*  er en underart av arten lusegress i lusegresslekten *(Huperzia)* som er en av elsktene innenfor kråkefotfamilien *(Lycopadiaceae)*. Enkelte anser lusegress som en egen familie *(Huperziaceae)*, men dette er ikke vanlig i nordisk botanikk.

Arten vokser i fjellrekken Appalachene i det østlige Nord-Amerika. Det er også populasjoner i Minnesota, Wisconsin og i Driftless Area i Iowa. Arten foretrekker fuktig, skyggefull sandsteinsjord, fra 50 til 1.200 moh.

Skuddene er opprette, 12–15 cm, med mer eller mindre tydelige årsskudd. Eldre skudd har kortere (3–6 mm) og mer trekantede blader enn yngre (5–8 mm), og yngre skudd er mer oppreiste. Bladene er gulgrønne eller etterhvert rent grønne, spredte, og tettest nederst. Bladene er som regel helrandete.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Huperzia porophila* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Huperzia porophila* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Huperzia porophila* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Huperzia porophila* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Huperzia porophila* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Huperzia porophila* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Huperzia porophila* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Huperzia porophila* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Huperzia porophila på eFlora.org
Ludwig Hupfelds fabrikk, anno 1911.
Et *Phonola* fra 1900.
**Ludwig Hupfeld AG** var et firma som ble etablert i 1892 av Ludwig Hupfeld (26. nov 1864 – 8. okt 1949), tysk musikkinstrumentmaker og industrimann fra Maberzell (i dag Fulda i Hessen), Tyskland. Firmaet stod sentralt i produksjon av mekaniske musikkinstrumenter og pianoruller i første halvdel av 1900-tallet. 

Etter studier i Köln overtok Hupfeld i 1892 musikkhandelsfirmaet J. M. Grob & Co i bydelen Eutritzsch i Leipzig. Det var opprinnelig en musikkbutikk og produsent av mekaniske instrumenter. Firmaet endret navn til *Hupfeld Musikinstrumentenwerke* og i 1904 til *Ludwig Hupfeld AG*. I 1911 flyttet Hupfeld AG til en ny stor fabrikk i Böhlitz-Ehrenberg, Leipzig. Over tid ekspanderte firmaet med filialer i en rekke land og med salg utenfor Europa til blant annet Indonesia og Egypt. 

På 1892-tallet handlet Hupfeld med platespilledåser og andre mekaniske instrumenter. I 1901–1902 ble instrumentet Phonola presentert. Det var en pneumatisk drevet, automatisk mekanikk, enten montert inn i et piano, eller et kabinett med mekaniske fingrer, en pianospiller, som ble plassert foran et piano eller en flygel. Musikken var programmert ved å lage hull i papirruller som ble avlest inne i mekanikken og overført til pianoets hammere. Ved å trø på to pedaler ble pneumatikken og rullene drevet fremover. Grøndahl Flygel- og Pianolager annonserte instrumentet i norske aviser i tidlig på 1900-tallet. Noe senere ble Phonolist lansert, en elektrisk variant av Phonola, og deretter modellene DEA og Triphonola med kvaliteter for dynamisk gjengivelse av musikken. Hupfeld samarbeidet både med pianomakerne Rönisch og Blüthner. 

Til Hupfelds studio i Leipzig kom fremstående pianister og komponister for «spille inn» sin musikk; egentlig ved å fremføre musikken et spesiallaget piano som registrerte toner og dynamikk, oftest med hjelp av assistenter som parallelt noterte dynamikk, tempoendringer etc. Det ble også brukt fonograf- eller grammofonopptak for å kunne redigere master-rullene i ettertid. Edvard Grieg var der i 1906, og det finnes fremdeles noen opptak av ham. 

I Europa ble «phonola» tildlig på 1900-tallet et begrep som omfattet alle selvspillende pianoer. I USA dekker «pianola» fortsatt den samme.

Fotnoter
--------

1. ↑  Frank W Holland. Player piano ur "The New Grove Dictionary of Musical Instruments" Bd III 1984. Sid. 132.

Litteratur
----------

* Eszter Fontana (red.): "Namhafte Pianisten im Aufnahmesalon Hupfeld". Halle. 2001. ISBN 3-932863-34-8 oder ISBN 3-9804574-4-3
* Frank W. Holland: «Player piano» i "The New Grove Dictionary of Musical Instruments", bind III 1984
* Peter Andreas Kjeldsberg. "Piano i Norge – et unnværlig instrument" Trondheim. 1986.
* Mats Krouthén & Leif Jonsson. Självspelande pianon på Ringve museum. Fra "Mangfold og vidsyn" Trondheim : Tapir forlag. 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Lindstrøm ledet gjenreisingen av Håkonshallen. Foto: Petr Šmerkl 
Fjærland kirke fikk et ganske annet utseende etter en ombygging planlagt av Lindstrøm. Foto: Chell Hill 
**Johan Lindstrøm** (født 1893 i Lærdal, død 1958) var en norsk arkitekt. Lindstrøm fullførte studiene ved Norges tekniske høgskole i 1921. Han arbeidet deretter som arkitekt i Bergen og oppførte et stort antall bygninger i fra 1920-tallet til 1950-tallet. Han ble en sentral skikkelse innenfor den såkalte Bergensskolen i norsk arkitektur. Lindstrøm var opptatt av å videreføre nasjonal byggeskikk i samtidens arkitektur I 1927 gav han ut boka *Tunbrot og nybygnad på Vestlandet* som hadde som program å «...vekkje og auke sansen for ein betre byggjemåte i bygdene våre»  I 1955 vant han konkurransen om restaurering av Håkonshallen, hvor store deler måtte gjenreises etter en eksplosjonsulykke i 1944. Dette prosjektet ble fullført av hans sønner Jon og Claus sammen med Peter Helland-Hansen. 

Arkivmateriale etter arkitekt Johan Lindstrøm oppbevares i arkiv etter Lindstrøm arkitekter, ved Bergen Byarkiv.

Bygninger
---------

* 1926 Gamlebanken i nyklassisistisk stil i Gamle Lærdalsøyri
* 1957 Ombygging av Sankt Jetmund kirke
* Utvidelse av Fjærland kirke
* 1936 og 1955 Restaurering av Leikanger kirke
* Ombygging av Gulen kirke
* 1954 Gjenreisning av eksteriør av Tollboden i Bergen

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Johan\_Lindstrøm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID ba8d535c-26c0-4678-a1b3-7018201699cf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BIBSYS, NORAF-ID 90930736, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  riksantikvaren.no Lesetips: Arkitekten Johan Lindstrøm
5. ↑  Johan Lindstrøm i Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane
6. ↑  Hotel Grandane

Litteratur
----------

* Claus Lindstrøm (2011). *Arkitekten Johan Lindstrøm*. Laksevåg: Baskerville. ISBN 978-82-8187-053-6.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Carolina Reaper er en chili fra Sør-Carolina, godkjent av Guinness rekordbok som verdens sterkeste naturlige chili, med en gjennomsnittlig styrke på 1 569 300 SHU
**Scoville-skalaen** er en skala for å angi opplevd smaksstyrke (styrkegrad) på pepperfrukter. Skalaen er oppkalt etter kjemikeren Wilbur Scoville, som utviklet den i 1912.

Skalaen er inndelt i scovillegrader (SHU, av engelsk *Scoville Heat Unit*).

I begynnelsen var scovillegrader definert til antall ganger som et ekstrakt av chili oppløst i alkohol må fortynnes med sukkervann før testpersoner ikke lenger er i stand til å kjenne smaken av capsaicin.

I dag kan man måle konsentrasjonen av capsicum i et laboratorium, scoville er derfor omdefinert og måler nå konsentrasjon direkte. 

Paprika ligger mellom null og 100 scovillegrader, jalapeño på 2 500–8 000 og rent capsaicin på 16 millioner. Den sterkeste naturlige frukten har til nå vært såkalt «Carolina Reaper», som i snitt er målt til 1 569 300 scovillegrader.

Waliseren Mike Smith dyrket imidlertid (ved en tilfeldighet) fram en ny chili som i 2017 ble målt til 2 483 584 scovillegrader. Amerikaneren Ed Currie, som dyrket frem Carolina Reaper, står også bak *Pepper X,* verdens sterkeste chili, som er anslått til 3,18 millioner enheter på skalaen.

Chilier av denne styrkegraden vil sannsynligvis utløse dødelig kvelning eller anafylaktisk sjokk hos et menneske dersom de ble svelget.

Scovilletabell
--------------

Tabellen under er et utdrag av *The Scoville Heat Scale* ved ChilliWorld.com.

| Scovillegrader | Type av chili |
| --- | --- |
| 15 000 000–16 000 000 | Ren capsaicin |
| 9 100 000 | Nordihydrocapsaicin |
| 2 000 000–5 300 000 | Vanlig pepperspray |
| 1 500 000–2 000 000 | Carolina reaper |
| 855 000–1 041 427 | Naga Jolokia |
| 350 000–577 000 | Red Savina Habanero |
| 100 000–350 000 | Habanero |
| 100 000–200 000 | Rocotopepper |
| 50 000–100 000 | Thaipepper, Malagueta, Chiltepin |
| 30 000–50 000 | Kajenne, Cayennepepper, Tabasco (chilifrukt) |
| 10 000–23 000 | Aji,Serrano (chilifrukt) |
| 7 000–8 000 | Tabascosaus (habanero) |
| 5 000–10 000 | Hungarian Wax Pepper |
| 2 500–8 000 | Jalapeño |
| 2 500–5 000 | Chipotle, Tabascosaus (vanlig) |
| 1 500–2 500 | Rocotillo |
| 1 000–1 500 | Poblano, Texas Pete |
| 600–800 | Tabascosaus (grønn) |
| 500–1 000 | Anaheim |
| 100–500 | Allehånde, Pimento, Feferoni |
| 0 | Ingen styrke, Paprika |

Referanser
----------

1. ↑  Henry Bodkin (2017) Hottest chilli pepper in the world accidentally created by Welsh farmer. *The Telegraph*, 17 May 2017. Besøkt 2017-05-20
2. ↑  National Geographic (2017-05-19) En bonde i Storbritannia har ved en tilfeldighet laget verdens sterkeste chili. *Nat. Geo*. Besøkt 2017-05-20
3. ↑  Marc Waddington (16. mai 2017). «St Asaph man develops weapons-grade chilli so hot it could KILL you» **(engelsk)**. Daily Post. Arkivert fra originalen 16. mai 2017. Besøkt 28. juli 2022.
4. ↑  The Scoville Heat Scale. *ChilliWorld.com*. Besøkt 2017-05-20

Eksterne lenker
---------------

* Chilliworl.com - Scovill tabell