recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svinviks arboret** er et arboret ved Todalsfjorden på indre Nordmøre, i Surnadal kommune. Arboretet var opprinnelig den private hagen til Anne og Halvor Svinvik på småbruket Gjengstøa i Svinvika. De begynte arbeidet i 1943 og på 1960-tallet var samlingen en av de største som noen private hadde anlagt i Norge. Halvor Svinvik (1894–1976) var både fruktdyrker og hadde en sterk interesse for fremmede planter, særlig rododendron og nåletrær. Dette førte til at han gjorde store deler av eiendommen om til en botanisk hage. Hagen ble etter hvert åpen for publikum og er mye besøkt, særlig om våren under den overdådige rododendronblomstringen. Rododendron, en stor planteslekt innen lyngfamilien, var lite kjent i Norge da Halvor Svinvik startet sitt arbeid, og i alle fall i området der han bodde. Han skaffet seg de fleste plantene ved å så frø han fikk fra utenlandske forbindelser. En av artene han har introdusert i Norge er den herdige Rhododendron brachycarpum Tiegerstedtii Group. Denne trives så godt i Svinvika at frøplanter spirer på trestubber og mosekledte steiner i hagen. Anlegget er en naturhage og ligger svært naturskjønt til mellom høye nordmørsfjell og Todalsfjorden. i tillegg til rododendron finnes et stort spekter av vakre løvtrearter og kultivarer, samt prydbusker og stauder. 
I 1971 ble hagen og samlingen donert til Vitenskapsmuseet i Trondheim. Fra 2010 er Surnadal kommune eier av Svinviks arboret, og stedet drives som museumshage i regi av Nordmøre museum.

Svinviks arboret ligger like ved riksvei 671 mot Todalen og er åpent for publikum fra mai til august. Omvisinger og kafé.

Eksterne lenker
---------------

* Svinviks arboret Arkivert 21. august 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Carlos Alberto Wahnon de Carvalho Veiga** (født 21. oktober 1949 i Mindelo) er en kappverdisk politiker. Han var statsminister på Kapp Verde fra 4. april 1991 til 29. juli 2000, og stilte som kandidat ved presidentvalget i både 2001 og 2006, for «Bevegelsen for demokrati», MpD. Han ble imidlertid ikke valgt som president. 

Veiga var statsminister under president António Mascarenhas Monteiro, og gikk av i juli 2000 for å stille som kandidat ved presidentvalget i 2001. Han ble etterfulgt av Gualberto do Rosário. Han tapte imidlertid predidentvaget med 17 stemmer for Pedro Pires, som representerte Det afrikanske partiet for Kapp Verdes uavhengighet (PAICV). Han stilte som presidentkandidat igjen i 2006, men tapte nok en gang for Pires.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Biografi – Carlos Veiga Arkivert 25. desember 2005 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Pedro Pires** | **Kapp Verdes statsminister**(1991–2000) | Etterfølger:**Gualberto do Rosário** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
Nigardsbrevatnet er en typisk bresjø.
En **bresjø** eller et **brevann** er en innsjø som er dannet av smeltende vann fra en isbre. 

Bresjøer har som regel en grønnaktig farge på grunn av oppmalte bergartsfragmenter (steinmel), som vil reflektere noe av de mer langbølgede lysbølgene. Stor konsentrasjon av breslam eller suspendert leire kan gi en grå farge. Ved store oppblomstringer av planteplankton gir algenes pigmenter et grønt til blågrønt inntrykk.

En isbre som trekker seg tilbake etterlater ofte is etter seg her og der, særlig i groper mellom drumliner og åser. Når denne isen smelter vil de danne innsjøer. Disse innsjøene er ofte omgitt av drumliner og andre spor av isbreer som morener, rullesteinsåser og spor etter erosjon som isskuringsstriper.

Referanser
----------

1. ↑  Hagen, Jon Ove. (2019, 13. mars). bresjø. I Store norske leksikon. Hentet 19. august 2019 fra
2. 1 2 3  Hongve, Dag. (2018, 29. juni). innsjøers farge. I Store norske leksikon. Hentet 19. august 2019 fra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
Apollo Theatre i oktober 2011.
**Apollo Theatre** er et teater på Shaftesbury Avenue i City of Westminster i London, Storbritannia. Det ble tegnet av arkitekten Lewin Sharp og åpnet 21. februar 1901 med den amerikanske musikalkomedien *The Belle of Bohemia*.

Utforming
---------

Teaterets fasade ble bygd i fransk renessansestil av Walter Wallis og teaterets salong er bygd i fire etasjer. Ved teaterets innvielse i 1901 hadde det 893 sitteplasser, men senere er dette redusert til 775.

Historie
--------

Henry Lowenfeld kjøpte tomt ved den nyanlagte Shaftesbury Avenue på begynnelsen av 1900-tallet og lot bygge et teater, vegg i vegg med *the Lyric Theatre*, som ble innviet 1888.

Apollo Theatre var arkitekten Lewin Sharps eneste ferdige teaterdesign og det fjerde teateret på Shaftesbury Avenue, etter Shaftesbury Theatre (1888) the Lyric Theatre (1888) og Royal English Opera House (1891). Teateret ble utformet spesielt for musicalteater og fikk navn etter den greske guden Apollon, som i gresk mytologi blant annet var musikkens og diktningens gud.

### Takraset 2013

Den 19. desember 2013, omtrent kl 20.15, raste deler av teaterets indre tak inn i salongen. Teateret var fullsatt, og raset rev blant annet ned en lysrampe. Et 80-tall av teaterbesøkerne ble skadet, hvorav 51 ble bragt til sykehus. Ingen hadde livstruende skader.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Apollo Theatre, Shaftesbury Ave, London» **(engelsk)**. thisistheatre.com.
2. 1 2  «The Apollo Theatre, Shaftesbury Avenue, London». arthurlloyd.co.uk. Besøkt 20. desember 2013.
3. ↑  «Apollo Theatre». Nimax Theatres.
4. ↑  «Apollon». ne.se.
5. 1 2  «London's Apollo Theatre's ceiling collapses during show» **(engelska)**. BBC News. 19. desember 2013.
6. ↑  «Teatertak rasade i London – minst 80 skadade». SVT.se. Besøkt 20. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Apollo Theatre, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Catenaccio** er en spillestil innen fotball som for det meste handler om defensiv kontroll. Ordet stammer fra italiensk, og betyr «bolt».

Hovedprinsippet innen catenaccio er todelt. For det første er det sterk spillermarkering, og for det andre brukes en spiller som er flyttet nedfra midtbanen og har rollen som «sweeper» (engelsk) eller «libero» (italiensk) mellom forsvaret og keeper. Midtbanespillernes funksjon i denne sammenheng er i forsvar å beskytte forsvaret og å plukke opp ballen fra sweeperen eller forsvaret, mens angrepsspillerne i hovedsak satser på motangrep.

Catenaccio har sin opprinnelse i sveitsisk fotball på 1930-tallet. Den østerrikske treneren Karl Rappan kompenserte sitt lags halvprofesjonelle spilleres manglende fysiske evne mot de profesjonelle motstandere ved å satse på en mer defensiv innstilling med en spiller ekstra i forsvar. Dette ga gode resultater, og Rappan fikk selv trene Sveits.

Catenaccio er særlig forbundet med Helenio Herrera i hans periode som trener for Inter Milan i 1964-65. Han hadde stor suksess med det lombardiske laget, men spillestilen ble også kontroversiell. Herrera ble også trener for Italia, som tok over denne stilen, samtidig som han trente Inter Milan. Flere av disse kampene enten endte 1-0 eller ble forventet av kritikere å gjøre det, ettersom mange kamper involverte at laget lå mye i forsvar og satset på motangrep når det var mulig.

Catenaccio ble stadig mindre brukt etter at totalfotball ble brukt på 1970-tallet. Kort tid etter, tidlig på åttitallet forsvant den typiske libero-rollen.

Referanser
----------

1. ↑  Catenaccio - Google Translate
2. 1 2  The beauty of Catenaccio style of football Sportskeeda
3. 1 2  Football Tactics For Beginners:Catenaccio - The False 9
4. ↑  Obituary Helenio Herrera - The Independent, 11. november 1997, hentet 3. oktober 2017
5. ↑  The Question: Could the sweeper be on his way back? - The Guardian, 22. september 2009, hentet 3. oktober 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Apoleon*** er en slekt av hettebiller som borer i ved.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 15 millimeter), avlange, brunlige hettebiller. Hodet er kort og bredt med utstående fasettøyne, ikke dekket av pronotum, som er rundet med skarpe pigger langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis
-------

De fleste av hettebillene borer i død ved. Særlig underfamilien splintvedbiller kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Myanmar i vest til Java i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hette- og borebiller, Bostrichoidea
			* Familien **hettebiller**, **Bostrichidae**
				+ Underfamilien **Dysidinae** Lesne, 1921
					- Slekten ***Apoleon*** Gorham, 1885
						* *Apoleon edax* Gorham, 1885

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Apoleon* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Apoleon* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Jan Julius Lodewijk Duyvendak** (født 28. juni 1889 i Harlingen i Nederland, død 9. juli 1954 i Leiden) var en nederlandsk sinolog.

Biografi
--------

Etter filologiske studier Universitetet i Leiden orienterte han seg mot kinesisk språk under rettledning av Jan Jakob Maria de Groot. Årene 1910–1911 var han i Paris og studerte der under Édouard Chavannes og Henri Cordier. 

Årene 1912–1918 var han nederlandsk ambassadetolk i Beijing, og deretter fikk han en stilling ved Universitetet i Leiden i 1919. Han foretok en rekke oversettelser av kinesiske tekster, som for eksempel *Dao de jing*. Han oversatte også en kinesisk politikers dagbok om bokseropprøret, som senere har vist seg å være et falskneri iscenesatt av Edmund Backhouse. 

Under annen verdenskrig hjalp han personlig forfulgte jøder til å holde seg i skjul fra Det tredje rikes okkupasjonsmakt. 

Innen astronomien er Jan Julius Lodewijk Duyvendak kjent for å ha hjulpet sin landsmann Jan Oort med å oversette kinesiske dokumenter om en «gjestestjerne» i året 1054: Det dreide seg ifølge Oort antagelig om en supernova.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Leidse Hoogleraren, Leidse Hoogleraren ID 709, besøkt 19. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KNAW Past Members, oppført som J.J.L. Duyvendak, KNAW past member ID PE00000074, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som J.J.L. Duyvendak, SNAC Ark-ID w6hk023h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   NMVW:s samlinger, oppført som Nederlands, NMVW-ID 56827, besøkt 16. januar 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** NDL **·** NKC
 |
Animasjon av fly som bruker høyderor for å stampe (*pitch*).
**Høyderor** på fly er plassert på den horisontale stabilisatoren. Roret er en liten vinge og er oftest plassert bakerst på flykroppen. Roret styrer luftstrømmen slik at halen presses ned eller opp og endrer dermed flyvingens vinkel i forhold til luftstrømmen. Dette fører til at flyet går opp eller ned. 

I en sving vil et fly legge seg over til den ene aller andre siden og bruke høyderoret for å gjøre svingen krappere, samt for å unngå å miste høyde.

Variasjoner av høyderoret er V-hale, som kombinerer høyderor og sideror i en V-formasjon, elevon som er en kombinasjon av balanseror og høyderor og finnes på såkalte flyvende vinger (f.eks. B-2 Spirit). Høyderoret kan også være montert foran vingen, som en canardvinge. Dette brukes for eksempel på Eurofighter Typhoon.

Se også
-------

* Flyinstrumenter
* Balanseror
* Trimror
* Sideror
* Haleror
* Flyratt, senterstikke og sidestikke, tre alternative styreanordninger for høyde- og balanseror

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Clacton-on-Sea
Kart fra 1940
**Clacton-on-Sea** er den største by på Tendring-halvøya i Essex i England. Byen, som ble grunnlagt i 1871, er en kystby som om sommeren tiltrekker mange turister. Clacton har en fornøyelsespir, arkader, en golfbane og en flyplass. Under to dager om sommeren kan turister få se flyoppvisning, iblant med Avro Lancaster, Spitfire, helikoptre, og høydepunktet av oppvisningen - Royal Air Force Aerobatic Team (Red Arrows).

Clacton-on-Sea har to teatre, *West Cliff Theatre* og *Princes Theatre*.

Clacton-on-Seas folkemengde har vokst påtagelig: 1901 var den 7 456, 1991 var den 45 065 og nå (2014) over 53 000.

Historie
--------

Ved Clacton-on-Sea er det funnet artefakter fra mellompaleolitikum. En datering av dyrebein ved hjelp avurandatering vistet at artefaktene var ca 245 000 år gamle. Funnet har gitt navnet til Clactonteknikken, som er den teknikk for fremstilling av steinverktøy] som ble benyttet ved Clacton-on-Sea på den tiden, men som også finnes i Frankrike og andre steder under paleolitikum. 

*Great Clacton* ble bosatt av keltere cirka 100 f.Kr. Det finnes noen vage tegn på at romerne benyttet Clacton-området. Navnet Clacton oppstod cirka 500 e.Kr. da området ble overtatt av saksere under lederen Clacc. Det opprinnelige navnet, Claccingaton, betyr «Clacc-folkets by». 

Samlingspunkt for bylivet var *St. John's Church*, som nå er den eldste bygningen i Clacton. En seiglivet teori er at smuglere benyttet en tunnel for å føre inn smuglegods fra kysten til *Ship Inn*, men den avvises av historikere. Nå kalles dette stedet *Great Clacton*. 

*Clacton-on-Sea*, som det fremstår i dag, ble grunnlagt i 1871 av Peter Buff som et sommerferiested. Den hovedsakelige transportveien var opprinnelig havet. Skip kom og la til ved *Clacton Pier*. Folk som ville komme landevveien måtte gjennom *Great Clacton*. På 1920-tallet ble det bygd en mer direkte vei for å ta hånd om tilstrømningen av ferierende.

Industri
--------

Innen den industrielle revolusjon bestod Clactons innbyggeres levevei hovedsakeligeav jordbruk. Da den industrielle revolusjon ble spredt ut over landet, innså bøndene i Clacton at deres utrustning var foreldet. En dampdrevet kvern ble bygd i 1867, som erstatsning for en vindmølle (som til slutt ble revet i 1918).

Eksterne lenker
---------------

* Essex-fotos - Clacton

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Aksel Bergo** (født 1968) er en norsk fotballtrener som er faglig leder i Brann-akademiet.

Han er fra Eksingedalen i Hordaland.
I 1998 arbeidet Bergo ved Norges idrettshøgskole der han analyserte fotballkamper for VG med programvaren til Egil Olsen og Øyvind Larsen. I 2001 kåret Norsk Fotballtrenerforening Bergo til Årets unge trener etter en god sesong med Follo Fotball, der han var i 2001, 2002 og 2004. Etter Follo trente han Kolbotn Fotball Kvinner i sesongen 2005 og 2006, da til to seriegull. Hjelpetrenerne til Aksel var Espen Andreassen (født 1971, gift med Kolbotn-veteran Solveig Gulbrandsen) og Nicolai Aas. fra 2007 trente han Follo i kombinasjon med ekspertkommentator på TV 2. I 2014 er han fortsatt i Follo-apparatet (spillerutvikler), men blir nå assisterende trener for Leif Gunnar Smerud på U21-landslaget, ved siden av det å være ansatt ved Norsk Toppfotballsenter.

1. mars 2021 ble han ansatt som hovedtrener for Grorud. 27. august 2021 ble kontrakten med Grorud avsluttet.

17. november 2021 ble han ansatt som ny faglig leder i Brann-akademiet fra 1. januar 2022.

Utgivelser
----------

* *Ferdighetsutvikling i fotball, handlingsvalg og handling* (2002). Med Andreas Morisbak, Pål Arne Johansen og Øyvind Larsen

Referanser
----------

1. ↑  Ny faglig leder i Brann-Akademiet
2. ↑  Aksel Bergo Arkivert 9. juni 2015 hos Wayback Machine. fra toppfotball.no.
3. ↑  *Slik lages VG-analysen* i VG den 20. mai 1998.
4. ↑  *Notiser* i Bergens Tidende den 6. november 2001.
5. ↑  *Aksel Bergo ny Kolbotn-trener* fra NTB tekst den 5. november 2004.
6. ↑  Aksel Bergo er Groruds nye a-lagstrener
7. ↑  Grorud IL og Aksel Bergo avslutter samarbeidet
8. ↑  Ny faglig leder i Brann-Akademiet

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Endre Røsjø** (født 31. august 1944 i Oslo) er en norsk investor basert i London og gründer av radiostasjonen P4, investeringsselskapet Centennial ASA og Scandinavian Investment Holding AS.

Styreleder i Maritime and Merchant Bank ASA (Startet desember 2016) samt Pinemont Securities Ltd, London - member of London Stock Exchange, regulert av FCA.[]

Røsjø er utdannet ved Norges Handelshøyskole (NHH) og har en MBA med distinction fra Harvard Business School. Han ble utdannet siviløkonom i 1968. I oktober 2015 opprettet Endre Røsjø et stipend til støtte for NHH-studenter som kommer inn MBA-studiet ved Harvard Business School

Han investerte 1,4 milliarder islandske kroner (ca. 64 millioner norske) i MP Bank på Island.

Kurdistan Regional Government skrev en avtale om utvikling av oljereserver i 2003 og som ble undertegnet av oljeavdelingen i Norsk Hydro AS. Denne avtalen, som var den eneste uten signing-on kontant bonus, kansellerte CEO Reiten.Mal:Klatgjør I 2004 fikk Røsjø og Peter Galbraith rettigheter til ti prosent av fremtidige oljeinntekter for å hjelpe å få på plass en avtale om oljeutvinning for DNO i krigssonen i Kurdistan, utenom de sentrale myndigheter i Irak.

Endre Røsjø bidro i 2012 til refinansieringen av Villa Organic. Villa Organic ble senere solgt til Salmar ASA.

Røsjø er bosatt i London og har eiendommer bl.a. i Frankrike.

Referanser
----------

1. ↑  Driver ikke med Ponzi-schemes à la Madoff
2. ↑  «Investor oppretter Harvard-stipend». *www.dn.no*. Besøkt 23. november 2015.
3. ↑  «Oppretter Harvard-stipend til NHH-studenter». *Paraplyen*. Arkivert fra originalen 23. november 2015. Besøkt 23. november 2015.
4. ↑  Røsjø Island
5. ↑  Røsjøs innsats i Irak[*død lenke*]
6. ↑  Oil Company Near Settling Over Contract in Kurdistan
7. ↑  En kule i Irak[*død lenke*]
8. ↑  *Finansavisen,* 7. juli 2012, s.26: Refinansiering av Villa Organic er på plass med Endre Røsjø som garantist.
9. ↑   *Dagbladet:* Røsjøs hjem]
**Aksel Bjerke** (født 12. april 1900, død 15. november 1975) var lærer, gårdbruker og ordfører i hjembygda Sør-Fron 1942–1945.

Kommunestyret under okkupasjonen
--------------------------------

Aksel Bjerke var medlem av Nasjonal Samling og da rikskommissær Terboven oppløste alle politiske parti bortsett fra NS, ble den valgte ordføreren i Sør-Fron, Egil Hernæs arrestert og Bjerke ble utnevnt til ordfører. Kommunestyret skiftet navn til "Heradsting". Førerprinsippet ble innført, ordføreren skulle ta alle avgjørelser selv, men etter råd fra tingsmedlemmene. Bjerke fikk problemer med å få oppnevnt heradsting, han foreslo to kvinner, for første gang i Sør-Frons kommunalhistorie, men de betakket seg. Tinget ble så sammensatt av NS-medlemmer og sympatisører.

Høsten 1944 ba Bjerke om å få slippe ordførervervet, men han ble sittende til krigens slutt. Han ble da straks arrestert og internert i Folkets hus på Harpefoss. I februar 1948 ble Bjerke dømt til bot, soning, tap av statsborgerlige rettigheter (stemmerett og rett til å ha offentlige stillinger), og dessuten ble han som andre NS-bønder unntatt fra tilskuddsordninger.

Rehabilitering
--------------

I Sør-Fron gikk rehabiliteringen relativt raskt for seg. Han hadde blitt fradømt sin stilling som lærer for all tid, men i 1953 var han tilbake i skolestua. Det var heller ikke lenge før han var tilbake i kommunalpolitikken. Han ble valgt inn i herredsstyret for Bondepartiet i 1951, var med i byggekomiteen for framhaldsskolen i 1952, nemnda for restaurering av kirken i 1953. Fra 1955 satt han igjen i formannskapet og fikk fire stemmer som ordførerkandidat.

Kilder
------

* Øvrelid, Ragnar (1928-) (1991). *Historia om Fron*. Vinstra: Fron historielag. s. 40ff, 117.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Høydebasseng av stein ved Sachsen, Tyskland
Vanntårnets funksjon.  
1. Pumpe  
2. Vannbeholder  
3. Forbrukere
**Høydebasseng** er en kunstig dam eller en stor vanntank brukt som drikkevannmagasin. Bassenget er plassert høyt i terrenget forhold til uttakene slik at gravitasjon kan nyttes til overføring gjennom fordelingsnettet for drikkevannet.

Formålet med å plassere vannbassenget høyt er å jevne ut variasjoner i vannforbruket, sørge for jevnt trykk i overføringsledninger og sikre vannforsyning til innbyggerne ved tørke eller ledningsbrudd. I kuperte landskap er høydebasseng egnet, mens ved flate landskap nyttes vanntårn, en vanntank plassert i et opphøyet bygg, gjerne tårnformet. Både høydebasseng og vanntårn er tilknyttet et vannverk med overføringsledninger til forbrukerne.

Der vanntårn kan være landemerker i landskapet er gjerne høydebasseng mer diskret plassert. Høye vanntanker plassert i opphevet terreng blir gjerne omtalt som vanntårn, men de faller samtidig under definisjon av et høydebasseng.

Høydebasseng i Norge
--------------------

Noen eksempler på høydebasseng i Norge:

* Skytta vanntårn, høydebasseng ved Skytta i Nittedal kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Teknisk ukeblad (17. juni 2019): Dette er høydebasseng: Et manglende filter kan være nok til å spre smitte, hentet 28. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* Drikkevannmagasiner og høydebasseng

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Aksay (rosa) i Jiuquan (gult) i Gansu i Kina
**Aksay Hasake** (kinesisk: 阿克塞哈萨克族自治县; pinyin: *Ākèsài hāsàkèzú Zìzhìxiàn*) er et autonome fylke for kasaker i byprefekturet Jiuquan i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 7 923 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

Siden forvaltningsreformen i desember 2006 er fylket sammensatt av énm storkommuinew og to kommuner:

* Storkommunen Hongliuwan (红柳湾镇), sentrum, fylkesregjeringens sete;
* Kommunen Akqi (阿克旗乡);
* Kommunen Alteng (阿勒腾乡).

De tidligere kommunene ble samtidig oppløst: Heping 和平乡, Minzhu 民主乡, Tuanjie 团结乡, Jianshe 建设乡 og Duobagou 多坝沟乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 215 løper gjennom området. Den begynner i Hongliuyuan i Gansu og fører til Golmud i Qinghai.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* XinhuaNet -- Aksay Kazak Autonomous County (på kinesisk) Arkivert 5. januar 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Etherow** er ei elv i Derbyshire og Stor-Manchester i England, Den er ei sideelv til Goyt, og er 30 kilometer lang, med et nedbørfelt på 77,7 km². Den øvre dalen til elva kalles Longdendale. Elva dannet tidligere grensa mellom de historiske grevskapene Cheshire og Derbyshire.

Elvas løp
---------

Elva har sitt utspring på Featherbed Moss like over grensa til South Yorkshire, og den renner herfra ned i Longdendale, hvor den passerer gjennom Longdendale Chain, en rekke på seks reservoarer som ble bygget på slutten av 1800-tallet for å sikre vannforsyningen til Manchester og Salford. Nedenfor reservoarene passerer elva Tintwistle og Hollingworth og fortsetter mot sørvest til den munner ut i Goyt ved Brabyns Park nær Marple. 6 km nedstrøms fra Etherows munning løper Goyt sammen med Tame og danner elva Mersey.

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Etherow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Etherow i Hollingworth | Etherow ved Woodhead i Longdendale |
**Jon Espen Hesselberg Løken** (født 20. mars 1955 i Asker) er ansvarlig for virksomheten knyttet til Arthur Svenssons internasjonale pris for faglige rettigheter. Prisen ble en periode organisert gjennom Svenssonstiftelsen der Løken var daglig leder, men ble i 2021 inkorporert i fagforbundet Industri Energis øvrige virksomhet. Løken har også vært redaktør av den norske utgaven av LabourStart siden starten i 2000. I juni 2021 ble han valgt som ny styreleder i Manifest Tankesmie.

Løken er utdannet diplombibliotekar og begynte i Saga Petroleum i1980, der han ble hovedtillitsvalgt for Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund i i mange år fram til selskapet ble kjøpt opp av Statoil og Norsk Hydro i 1999. Løken satt også som ansattrepresentant i bedriftens styre. Etter dette arbeidet han som forsker ved Fafo inntil han begynte i fagforbundet Industri Energi i 2009.. 

Løken har ved siden av en rekke Fafo-rapporter, blant annet skrevet boka «Så samles vi på nettet - om fagbevegelsen og Internett» (2002) og sammen med flere laget brettspillet «1. mai : fagforeningsspillet» og *Arbeidslivsquiz*.

Referanser
----------

1. ↑  «Løken, Espen 1955-». Virtual International Authority File (VIAF). Besøkt 14. februar 2019.
2. ↑  «Jon Espen Hesselberg Løken (Asker, 64 år) - Birthday.se». *www.birthday.se* **(engelsk)**. Besøkt 28. mars 2019.
3. ↑  Tormod Ytrehus (2. januar 2019). «Espen Løken er ny sjef i Svenssonstiftelsen». Fri Fagbevegelse. Besøkt 14. februar 2019.
4. ↑  Pettersen, Petter (8. juni 2021). «Industri Energi-rådgiver Espen Løken er ny styreleder for Manifest Tankesmie». *frifagbevegelse.no*. Besøkt 9. juni 2021.
5. ↑  Erling Bergan (Juli 2000). «Espen Løken - på parti med oljebibliotekarene» (PDF). *Bibliotekaren* (8/2000): 15–19. Arkivert fra originalen (PDF) 27. februar 2019. Besøkt 27. februar 2019.
6. ↑  Riisnæs, Ida Grieg (2. juli 1998). «Valser over Saga». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 27. februar 2019.
7. ↑
8. ↑  Fafo-rapporter
9. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Charles Winston «Chuck» Chapman** (født 21. april 1911 i Vancouver, død 6. mars 2002) var en canadisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Chapman vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det canadisk laget som kom på andreplass i basketturneringen. Det var første gang som basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Canada vant over Polen med 42-15 i semifinalen men tapte finalen mot USA med 8-19. Chapman spilte fire kamper inklusive finalekampen. Han yngre bror Art Chapman spilte også på laget.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i basketball Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chuck Chapman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Chapman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Chapman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Chapman – Britisk Columbia Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata
**Annerledeslandet** var et begrep lansert av Senterpartiet i forkant av EU-valget i 1994.
Begrepet ble lansert på partiets landsmøte på Hamar i 1993. Uttrykket stammer fra Rolf Jacobsens dikt «Anderledeslandet» i Nei til EUs antologi *Lesebok 1994*. Opprinnelig ble diktet publisert i samlingen *Nattåpent* fra 1985.

Valgkampen før stortingsvalget i 1993 dreide seg stort sett om EU-debatten, og Senterpartiet markerte seg som det ledende nei-partiet i Norge. I valgkampen spilte Senterpartiet generelt og Per Olaf Lundteigen og Anne Enger Lahnstein spesielt på visjonen om annerledeslandet som et alternativ til EU. Lundteigen definerte annerledeslandet som en «samfunnsutvikling med vekt på blant annet å tilbakeføre styringsmulighetene til norsk lovverk og folkevalgte organer», og en «politikk for øket sysselsetting, ren jord, luft og vann og global solidaritet».

Uttrykket ble forsøkt latterliggjort av Senterpartiets politiske motstandere, spesielt i det EU-vennlige Arbeiderpartiet. Handelsminister Grete Knudsen mente at Norge med EU-medlemskap «vil få en fast hånd på Europa-rattet. Det må være å foretrekke fremfor å være baksetepassasjer eller kjøre rundt på moped i 'Annerledeslandet'». Thorbjørn Jagland hevdet at Arbeiderpartiets politikk «har ført til at vi allerede er annerledeslandet», og brukte prisstabilitet, lavt rentenivå og lavere arbeidsledighet enn i EU-land som argument.

Begrepet var også omstridt på nei-siden. Amund Venger, generalsekretær i Norges Bondelag, mente at bruken av begrepet var lite gunstig. Han uttalte at «annerledeslandet til nostalgikeren Per Olaf Lundteigen er en gavepakke til Ja-siden i deres forsøk på å fremstille Nei-siden som bakstreversk». Leder for Europabevegelsen, Inge Lønning, mente imidlertid at debatten om annerledeslandet ikke kunne ta slutt kort tid før valget ettersom «'Annerledeslandet' var brukt som vimpel av Sp i over ett år».

Et flertall på 52,2 % sa nei til EU-medlemskap den 28. november 1994. *Aftenposten* hadde dagen etterpå oppslaget «Dronning i Annerledeslandet», der Lahnstein ble beskrevet som «det personifiserte symbol på nei-sidens seier den historiske natten mellom 28. og 29. november 1994»

Etter EU-kampen har begrepet «annerledeslandet» blitt en del av det norske språket. Begrepet brukes nå til en viss grad ironisk.

Referanser
----------

1. ↑  Leder i VG, 15. november 1993
2. ↑  Kronikk av Per Olaf Lundteigen, Aftenposten Morgen 1. mars 1994.
3. ↑  NTBtekst. (3. juni 1994). «Regjeringen åpner EU-kampen»
4. ↑  Aftenposten Morgen. (29. mai 1994). «Selvsikker Jagland advarer Bakke»
5. ↑  Dagens Næringsliv. (18. august 1994). «Kampen om Gro-bonusen»
6. ↑  NTBtekst. (18. august 1994). «Ja-siden vil fortsette debatten om 'Annerledeslandet'»
7. ↑  Aftenposten Morgen. (29. november 1994). «Dronning i Annerledeslandet»
8. ↑  Magne Nylenna. «Typisk norsk?». Det norske medicinske Selskab. Besøkt 29. november 2007.
Aztekerriket med omland, 1519.
**Azcapotzalco** befinner seg i Mexicos føderale distrikt. I 2020 var det registrert 432 205 innbyggere i distriktet.

Historie
--------

### Førspansk tid

Den er en by med meget lang historie. Formodentlig fantes den som en bosetning allerede under Teotihuacáns velmaktsdager tidlig i det første århundre e.Kr. Den lå ved Texcocosjøen, en sjø som senere er forsvunnet. .Men den ble etterhvert forlatt. På 1100-tallet ble den grunnlagt på nytt. Etterhvert Azcapotzalco hovedstad for tepanekerne. Under de som tyranner ansette herskere Tezozómoc og Maxtla var Azcapotzalco den dominerende makt i Mexicodalen; aztekerne og tallrike andre folk i regionen var pliktig å yte byen tributt. Etter at aztekerherskeren Itzcóatl erobret byen i 1428 tapte Azcapotzalco sin politiske betydning.

### Kolonitiden

I 1519, da Hernán Cortés første gang kom til aztekermetropolen Tenochtitlán, fremstod Moctezuma II i praktfulle gevanter som var blitt laget i Azcapotzalco. Etter den spanske erobring (*conquista*) ble regionen underlagt de nye spanske storgodseiere Delgadillo og Maldonado. Dominikanerne anla kirke og kloster i byen. Utenfor bygrensen ble deres kapell dedisert til *Jomfruen av rosenkransen* kjent; det stod ferdig tidlig på 1700-tallet og er et godt eksempel på kolonitidens arkitektur. 

### De porfirianske tid

Mellom 1876 og 1910 endret området rundt Mexico by sterkt karakter - preget av president Porfirio Díaz. Hovedgaten i Azcapozalco fikk elegante hus i fransk stil. 

### Moderne tid

Azcapotzalco endret seg dramatisk på 1900-tallet. Mexico bys storbyområde vokste og førte til at mange forsteder ble innlemmet i byen. Azcapotzalco fremstod etterhvert for et sted for middelklassen. I september 2019 ble Azcapotzalco sete for et katolsk bispedømme. I det moderne distriktet ligger blant annet parken Parque Tezozómoc.

| * v
* d
* r
Administrative distrikter i Mexicos føderale distrikt, «Distrito Federal» |
| --- |
| Álvaro Obregón **·** Azcapotzalco **·** Benito Juárez **·** Coyoacán **·** Cuajimalpa **·** Cuauhtémoc **·** Gustavo A. Madero **·** Iztacalco **·** Iztapalapa **·** Magdalena Contreras **·** Miguel Hidalgo **·** Milpa Alta **·** Tláhuac **·** Tlalpan **·** Venustiano Carranza **·** Xochimilco | Mexicos flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Azahara Muñoz** (født 19. november 1987) er en spansk profesjonell golfspiller på Ladies European Tour (LET).

Muñoz hadde en amatørkarriere der hun blant annet vant det britiske amatørmesterskapet, samt var med på Junior Solheim Cup tre ganger.

Hun ble profesjonell i september 2009. 1. oktober startet hun i sin første turnering på Ladies European Tour, Madrid Ladies Masters, som hun vant. Senere på høsten deltok hun på LPGAs kvalifiseringsskole, der hun kom på femteplass og fikk spillerett på LPGA-touren 2010. Der klarte hun cut i alle sine 11 første starter. I løpet av sesongen hadde hun spilt inn nok til at hun kom på 30.-plass på tourens pengeliste, og ble Årets nykommer. I tillegg deltok hun i flere turneringer på European Tour, med gode resultater. Fra en 179.-plass på verdensrankingen i 2009, klatret hun til 41.-plass.

Hennes beste plassering i en major-turnering er en delt 8.-plass i LPGA Championship.

I 2011 ble hun tatt ut til sin første Solheim Cup.

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble hun nummer 50.

Meritter
--------

### Seire på Ladies European Tour

* 2009 Madrid Ladies Masters

### Som amatør

* 2009 British Ladies Amateur Golf Championship

### Utmerkelser

* 2010 Rookie of the Year (Årets nykommer), LPGA-touren

Eksterne lenker
---------------

* (en) Azahara Muñoz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Azahara Muñoz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Azahara Muñoz – LPGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Azahara Muñoz – Europatouren Rediger på Wikidata
* Profil på ladieseuropeantour.info

Portal: Golf

| * v
* d
* r
 Europalaget Solheim Cup 2011 |
| --- |
| 
* Christel Boeljon
* Laura Davies
* Sandra Gal
* Sophie Gustafson
* Caroline Hedwall
* Maria Hjorth
* Catriona Matthew
* Joanne Morley (visekaptein)
* Azahara Muñoz
* Alison Nicholas (kaptein)
* Anna Nordqvist
* Suzann Pettersen
* Melissa Reid
* Karen Stupples
* Annika Sörenstam (visekaptein)

 |
**Azali Assoumani** (arabisk: غزالي عثماني), (født 1. januar 1959) er komorisk politiker som har vært president i Komorene fra 2016. Han var også president fra 1999 til januar 2002, og på nytt fra mai 2002 til 2006.

Biografi
--------

Assoumani ble født i 1959 i Mitsoudjé sør-vest på øya Grande Comore. Han fikk militær utdanning ved det kongelige militærakademiet i Marokko hvor han ble fallskjermjeger. I 1990 hadde han grad av major og ble en av lederne i det komoriske forsvaret. I 1996 tok han ytterligere utdanning ved et fransk militærakademi og som oberst ble han stabssjef for den nye nasjonale hæren.

Han kom til makten i Komorene etter å ha ledet et statskupp og avsatt president Tadjidine Ben Said Massounde. Han vant presidentvalget i mai 2002 etter at han i henhold til forfatningen gikk av i januar for å kunne stille til valg. Hamada Madi var fungerende president i perioden fram til Assoumani overtok. Den 15. mai 2016 vant han valget på nytt og overtok som president etter Ikililou Dhoinine.

I sin første presidentperiode (1999-2002) klarte Assoumani å samle de tre komoriske øyene til en nasjon igjen etter at øyene Anjouan og Mohéli i 1997 hadde erklært sin uavhengighet fra den største øya Grande Comore. Assoumanis samlingsprosess innebar en ny forfatning for Komorene som ble vedtatt i 2001 og som innebar presidentvalg i 2002. Fram til 2018 har presidentvervet rullert mellom de tre øyene. Et vedtak i 2018 gjorde det mulig for Assoumani å stille til valg på nytt i 2019, et valg hvor han fikk over 60/ av stemmene i første valgomgang.

Referanser
----------

1. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id assoumani-azali, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Africa :: Comoros — The World Factbook - Central Intelligence Agency». www.cia.gov. 25. mars 2019. Arkivert fra originalen 20. oktober 2020. Besøkt 10. desember 2020.
3. ↑  Aminat Ouildamedine (26. mars 2019). «Elections aux Comores : Azali Assoumani est élu dès le premier tour avec 60,7%» **(fransk)**. Franceinfo.
4. ↑  «International Elections and Leaders: April 2019 Update» **(engelsk)**. OEF Research.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things
 |
**De hvite Karpatene** (tsjekkisk: *Bílé Karpaty*; slovakisk: *Biele Karpaty*) er en fjellkjede på grensen mellom Tsjekkia og Slovakia, og er en del av De slovakisk-moraviske Karpatene i Vest-Karpatene.

De hvite Karpatene er avgrenset av Lillekarpatene i sør og dalene til elvene Morava i nordvest og Váh i sørøst. I nord danner Lyskypasset overgangen til Javorníkyfjellene. I nordvest grenser fjellene til Vizovicehøylandet (*Vizovická vrchovina*) i Tsjekkia. Moravas sideelver Velička, Myjava og Olšava har sine kilder på vestsiden av fjellene. Til Váh flyter sideelven Vlára.

Ved foten av De hvite Karpatene finnes flere større byer. På den tsjekkiske siden er disse Uherské Hradiště og Zlín, og på den slovakiske siden Nové Mesto nad Váhom og Trenčín. I middelalderen gikk den viktigste handelsruten mellom Mähren og Ungarn gjennom fjellene via Stránípasset. Andre pass er Velkápasset og Vlárapasset, som senere fikk betydning først og fremst gjennom jernbaneforbindelser.

Det høyeste fjellet er Velká Javořina på 970 moh. etterfulgt av Chmeľová på 926 moh. Makyta på 923 moh. og Veľký Lopeník på 911 moh. 

Det ligger vernede landskapsområder på begge sider av fjellene, Biele Karpaty landskapsvernområde i Slovakia, grunnlagt i 1979 og Bíle Karpaty landskapsvernområde i Tsjekkia, grunnlagt i 1980. Disse områdene har et rikt dyre- og planteliv, og noen av artene er endemiske, spesielt noen orkidéer som bare vokser på engene i De hvite Karpatene.

Referanser
----------

1. ↑  (cz) Velká Javořina *treking.cz*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biele Karpaty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) White Carpathians – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Catch the Catch*** er debutalbumet til den nederlandsk-tyske popsangeren C. C. Catch (hvis egentlige navn er Caroline Katharina Muller), utgitt den 28. april 1986 på plateselskapet Hansa Records. Albumet ble produsert av Dieter Bohlen – fra duoen Modern Talking – som også var den som oppdaget C. C. Catch. 

Albumet består hovedsakelig av eurodisco og synthpop låter. Da C. C. Catch ble oppdaget av Dieter Bohlen så ga han henne muligheten til å spille inn en av hans ubrukte låter, «I Can Lose My Heart Tonight», fordi han ettersigende ikke trodde den var bra nok for Modern Talking. 

Den første singelen «I Can Lose My Heart Tonight» ble sluppet 31. juli 1985 og nådde 13.-plass på salgslistene i Tyskland, og dermed banet den veien for flere singler, og etterhvert ble grunnlaget for albumet lagt.

*Catch the Catch* inneholder følgelig de store hit-singelene «I Can Lose My Heart Tonight», «'Cause You Are Young» og «Strangers By Night», som alle tre nådde topp-ti plasseringer på salgslistene i flere europeiske land, inkludert Norge og Tyskland.

Liste plasseringer
------------------

| Salgslister | Topp plassering |
| --- | --- |
| Tyskland | 6 |
| Belgia | 7 |
| Sveits | 8 |
| Jugoslavia | 2 |
| Norge | 6 |

Sporliste
---------

1. «'Cause You Are Young» (Maxi-versjon) – 04:43
2. «I Can Lose My Heart Tonight» (Maxi-versjon) – 05:54
3. «You Shot a Hole in My Soul» (Maxi-versjon) – 05:16
4. «One Night's Not Enough» – 03:23
5. «Strangers By Night» (Maxi-versjon) – 05:43
6. «Stay» (Maxi-versjon) – 05:47
7. «Jump In My Car» (Maxi-versjon) – 04:33
8. «You Can Be My Lucky Star Tonight» (Maxi-versjon) – 05:17

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Modern Talking chart positions». Arkivert fra originalen 20. oktober 2009. Besøkt 25. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Espen Kristiansen** (født 20. mai 1983) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte for Storhamar Dragons. Han er sønn av den tidligere Storhamarspilleren Per Arne Kristiansen.

Kristiansen gikk gradene i Storhamar, og ble tatt opp på A-laget etterhvert. Han fikk nesten ingen spilletid på førstelaget på grunn av skader og sykdom, og valgte derfor å prøve seg i Gjøvik Hockey. Etter en stund der fortsatte han karrieren sin i Kongsvinger Knights.

I Kongsvinger spilte han såpass bra at Comet Halden valgte å hente ham, og med det fikk han en ny sjanse på eliteserienivå.
Han sa imidlertid opp kontrakten sin bare etter noen få måneder, og valgte å returnere til Hamar og Storhamar Dragons igjen. Da han kom tilbake fikk han spille en del i eliteserien fordi en del spillere var skadet, og her skåret han sitt første A-lagsmål noensinne. Etter denne sesongen ble det litt andrelagsspill, men hjerteproblemer satte dessverre en stopper for karrieren hans.

Referanser
----------

1. 1 2   Eurohockey.com, Eurohockey.com spiller-ID 47359, besøkt 25. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Espen Kristiansen – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Espen Kristiansen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* «Silarkivet / Alumni K / Kristiansen, Espen». Storhamar Hockey. Besøkt 25. august 2021.
**Shah Nawaz** (født 14. mars 1949 i Lahore) er en norsk kjemiker og forsker.

Nawaz har en mastergrad i realfag fra fødelandet Pakistan, og underviste deretter i Lahore. Han kom til Norge i 1981, og tok dr.scient.-graden ved Universitetet i Oslo i 1991. Han var deretter en periode ved Høgskolen i Nord-Trøndelag, før han ble førsteamanuensis ved Høgskolen i Østfold i 1997, der han utdannet studenter som skulle bli bioingeniører.

I 2002 ble Nawaz kåret til «en av de 500 mest betydningsfulle personer i dette århundret» av det amerikanske forlaget Barons for sitt arbeid i petrokjemi.

Referanser
----------

1. ↑   Snåsningen, utgitt 13. mars 1997[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Kråkerøy-forsker i verdenstoppen». *Fredriksstad Blad*, 11. juni 2002.
3. ↑  «Conversion of methanol to olefins over Zeotype Molecular Sieves». Avhandling (dr.scient.) - Universitetet i Oslo, 1991
4. ↑  E24: Norskpakistansk forsker på eksklusiv lederliste Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  «The Europe 500: Leaders for the New Century (2005)». Amazon.com. Besøkt 2. april 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Endre Skjervø** (født 24. juli 1973 i Steinkjer) er en norsk politiker (FrP).

Han meldte seg inn i Fremskrittspartiet i 1995. Han var formann i Steinkjer Fremskrittsparti i periodene 1997–1998, 2002–2003, 2008–2009 og 2010–2012, og har vært medlem og gruppeleder i Steinkjer kommunestyre siden 1999. Skjervø var vararepresentant til Stortinget 2001–2013, medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 2003–2011 og gruppeleder 2005–2011. I 2010 tapte han renominasjon til førsteplassen på Fremskrittspartiets fylkestingsliste med knappest mulig margin.

Skjervø er rørlegger av utdannelse, og arbeidet som selger i Tuwi Wiggen AS 1991–1994, daglig leder i Shervis AS 1996–1998, daglig leder i Norsk Industriservice AS 1998–1999, fylkessekretær i Nord-Trøndelag Fremskrittsparti 1999–2002, rådgiver i Fremskrittspartiets politiske avdeling 2002–2004, rådgiver i Fremskrittspartiets kommunikasjonsavdeling 2004–2006 og daglig leder i attføringsbedriften Jekta AS i Malm 2012–2014. Fra 2014 til 2016 var han rådmann i Namsskogan kommune. Fra 2016 til 2018 var han avdelingsdirektør i NAV Trøndelag. Han var fra 2018–2020 banksjef i Grong Sparebank, og ble i 2020 ansatt som kommunedirektør i Frosta kommune.

Han er samboer med Sara Kveli, tidligere medlem av Nord-Trøndelag fylkesting for Arbeiderpartiet.

Referanser
----------

1. ↑  Engesvik, Gøril (15. januar 2011). «Ut i kulden». *Trønder-Avisa*: 18–21.  `|seksjon=` ignorert (hjelp)
2. ↑  Aamodt, Torill (12. desember 2010). «Kastet som Frp-topp i Nord-Trøndelag». NRK Trøndelag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Endre Skjervø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Endre Skjervø hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Endre Skjervø hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

 Wikiquote: Endre Skjervø – sitater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**12.7×99mm NATO** eller **.50 BMG** er en patron for maskingevær opprinnelig utviklet i 1910-årene for M2 Browning maskingevær. Det er bygget som en oppskalert .30-06 Springfield. Siden 1980-årene har den også vært i bruk i skarpskytterrifler. Når patronen brukes i automatvåpen, er den lenket sammen med metalledd i belter.

Et stort antall varianter innenfor kaliberet finnes, blant annet:

* Skarp ammunisjon (panserbrytende ammunisjon, brannstiftende og spreng)
	+ MP – MultiPurpose (for eksempel Raufoss NM140 MP)
	+ MP-T – MultiPurpose Tracer (sporlys)
	+ AP-S – Armour Piercing Saboted (med prosjektilhylse)

* Kortholdsammunisjon
	+ SRTA – Short Range Training Ammunition
	+ PSRTA – Plastic Short Range Training Ammunition (blåplast)
	+ PSRTAT – Plastic Short Range Training Ammunition Tracer (blåplast med sporlys)

* Løsammunisjon
	+ «Rødplast»

Historie og utvikling
---------------------

Konseptet for kaliberet ble tatt fram av John Browning under første verdenskrig som et svar på behov for luftvernvåpen. Patronen er basert på en .30-06 i større skala, og maskingeværet var en Browning M1919/M1917 som også var skalert opp. Dette våpenet stammet fra århundreskiftet, men fikk navnet sitt da det amerikanske forsvaret tok det i bruk i 1917. Det nye maskingeværet, kalt Browning M2, ble tatt i bruk på fly og bakken. Flere forskjellige ammunisjonstyper, som panserbrytende og brannstiftende, ble tatt i bruk og gjorde at det ble et utbredt våpen med flere bruksområder.

Under andre verdenskrig ble 12,7 mm brukt til å bryte gjennom panseret til lettpansrede kjøretøyer og fly. Siden 1950-årene ble evnen til å stå i mot ild fra 12,7 mm våpen et krav for en rekke pansrede personellkjøretøy, noe som gjorde at ammunisjonen mistet noe av sine bruksområder. Maskingevær som avfyrer 12,7 mm er fremdeles i bruk, men størrelsen og vekten på våpenet gjør det noe mindre praktisk i bruk. Når det er montert i faste installasjoner og på kjøretøyer så gjør den økte rekkevidden og presisjonen i forhold til lettere kalibere at det fremdeles er standard bestykning på pansrede kjøretøyer.

I 1980-årene kom Barrett med sin M82 og andre lignende våpen, og 12,7 mm fikk en rolle som kaliber for militære skarpskyttere. På grunn av virkningen i målet brukes slike våpen som regel mot materiell.

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* Kategori:Skytevåpen i kaliber 12,7 mm

Eksterne lenker
---------------

* (en) .50 BMG ammunition – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) .50 BMG – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 50 Caliber Shooter's Association – amerikansk forening til fremme av sportsskyting med 12,7 mm (engelsk)
Annenschule (foto fra 2008)
**Sankt Anna tyske høyskole** (russisk: Главное немецкое училище Святой Анны), egentlige tyske navn **St. Annen-Schule**, vanligvis kjent som **Annenschule** (russisk: Анненшуле), var en skole i St. Petersburg i Russland grunnlagt i 1736 for barn av den russiske hovedstadens tyske befolkning. I 1918 ble *Annenschule* Sovjetisk arbeidsskole №11, og senere №203. Blant dens elever var en rekke kjente personer, som etnologen Nikolaj Miklukho-Maklai, juveléren Peter Fabergé, filologen Faddei Zielinski, læreren og fysikeren Peter Lesgaft, dikteren og Nobelprisvinneren Joseph Brodsky, folkloristen og lingvisten Vladimir Propp, skuespillerinnen Elena Granovsky, forfatteren Igor Jefimov, og sjekkmesteren Viktor Kortsjnoj. I 1975 flyttet Spesialisert høyskole №239 inn i bygningen.

Litteratur
----------

* Igor Arkhangelsky: *Annenschule through three centuries.* ISBN 5-94214-062-6
* History of lyceum №239[*død lenke*]
* Annenschule i St. Petersburg encyclopedia