recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Skriftgransking** er en kriminalteknisk metode som befatter seg med de såkalte «tause vitner». I motsetning til grafologen prøver skriftgranskeren ikke å finne ut noe om personligheten til skriveren, men sammenligner ulike skriftstykker for å se om de kan stamme fra samme person, eller om det er ulike skrivere. Det kan dreie seg om underskrifter, for eksempel på et testamente, eller lengre tekster. Ved siden av ren skriftsammenligning, har også skriftgranskeren oppgaver av mer teknisk art. Det kan for eksempel dreie seg om å undersøke blekk for å se om tekst/tekster kan være skrevet med samme penn, framkalle nedtrykk etter skrift i papiret eller framkalle skrift som er bleket bort eller ikke er lesbar av andre årsaker. En skriftgransker vil også ha kunnskap om skrivemaskinskrift, og forskjellige undersøkelser knyttet til dette er fortsatt aktuelle, men i mindre grad enn tidligere. Dokumentundersøkelser er også en viktig del av oppgavene, for eksempel vurdering av ektheten av pass.

Utdanning
---------

I Norge blir skriftgranskere utdannet ved Kriminalpolitisentralen[], som også har en avdeling for håndskrift- og dokumentundersøkelser[]. Den offisielle yrkesbetegnelsen på en som jobber med skriftgransking, er "skriftgransker", ikke "skriftekspert", som mange tror.

Utvikling i Norge
-----------------

Historisk sett begynte man med skriftgransking, samtidig med annen kriminalteknikk, mot slutten av 1800-tallet. Vitenskapelige metoder ble for alvor sett på som pålitelige og begynte å spille en rolle for etterforskning av forbrytelser. I begynnelsen var kriminalteknikken lite spesialisert. De som påtok seg slike oppdrag, ble oppnevnt av politiet fra sak til sak. Kjemikeren Ludvig Henrik Benjamin Schmelck (1858 − 1916) opprettet i 1881 det første laboratoriet i Norge for næringsmidler. Som en anerkjent kjemiker, oppnevnte politiet ham når de hadde behov for rettskjemiske undersøkelser, og andre oppgaver innen kriminalteknikk, som skriftgransking. 

En elev av Schmelck var Charles M. Bruff (1887 − 1955). Da Schmelck døde i 1916, overtok Bruff rollen som den politiet oppnevnte i saker der de trengte en rettskjemiker. I 1921 ble han autorisert som Norges første fast rettskjemiker. Han ble etter hvert internasjonalt anerkjent som en dyktig fagmann. Det ble også skrevet en bok om Bruffs meritter med tittelen "De tause vitner".

En elev av Bruff var major Per Øvrebø. Han valgte en annen vei enn Bruff, og startet som skriftgransker med privat praksis. Han var også Norges første heltids skriftgransker. I mange år fikk han alle oppdragene som politiet ønsket å få vurdert, samtidig som han også arbeidet for privatpersoner. Etter hvert ønsket Kripos å utdanne sine egne skriftgranskere, og kandidatene ble plukket ut etter test blant politifolk ved etaten, og lært opp av Per Øvrebø. Han skrev også en lærebok i skriftgransking som kom ut i 1943, den eneste i sitt slag i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Charles Bruff (1949). *De tause vitner*. Aschehoug.
2. ↑  Per Øvrebø (1943). *Skrift-gransking*. Gyldendal.
**Dystetromma** er tittelen på en liten vandresagngruppe som handler om at de underjordiske eller huldrefolket deltar i krig. Disse sagnmotivene finnes over hele Europa. I Norge er dette en marginal sagngruppe, sannsynligvis fordi Norge i forhold til rikere land lenger i sør oftest har vært forskånet for krigshandlinger og herjing.
Reidar Th. Christiansen gav denne sagngruppa nr. ML 6040 i sin vandresagnkatalog.

Navnet Dystetromma har gruppen fått fordi et utbredt sagnmotiv forteller at når det kan høres tromming fra gården Dyste på Toten, varsler dette krig. Det er de underjordiske som forbereder seg til krigen. 

Sagn fra krigen mot svenskene i 1807 – 1814 forteller at usynlige underjordiske sto foran de svenske linjene og dyttet børsepipene opp slik at de skjøt over de norske soldatene. Andre forteller at trommingen fikk svenskene til å tro at nordmennene fikk forsterkninger.

*«I sjølve kampen vann vi norske støtt, og vi laut vinna vi, for vi hadde hjelp tå Dyst.-kongen. Dyst-kongen er konge over dei underjordiske han, og når det er fare på ferde her i landet, kjem han marsjerande fram under låvebrua på Dyste med herfolket sitt.»* sa en av fortellerne til Sigurd Nergaard.

Kilder
------

* Sigurd Nergaard, *Ufredstider: Folkeminne fraa Østerdalen II*. Oslo 1922, Norsk folkeminnelag.
**Vågøya** er øy i Frøya kommune i Trøndelag. Øya er 11. største øya i kommunen. Den ligger utenfor stedene Bremnes og Tuvnes på Frøya. Vågøya tilhører en øyrekke sammen med øyer som Kya, Sula, Mausund og Halten. Navnet på øya kommer fra det gamle ordet for bukt - vaag. En av Vågøyas to bukter strekker seg langt innover øya.

Vågøya ble fraflyttet tidlig på 1970-tallet. Siden den gang har etterkommere tatt vare på bygningene og brukt gårdene på øya som sitt feriested. Sauer går i dag fritt rundt og beiter på innmark og utmark tilhørende tidligere gårder. Navene på gårdene er Auna, Hvalan, Myran, Vågøya, Vaagen og Nordre Vaagen.

Vågøya har en lang historie. Øya var bebodd før Svartedauden. Gårder som ble lagt øde på grunn av Svartedauden ble kalt for øde eller auna, her i Trøndelag. I alt er det 32 gårder eller hus i dagens Frøya kommune som har navnet Auna. En av de er på Vågøya. Først på 1500-tallet gir kilder opplysninger om hvem som har vært bosatt på øya. Vågøya var da skattlagt som egg og dunvær og het Vørdøren. Tiden etter reformasjonen ble øya kalt for Waagøenn.

På slutten av 1600-tallet og til begynnelsen av 1720-tallet er det en mann som levde på Vågøya som må nevnes, Ole Pedersen. Han satt i over 20 år på tinget. Stempelavtrykket han brukte for å stemple rettsdokument er bevart. Hans sønn Ole Olsen er nevnt på tinget minst én gang sammen med sin far. På den tiden var det to gårder på Vågøya. Ole Pedersen drev halve øya mens sønnen den andre fra omtrent 1711. Gårdene ble da kalt for Søndre Vaagøen og Nordre Vaagøen. Før 1711 ble Vågøya drevet som en gård.

Eksterne lenker
---------------

* Vågøya. Faktaark fra Kartverket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lancia Kappa** er flere serier familiebil fra italienske Lancia.

Navnet "Kappa" er av κ, den tiende bokstav i det greske alfabet, hvorfra Lancia fant sine modellnavn.

Gamle Kappa
-----------

**Kappa** (1919–22, 1 810 eks.) var fabrikkens første etterkrigsmodell og etterfulgte Lancia Theta. Den hadde 4,9-liters 4-sylindret rekkemotor på 70 hk. **Lancia Dikappa** (1921–22, 160 eks.) var en sportsutgave med samme motor, men 87 hk. **Lancia Trikappa** (1922–25, 847 eks.) var en luksusbil med en nyutviklet 4.5-liters V8 på 98 hk.

Nye kappa
---------

**Kappa** (1994–2000, 117 216 eks. total) var en 4-dørs sedan (familiebil) og etterfulgte Lancia Thema som fabrikkens største modell, og holdt stand til 2001 da Lancia Thesis overtok. **Kappa SW** fra 1996 (9 208 eks.) var en stasjonsvogn tegnet og bygget av Pininfarina. Motorene og understell var mye det samme som for den senere Alfa Romeo 166, altså 2- og 2.4-liters 4-, 5- og 6-sylindrete bensinmotorer og 2.4-liters dieselmotorer.

Etter importørens konkurs i 1988 ble Lancia fra 1997 igjen solgt, men kun Kappa, som toppmodell til i underkant av 400 000 kroner, i salg fra Bergheim i Oslo i samarbeid med Ugland Motor Import. Lanciasalget i Norge varte i tre år.

**Kappa Kayak** fra 1995 var en 4-seters todørs coupe, ble bygd av Bertone i 1 eksemplar på et forkortet sedanchassis med 5-sylindret rekkefemmer.

**Kappa Coupé** fra 1997 (3 263 eks.) var tegnet av *Centro Stile Lancia* og delvis håndbygget av Maggiora på et kortere understell.

* Kappa Kappa
* Kappa SW Kappa SW
* Kappa Coupé Kappa Coupé
* Bertone Kayak fra 1995 Bertone Kayak fra 1995

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lancia Kappa***  eller  ***Lancia Kayak*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Lancia Trikappa fra Wheels of Italy.
2. ↑  Thor Fr. Sundene, *Familiebiler blir sjokkbillig* i VG den 4. oktober 1996.
3. ↑  Svein Kvalheim, *Lancia prøver seg igjen* i Bergens Tidende den 14. desember 1996.
4. ↑  Lars H. Jacobsen, *Bilene vi ikke vil ha* i VG den 12. november 2000.
5. ↑  Kayak fra kappacoupe.de.
| Størrelse(pkt.) | Navn |
| --- | --- |
| 2 | Kvartpetit |
| 3 | Brillant |
| 4 | Diamant/Mignon |
| 5 | Perl |
| 6 | Nonpareille |
| 7 | Kolonell |
| 8 | Petit |
| 9 | Borgis |
| 10 | Korpus |
| 12 | Cicero |
| 14 | Mittel |
| 16 | Tertia |
| 20 | Tekst |
| 24 | Dobbel cicero (To cicero) |
| 28 | Dobbelmittel |
| 32 | Liten kanon |
| 36 | Kanon |
| 42 | Stor kanon |
| 48 | Liten missal |
| 60 | Stor missal |
| 72 | Liten sabon |
| 76 | Sabon (fin sabon) |
| 84 | Stor sabon (grov sabon) |
| 96 | Real |
| 108 | Imperial |

**Skriftgrad** er den typografiske betegnelsen på skriftstørrelse. I typografisk sammenheng brukes gjerne bare betegnelsen **grad**. Skriftgraden er i dag normalt angitt i antall punkter, men tidligere brukte en navn på de forskjellige skriftgradene (se tabell). Et punkt i typografisk sammenheng er 0,376 mm.[]

For 12 punkters skrift er altså skriftgraden 12 punkter. Bøker som skal leses av voksne settes normalt i en skriftgrad på 10, 11 eller 12 punkter. Aviser og tidsskrifter bruker gjerne en skriftgrad på 7, 8 eller 9 punkter.

Kolofonsiden i bøker angir ofte hvilken grad og *kegel* (linjeavstand) som er brukt. Dette angis som skriftgrad-skråstrek-kegel, for eksempel «10/12» (uttales «ti på tolv»), som betyr 10 punkters grad på 12 punkters kegel. Den eldre betegnelsen for «10/12» er «korpus grad på cicero kegel».

En *gefirt* er en typografiske lengdeenhet som er lik skriftgraden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | HDS
 |
*Der Kurzwarenhändler* («Kurtevareselgeren», 1741) av Christian Wilhelm Ernst Dietrich. Kortevarer er småvarer som ikke veies eller måles, men selges stykkevis, dusinvis og liknende, for eksempel kammer og knapper.
**Kortevarer** (etter tysk *Kurzwaren*) var opprinnelig en betegnelse på alle varer som ble solgt etter stykk- eller dusinpris, ikke som metervare eller etter vekt. Tradisjonelt har uttrykket blitt brukt om herreekviperings- og syvarer, slik som kammer, knapper, trådsneller, glidelåser og så videre. Kortevarer ble fram til varekjedenes inntog på 1960- og 70-tallet solgt i egne kortevareforretninger. Disse småvareslagene er i dag fordelt på syforretninger, parfymerier, frisører og leketøysforretninger med mer.

Eksempler på kortevarer
-----------------------

Kortevareforretning i Nygaardsgata i Fredrikstad tidlig på 1900-tallet. Skiltene reklamerer med «Piber, Tobakk & Cigarer», «Sæber, Kamme & Leketöi» «Nikkel & Trævarer» og «15 øre Afdeling: 800 Gjenstande». Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling  
* Notisbøker
* Glansbilder
* Postkort
* Sikkerhetsnåler
* Små leker
* Små sett med negleklipper, neglefil, saks og pinsett.
* Sakser
* Små sysett med knapper, nål og tråd, fingerbøl, sysaks og nålitreder
* Barberblader og etterbarberingsvann
* Parfyme
* Blyanter og fargestifter

Se også
-------

En mer moderne utgave av en kortevareforretning.
* Hvitevarer, samlebetegnelse for kjøkken- og husholdningsapparater
* Brunevarer, elektriske lydanlegg, radio- og fjernsynsapparater og liknende
* Dagligvarer, mat og annet solgt i en kolonialforretning
* Isenkram, fellesbetegnelse for nyttegjenstander, verktøy, redskap, husgeråd og andre småvarer av metall
* Galanterivarer, gammel betegnelse på luksusvarer

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «kort (adjektiv)» i *Ordbog over det danske Sprog* (se sist i forklaring 1.1)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
**Ulvan kirke** (eller *Ulvkjerka* som den omtales som lokalt) var trolig en stavkirke av Møre-typen, som lå på kirkestedet Hestøya vest for Ulvøya på Hitra. Ingen kilder forteller eksakt når kirka ble reist, men de eldste kildene forteller at det stod en kirke der i 1350, trolig før. Kirka ble plassert i *Kjerkgårdsvika*, en liten vik sørøst på øya, og lå etter datidens standard lett tilgjengelig for adkomst med båt fra sognet som omfattet de østre deler av Hitra, samt det meste av Innhitra. Da kirka ble bygd var Ulvan et av de mest sentrale stedene i Hitra, i motsetning til i dag.

Kirka blir nevnt første gangen i erkebiskop Aslak Bolts jordbok, som var en oversikt over erkebiskopens jordeiendommer fra 1430-åra. Der framgår det at erkebiskopen eide gården Ulvan som inkluderte kirka. Eiendomsoversikten bygger blant annet på en enda eldre jordbok som er eldre enn 1350, noe som betyr at kirka trolig ikke er yngre enn fra høgmiddelalderen. Basert på tilsvarende kirker tror en at kirka var en enkel stavkirke, åtte meter lang, og inntil seks meter bred.

Lite av inventaret fra kirka er bevart, men blant dette er døpefonten som ble funnet på loftet i Fillan kirke på 1950-tallet, og deretter plassert nede i kirka. 

Ulvan kirke inkluderte etter hvert mange eiendommer, blant annet Kjerringvåg, Norddolm, Rottingen, Mastad, Akset, Tranvikan, Øya, Barman og Børøya, noe som bidro til store inntekter tilsvarende to melkekyr. Tienden utgjorde 5-6 ganger dette.

I 1680-åra ble det klart at kirka stod foran omfattende utbedringer. Spørsmålet om å flytte kirka kom opp ettersom kirkestedet var blitt stadig mer en utkant i sognet.

I 1686 blir Ulvan kirke flyttet til Fillan og reist som Vår Frelsers kirke. Denne blir i sin tur erstattet av den nye Fillan kirke i 1789.

Litteratur
----------

* Svein Bertil Sæther: *Fillan Kirke – to hundre år : 1789 – 1989* – Hitra bygdesamling / Fillan menighetsråd, eget forlag (1989)

Eksterne lenker
---------------

* «Ulvan kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Kirkene på Hitra |
| --- |
| Kirker | Dolm kirke  **·** Fillan kirke  **·** Hitra kirke  **·** Kvenvær kirke  **·** Nordbotn kirke  **·** Sandstad kirke | Hitraskommunevåpen |
| Kapeller | Forsnes kapell |

Portal: Hitra
**Dyveke Bjørkly Graver** (født 1. juni 1982) er en norsk filmprodusent, per 2019 bosatt i Oslo. Hun er mest kjent for sin produksjon av barnefilmer, blant annet filmseriene om Gråtass og Karsten og Petra. I mai 2019 ble hun valgt ut som den norske deltakeren i «Producers on the Move» på filmfestivalen i Cannes.

Graver er utdannet ved Handelshøyskolen BI og har bachelor i kulturproduksjonsledelse ved Høgskolen i Lillehammer. Hun er oppvokst på Borøy i Tvedestrand kommune, men flyttet fra Sørlandet etter videregående skole i Risør. Fra 2009 og utover var hun ansatt i produksjonsselskapet Cinenord, der hun hovedsakelig arbeidet med produksjon av barnefilmer. I 2014 deltok hun på «EAVE- producers workshop»; et europeisk nettverk av ulike produsenter og bransjeeksperter. 

Per 2019 er Dyveke Bjørkly Graver filmprodusent i Oslo Pictures AS. Hun sitter også som styremedlem i Stiftelsen Amandusfestivalen.

Referanser
----------

1. ↑   NTB Tema: «Dyveke er produsent i farta på vei mot Cannes» i *Sunnmørsposten*, 24. april 2019
2. ↑   Kinomagasinet.no:  (besøkt 7. august 2019)
3. ↑   Mette Urdahl: «Dyveke fra Borøya ble valgt ut til filmeventyr i Cannes» i *Tvedestrandsposten*, 24. april 2019
4. ↑  Amandusfestivalen.no:  Arkivert 7. august 2019 hos Wayback Machine. (besøkt 7. August 2019)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dyveke Bjørkly Graver på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Dyveke Bjørkly Graver på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Dyveke Bjørkly Graver på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Dyveke Bjørkly Graver på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Dyveke Bjørkly Graver på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Dyveke Bjørkly Graver hos The Movie Database Rediger på Wikidata
En Formula Student-raserbil under testing av veggrep.
En **skidpad** (direkte oversatt: "skliflate") er et spesialisert vegområde hvor man tester visse kjøreegenskaper til en bil. Den vanligste bruken er å kjøre i sirkel med fast radius med fast eller sakte økende hastighet for å teste maksimal sideveis akselerasjon målt i meter per sekund i andre (m/s2) eller den skalerte enheten *g*-krefter.

Måling av veigrep
-----------------

En bils maksimale antall *g*-krefter på en skidpad sier noe om veigrepet til bilen på svingete veier, eller hvor raskt den kan kjøre i svinger uten å miste grepet. Det vil da være en fordel med en bil med høy effekt, brede dekk, lav masse, veloppsatt fjæring og demping, og stor nedoverkraft.

### Testoppsett

Testen utføres ved å lage et sirkulært spor med en definert radius. En bil som kjører innenfor dette akselererer sakte helt til de ytre dekkene på bilen begynner å gli. Å kjøre raskere da vil føre til at bilen glir utenfor den definerte radiusen. Bilens hastighet registreres på dette tidspunktet, og gitt formelen for sentripetalakselerasjon (*v*²/*r*) kan man uttrykke bilens svingeegenskaper i form av sideveis *g*-krefter.

Annen bruk
----------

I november 2020 satte Porsche Taycan en ny Guinness-verdensrekord for lengste sladd målt i tid med for et elektrisk kjøretøy ved å drifte sideveis i nøyaktig 26 minutter.

Kickplate
---------

En skidpad har noen likeheter med en "kickplate" er en type glattkjøring hvor bakhjulene skyves sidelengs når bilen kjører over en plate slik at bilen sklir ut av kontroll. Hensikten er å trene sjåfører i hvordan de skal reagere på sladd i et kontrollert miljø.

Se også
-------

* Glattkjøring

Referanser
----------

1. ↑  «Lateral Acceleration Testing: Sport Compact Car Magazine». Arkivert fra originalen 4. november 2007. Besøkt 26. november 2020.
2. ↑  Christopher Smith. «Porsche Taycan sets Guinness World Record for longest EV drift». Besøkt 27. november 2020.
3. ↑  Yee Man Chan. «Road Resistance». Arkivert fra originalen 22. august 2012. Besøkt 18. januar 2007.
«***Ulven og månen***» er en roman av Margit Sandemo fra 1969. Opprinnelig var dette en kortroman fra 1963 som ble utgitt under tittelen «*Vargen och månen*», men ble utgitt i en lengre form i 1969. Den ble også ytterligere omskrevet da den ble utgitt som føljetong i ukebladet Allers i 1973. «Ulven og månen» er også utgitt som bok nr 28 i serien «*Margit Sandemos beste føljetonger*». I 1978 kom den som en roman blant flere på forlaget Winther, da under tittelen «*Ingen så det skje*». Handlingen er lagt til 1800-tallet, der Sandra Winter mister alt hun eier da faren går konkurs og deretter begår selvmord. Sandra tvinges til å ta jobb på godset Elms of Goram som guvernante, hos søskenparet Colin og Moira, og deres eksentriske stemor Lady Cynthia. På godset dukker også mystiske Duncan opp, en ung mann, hvis herkomst er ukjent. Han har vokset opp på en øde øy ute i havet sammen med en gammel mann, men trekkes hele tiden mot herresetet Goram, uten at Duncan selv vet hvorfor. Elms of Goram skjuler mystiske hendelser i fortiden som brann, svik i kjærlighet, og forsvunne personer. Alle disse trådene nøstes sammen til alt avsløres i en rettssak, etter at man i den avstengte delen av Goram har funnet to personer som har vært døde i over 20 år.

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr. 28», Bladkompaniet 1985 ISBN 82-509-1596-8
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok», Schibsted 2006

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
Poulnabronedyssen i Burren
Dyssekammeret Troldkirken i Sønderholm
Dysse ved Massleberg, Strömstad
Dysse på Rødtangen i Hurum
**Dysse** er en dansk betegnelse på megalitt- eller storsteinsgraver fra yngre steinalders traktbegerkultur. En dysse består av et gravkammer, omgitt av en rekke store randsteiner. Hvis haugen eller steinkretsen er rund kalles det en runddysse, og er den rektangulær benevnes den langdysse. Runddyssens ene gravkammer ligger nesten alltid midt i anlegget (10–15 m i diameter), mens langdyssen, som kan være over 100 m lang, ofte har flere sideliggende kamre. Gulvet i dyssekammeret kan være dekket med skjørbrent flint.

Etter hvert endret gravene form og til en viss grad funksjon. De utviklet seg til fellesgraver for en familie eller en slekt, såkalte jettestuer.

Dolmener
--------

Dolmen (fra bretonsk:*Steinbord*) er dysser med store steinheller som tak. Disse har trolig vært dekket av stein og jord, som så er blitt fjernet og tatt til annen bruk, enten av skattejegere eller lokalbefolkningen. De største steinene, som veide flere tonn, er så blitt stående igjen. Sydover i Europa finnes mange slike, med hovedkonsentrasjonen i Bretagne og Storbritannia.

Tumuluser er den franske benevnelsen på gravhauger. Noen av disse er i Carnacområdet bevart som jordhauger, mens andre er avdekket ned til utfyllingssteinene for å kunne vise hvordan de var laget (Locmariaqers *Er Grah* (eller *Er Vingle*)).

Norge
-----

I Norge er megalittgraver svært sjeldne. Det er lokalisert en dysse ved gården Skjeltorp i Skjeberg, Sarpsborg kommune, som ble ødelagt ved nydyrking. Gabriel Gustafson foretok i 1918 en nødtørftig utgraving, og steinene ble lagt til side. I 1944 ble dyssen gjenoppført et par hundre meter fra den opprinnelige plassen. Her fikk forøvrig Einar Østmo gjort en ny undersøkelse i 1980–81. Han fant typisk traktbegerkeramikk og graven ble radiologisk datert til 3500-3090/3010-2700 f.Kr. Østmo påviste videre to tilsvarende dysser ganske nær hverandre ved Holtenes i nærheten av Rødtangen, Hurum kommune. Disse ble datert litt eldre enn Skjeltorpdyssen, til 3630-3350 f.Kr.

Se også
-------

* Ganggrav
* Gravhaug

Eksterne lenker
---------------

* Dyssen på Rødtangen (fra heimskringla.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Den norske kortfilmfestivalen**, **Kortfilmfestivalen i Grimstad** eller bare **Kortfilmfestivalen**, er en norsk filmfestival for norsk og utenlandsk kortfilm. I tillegg til konkurranseprogrammene for kortfilmene viser festivalen blant annet eldre kortfilmer, internasjonale dokumentarfilmer og nyere film- og videoeksperimenter. Festivalen arrangerer dessuten flere filmfaglige seminarer. Kortfilmfestivalen er en viktig debutarena for unge filmskapere i Norge og en av de viktigste visningsstedene for fri og uavhengige film, også for etablerte filmfolk.

Historie
--------

Festivalen ble arrangert for første gang i 1978, i en liten kinosal på Røros. I 1982 flyttet festivalen til Trondheim, før den i 1988 fikk sin endelige base i Grimstad.

Priser
------

På festivalen blir det delt ut en rekke priser. Gullstolen for beste kortfilm har blitt delt ut siden 1982 (navnet «Gullstolen» ble først tatt i bruk i 1990) er den mest prestisjetunge prisen. Terje Vigen-prisen har blitt delt ut siden 1988. Gullstolen for beste dokumentarfilm har blitt delt ut siden 1999.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkiv: Informasjon om Kortfilmfestivalen 1980 - 2007». Arkivert fra originalen 5. august 2012. Besøkt 18. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Walter Selby Buckmaster** (født 16. oktober 1872, død 30. oktober 1942) var en britisk polospiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris og 1908 i London.

Buckmaster kom på andreplass i poloturneringen under OL 1900 i Paris. Han var med på laget *BLO Polo Club Rugby* som etter å ha vunnet semifinalen mot Mexico med 8-0 tapte finalen med 1-3 til *Foxhunters Hurlingham*. Laget besto av spillere fra både Storbritannia og USA. Åtte år senere, under Sommer-OL 1908 i London, vant han sin andre olympiske sølvmedalje i polo.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i polo
* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i polo

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=walter;n=buckmaster[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Buckmaster – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Walter Buckmaster – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Walter Buckmaster – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Lancia Astura** (1931–39) er en stor luksuriøs bil fra italienske Lancia bygd i 2 900 eksemplarer. Navnet kommer av festningsbyen *Astura* i Lazio,[1] eventuelt elven *Astura*.[2] Sammen med Lancia Artena erstattet den Lancia Lambda. Astura hadde smalvinklet (19 grader) V8 på 2.6 liter og 72 hk (serie I og II), senere 2.9 liter og 82 hk (serie III og IV). Lancia leverte kort og langt (*corto e lungo*) chassis og motor til diverse karosseribyggere.

* 1932 serie II av Pininfarina
* serie II av Castagna, Milano
* 1935 233C *Aerodinamica* av Castagna, Milano
* serie III av Pininfarina
* serie III av Pininfarina
* serie III politibil


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lancia Astura*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Roman culture and the Lancia Astura Aerodinamica 233C fra italianways.com.
2. ↑  1931→1939 LANCIA ASTURA fra supercars.net.
**Peder Farup** (født 27. september 1875 i Larvik, død 8. februar 1934 i Aker) var en norsk kjemiker, farmasøyt og industrimann.

Familie
-------

Han var sønn av kjøpmann Fritz Nicolai Huitfeldt Farup (1838–90) og Karen Elise Eriksen (1848–1922).

Utdanning og virke
------------------

Han tok middelskoleeksamen i hjembyen og var apotekerlærling, før han flyttet til Kristiania, først for å bli cand.pharm. i 1897, dernest for å jobbe som farmasøyt. 

Så studerte han i Tyskland ved Georg-August-Universität Göttingen, fysikalsk kjemi under den senere nobelprisvinnende professor Walther Nernst. Han ble tilkjent en doktorgrad i 1902 og jobbet så et par år som privatassistent for professor Heinrich Jacob Goldschmidt ved Universitetet i Kristiania, inntil han i 1904 ervervet et examen artium som gav ham rett til fast ansettelse, først som amanuensis ved metallurgisk laboratorium fra 1905. 

Han ble i 1909 tilsatt som den første professor i uorganisk kjemi ved det nyopprettede NTH. Sykdom gjorde at han måtte si opp i 1918 for å returnere til hovedstaden, der han fikk i gang sitt eget private lille laboratorium og 1923–25 ha oppgaver for det lokale apoteket Bjørnen. 

I 1925 ble han kåret til professor i farmasøytisk kjemi ved Universitetet i Oslo. Frem til han ga seg i 1932 fikk han på plass en ny utdanning i farmasøyteri. 

Fra 1931 til sin død i 1934 drev han St. Hanshaugen apotek. 

På oppdrag fra Elkem startet han i 1908 forsøk sammen med en Gustav Adolf Jebsen. Deres mange forsøk handlet om å lage jern og stål med elektriske strømmer, samt det å lage titanhvitt, som ble første steg i det som ble den tekniske titanfargeindustrien i Norge, for eksempel med etableringen av Titan A/S i Fredrikstad i året 1916.

Han var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1908, satt som leder for Norsk Kjemisk Selskap 1924–26.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, nbl.snl.no, besøkt 13. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Peter Farup Store norske leksikon
3. ↑   Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon, bind 4: Dik-Fib, Oslo, s. 595

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda
 |
**Daniel Kash** (født 25. april 1959) er en kanadisk skuespiller og filmregissør. Han er sønn av den kanadiske operasangeren Maureen Forrester og filionisten og dirigenten Eugene Kash, og er bror til skuespilleren Linda Kash. Farens familie var jødisk, og moren konverterte til jødedommen.

Kash har spilt i filmene *Life with Judy Garland: Me and My Shadow*, *Camp Rock 2: The Final Jam*, *The Hunt for the BTK Killer*, *Gross Misconduct*, *The Path to 9/11*, *The Last Days of Patton* og *Mama*. Han har også spilt i TV-seriene *Nikita*, *The Event*, *The Line*, *Relic Hunter*, *Grøsserne*, *Due South*, *Lov og orden*, *RoboCop: The Series*, *Street Legal (1987)*, *The Hitchhiker*, *Angela's Eyes* og *Hannibal*. I tillegg har han stemmen til antagonisten Damien Brenks i Ubisofts spill *Watch Dogs* fra 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Kash på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Daniel Kash i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Daniel Kash på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Daniel Kash på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Kash på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Kash hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE
 |
**Daniel Johan Thomsen** (født 23. mai 1878 i Hvalba, død 28. mars 1941), kalt **Dánjal á Løðhamri**, var en færøysk kjøpmann, gårdbruker og politiker (Sj.).

Han innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðuroy fra 1918 til 1920, i den første perioden der Sjálvstýrisflokkurin hadde flertallet, som følge av den første verdenskrig.

Han var sønn av fisker Thomas Danielsen og hustru Maren Elisabeth Danielsdatter i Hvalba. Han giftet seg med Susanne Elisabeth Nolsøe, datter av kjøpmann og skipsreder Napoleon Nolsøe og hustru Ellen Elisabeth Mortensen i Vágur. Han drev en kjøpmannsforretning med fiskebåtrederi på Løðhamar i Vágur i kompaniskap med Jesper Andreas Hjelm. Forretningen gikk dårlig de første årene, etter at den ene av deres tre fiskekuttere sank «med mann og mus», den andre havarerte og sank, mens den siste måtte selges. Midt i 1920-årene flyttet Thomsen til Danmark og ble fruktbonde.

Han døde i Danmark og ble gravlagt på Vestre kirkegård i København.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 354. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. ↑  Sølvará, Hans Andrias (2002). «Fólkaræðisligar nýskipanir og politisk menning – 1906–1940». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 1. Tórshavn: Løgtingið. s. 155–165 og 192–193. ISBN 978-99918-966-4-9. Arkivert (PDF) fra originalen 22. desember 2016.
3. ↑  «I en Alder af kun 58 Aar er Købmand Jesper A. Hjelm …». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 14. februar 1940.
4. 1 2  «Deyður». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 2. 10. april 1941.

Portal: Færøyene
Fra Obrestad fyr og nordover,(utsnitt av maleri fra 2005)
**Jærlandskapet** er en fellesbeslkrivelse av landskapet mellom Tungenes fyr og Ogna, med høydedragene innafor (Høgjæren).

Primært består landet av en stor sluttmorene fra siste istiden, som fortsetter ut i havet. Denne ligger delvis på grunnfjell ( hovedsakelig gneis og granitt), og dels på gammel havbunn fra eldre geologiske perioder som er blitt til skifer og noe sandstein. Nedbrytningen av havbunnsbergartene har bidradd til at jordsmonnet er fruktbart, tross flekkvis tynt humuslag. Det rike jordsmonnet fortsetter nord- og østover til øyene i Boknafjorden, der jordbruksvilkårene også er gode, til granitten overtar.

Morenelaget er så tykt, at bare få fjellknauser stikker over sanden før en er kommet noen kilometer inn fra kysten. Morenelaget inneholder mange steder større og mindre steiner. Disse har i alle år hatt en tendens til å bevege seg oppover. Åkerbruket har derfor alltid også innebåret plukking og fjerning av stein, noe de mange steingjerdene fortsatt vitner om. Steinene er dels flyttet langveis fra, og dels sprengt ut av de lokale gneis- og skiferlagene.

For å holde tritt med steinveksten, har jærbuene alltid vært oppmerksomme på nyvinninger som kunne lette arbeidet. Utvikling og produksjon av landbruksmaskiner er derfor en del av bildet.

Strandsonen varierer fra lyse sandstrender med fin sand, til steinhauger som havet kverner på til rullestein. Med vid horisont og lys som blir filtrert og reflektert av havet, har mange kunstnere gjennom årene latt seg friste til å lage jærmalerier.

Jordbruksområdet er fra et par hundre meter fra stranden, og innover mot Høgjæren, der terreng og jordsmonn er mest egnet til utmarksbeite, med fruktbare små dalfører på innsiden.

Det er dette terrenget Arne Garborg så for sitt indre blikk, da han skrev innledningen til diktsyklusen Haugtussa med: *«Til deg, du hei med bleike myr og bukkeblad»*
**Unfaithful** er en sang innspilt av den barbadiske sangeren Rihanna fra hennes andre studioalbum, A Girl Like Me (2006). Den ble skrevet av Shaffer "Ne-Yo" Smith med sangens produsenter Stargate. Sangen het opprinnelig "Murderer" og handler om en kvinne som angrer at hun var utro mot partneren sin. "Unfaithful" er en pop ballade som inneholder R&B elementer, og var inspirert av verkene til amerikanske rockebandet Evanescence. Den ble utgitt av Def Jam Recordings 2. mai 2006 som den andre singelen fra albumet.

"Unfaithful" fikk en blandet respons fra kritikere; mange roste den kraftige balladen, men noen kritiserte teksten. Sangen nådde topp ti på single listene i 19 land, inkludert UK Singles Chart, der ble den Rihannas tredje topp - ti singel. "Unfaithful" nådde nummer seks på den amerikanske Billboard Hot 100 lista. Det ble sertifisert platina av Recording Industry Association of America (RIAA), som betegner salg av over en million eksemplarer.

Sangens musikkvideo ble regissert av Anthony Mandler, og hadde premiere i mai 2006. Den har Rihanna i et trekantdrama der sliter hun til å velge mellom henne romantisk interesse og hennes elsker, og angrer etter å ha vært utro mot kjæresten sin. Siden den ble gitt ut, har "Unfaithful" blitt et fast innslag i Rihannas live- opptredener. I 2006, sang hun den på prisutdelinger som Mobo Awards og World Music Awards. Sangen var på setlisten over hennes tre av turneene hennes, Good Girl Gone Bad Tour (2007-09), Last Girl on Earth (2010-11) og Loud Tour (2011).

Listeplasseringer
-----------------

| Hitliste (2006) | Plassering |
| --- | --- |
| Australia (ARIA) | 2 |
| Belgia (Ultratop 50 Flanders) | 3 |
| Belgia (Ultratop 50 Wallonia) | 2 |
| Danmark (Tracklisten) | 3 |
| Canada (Canadian Singles Chart) | 1 |
| Tsjekkia (IFPI) | 3 |
| European Hot 100 Singles | 2 |
| Finland (Suomen virallinen lista) | 13 |
| Frankrike (SNEP) | 7 |
| Irland (IRMA) | 2 |
| Italia (FIMI) | 14 |
| Nederland (Dutch Top 40) | 4 |
| New Zealand (RIANZ) | 4 |
| Norge (VG-lista) | 2 |
| Slovakia (IFPI) | 5 |
| Sverige (Sverigetopplistan) | 6 |
| Sveits (Schweizer Hitparade) | 1 |
| Tyskland (Media Control AG) | 2 |
| UK Singles (Official Charts Company) | 2 |
| Ungarn (Rádiós Top 40) | 1 |
| Ungarn (Dance Top 40) | 5 |
| Ungarn (Single Top 10) | 5 |
| US *Billboard* Hot 100 | 6 |
| US Hot Dance Club Songs (*Billboard*) | 1 |
| US Pop Songs (*Billboard*) | 2 |
| US Hot R&B/Hip-Hop Songs (*Billboard*) | 18 |
| Østerrike (Ö3 Austria Top 40) | 2 |

Eksterne lenker
---------------

* Rihanna "Unfaithful" Musikkvideo
* Rihanna – Unfaithful – Sangtekst fra LyricWiki
***Jærbladet*** er en lokalavis på Jæren som har hovedkontor på Bryne i Time kommune på Jæren. Avisen kommer ut på papir tre ganger i uka (tirsdag, onsdag og fredag). Den dekker jærkommunene Hå, Time og Klepp.

Avisen ble stiftet i 1949 av Jon Fatnes. Han var redaktør fram til han døde i 1979. Jostein Fylling tok over som redaktør i 1980 og fram til 1995. Ivar Rusdal, som også er en av tre eiere av avisen, var sjefredaktør fra 1995 og fram til 2008. Kjell Olav Stangeland var redaktør fra 2008 til 2013. Nåværende redaktør er Kirsten Myklebust.

Fra starten i 1949 var *Jærbladet* en avis med mye nynorsk. Etter hvert er det også blitt en del bokmål i avisen.

*Jærbladet* blir eid og utgitt av Jærbladet AS. Jærbladet AS er igjen eid av Amedia. Den 30. april 2004 gikk *Jærbladet* over til tabloidformat.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2006: 12 763
* 2007: 13 064
* 2008: 13 264
* 2009: 13 266
* 2010: 13 305
* 2011: 13 209
* 2012: 13 116
* 2013: 12 963
* 2014: 12 930
* 2015: 12 903
* 2016: 12 549
* 2017: 12 553

Litteratur
----------

* Jostein Fylling: *Avisa på Jæren: Jærbladet 50 år: 1949–1999*

Referanser
----------

1. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Jærbladet på nettet
* Eierskapstilsynet om eierskap og opplagstall (Medieregisteret) Arkivert 25. juni 2004 hos Wayback Machine.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
***Ung teologi*** er et teologisk fagtidsskrift, som utgis av studenter ved Det teologiske menighetsfakultet (MF) i Oslo. Tidsskriftet ble opprettet i 1968.

Tidsskriftet har for tiden to utgaver i året, men har i perioder også hatt fire utgaver i året. Utgavene består av temaartikler, andre artikler, samt innlegg under overskrifta «Teologisk forum».

Redaksjonen består av studenter ved MF. Målgruppa er teologistudenter, teologer og andre teologiinteresserte. Redaksjonen «ønsker å ta pulsen på temaer som interesserer, utfordrer og engasjerer teologistudenter og andre med interesse for ‘ung’ teologi».[1]

Gjennom tidsskriftets historie har det publisert artikler av både studenter, ansatte ved MF, prester, biskoper og andre. Artikler fra Ung teologi blir stadig ført opp som pensum i undervisningsemner på MF.[2]

Tidligere har blant andre Olav Fykse Tveit vært redaktører.

ISSN-koden for *Ung teologi* er 0333-0340x.

Referanser
----------

1. ↑  Ung teologis nettside, besøkt 4. mars 2013
2. ↑  Emnekatalog for Det teologiske Menighetsfakultet
**Peder Christophersen Tønder** (født 8. september 1641 i Kristiansund, død 1. juni 1694 på Dønna) var en norsk amtmann og godseier. Etter teologi-studier i København var han tre år i Frankrike, før han 7. mai 1670 ble utnevnt til kongelig kommissær, *commisarius*, i Trondheim og i 1677 utnevnt til *toller Nordenfjelds*, med virke i samme by.

Gjennom giftermålet med Folchen Femmersdatter i 1678 ble han eier av Dønnesgodset som han året etter fikk omregulert til stamhus. Fra 1691 til sin død var han amtmann i *Nordlandene* og, i og med at Bodøgård var såpass forfallen, bosatt og regjerende på Dønnesgodset, frem til sin død. Den barnløse Tønder testamenterte sine eiendommer, som også omfattet flere gods lenger nord, til brorsønnene.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 310[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tor Weidling, red. (2000). *Eneveldets menn i Norge: sivile sentralorganer og embetsmenn 1660-1814*. Riksarkivaren, Oslo: I samarbeid med Messel forl. s. 310-311. ISBN 8254800650.
3. 1 2  Axel Coldevin. «Dønnesgodset». Besøkt 29. mars 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** VIAF
 |
**«Når den lille rødstrupen synger høyt i det blå»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)*. Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer).

Originalen heter «When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin' Along)». Al Jolson Jolson framførte sangen i filmen *A Plantation Act* i (1926); samme år som Henry MacGregor Woods skrev den. Jolson ga også ut sangen på 78-plate samme år hvor Carl Fenton's Orchestra bidro med komp. Originalteksten handler om en person som blir i godt humør når en rødstrupe begynner å kvitre.

Prima Veras tekst handler om en selvskrytende og selvopptatt person som gjerne begynner å synge med når en rødstrupe kvitrer. Tom Mathisen synger, mens Jahn Teigen plystrer. Begge besørger de falsett koring.

> Sangeren fra Egoland med en hylldest til sin beste venn.
> 
> 
> Kommentar til «Når den lille rødstrupen synger høyt i det blå» på albumomslaget.
> 
> 

«Når den lille rødstrupen synger høyt i det blå» ble også utgitt juni 1999 på *The Prima Vera Show* (bonus-CD).

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)* – albumomslag informasjon
Logo for Ung Musikk Kongsberg
**Ung Musikk** er en norsk paraplyorganisasjon fra Kongsberg som har til hensikt å gi unge musikere fra skolekorpsmiljøet på Kongsberg et alternativ til tradisjonell janitsjarmusikk. Ung Musikk ble stiftet 26. oktober 1995 av initiativtakerne Per Einar Løvgren og Jon Gunnar Tovsrud. De forskjellige fraksjonene av Ung Musikk har alle spilt på Kongsberg Jazzfestival.

Ung Musikk består i dag (2010) kun av Kongsberg Storband, men har tidligere hatt med band som Hu Derre og dessverre, Shampoo & Balkan (1995–1997) og Vandring.

Ung Musikk er medlem av Kongsberg Musikkråd og Norsk jazzforum. Ung Musikk er også en av stifterne bak musikkhuset EnergiMølla, og er medlem av Frivillighetsregisteret.

Kjente musikere som har spilt i Ung Musikk
------------------------------------------

* Ivar Grydeland, gitar. Har også spilt med Ludo for fire,Zach/Grydeland duo, No Spaghetti Edition
* Morten Qvenild, piano. Har også spilt i Jaga Jazzist, The National Bank, Shining, Susanna & the Magical Orchestra, Slow Motion Orchestra m/Solveig Slettahjell
* Marius Tobias Hoven, trombone. Har også spilt i Christianssand String Swing Ensemble
* Morten Barrikmo Engebretsen, altsaksofon, klarinett. Har også spilt i No Spaghetti Edition, Trüben, Klangbein
* Christian Meaas Svendsen, kontrabass. Spiller i MOPTI, Oro og Knyst!
* Eirik Tovsrud Knutsen, trommer og tangenter. Spiller i Shining. Har spilt i The Grand

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Nåleblomsterflue** (*Baccha elongata*) er en liten, slank flue som tilhører familien blomsterfluene. Den finnes over hele Norge unntatt på høyfjellet og i ytre Finnmark.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (7-11 mm), svært spinkel blomsterflue. På grunn av den svært smale bakkroppen kan den ikke forveksles med noen annen nordisk art. Hodet er stort, avrundet, betydelig bredere enn resten av kroppen. Fasettøynene er nakne, mørkrøde, og dekker nesten hele hodet hos hannen, hos hunnen er det skilte av en smal stripe i midten. Området bak antennene er tett hvitlig bestøvet. Antennene er ganske små, det tredje leddet ovalt. Ansiktet er nesten flatt, men med en liten midtknøl, svart, tett bestøvet på sidene. Thorax er blankt svart, påfallende liten, tilsynelatende hårløs. Bakkroppen er lang og nåletynn med to gule tverrbånd hos hannen. Hos hunnen er den bakre delen spoleformet, foran dette en lang, tynn stilk. Beina er tynne og brungule. Vingene er litt brunlige, særlig hos hunnen, med et lite, brunt vingemerke.

Levevis
-------

Larvene lever av bladlus. De voksne fluene holder til i halvskygge mellom busker og kratt, gjerne i skogbryn. De holder seg inne i vegetasjonen og flyr ikke mye, men de besøker også blomster. 
Flygetiden varer fra mai til oktober. Arten overvintrer som larve.

Utbredelse
----------

Denne vidt utbredte arten finnes over mye av den palearktiske sone og også i Nord-Amerika. I Norge finnes den over nesten hele landet, men ser ut til å mangle i fjellet og i ytre deler av Finnmark.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Syrphinae
						* gruppe Bacchini
							+ slekten nåleblomsterfluer, *Baccha* Fabricius, 1805
								- nåleblomsterflue, *Baccha elongata* (Fabricius, 1775) (synonym *Baccha obscuripennis* Meigen, 1822)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) *nåleblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *nåleblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *nåleblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *nåleblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *nåleblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *nåleblomsterflue* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *nåleblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Baccha elongata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Kart over konfliktområdet, den røde linjen viser den marokkanske muren
**Vest-Sahara-krigen** var en væpnet konflikt hvor Polisario kjempet for et selvstendig Vest-Sahara. Polisario startet væpnet motstand mot kolonimakten Spania i 1973. FN krevde at det skulle gjennomføres dekolonisering av territoriet og Spania startet prosessen med folketelling frem mot en folkeavstemning om selvstendighet. 

Vraket av en marokkansk F-5 Tiger II, skutt ned av Polisario under kampene om Tifariti i 1991.  Foto: Jørn Sund-Henriksen (2009) 
31. oktober 1975 invaderte Marokko og Mauritania territoriet før Spania hadde gjennomført dekoloniseringsprosessen. 26. februar 1976 trakk Spania seg formelt ut av territoriet og 27. februar 1976 erklærte Polisario Den saharawiske arabiske demokratiske republikk (SADR). Polisario fortsatte frigjøringskampen mot de invaderende styrkene. Til tross for fransk støtte, måtte Mauritania gi opp og trekke seg ut i 1979. Krigen med Marokko fortsatte med full styrke frem til 1991, da en FN forhandlet frem en fredsavtale med det vilkår at det skulle gjennomføres en folkeavstemning om landets fremtid. Folkeavstemningen ble trenert av Marokko og har fortsatt ikke funnet sted.
**Barry Foster** (født 21. august 1927 i Beeston i Nottinghamshire, død 11. februar 2002) var en britisk skuespiller som spilte i en rekke film-roller.

Foster er mest kjent for hans ledende rolle som en nederlandsk detektiv i ITV-dramaserien, Van der Valk, som varte fem sesonger over en periode på tjue år fra 1972. Foster ble utdannet som skuespiller da han studerte over en periode på to år ved Central School of Speech og Drama i London, der han begynte da han var 20 år gammel, og dermed litt eldre enn de fleste andre studentene ved denne skolen. I 1972 spilte han to minneverdige roller, på hver sin side av loven. Først som den kyniske nederlandske etterforskeren Van der Valk og den andre som Bob Rusk, morderen i filmatiseringen av Alfred Hitchcocks bok Frenzy. I 1980 spilte Foster den nedlatende sjefen for britisk etterretningsvesen i BBC sin tilpasning av John le Carré sin romanen Smiley's People, der hovedrollen var besatt av Alec Guinness. 

Foster giftet seg med sanger og skuespiller Judith Shergold og han var gift med henne i 40 år. Deres døtre Miranda og Joanna er begge skuespillere, men hans sønn Jason valgte en annen yrkesretning. Etter Foster's død ble den veldedige organisasjonen The Barry Foster Memorial Appeal grunnlagt som skulle hjelpe funksjonshemmede barn og ungdom til å lettere involvere seg i teater og film. Den 11. februar 2002 døde Foster av et hjerteinfarkt mens han ble tatt hånd om ved Royal Surrey County Hospital i Guildford. Enkelte nekrologer blant annet fra BBC Online har feilaktig uttalt at hans fødselsår var i 1931. British Film Institute sin hjemmeside sier at hans fødselsår egentlig er i 1927.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14056675r[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, oppført som Barry Foster (2), Discogs artist-ID 1534925, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 140720685, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.cssd.ac.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barry Foster på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Barry Foster i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Barry Foster på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Barry Foster på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Barry Foster på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Barry Foster på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Barry Foster hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Barry Foster hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Barry Foster hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |