recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ved strandkanten i Skutvik, Hamarøy.
**Stella Maris** er en skulpturgruppe/installasjon av den norske kunstneren Steinar Christensen som er plassert i sjøkanten i bygda Skutvik i Hamarøy. Verket ble avduket i 1994, og er en del av Skulpturlandskap Nordland.

> Når du leter i fjæra vet du ikke hva du finner. Du kan for eksempel snuble over denne skulptur-gruppen. 
> 
> 
> Steinar Christensen
> 
> 

> Noen entydig tolkning har vel ikke denne skulpturen, men det symbolske budskapet ligger likevel klart i dagen. Den 5-strålete stjerne symboliserer kosmos samt det åndelige, det ufattelige. Halsen fra strykeinstrumentet, enten det nå hadde vært en fiolin eller en kontrabass, lar straks tanken gå mot det menneskeskapte, til kulturen.
> 
> 
> Gunnar Engegård
> 
> 

Skulpturen består av seks elementer:

* Fire femtakkede stjerner med en diameter på 200 cm: to i rustbrunt cortenstål, en i sjøvannsbestandig marin-aluminium fra Mosjøen og en skåret ut av fauskemarmor.
* Fiolinhals av granitt fra Lødingen med en lengde på 204 cm.
* Drikkebeger av cortenstål med en høyde på 240 cm.

Verket ble innviet under Hamsundagene 1994 av forfatteren Kim Småge som det åttende i skulpturlandskapsprosjektet. Verket kostet 300 000 kroner, hvorav ca. 50 000 kroner ble betalt av Hamarøy kommune.

Referanser
----------

1. ↑  skulpturlandskap.no Arkivert 5. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  til avisen Fremover 11. august 1994.
3. ↑  Gunnar Engegård. «I flomålet» I: *Skulpturlandskap Nordland*. Redigert av Maaretta Jaukkuri. Forlaget Press, 2001. ISBN 82-7547-083-8.
4. ↑  Skulpturlandskap – Stella Maris: Nordlands Framtid: Avisartikkel den 09. august 1994 Arkivert 10. juni 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Skulpturlandskap – Arkiv Arkivert 31. oktober 2007 hos Wayback Machine. Hamarøy: 12.08.94 En sjøstjerne på Skutvik: Avisartikkel fra Lofotposten
**Stellersjøløve** er en sel i øreselfamilien. Den forekommer nord i Stillehavet. Den er monotypisk, som eneste art i slekten *Eumetopias*.

Beskrivelse
-----------

En hann til høyre, en hunn til venstre, og en unge foran hunnen
Stellersjøløven er lysere i fargen enn de fleste andre sjøløver. Fargen kan variere fra lyst gult til gulbrun, den kan av og til også ha rødlig farge. Ungene blir født nesten helt svarte, og veier rundt 23 kg. De beholder den mørke fargen i flere måneder etter at de har blitt født. Voksne hunner er ca 2,3-2,9 meter lange og veier ca 240-350 kg. Hannene er større enn hunnene, og er ca 2,8-3,25 meter lange. De veier ca 450-1120 kg. Hannenes panne er høyere og bredere enn hunnenes. De har flatere snute og en manke med grovt hår rundt den tykke halsen.

Utbredelse
----------

Stellersjøløver utenfor Britisk Columbia i Canada
Stellersjøløver i nærheten av Vancouverøya i Canada
Stellersjøløven er utbredt fra Kurilene og Okhotskhavet i Russland, nordover til Beringstredet og Alaskabukta og videre langs kysten av Canada og USA til øya Año Nuevo i California i sør.

Atferd
------

### Ernæring

Fisk er en viktig næring for stellersjøløver. Fiskearter den ofte spiser er alaskatorsk, atkamakrell, kveiter, sild, lodde, flyndrefisker, stillehavstorsk, uerfisker og *Cottoidea*, i tillegg spiser den også blekkspruter, og i noen tilfeller andre seler.

### Reproduksjon

Ungene blir som regel født en gang mellom mai og juli. Moren blir sammen med ungen i 1-2 uker før hun drar ut på jakt etter mat. Moren kommer tilbake for å ta vare på ungen en periode, før hun drar ut på havet for å fange mat igjen. Slik fortsetter hun, hvor hun gradvis bruker mer tid på havet enn hos ungen, fram til ungen er stor nok til å klare seg selv.

Kilder
------

* *Steller Sea Lion*, The Marine Mammal Center

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stellersjøløve* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Stellersjøløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Stellersjøløve* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stellersjøløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eumetopias jubatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eumetopias jubatus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eumetopias jubatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NDL
 |
***After Five*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Oscar Apfel og Cecil B. DeMille.

Handling
--------

Ted Ewing, en ung mann fra New York, er verge for Nora Hildreth - som han også er forelsket i. Han investerer formuen hennes på 50 000 dollar, og et like stort beløp av hans egne penger (som utgjør nesten alle verdiene hans) i et aksje-marked. Men når denne spekulasjonen tilsynelatende mislykkes, forsøker Ted å erstatte den unge kvinnens penger, ved å tegne en livsforsikring til hennes fordel og deretter begå selvmord. Men denne forsikringen inneholder en klausul som ugyldiggjør hele avtalen, i tilfelle selvmord.

Så Ted må få dødsfallet sitt til å se ut som det ikke er snakk om selvmord, og han inngår derfor en avtale med en mann som allerede har truet ham på livet. Men dette fører til en rekke uforutsette komplikasjoner når pengene hans på aksje-markedet ikke var tapt likevel. Fortjenesten hans hadde faktisk doblet seg. Så Ted, i stedet for å ønske å dø, har Ted all tenkelig grunn til å ønske å leve. Det er imidlertid nesten umulig å avbryte avtalen han hadde med de som skulle drepe ham.

Skuespillere
------------

* Edward Abeles som Ted Ewing
* Sessue Hayakawa som Oki
* Betty Schade som Nora Hildreth
* Jane Darwell som Fr. Russell, 'Tante Diddy'
* Theodore Roberts som Bruno Schwartz

Referanser
----------

1. ↑  After Five
2. ↑  Daisuke Miyao. *Sessue Hayakawa: Silent Cinema and Transnational Stardom*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *After Five* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *After Five* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *After Five* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *After Five* på Silent Era Rediger på Wikidata
Aftermath Music rundt 2010/2011
**Aftermath Music** er et norsk plateselskap med base i Trondheim. Selskapet startet i 1997 som butikk, men har nå virksomhet innen flere felt, butikk, postordreselskap, plateselskap (Aftermath Music og Angelic Recordings), (turné)management, bookingselskap og er dessuten hovedkontoret for webzinen Metal Norge.

Solarfall Records er et datterselskap av Aftermath Music go ga ut sin første plate 31. oktober 2010. Blant artistene som er utgitt på Aftermath er Runemagick, Fallen, Djevel, Slagmaur, Azaghal og The Embraced.

Aftermath Music fungerer også som konsertarrangør, både i Trondheim og internasjonalt (Spania, Frankrike, Polen, Russland, Tyskland, Sverige, Finland, Estland mm).

Referanser
----------

1. ↑  «Runemagick - Svensk dommedagsmagi». metal-norge.com. 25. januar 2004. Arkivert fra originalen 12. september 2014. Besøkt 6. mars 2013.
2. ↑  «Djevel re-signs with Aftermath and talks about the new album». norskmetal.net. 15. januar 2013. Arkivert fra originalen 12. mars 2013. Besøkt 6. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Lady from the Sea*** er en episode fra *Sunday Night Theatre* (1953). Det er betydningsfullt, fordi det er ett av de tidligst bevarte eksemplene på britisk TV-drama, sammen med en tidligere episode i serien kalt *It is Midnight, Doctor Schweitzer* og de to første episodene av *The Quatermass Experiment*.

Episoden var en adapsjon av Henrik Ibsens skuespill *Fruen fra havet* av Henrik Ibsen. Det ble oppført to ganger: Først 10. mai 1953 og igjen 14. mai 1953. Én av disse direktesendingene ble bevart gjennom kineskop-prosessen, det vil si at et filmkamera ble plassert foran en fjernsynsmonitor og filmet direkte av fra skjermen.

Skuespillet var oversatt til engelsk av Max Faber.

Harold Clayton var produsent.

Mottagelse
----------

John Wyver, som anmeldte episoden i 2011, mente at stykket *«kan nytes som TV-drama av første klasse i dag uten at man gjør tidsmessige tilpasninger»* og *«Irene Worth krever oppmerksomhet og vekker den akkurat på samme måte som jeg minnes at Vanessa Redgrave gjorde det i Roundhouse»*.

Rolleliste
----------

* Robert Harris
* Irene Worth

Referanser
----------

1. ↑  *Sunday Night Theatre: The Lady from the Sea by Henrik Ibsen*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lady from the Sea* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***After the Show*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av William C. deMille.

Handling
--------

Den tidligere skuespilleren Pop O'Malley, nå som en eldre dørvakt ved et teater, interesserer seg for Eileen, en ung kor-sangerinne som sliter. Etter å ha oppdaget at Eileen har brukt opp alle pengene hennes, tar Pop henne med seg hjem, kjøper nye klær til henne og han skaffer henne en stilling ved teateret. Larry Taylor, en millionær som også støtter et av teater-showene deres, interesserer seg også for Eileen. Men Pop blir snart mistenksom overfor de virkelige intensjonene hans.

Til tross for Pops advarsler, blir Eileen forelsket i Larry, og aksepterer invitasjonen hans til en helgefest ved landstedet hans. Pop følger etter henne. Men når hun nekter å reise sin vei sammen med ham, kutter den gamle mannen over sitt eget håndledd med en knust flaske. Larry får tak i en lege, og tilbyr en transfusjon av sitt eget blod for å redde Pops liv. Men kort tid etter dette avslører Larry at han ønsker å gifte seg med Eileen.

Skuespillere
------------

* Jack Holt som Larry Taylor
* Lila Lee som Eileen
* Charles Stanton Ogle som Pop O'Malley
* Eve Southern som Naomi Stokes
* Shannon Day som Lucy
* Carlton S. King som Mr. McGuire
* Stella Seager som Vera
* Ethel Wales som Landlady
* William Boyd

Referanser
----------

1. ↑  After the Show
2. ↑  AFTER THE SHOW

Eksterne lenker
---------------

* (en) *After the Show* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *After the Show* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *After the Show* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *After the Show* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *After the Show* på Silent Era Rediger på Wikidata
**After Dark** var et norsk danseband som var forløperen til bandet D.D.E. og eksisterte i tiden 1984–1991.

Historien
---------

Bandet ble startet av Bjarne Brøndbo og Bård Jørgen Iversen i 1984. Den første besetningen besto av Bjarne Brøndbo på vokal, Edith Flak på andrevokal, Johan Midtgård på bass, Roar Alte på gitar, Bård Jørgen Iversen på tangenter, og Knut Håvard Lysberg på trommer.

Edith Flak og Johan Midtgård var de første som ga seg, Frode Viken tok over bassen og Bjarne Brøndbo ble alene som vokalist. Deretter begynte Terje Tranaas i bandet og i 1986 sluttet Roar Alte i bandet og Eivind Berre ble ny gitarist i 1990 sluttet Knut Håvard i bandet. Bjarne Brøndbos yngre bror Eskil Brøndbo ble med i bandet det siste året. Den 18. januar 1992 ble After Dark nedlagt eller videreført til det nye bandet D.D.E. som i dag er et av Norges mestselgende band

Medlemmer
---------

* Bjarne Brøndbo – vokalist piano
* Frode Viken – bassist kor
* Eivind Berre – gitarist kor
* Bård Jørgen Iversen – tangenter
* Eskil Brøndbo – trommeslager

Livemedlemmer
-------------

* Terje Tranaas – tangenter

Tidligere Medlemmer
-------------------

* Edith Flak – vokalist (1984–1985), har senere arbeidet som soloartist[]
* Johan Midtgård – bassist (1984–1985)
* Roar Alte – gitarist (1984–1986)
* Knut Håvard Lysberg – trommeslager (1984–1990)

Kjente After Dark-sanger senere omgjort til D.D.E.-låter
* *I Believe (Too Much)* ble til *Rai-Rai*
* *Shall I Call It Happiness* ble til *En herlig hem'lighet*
* *Forest* ble til *Steg*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**August Karl von Goeben** (født 10. desember 1816 i Stade, død 13. november 1880 i Koblenz) var en berømte prøyssisk general.

Han trådte inn i den prøyssiske hæren i 1833. Fra 1836 til 1840 deltok han i fem felttog i den spanske *Karlistkrigen* og kom i 1842 tilbake til Preussen. I 1849 deltok han i det badiske felttoget og i 1860 som oberst i den prøyssiske generalstab i det spanske felttoget mot Marokko.

I andre slesvigske krig i 1864 mot Danmark kommanderte han en prøyssisk brigade ved Düppel og Alsen, 1866, under den østerriksk-prøyssiske krig, kommanderte han den 13. divisjon under Main-felttoget. Under den fransk-prøyssiske krig fra 1870–1871 førte han det 8. armékorps ved Spichern og foran Metz, og slo som øverstkommanderende den 19. januar 1871 den franske nordarméen ved Staint-Quentin.

Etter ham ble panserkrysseren av den keiserlige marine, SMS Goeben, samt senere en av Bundeswehrs kaserner i hans fødeby Stade, oppkalt.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som August Karl von Goeben, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/August-Karl-von-Goeben, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |

Portal: Tyskland
**Benetice** er en liten landsby like ved byen Světlá nad Sázavou i regionen Vysočina i Tsjekkia. Det lå tidligere et glassverk i Benetice, men dette eksisterer ikke lengre. Enkelte navn i området minner dog om glassverket, som Na su¹írnách og Sklárenský rybník (navnet på en demning). 

Det ligger en sommerleir i Benetice. Den ble tidligere brukt som pionerleir for unge fra Tsjekkia, og som ferieleir for barn og unge fra Ungarn, Polen og Tyskland. I landsbyen vokser et lindetre som ble plantet i 1945, til minne om freden etter andre verdenskrig. Slottet Lipnice kan ses fra Benetice.

Bilder fra Benetice
-------------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑   (på cs) *Světelský zpravodaj, únor 2023*, Wikidata Q117560485

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Benetice (Světlá nad Sázavou) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Hangman** er et spill for to personer. Det spilles ved hjelp av en skriveoverflate og et skriveredskap. 
Den ene spilleren tenker på et ord (eller uttrykk), og den andre forsøker å finne frem til ordet ved å foreslå bokstaver.

Ordet man skal forsøke å gjette seg frem til, angis med en rad med streker, der hver strek angir én bokstav. Hvis spilleren som gjetter foreslår en bokstav som finnes i ordet, skriver den andre spilleren denne bokstaven i alle de riktige posisjonene. Hvis bokstaven som foreslås ikke er med i ordet, tegner den andre spilleren ett av elementene i Hangman-diagrammet. Spillet er over når:

* spilleren som gjetter har løst hele ordet
* den andre spilleren fullfører diagrammet:

```
 +----+
 |/   |
 |    O
 |   /|\
 |   / \
-+-
```

```
-a-g-a-
```

Det finnes flere varianter av diagrammet. Noen tegner galgen før spillet starter, og begynner med kroppen (vanligvis hodet, deretter kroppen, venstre arm, høyre arm, og til slutt beina).
Andre spillere begynner uten noe diagram i det hele tatt, og begynner med å tegne galgen. Dette gjør at spilleren får flere muligheter til å gjette, slik at oppgaven blir lettere.

Historikk
---------

Opprinnelsen til spillet er ukjent, men det har sannsynligvis oppstått på 1800-tallet. 
En enkel variant av spillet blir omtalt i en bok fra 1894 («Traditional Games» av Alice Bertha Gomme). En spiller skriver ned den første og siste bokstaven i et dyrenavn, og den andre spilleren gjetter på de øvrige bokstavene.

Strategi
--------

Sjansene til å løse ordet øker hvis man gjetter på det mest brukte bokstavene i alfabetet (på norsk E-R-T-A-S osv.)

En tilsvarende taktikk kan selvsagt brukes av spilleren som ikke gjetter (velge ord som består av lavfrekvente bokstaver), for å gjøre det vanskelig for motstanderen.

Eksterne lenker
---------------

* Multlingual Hangman - Online Hangman-spill på mange språk
**Norges Grand Prix** var et billøp som ble kjørt på isbaner på frosne innsjøer rundt om i Norge.

Historien med isracing i Norge går tilbake til et løp i 1912. Etter mange år med racing i nærheten av Oslo på Gjersjøen førte varmere forhold i 1932 til at man flyttet løpet nordover til Lillehammer og Mjøsa.

I 1934 begynte Grand Prix-tiden. Svensken Per Victor Widengren vant løpet i 1934 med en Alfa Romeo Monza etter at tyskeren Paul Pietsch som startet fra pole position måtte bryte.

I 1935 var løpet tilbake til Oslo-regionen, og et stort publikum var tilstede for å se om Widengren kunne forsvare tittelen mot finnen Karl Ebb som kjørte en Mercedes-Benz SSK.

I 1936 var løpet tilbake på Gjersjøen, men med kun tre deltakere. Etter at Widengren måtte bryte tok den lokale helten Eugen Bjørnstad endelig seieren på hjemmebane i sin Alfa Romeo Monza, mens svensken Helmer Carlsson-Alsed i sin Bugatti Type 35 tok andreplass. Dette var det siste Norge Grand Prixet før andre verdenskrig. Etter andre verdenskrig fortsatte ikke løpene, og rally begynte å ta over som bilsport i de skandinaviske landene.

Liste over vinnere
------------------

| År | Sjåfør | Konstruktør | Sted |
| --- | --- | --- | --- |
| 1934 | Flagget til Sverige Per Victor Widengren | Alfa Romeo | Mjøsa |
| 1935 | Flagget til Sverige Per Victor Widengren | Alfa Romeo | Bogstad |
| 1936 | Flagget til Norge Eugen Bjørnstad | Alfa Romeo | Gjersjøen |

Referanser
----------

1. ↑  «TRACKS - NORDIC COUNTRIES». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 18. august 2021.
2. ↑  «1934 GRAND PRIX SEASON - I Norges Grand Prix (Norwegian Grand Prix) - Mjøsløpet». Arkivert fra originalen 18. desember 2012. Besøkt 18. august 2021.
3. ↑  «1935 GRAND PRIX SEASON - II Norges Grand Prix (Norwegian Grand Prix) - Bogstadvannet». Arkivert fra originalen 18. februar 2020. Besøkt 18. august 2021.
4. ↑  «1936 GRAND PRIX SEASON - PART III Norges Grand Prix (Norwegian Grand Prix) - Gjersjøen, 8. mars 1936». Arkivert fra originalen 25. juli 2021. Besøkt 18. august 2021.
Hangarskipene USS «Enterprise» og «Charles de Gaulle»
Et **hangarskip** er et krigsskip med start- og landingsbane for luftfartøyer, primært beregnet for å støtte operasjoner med disse samme luftfartøyene. I praksis er altså et hangarskip en flytende flyplass. Hensikten med hangarskipet er å kunne bruke egen luftmakt over større avstander uten å være avhengig av lokale baser.

Hangarskip er vanligvis de største skipene i en marine. De har overtatt plassen til slagskipet som den viktigste skipsklassen i større mariner. Elleve land har idag[*når?*] hangarskip: USA, ,Japan, Frankrike, India, Russland, Spania, Brasil, Italia, Thailand, Kina og Storbritannia.

USAs Nimitz-klasse er de største hangarskipene noensinne, med to atomreaktorer, over 80 krigsfly, over 6000 personer som mannskap og en toppfart på over 30 knop. På tross av størrelsen er hangarskip sårbare, både for luftangrep og angrep fra ubåter. De ferdes derfor sammen med andre fartøyer i hangarskipsgrupper.

Hangarskipets forsvar er primært dets egne fly eller helikoptre, men er også godt utstyrt med luftvernvåpen- tidligere flak-kanoner, nå stort sett bare missiler.

Fargede jakker
--------------

Dekkspersonale på et amerikansk hangarskip, med forskjellig fargede jakker
På US Navys hangarskip har dekkspersonellet fargede jakker/vester, for å angi deres funksjon. Dette er en fordel når mange mennesker og luftfartøyer er i bevegelse i støyende og farlige omgivelser på et relativt lite område:

* AB Lilla  – Drivstoffpåfylling.
* AB Blå  – Flybuksering; manuelt, med traktor, eller med heis (til og fra hangar).
* AB Gul  – Styrer alle bevegelsene på flydekket.
* AB Grønn  – Bakkeutstyrsvedlikehold, fotografer, bagasje- og frakthåndtering, katapult- og bremsewire-operasjon.
* AB Hvit  – Flysikkerhet, dekksflygeledere, sanitet, flytende oksygen-påfylling, passasjerhåndtering og gjester (inkludert kapteinen).
* AB Rød  – Ammunisjon og våpen-håndtering, brann og redningstjeneste (ved branninnsats også sølvfargede beskyttelsesklær).
* AB Brun  – Inspeksjon, vedlikehold og reparasjon av flyene.

Se også
-------

* Amfibisk landingsskip

Referanser
----------

1. ↑

Utvalg av hangarskipbaserte fly fra US Navy, her på flåtebesøk i Japan

Eksterne lenker
---------------

* GlobalSecurity.org om virkemåten til hangarskip (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** KulturNav
 |
**August Teilman Wilhelmsen** (1861–1907) var en norsk jurist, embetsmann og bankdirektør. Han var byråsjef i Finansdepartementet, konstituert amtmann i Hedmark 1897–98, og assisterende banksjef i Norges Bank fra 1906.

Han var født i Hvitsten som sønn av skipsfører Hans Christian Wilhelmsen, og tok artium som privatist i 1879. Han ble ansatt i Finansdepartementet i 1882, studerte jus ved siden av og ble cand.jur. i 1885. Han var konstituert byråsjef i Finansdepartementets ekspedisjonsavdeling fra 1891, og ble byråsjef i 1895.

Han hadde permisjon fra byråsjefstillingen for å være konstituert amtmann i Hedmark fra juli 1897 til mars 1898, ved Oscar Mørchs sykdom og død. Han hadde igjen permisjon for å lede Den norske Diskontobank i avviklingsfasen 1899-1901. Fra 1901 var han banksjef i Christiania Handelsbank. Han var styreformann i Kristiania Haandværkeres Sparekasse 1905. Fra 1.1.1906 var han nestformann (assisterende banksjef) i Norges Bank.

Han døde av diabetes den 24. januar 1907.

Referanser
----------

1. 1 2   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Ørebladet, utgitt 25. januar 1907[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Studenterne fra 1879*. 1904. s. 229-231.
4. ↑  Steffens, Haagen Krog (1914). *Den norske Centraladministrations Historie 1814-1914*. Stenersen. s. 342.
5. ↑  «Morgenbladet 1897.07.27». 1897. s. 1.
6. ↑  «Morgenbladet 1901.05.25». 1901. s. 1.
7. 1 2  Nicolai Rygg (1954). *Norges banks historie. 2*. banken. s. 264, 588.
8. ↑  *Beretning om Kristiania haandværkeres sparekasses virksomhed i de første 50 aar*. Fabritius. 1913. s. 65.
9. ↑  *Studentene fra 1879*. 1929. s. 87.
10. ↑  «Kongsberg Adresse 1907.01.25». 1907. s. 2.
11. ↑  «Ørebladet 1907.01.25». 1907. s. 2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Hangchow Christian University** var en læreinstitusjon i Hangzhou i Kina som kan spore sin opprinnelse tilbake til 1845, og bestod til 1951/52. 

Den protestantiske misjonær Divie Bethune McCartee grunnla da **Ningpo Boy’s Academy / Boarding School** i Ningbo, en annen stor by i provinsen Zhejiang. I 1867 ble skolen flyttet til Hangzhou og fikk da navnet **Hangchow Presbyterian Boys' School**.

I 1897 begynte skolen med undervisning på høyere nivå, ble et *college* og tok navnet **Hangchow Presbyterian College**. I 1914 ble navnet endret til **Hangchow Christian College**. Senere ble det kjent som universitet.

I tiden for Nordekspedisjonen fra 1926 var undervisningen innstilt en stund. Under den annen sino-japanske krig flyttet universitetet mye rundt for å unngå invasjonen og kamphandlingene. Den opererte da blant annet i Tunxi (i Anhui), Shanghai, Shaowu, Guiyang og Chongqing.

Etter at kommunistene i 1949 hadde grepet makten i Kina ble universitetet i 1951 overtatt av Zhejiangs provinsregjering, og alle amerikanske lærekrefter sendt hjem. I 1952 ble universitetet for det meste lagt inn i det som skulle bli Zhejianguniversitetet.
*Olavshallen er også et rom på Akershus slott og festning.*

**Olavshallen AS** er et helkommunalt AS eiet av Trondheim kommune. Olavshallen AS ble bygd i 1989 og konserthuset har fått sitt navn etter en historisk tradisjon i Trondheim, Olavstradisjonen. Grunnsteinen ble lagt ned av kong Olav V 22. juli 1988. Kulturhuset åpnet dørene for sin første konsert 17. september 1989 med jazzpianisten Oscar Peterson og den offisielle åpningen ble holdt den 21. september. 

Olavshallen AS tar hvert år imot artister fra ulike sjangre som klassisk, opera, dans, ballett, pop, rock, vise, country, jazz, world, kor, korps, barne- og familieforestillinger, show, teater, revy og stand-up. Trondheim Symfoniorkester har sitt faste tilholdssted i Olavshallen og benytter store sal til prøver og konserter.

Historie
--------

Olavshallen AS har ca 300 konserter i året og et årlig besøk på ca. 160 000 publikummere. Olavshallen AS har huset store navn og artister som Anne-Sophie Mutter, Gidon Kremer, Kiri Te Kanawa, Bryn Terfel, John Cleese, Oscar Peterson, Elaine Paige, Bobby McFerrin, Diana Krall, Chick Corea, Jan Garbarek, Jethro Tull, BB King, Cullberg-balletten, Emmylou Harris, Gary Moore, Gitarkameratene, Vamp og mange flere. Olavshallen AS er også arena for store arrangement som NM for janitsjarkorps, Ungdommens Kulturmønstring, Humanistisk seremoni og Olavsfestdagene.

Bygningen
---------

Olavshallen AS består av to saler - Store sal har en setekapasitet på 1212 og Lille sal 350. Scenens grunnmål i Store sal er 20 x 20 meter, 26 stk manuelle motvektstrekk, 4 stk motoriserte lystrekk, 2 stk. motoriserte trekk samt scenehus for orkester som gjør salen spesielt også egnet for akustiske produksjoner. Det er til en hver tid oppgradert lys- og lydutstyr med digital mikser av merket Midas XL8. Det er montert fiberoptisk kabel i OlavsKvartalet i samarbeid med Midgard Medialab, som gjør det mulig å transportere store mengder lyd/bilde til andre. Salen er egnet for store konferanser og presentasjoner.

Lille sal er en black box-scene med hovedvekt på fleksibel bruk og har sceneareal på 15 x 6 meter, med 4 stk scenetrekk. Den teleskopiske tribunen enkelt trekkes inn og salen kan utstyres med flatt gulv og oppbygd scene. Det er også mulighet for kaféoppsett med bord, stoler og bar eller klasserom-oppsett.

Olavshallen AS er en del av Sameiet OlavsKvartalet som for øvrig består av Clarion Collection Hotel Grand Olav, en kjøpesenterdel med ulike butikker, Trondheim kommunale kulturskole, NTNU – Institutt for musikk, Trondheim Symfoniorkester sin administrasjon og parkeringshus i kjelleren.

Økonomisk støtte
----------------

Olavshallen AS mottar ingen offentlig støtte til driften av kulturhuset.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Hus i Greek Colony
**Greek Colony** (hebraisk: המושבה היוונית, *HaMoshava HaYevanit*) er et nabolag i Jerusalem som grenser til German Colony og Katamon.

Historie
--------

Greek Colony community center
Området ble ervervet av velstående gresk-ortodokse grekere tidlig på 1900-tallet. Arkimandritt Euthymios (Ευθύμιος) fra Gravkirken oppfordret sine greske trosfeller til å etablere et nabolag utenfor Gamlebyen i Jerusalem, der Det kristne kvarter var blitt overfylt. Arkitekten Spyro Houris tegnet de første tyve hjemmene og et naboskapssenter før utbruddet av første verdenskrig. De fleste gresk-ortodokse beboere flyktet i 1948. Etter krigen ble det i hast bygget leilighetskomplekser for det store antall immigrerende jøder fra Jemen og Marokko.

På 2000-tallet gjennomgikk området en forvandling til å bli et av Jerusalems mest kostbare.

Det greske konsulat i Jerusalem ligger i Greek Colony, ved krysset Rachel Imeinu / Tel Chai.

Referanser
----------

1. ↑  The lost tribes: How gentrification decimated Israel's original ethnic communities and neighborhoods, Haaretz
2. ↑  Kark, R. & Oren-Nordheim, M. (2001) Jerusalem and its environs: quarter, neighborhoods, villages, 1800-1948 Wayne State University Press, p173
3. 1 2  The lost tribes: How gentrification decimated Israel's original ethnic communities and neighborhoods, Haaretz
4. ↑  «Profile of the Greek Colony of Jerusalem».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greek colony, Jerusalem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**August Theodor Brömel** (født 5. august 1799 i Ilm i Thüringen, død 18. januar 1851 i Bergen) var en tysk politisk flyktning som slo seg ned i Bergen som lærer og redaktør.

Liv
---

Brømel studerte i Halle og Jena i årene 1820 og 1821, og tok teologisk eksamen. På grunn av sin deltakelse i de hemmelige politiske selskapene ved de tyske universitetene (*Burschenschaften*) flyktet han først til Neustadt i Holstein, før han kom til Bergen i 1824 eller 1825. Her ble han etter en tid lærer ved realskolen, og senere bestyrer for skolen. I 1835 ble han adjunkt ved Bergen katedralskole. Han var dessuten medlem av styret for Bergens museum, og i årene 1830–35 var han assistent for biskop Neumann i egenskap av konstituert sogneprest ved den tyske kirken i Bergen.

Brömel var en av stifterne av det historiske tidsskriftet *Urda*, og leverte selv flere avhandlinger dit, blant andre «Norges fiskerier i fortiden». I 1842 fikk han Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs gullmedalje for besvarelse av spørsmålet «Hvori bestod den odel, Harald Haarfagre skal have berøvet Nordmændene?» På tysk utga han *Die freie Verfassung Norwegens in ihrer geschichtlichen Entstehung* («Norges frie forfatning i dens historiske utvikling», 1842).

I 1848 ble Brömel redaktør for den bergenske avisen *Bergens Stiftstidende*. Han sørget for at utenlandsstoffet i avisen ble fyldigere og utvidet skips- og handelsetterretningene. Under den første slesvigske krigen forsvarte Brömel og *Stiftstidenden* det slesvig-holsteinske partiet, og kom derfor opp i en lang polemikk med en annen bergensk avis, *Bergenske Blade*.

Litteratur
----------

* Hjalmar Christensen: *Bergen og Norge*. John Grieg. 1921.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Gjestgiveriet sett utenifra
**Hang Nga Gjestgiveri** (vietnamesisk: *Biệt thự Hằng Nga*), også kjent som **Det gale huset**, er en utradisjonell bygning som er formgitt og konstruert den vietnamesiske arkitekten Dang Viet Nga i Dalat. Huset, som er beskrevet som et «eventyrhus», minner i form om et tre, med detaljer som likner dyr, sopp, spindelvev og grotter. Arkitekturen er beskrevet som ekspresjonistisk, bestående av komplekse, organiske og buete former. Nga er inspirert av den katalanske arkitekten Antoni Gaudí i bygningens formgiving, og de besøkende har på ulike måter trukket paralleller mellom den og verker av kunstnere som Salvador Dalí og Walt Disney. Siden åpningen i 1990 har bygningen fått anerkjennelse for sin unike arkitektur, fremhevet i utallige guidebøker og oppført blant verdens ti mest «bisarre» bygninger i den kinesiske Renmin Ribao.

Referanser
----------

1. ↑  «Uvanlige reisemål: Det gale huset». Arkivert fra originalen 26. juni 2012. Besøkt 1. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Crazy House (offisiell nettside)
**Mount Meru** er en sovende stratovulkan 70 km, vest for Kilimanjaro i Tanzania. Med en høyde på 4 566 meter er den synlig fra Kilimanjaro på klare dager og er det tiende høyeste fjell i Afrika. Mye av fjellet forsvant under et utbrudd for 8 000 år siden. Siste utbrudd var i 1910

Mount Meru er det topografiske senter i Arusha nasjonalpark. De fruktbare skråningene over den omkringliggende savanne, er beiteområder for et variert dyreliv i tillegg til over 400 fuglearter.

På toppen finnes et 2 meter stort tanzaniansk flagg i metall såvel som en merkesten med påskriften «Socialist Peak 4562.13M».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Meru – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Satellite pictures of Mount Meru
* trekkingvisions Informasjon om Mount Meru Trek
* Mount Meru, Tanzania

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Einar Johan Aas** (født 4. mars 1943, død 6. juli 2012) var professor i krets- og systemdesign ved Institutt for elektronikk og telekommunikasjon ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Aas var leder for faggruppen innen krets- og systemdesign.

Fagområdet til Aas var design og test og verifikasjon av digital mikroeletronikk med hovedvekt på design for testbarhet. Aas har skrevet og vært medforfatter til flere bøker og vitenskapelige artikler. Han hadde i flere år sin egen vignett «Sett fra Gløshaugen» i tidsskriftet *Elektronikk*.

Einar J. Aas var medlem av Teknologirådet fra det ble opprettet i 1999 og fram til våren 2007.

Kilder
------

* «Institutt for elektronikk og telekommunikasjon». NTNU. Arkivert fra originalen 24. juli 2011. Besøkt 12. mai 2011.
* «Teknologirådet». Arkivert fra originalen 21. mai 2011. Besøkt 12. mai 2011.

* «Minneord om Einar Johan Aas». NTNU. Besøkt 29. august 2016. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Einar J. Aas i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Einar J. Aas i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Bangweuluskjoldet**, eller ***Bengewulu-blokken***, er et mer enn to milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) med et om lag halvparten så gammelt kratonbelte rundt. Det er lokalisert i det sørlige Afrika, hovedsakelig i dagens sørøstre Kongo, Zambia og Malawi. Det er fra eldre proterozoikum, og dermed like gammelt som mange av de støre kratonene i Sørlige Afrika og Sør-Amerika som ble dannet for 1,0–2,5 milliarder år siden.

Alderen er usikker, men beltet omkring kratonkjernen ble dannet ved en kollisjonspreget hendelse for 1,3–1,0 milliard år siden, fra tiden da superkontinentet Rodinia ble dannet. Hendelsen var preget av platebue-magnetisme. Grunnfjellsskjoldet er på drøyt 150 000 km2, men er omgitt av foldebelter (Kibara, Irumide) som ble dannet i forbindelse med den generelle tektoniske hendelseskjeden som omgir hele Kalahariskjoldet og som forbindes med dannelsen av Rodinia.

De østlige marginene av Bangweuluskjoldet og dets Irumidebelte, er preget av platebue-skorpe fra midtre proterozoikum. I nyere (neo-) proterozoikum for mindre enn én milliard år siden brakk Rodinia opp og dannet riftsoner som etter hvert utviklet seg til små havområder. I påfølgende kollisjonshendelser for anslagsvis 750 millioner år siden, og 575–505 millioner år siden (Gondwana-kollisjonen), skapte fjellkjedefoldinger som støter mot Kongo-Saldania-beltet i vest og Mosambikbeltet i øst. Den sistnevnte kollisjonen mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana, løp langs den senere Vest-Pokot-sprekken i øst.

Referanser
----------

1. ↑  R. E. Hanson, «Proterozoic geochronology and tectonic evolution of southern Africa», Geological Society, London, spesialutgave 2003, nummer 206, side 427-463.
**Einar Klaumann Broch** (1902–80) var en norsk fysiker og professor.

Han utførte mange undersøkinger av matematisk-fysisk art innen krystallstruktur, relativitetsteori og kvantefysikk.

Han var assistent ved Universitetet i Oslo allerede i 1926. Efter cand.real. i 1931 oppholdt han seg i Gøttingen 1931–33 og ved Cambrige 1935–38. I tiden 1937 til 1942 var han stipendiat og fikk sin dr.philos. i 1943. 

Han ble dosent i fysikk ved Universitetet i Oslo i 1946. Fra 1948 var han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Han var professor i teoretisk fysikk samme sted fra 1963 til 1972. Fra 1965 til 1970 bestyrtet han instituttet for Teoretisk Fysikk.

Broch var sønn av byskriver Niels Peter Broch (1855–1940) og Helga Nielsen (1875–1905). I 1935 giftet Einar seg med Synnøve Krosseng.[] Men i 1952 ble han gift med Tove Simmelsgaard.

Utgivelser
----------

Dette er noen av hans utgivelser

* Broch, Einar Klaumann (1930). *Untersuchungen über Kristallstrukturen des Wolframittypus und des Scheelittypus*. Oslo: I kommisjon hos Jacob Dybwad.
* Broch, Einar Klaumann (1943). *On the theory of the fine structure of the hydrogen atom*. Oslo: Cammermeyers Bogh.
* Broch, Einar Klaumann (1960). *Enumeration of structurally different close-packings of equal atoms*. Oslo: Aschehoug.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Einar Klaumann Broch i Store norske leksikon
2. ↑  Studentene fra 1921 publisert 1949.
3. ↑  Einar Broch fra geni.com.
4. ↑  Studentene fra 1921, utgitt 1968.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Bangladeshs kvinnelandslag i fotball** representerer Bangladesh i internasjonal fotball. Laget er svært nytt (per oktober 2010), og har bare en håndfull godkjente landskamper. Laget dukket opp på FIFAs verdensranking for kvinner først i mars 2010.

I motsetning til nabolandet India, som har hatt et kvinnelandslag i lang tid, var det først i 2009 at Bangladesh meldte sin interesse. De meldte på kvinnelandslaget sitt til kvalifiseringen til Asiamesterskapet i 2010, men trakk seg før kvalifiseringen begynte.

Bangladeshs første turnering ble de ellevte Sørasiatiske føderasjonslekene. Ettersom de sørasiatike lagene besto av lag som enten debuterte internasjonalt (i tillegg til Bangladesh, Pakistan og Sri Lanka, eller ikke hadde spilt på en stund (India og Nepal), var det usikkert om hvordan styrkeforholdene lå til rette, om enn India var favoritt.

Bangladesh tapte sin første kamp knepent mot Nepal, som viste seg som den store overraskelsen i turneringen. Deretter slo de Pakistan met ett og Sri Lanka med to mål før de tapte sin eneste kampe med stygge sifre, 0-7 mot India.

Se også
-------

* Asiamesterskapet i fotball for kvinner
* Fotball for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

Referanser
----------

1. ↑  11th South Asian Federation Games 2010 (Bangladesh) – RSSSF.com

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag i Asia (AFC) |
| --- |
|  | 
* Afghanistan
* Australia
* Bahrain
* Bangladesh
* Bhutan
* Brunei
* Burma
* De forente arabiske emirater
* Filippinene
* Guam
* Hongkong
* India
* Indonesia
* Iran
* Irak
* Japan
* Jemen
* Jordan
* Kambodsja
* Kina
* Kirgisistan
* Kuwait
* Laos
* Libanon
* Macao
* Malaysia
* Maldivene
* Mongolia
* Nepal
* Nord-Korea
* Nord-Marianene
* Pakistan
* Palestina
* Oman
* Qatar
* Saudi-Arabia
* Singapore
* Sri Lanka
* Syria
* Sør-Korea
* Tadsjikistan
* Taiwan
* Thailand
* Turkmenistan
* Usbekistan
* Vietnam
* Øst-Timor

 |  |
| 
* Tidligere:
* Nord-Vietnam
* Sør-Vietnam
* Sør-Jemen

 |
**Mount Lucania** er det tredje høyeste fjellet i Canada. En fjellrygg forbinder Mount Lucania med Mount Steele (5 073 moh), det femte høyeste i Canada. Lucania ble navngitt av Hertugen av Abruzzi da han sto på toppen av Mount Saint Elias den 31. juli 1897 etter å ha fullført programmet «første oppstigninger». Han så Lucania på lang avstand, forbi Mount Logan og  fikk umiddelbart innflytelse om å kalle den opp «etter at skipet som bragte ekspedisjonen fra Liverpool til New York», RMS «Lucania».

Mount Lucania besteget for første gang i 1937 av Bradford Washburn og Robert Hicks Bates. De brukte et fly for å nå Walsh-breen 2 670 moh. Bruk av fly som støtte for fjellklatrere var nymotens på den tiden. Washburn leide Bob Reeve, en berømt bush-pilot, i Alaska, som senere telegrafisk svarte med Washburn, «Anywhere you'll ride, I'll fly». I mai fløy Reeves Fairchild F-51 med skiunderstell flere ganger til landingsplassen på breen uten uhell , men under en landing med Washburn og Bates i juni sank flyet ned i slaps; uvanlig for årstiden. Washburn, Bates og Reeve jobbet hardt i fem dager for å få flyet løs og Reeve kunne tilslutt ta av når all overflødig vekt var fjernet, og med hjelp av en jevn helling og et bratt fall. Washburn og Bates fortsatte til fots for å foreta den første bestigningen av Lucania, og i en episk nedstigning til sivilisasjonen, vandret de over 150 km gjennom villmarken til de kom til den lille byen Burwash Landing i Yukon.

Lucania ble besteget for andre gang i 1967 av en gruppe ledet av Gerry Rosch.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Mount Lucania *Peakbagger.com*
2. ↑  Roberts, David (2002). *Escape from Lucania*. Simon & Schuster. s. 57. ISBN 1-4165-6767-4.
3. ↑  Venables, Stephen (2006). *Voices from the Mountains*. Pleasantville, NY: Reader's Digest. s. 40–43. ISBN 0-7621-0810-X.
4. ↑  Medred, Craig (7. oktober 2007). «Climber's exploits earned little recognition». *Anchorage Daily News*. Arkivert fra originalen 11. februar 2009. Besøkt 9. mai 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. februar 2009. Besøkt 10. oktober 2016.
5. ↑  Mount Lucania.

Litteratur
----------

David Roberts: *Escape from Lucania: An Epic Story of Survival* (2002), Simon & Schuster, ISBN 0-7432-2432-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Lucania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Helmut Johan Ormestad** (født 12. mai 1913 i Oslo, død 10. august 1993 i Oslo) var en norsk fysiker og professor ved Universitetet i Oslo.

Ormestad ble sammen med Otto Øgrim kjent for NRK-serien Fysikk på Roterommet, og han var medforfatter i en rekke lærebøker. Han var også mye brukt som foredragsholder om human-etiske emner.

I 1983 var Ormestad én av fire mottakere av Cappelenprisen for et meget brukt verk om fysikk for videregående skole, *Rom Stoff Tid*, som han skrev sammen med Otto Øgrim og Kåre Lunde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helmut Ormestad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Bjørg Vik ogJahn Otto Johansen | **Vinner av Cappelenprisendelt med Richard Herrmann,Otto Øgrim ogKåre Lunde**(1983) | Neste mottaker:Lars Saabye Christensen,Ove Røsbak,Rune Belsvik ogKarin Sveen |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Tremodell av en grundel, laget av C.J.W. de Bries Bron
**Grundel** er en nederlandsk seilbåt med flat bunn for fiskeri og transport i sørvestlige Nederland, beslektet med båttypen punter. Betegnelsen på denne båttypen formodentlig er moderne tilbake til 1800-tallet, før dette hadde man opprinnelige betegnet båter på Haarlemmermeer og innsjøene i forskjellige regioner som *«landschuit»* eller *«grondschuit»*, som betyr en landlig innlandsfarkost ettersom betegnelsen schuit gjaldt innlandsfarkoster. Den vanligste båttypen i det nederlandske innlandet var punterbåtene, og grundelbåten nedstammet fra disse.

Grundel
-------

Den nye båttypen som hadde blitt utviklet i Aalsmeer i løpet av 1800-tallet, minnet om punterbåten med innesvingende ripebord, flatt bunn, spissgattet skrog og en mast for spriseil, luggerseil eller gaffelseil. Men til forskjell fra punterbåten er den overhengende baugen skarpt med spring og et arrangement med løftinger forut og akterover på den åpne båten. Akterstevnen kan være kuttet øverst opp så et mindre akterspeil mot stevnroret ble dannet.

På de større varianter var det satt inn halvdekk mot stevnene, og visse fiskebåter kunne ha en brønn for frakt av levende fisk midtskips etter fangsten. Mindre båter hadde bare et sidesverd for å hindre drift under seilas, de større hadde to sidesverder, et på hver side som kunne senkes på lesiden.

Flere varianter av denne båten hadde blitt utviklet, blant annet som rekreasjonsbåter under betegnelsen **grundeljacht**, som var meget populært med en kabin midtskips mot masten som står forrest i forskipet. Den hadde blitt videreutviklet inn i en motorbåt i nyere tid, erstattet både gaffelseilet og årene. Grundelbåten og grundeljachten normalt er oppgitt til mellom 5,0 og 6,5 meter lengde og 1,75 meter bredde samt dypgang på 0,7 meter.

Zaanse gondel
-------------

En lokal variant av grundelbåten var utviklet i Zaandam nordvest for Amsterdam med forskjellige utseende, blant annet hadde man lavere fribord, skarpere spring på forskipet og ovalformet sidesverd. I motsetning til grundelbåten var masten flyttet akterut, og kunne ha to forseil festet mellom masten og baugspydet.

Omtrent 5,8 meter langt og 1,8 meter bredt med kjøllengde på 4,0 meter samt dypgang på 1,0 meter.

Zeegrundel
----------

En nyere variant som var utviklet i 1964 som en ny yacht, var utviklet for ferdsel på innsjøer og havet med større dimensjoner enn normalt, mellom 7 og 9 meter i lengde med 7,5 meter som normen samt 2,8 meter i bredde og 0,9 meter i dypgang. Det har et rommerlig akterstevn i firkantet form, to slanke sidesverder som kan senkes på lessiden, åpen styreposisjon eller cockpit, kabin midtskips og mast med luggerseil samt et par forseil.

Litteratur
----------

* Basil Greenhill, *Aak to Zumbra, A Dictionary of the World`s Watercraft* 2000 ISBN 0-917376-46-3
**Amerikas forente staters konsulat i Frankfurt** er USAs konsulat i den tyske storbyen og finansmetropolen Frankfurt am Main. Det er USAs største konsulat, med rundt 1100 medarbeidere, og er større enn mange av USAs ambassader i andre land. Konsulatet er formelt underlagt USAs ambassade i Berlin, men opptrer mer selvstendig enn mange av USAs andre konsulater. Dette skyldes også at en rekke amerikanske regjeringsorganer har kontorer i konsulatet, som har ansvar for å yte støtte innen områder som sikkerhet, diplomati, økonomi og bygningssaker til amerikanske utenriksstasjoner i resten av Europa, Midtøsten og Afrika.

I 2006 flyttet konsulatet inn i et tidligere militærhospital, og samlet dermed sin virksomhet, som tidligere hadde vært spredt på flere bygninger. Det tidligere militærhospitalet gjennomgikk en omfattende oppussing i forkant.

Konsulatet i Frankfurt har ansvar for å yte hjelp og støtte til amerikanske statsborgere og amerikanske interesser ellers innenfor delstatene Hessen, Rheinland-Pfalz, Baden-Württemberg og Saarland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Consulate General of the United States in Frankfurt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Hitting the Trail*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Dell Henderson.

Handling
--------

Kid Kelly er en gangster på New Yorks Lower East Side. Han forsøker å rane butikken til Goldberg. Men når politiet dukker opp, gjemmer Flo Haines - som hadde kommet til bygningen for å se på en leilighet - Kid. Når politiet oppdager Flo, arresterer de henne for å ha begått ranet - men Kid overgir seg i stedet.

Etter løslatelsen møter han igjen Flo, som arbeider ved en fabrikk som produserer kunstige blomster. Om kvelden hjelper hun pastor Roberts. Når Joe Carelli, eieren av blomster-fabrikken oppdages drept, blir Kid uskyldig arrestert for denne forbrytelsen.

Skuespillere
------------

* Carlyle Blackwell som Kid Kelly
* Evelyn Greeley som Flo Haines
* Joseph W. Smiley som Joe Carelli
* George MacQuarrie som pastor Thomas Roberts
* Ninon Bunyea som Mamie
* Muriel Ostriche som Annie
* Walter Greene som Tony
* Edward Elkas som Goldberg

Referanser
----------

1. ↑  HITTING THE TRAIL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hitting the Trail* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
For andre skip med samme navn, se Valkyrje (andre betydninger).

**KNM «Valkyrien»** var opprinnelig en kanadisk fregatt av River-klassen med navnet HMCS «Toronto» som ble bygget i 1943. Kommando ble heist 6. mai 1944 og den var i kanadisk tjeneste frem til 16. desember 1945, hvoretter den ble lagt i opplag.

I 1953 ble den bygget om i Quebec, og overlevert til Den Norske Marine i 1956, hvor den fikk navnet KNM «Garm». Den ble i årene frem til 1963 delvis benyttet i vanlig operativ tjeneste og delvis som fiskerioppsyningsfartøy.

Den 6. januar 1964 ble den bygget om til moderskip for norske torpedobåter og senere også for kanonbåter. Den fikk da som nytt navn KNM «Valkyrien», etter et tidligere moderskip.

Målsettingen med moderskiptjenesten var å yte fremskutt forsyningsmessig støtte til torpedobåter og kanonbåter, samt drive taktiske samøvelser.

Av forsyninger som ble tilbudt var:

* Brennstoff, smøreolje
* Vann og proviant
* Ammunisjon og torpedoer
* Varegods
* Bekledning
* Sanitetstjenester

Fartøyets data (15. mars 1968):

* Deplacement fullt utrustet: 2.200 tonn
* Deplacement operasjonsklart: 1.830 tonn
* Lengde overall: 301 fot
* Bredde: 37 fot
* Dypgående forut: 10 fot
* Dypgående akterut: 16 fot
* Maskiner: 2 stk vannrørskjeler + 2 stk hovedmaskiner, trippel ekspansjon, hver på 2750 HK ved 180 omdreininger/min.
* Køyer totalt: 116 stk
* Besetning: 100 mann