recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Selskapet Vakttårnets logo
**Vakttårnets Bibel- og Traktatselskap** er det norske selskapet som fungerer som avdeling for det amerikanske selskapet *Watch Tower Bible and Tract Society of Pennsylvania*. Dette selskapet er et lovformelig religiøst selskap som benyttes av Jehovas vitner.

Korporasjoner
-------------

To andre viktige korporasjoner er *Wachtower Bible and Tract Society of New York, Inc.* og *The International Bible Students Association*. Førstnevnte ble opprettet da hovedkontoret flyttet fra Pennsylvania til New York og het i begynnelsen *People's Pulpit Association*. Sistnevnte ble opprettet i forbindelse med de religiøse aktivitetene i Storbritannia. Disse selskapene innehar de juridiske rettighetene til litteratur som er utgitt av Jehovas vitner og ivaretar trossamfunnets interesser på forskjellige måter. Det fins også flere andre korporasjoner rundt om i verden, og i år 2000 ble det opprettet noen nye korporasjoner i USA. Den mest kjente publikasjonen de utgir er tidsskriftet *Vakttårnet*, som sammen med det andre tidsskriftet *Våkn opp!* i høy grad er viktig for Jehovas vitner egen bruk av publikasjoner, og også spiller en stor rolle i evangeliseringsarbeidet.

Grunnleggelse
-------------

Før navnet «Jehovas vitner» ble valgt ble vitnene som gruppe kalt «de internasjonale bibelstudenter» eller bare «bibelstudentene». Den 16. februar 1881 opprettet bibelstudentene selskapet Zion’s Watch Tower Tract Society (Sions Vakttårns traktatselskap), med W. H. Conley som president og Charles Taze Russell som sekretær og kasserer. I 1884 ble Zion’s Watch Tower Tract Society offisielt registrert, da med Charles Taze Russell som president.

Tidligere navn på selskapet
---------------------------

* Zion's Watch Tower Tract Society *(1884–1896)*
* Watch Tower Bible and Tract Society (*1896-1955)*
* Watch Tower Bible and Tract Society of Pennsylvania *(siden 1955)*

Selskapets presidenter
----------------------

*Navn (født – døde) – tjente som president*

* Charles Taze Russell (16. februar 1852 – 31. oktober 1916) – *tjente fra 1884 til 31. oktober 31 1916*
* Joseph Franklin Rutherford (8. november 1869 – 8. januar 1942) – *tjente fra 6. januar 1917 til 8. januar 1942*
* Nathan Homer Knorr (23. april 1905 – 8. juni 1977) – *tjente fra 13. januar 1942 til 8. juni 1977*
* Frederick William Franz (12. september 1893 – 22. desember 1992) – *tjente fra 22. juni 1977 til 22. desember 1992*
* Milton George Henschel (9. august 1920 – 22. mars 2003) – *tjente fra 30. desember 1992 til 7. oktober 2000*
* Don A. Adams (født 1925) – *tjente fra 7. oktober 2000, tjener fortsatt*

Se også
-------

* Bibelstudentene
* Jehovas vitners organisasjon
* Jehovas vitners litteratur
* Ny verden-oversettelsen av De hellige skrifter

Eksterne lenker
---------------

* Jehovas vitners offisielle web-side (norsk)
* Jehovas vitners offisielle web-side (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
Denne OSS Douglas A-26 Invader ble malt i falske Cubanske luftforsvarsfarger for militær invasjon av Cuba foretatt av den USAF-sponset paramilitære gruppen "Brigade 2506" i april 1961.
En **svart operasjon** eller **svartops** er en skjult eller hemmelig operasjon iverksatt av et offentlig organ, en militær enhet eller en paramilitær organisasjon. Det kan inkludere aktiviteter utført av private selskaper eller grupper. Nøkkelfunksjoner av en svart operasjon er at den er hemmelig, og den er ikke kan bli knyttet til organisasjonen som utfører den.

En enkelt slik aktivitet kan kalles en svartveskejobb; begrepet er først og fremst brukt for skjult eller hemmelig oppføring i strukturer for å innhente informasjon ved hjelp av menneskebasert etterretning. Slike operasjoner er kjent for å ha vært utført av FBI, CIA, KGB, Mossad, MI6, ASIS, COMANF, DGSE, AISE, CNI, MSS, R&amp;B, DGFI, SVR, FSB og etterretningstjenester fra flere andre nasjoner også.

Referanser
----------

1. 1 2  Smith Jr. W. Thomas. *Encyclopedia of the Central Intelligence Agency*. New York: Facts on File, Inc. s. 31. ISBN 0-8160-4666-2.
2. ↑  «Tallinn government surveillance cameras reveal black bag operation». *Intelnews*. 16. desember 2008. Besøkt 3. desember 2012.
3. ↑  Rood, Justin (15. juni 2007). «FBI to Boost 'Black Bag' Search Ops». *ABC News*. Besøkt 3. desember 2012.
4. ↑  «The CIA Code Thief Who Came in from the Cold». Besøkt 3. desember 2012.
Ett **politigodkjent vaktselskap** er et firma som leier lovlig ut vektere/sikkerhetspersonell til sikkerhetsrelaterte oppdrag. De tilbyr også ofte alarmer, låssystem og andre sikkerhetstiltak for bygninger og eiendeler. I Norge reguleres vaktvirksomhet av vaktvirksomhetsloven. Selskap som kaller seg vaktselskap skal være godkjent av politiet.

Vaktselskap må ikke forveksles med **sikkerhetsselskap** som er en mer internasjonal samlebetegnelse som ikke innebærer noen offentlig godkjenning eller gir rettigheter eller plikter i Norge.

Vaktselskaper er hyppig i bruk på steder som trenger spesielt vakthold av verdier, som f.eks. muséer og banker. Vektere brukes også hyppig til butikkontroll, spesielt på kjøpesentre. De er oftest private, og fungerer som et tillegg til offentlige politistyrker.

Utstyret vektere bærer varierer ut fra den lokale lovgivningen. I land med liberal våpenlovgivning er det vanlig at vektere bærer skytevåpen, mens de andre steder har f.eks. slagvåpen, elektrosjokkvåpen og / eller pepperspray. I Norge er det forbudt for vektere å bruke våpen ut over hva vanlige borgere har tillatelse til.

Se også
-------

* Områdesikring
* Skallsikring
**Darjeeling** (bengali: দার্জিলিং জেলা, nepali: दार्जीलिङ जिल्ला) er et distrikt i den indiske delstaten Vest-Bengal. Distriktets hovedstad er Darjeeling. 

Distriktet grenser i vest mot Nepal, i nord mot den indiske delstaten Sikkim, i øst mot Bhutan, i sør mot Bangladesh og den indiske delstaten Bihar, og mot to andre distrikter i Vest-Bengal: *Uttar Dinajpur* og *Jalpaiguri*.

Største by er Siliguri. Andre større byer er Kalimpong og Kurseong. Mirik ved Sumendusjøen er et populært turistmål.

Åsene opp mot Himalaya har i årtusener vært et møtested mellom tibetanske folkeslag fra nord og indiske folk fra sør. Området har i de siste århundrene vært både under Nepal, Bhutan, Sikkim, Storbritannia og sist under den selvstendige staten India.

Raskt voksende te-plantasjer førte på 1800-tallet til arbeidsinnvandring fra Nepal. I dag er en stor del av befolkninga etniske nepalesere (som i Darjeeling kaller seg *ghorkaer*, blant annet for å markere at de ikke er nepalske statsborgere). I lavlandet, deriblant i storbyen Siliguri, er det mange *bengalere*.

Darjeelingdistriktet har dannet utgangspunkt for kravet om et en egen delstat for nepali-talende i India, under navnet Gorkhaland.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2011 var det 1 842 034 innbyggere i distriktet, mot 1 609 172 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 38,99 % av befolkningen.

Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,78 % i 2011 mot 12,72 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 943 i 2011 mot 962 i 2001.

Referanser
----------

1. 1 2

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Darjeeling district – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Darjeeling district – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Distrikter i Vest-Bengal |
| --- |
| 
* Bankura
* Bardhaman
* Birbhum
* Cooch Behar
* Dakshin Dinajpur
* Darjeeling
* Howrah
* Hugli
* Jalpaiguri
* Kolkata
* Malda
* Murshidabad
* Nadia
* North 24 Parganas
* Paschim Medinipur
* Purba Medinipur
* Purulia
* South 24 Parganas
* Uttar Dinajpur

 | Indias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**DarkOrbit,** siden omdøpt til **DarkOrbit: Reloaded,** er et MMO science fiction- og kasinospill som ble utgitt i 11. desember 2006 av den tyske utvikleren Bigpoint. Spillet handler om kampen mellom Venus (VRU), Mars (MMO) og Jorden (EIC), der spillere kontrollere et romskip. Ifølge egne opplysninger hadde spillet tidvis over 100 millioner registrerte spillere; imidlertid er dette antallet sunket betydelig. Det foreligger per 2019 ingen oppdaterte tall. *DarkOrbit* er et tredimensjonalt isometrisk spill som bygger på Flash-plattformen og blir spilt i nettlesere.

Omkostninger
------------

Mens det i utgangspunktet skal være gratis å spille, er DarkOrbit blitt kritisert for såkalte «mikrotransaksjoner», som spesielt yngre spillere benytter for å kjøpe seg fordeler. Slike kjøp kan i lengden påføre dem eller deres foresatte betydelige og uventede utgifter i ti- eller hundretusen kroners klassen.

Spillmekanikk
-------------

I spillet starter man med å velge et firma man vil spille for: Venus Resources Unlimited (VRU), Earth Industries Corporation (EIC) eller Mars Mining Operations (MMO). Når spilleren har valgt, blir man teleportert til hjembasen for det valgte firmaet der man starter med noen innledende oppdrag for firmaet sitt. Formålet med spillet er å samle rikdom og styrke for seg selv og firmaet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Mit "Dark Orbit" kostenlos durchs All fliegen» **(tysk)**. Die Welt. 3. juni 2006. Besøkt 4. februar 2019.
2. ↑  Ulrich Dunst og Manfred Neuper (28. august 2008). «Gratisspiele als teurer Spaß» **(tysk)**. Kleine Zeitung. Arkivert fra originalen 30. august 2009. Besøkt 4. februar 2019.
3. ↑  Damian Robota (23. november 2007). «Kostenfalle Online-Spiele» **(tysk)**. PC-Welt. Arkivert fra originalen 7. oktober 2017. Besøkt 4. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

Portal: Videospill
**Vakttårnets Bibelskole Gilead**, som ofte bare kalles **Gileadskolen** eller **Gilead**, er det offisielle navnet på en skole som drives av Jehovas vitner og som er den fremste skolen på Vakttårnets undervisningssenter. Skolen er først og fremst kjent for opplæring av misjonærer. I dag sorterer imidlertid også andre former for undervisning under Vakttårnets Bibelskole Gilead.

Bakgrunn
--------

I 1942, mens krigen var på sitt høyeste, foreslo selskapet Vakttårnets president, Nathan Homer Knorr, at skolen skulle opprettes med tanke på å effektivisere evangeliseringsarbeidet over hele verden. Den første klassen begynte 1. februar 1943, og fem måneder senere begynte de som hadde gjennomgått opplæringen å forkynne i fremmede land, deriblant Cuba. I 1956 utførte personer som hadde gått på skolen sitt arbeid i omkring hundre forskjellige land. Over 120 klasser har gått igjennom skolen siden 1943.

Undervisning
------------

To klasser uteksamineres hvert år. I dag er det hovedsakelig ektepar som gjennomgår skolen og som har vært med i heltidsforkynnelsen i flere år. De blir sendt til forskjellige deler av verden.

Bibelen utgjør hoveddelen av undervisningen. De vil også få opplæring i å møte de utfordringene det fører med seg å forkynne utenlands og for fremmede kulturer. 

*Tjenesteopplæringsskolen* er en skole som ble opprettet i 1987. Den holdes for ugifte eldste og menighetstjenere. De kan bli sendt til steder med spesielle behov etter å ha gjennomgått denne opplæringen. For eksempel kan det være snakk om små menigheter eller menigheter med få eldste eller menighetstjenere, eller menigheter med store distrikter hvor forkynnelsesarbeidet foregår bare i begrenset utstrekning. Noen av dem kan også begynne å tjene i den menigheten de kommer fra. De gjennomgår en opplæring hvor mange lærespørsmål blir tatt opp, ikke minst hvordan problemer i menighetene skal behandles, og andre administrative og organisasjonsmessige spørsmål.

Opplæring for reisende tilsynsmenn og personer som tilhører avdelingskontorene finner også sted ved skolen. Reisende tilsynsmenn får på disse kursene opplæring i alle deler av sin tjeneste. Det gjelder blant annet deres oppgaver med å holde taler på møter og stevner, og hvordan de kan samarbeide effektivt med avdelingskontorene. Også deres koner gjennomgår noe av programmet sammen med sine ektemenn.

Den 8. mars 2014 var omkring 11 548 samlet til avslutningshøytideligheten for den 136. klassen ved Vakttårnets bibelskole Gilead på Jehovas vitners undervisningssenter i Patterson i staten New York, og de andre fikk med seg programmet via videooverføring på forskjellige steder i Canada og USA og på Jamaica og Puerto Rico.

Referanser
----------

1. ↑  ilead-skolen er 70 år
2. ↑  *Våkn opp!* 8. september 1993, s. 18-19
3. ↑  *Like til jordens ender*
4. ↑  *Jehovas vitners årbok* 2005, s. 8-10
5. ↑  *Avslutning for den 136. klassen ved Vakttårnets bibelskole Gilead*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Antonis Papadopoulos stadion** (gresk: Γήπεδο 'Αντώνης Παπαδόπουλος') er et fotballstadion i byen Larnaka på Kypros. Stadionet ble åpnet i 1986 etter tre års byggetid for den lokale klubben Anorthosis Famagusta, og ble oppkalt etter velgjører av klubben. Kypros' herrelandslag i fotball har i nyere tid brukt arenaen som nasjonalstadion for sine landskamper.

Opprinnelig kapasitet ved ferdigstillelse var på rundt 6 000, men gjennom oppgradering og utvidelser i henholdsvis 1997, 2006, 2007 og 2008 har tilskuerkapasiteten økt til 10 230 med kun sitteplasser og andre moderne fasiliteter som VIP-bokser, presserom, bar og nye garderober. Stadionet er godkjent av UEFA for både europacupspill og kvalifiseringskamper til europamesterskap for landets aldersbestemte fotballandslag. I mai 1992 var Antonis Papadopoulos stadion arrangør av bronsefinalen under U16-EM i fotball for herrer i 1992, hvor Italia vant 1–0 over Portugal.

Referanser
----------

1. ↑  RSSSF.com – European U-16 Championship 1992 (Av Erik Garin og Julio Bovi Diogo. Besøkt 13. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Worldstadiums.com – Cyprus, Antonis Papadopoulos Stadium
Telofase
**Telofase** (fra gresk τελος, som betyr «slutten») er en del både av mitose og meiose i eukaryotiske celler. I denne fasen reverseres effektene av profase og prometafase, en slags opprydning etter mitosen. 

To kjerner formes i cellen. Søsterkromatidene som ble delt i Anafasen fester seg til hver sin ende av cellen og dekkes av kjernemembran dannet fra fragmenter av morcellens kjernemembran. Begge settene med nye kromosomer, nå omgitt av ny kjernemembran, brettes ut til kromatin. Mitosen er fullført etter telofasen, men celledelingen er enda ikke ferdig.

Mikrotubule som ikke er koblet til kinetokoren (proteinsnella som trekker kromosomene til hver sin ende av cellen i M-fasen) forlenges, noe som bidrar til cellevekst.

Cytokinese skjer som regel samtidig som kjernemembranet dannes, men er en egen prosess, ikke koblet til telofasen.

| * v
* d
* r
Cellesyklus |
| --- |
| Interfase | G1 fase - S fase - G2 fase |
| M fase | Mitose (Profase, Prometafase, Metafase, Anafase, Telofase) - Cytokinese |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Geoffrey de Rancon** var en fransk adelsmann og soldat som levde på 1100-tallet. Det er lite som er kjent om ham, men kanskje var han fra Taillebourg.

Han var dronning Eleanora av Aquitaines militære kommandant under det andre korstoget (1147–1149). Da korsfarerne ledet av Ludvig VII av Frankrike, ektefelle av Eleanora, klatret opp fjellet Kadmos, marsjerte Rancon til tross for stående ordre videre framfor det sted som var avtalt på forhånd. Han besluttet i samråd med greven av Maurienne, onkel av kongen, at et platå i nærheten ville gi en bedre leirplass. Denne formen for ulydighet var ikke uvanlig i den franske hæren på grunn av kongens vaklevoren ledelse.

På grunn av dette ble hæren delt og disorganisert, og tyrkerne som lå i bakhold kunne med hell angripe den delen av hæren som hang etter. Kongen klarte med nød og neppe å unnslippe mens hans hærgruppe ble massakrert. Geoffrey de Rancon fikk etterpå skylden for massakren og kongen forviste ham fra korstoget som straff.

I romanen *The Book of Eleanor*, av Pamela Kaufman, blir han kalt for «Richard of Rancon» og er, som ofte i denne typen romaner, blitt gjort til Eleanoras elsker. Det er selvsagt ingen historiske indikasjoner på at dette var tilfelle.

Isabelle de Lusignan (1234–1299), datter av Isabella av Angoulême, ble gift med en Geoffrey de Rancon, men dette må ha vært sønn eller sønnesønn av Eleanora av Aquitaines kommandant ettersom han ville ha vært rundt hundre år gammel da Isabelle de Lusignan ble født. Et slektsregister på internett oppgir Rancon døde i 1154

Referanser
----------

1. ↑  Geoffrey de Rancon, Sire de Taillebourg
2. ↑  The Pedigree of Geoffrey de Rancon, *merk*: ubekreftet kilde

Portal: Historie
Stilton er beskyttet av EUs merkeordning
**Geografiske opprinnelsesbetegnelser i EU** er en offentlig merkeordning i Den europeiske union (EU) som sikrer at særegne matvarer får den beskyttelsen og anerkjennelsen de trenger. Merkeordningen administreres av Europakommisjonen og gir mulighet til å lovbeskytte produktbetegnelser for denne type varer hvis de har en spesiell geografisk opprinnelse, tradisjon og/eller særpreg. 

Ordningen ble innført i 1992 som en strategi for lokal og regional næringsutvikling og anses for å være en vellykket strategi som EU satser videre på. Eksempler på beskyttede varer er stilton, feta, cognac, gorgonzola, kölsch, portvin, champagne, danablu og falukorv.

Betegnelser
-----------

Merkeordningen omfatter tre kategorier beskyttelse:

Beskyttet opprinnelsesbetegnelse
fremstilt etter faste metoder innenfor et nærmere bestemt geografisk område
Beskyttet geografisk betegnelse
en del av fremstillingen skal være skjedd innenfor et nærmere bestemt geografisk område
Garantert tradisjonell spesialitet
fremstilt på en bestemt måte, men ingen krav om geografisk opprinnelse

Eksterne lenker
---------------

* Europakommisjonens informasjonsside (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Dark Funeral** er et black metal-band fra Stockholm, Sverige. De er et av de bandene som dukket opp i Sverige under den andre bølgen av grupper som spilte black metal.

Gruppens lyriske temaer har tradisjonelt handlet om satanisme og anti-kristendom. I deres tidligere år dreide deres lyriske emner seg om skildringer av Helvete og Satan. Dark Funeral ble grunnlagt av gitaristene Blackmoon (David Parland) og Lord Ahriman i 1993. Kort tid etterpå ble trommeslager Draugen og bassist og vokalist Themgoroth med i bandet. 

Deres selvtitulerte og selvfinansierte album, Dark Funeral, ble spilt inn i 1994 på Dan Swanö's Uni-Sound studio i januar 1994. Albumet ble utgitt 4. mai samme år. Dette var samme dag som bandet spilte sin første konsert på Luse Lottes Pub i Oslo, Norge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Dark Funeral på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Dark Funeral på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Karl Martitsch** (født 19. november 1917 i Ratnitz i Østerrike, død 20. august 2000 i Toronto, Canada) var en østerriksk skiløper. Etter at han avsluttet sin karriere som utøver, utvandret han til Canada og var idrettsleder, hoppbakkekonstruktør og skihoppdommer. Som utøver representerte han SV Faakersee.

Martitsch var aktiv utøver innen skihopping, kombinert, langrenn og alpint. Han ble blant annet østerriksk juniormester i slalåm i 1936, og østerriksk mester i nordiske grener i 1946. I OL i St. Moritz i 1948 ble han nummer 21 i kombinert og nummer 64 (av 83 fullførende deltakere) på 18 km langrenn. I VM i Lake Placid i 1950 deltok han i kombinert og ble nummer 38 av 40 deltakere i spesielt hopp.

Han flyttet til Canada i 1951, og arbeidet som sivilingeniør. Han var involvert i byggingen av 70-metersbakken Hiawatha Park i Sault Ste. Marie i Ontario, og konstruerte senere blant annet hoppbakkene på Intervales Hill i Lake Placid, USA (brukt i OL i 1980), Alberta Ski Jump Area i Calgary (brukt i OL i 1988) og Big Thunder i Thunder Bay (brukt i VM i 1995). Martitsch var også internasjonal hoppdommer, medlem av FIS' hoppkomité og hoppbakkekomité, og medlem av det canadiske skiforbundets styre.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 26. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* The Canadian Ski Hall of Fame: Karl Martitsch[*død lenke*]
* Sports Reference: Karl Martitsch Arkivert 2. september 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 21. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 156

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Martitsch – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karl Martitsch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Moskvas byvåpen i en naturtro gjengivelse uten heraldisk stilisering og vendt mot heraldisk venstre 
**Moskvas byvåpen** er et rødt skjold med en rytter som med sin lanse spidder en drage (eller en basilisk) gjennom kjeften. Ridderen er kledd i rustning og bærer en blå kappe. Hesten er sølv, mens dragen er svart. Figurmotivet er Sankt Georg (Georg ridderen) som dreper dragen. Dette er et velkjent symbol i mange land og står for den edle kristne ridder i kamp med Djevelen som er ondskapens makt.

Sankt Georg i kamp med dragen har vært Moskvas byvåpen siden 1500-tallet. Etter den russiske revolusjon ble vanlig europeisk heraldikk forbudt i Sovjetunionen og Moskvas byvåpen ble erstattet av et nytt kjennetegn med en rød stjerne, hammer og sigd. Etter Sovjetunionens fall ble Moskvas tradisjonelle byvåpen gjeninnført 23. november 1993.

Motivet med Sankt Georg i kamp med dragen benyttes også i Russlands riksvåpen.

Eksterne lenker
---------------

* «Coat of arms of Moscow», Mayor and the Government of Moscow
Origo Gentis Langobardum
Den langobardiske jernkrone
**Liutpert** var konge i Det langobardiske kongerike fra 700 til 702 med et avbrudd i 701. Han etterfulgte sin far Cunincpert og de tilhørte det bayerske dynasti.

Bakgrunn
--------

Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok *Germania* fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. På Liutperts tid var de etablert som herskere over store deler av Italia i det vakum som hadde oppstått etter Vestromerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550. Det langobardiske riket i Italia varte fram til slutten av det 8. århundre.

Det første regjeringsåret
-------------------------

Liutpert var mindreårig da faren Cunincpert døde i 700. Hertug Ansprand av Asti ble utnevnt til regent. Det oppsto strid om kongemakten etter Cunincperts død, og Ragimpert som var hertug av Torino angrep Ansprand og hans allierte, hertug Rotarit av Bergamo tidlig i 701. Ragimpert vant og avsatte kong Liutpert etter bare åtte måneders regjeringstid. Ragimpert var sønn av den tidligere kong Godepert (regjerte 661-662) som var bror til Liutperts farfar Perctarit som regjerte sammen med Godepert 661-662 og alene 671-688.

Det andre regjeringsåret
------------------------

Ragimpert døde allerede samme år som han ble konge, i 701. Han hadde innsatt sin sønn Aripert II som medkonge og denne overtok makten. Liutperts medspillere hertugene Ansprand og Rotarit handlet raskt og fikk Aripert II avsatt og fengslet. Liutpert ble på nytt innsatt som konge.

Aripert II klarte å rømme fra fengslet og fikk samlet sine styrker. Han beseiret Ansprand i Pavia og fikk Liutpert arrestert. Ansprand flyktet til Comacina, en øy i Comosjøen med en festning hvor også Liuperts far Cunincpert hadde søkt tilflukt under Alahis’ opprør i 688. Han slo også hertug Rotarit og fikk Liupert drept, angivelig druknet i et bad, i 702.

Det er ingen direkte kilder til hans gravlegging, men sannsynligvis ble han gravlagt i San Salvatore-kirken (Basilica del Santissimo Salvatore) i Pavia som ble oppført av hans oldefar Aripert I i 657 og hvor også hans far Cunincpert er gravlagt.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tacitus kap. 40, s. 89
3. ↑  Paulus DIaconus s. 181-182
4. ↑  Paulus DIaconus s. 182

Kilder
------

* Cornelius Tacitus (1968). *Agricola og Germania*. Aschehoug & Co.
* Paulus Diaconus (1897). *Langobardernes Historie* **(dansk)**. Oversatt av Gustav Bang. Selskabet for historiske kildeskrifters oversættelse.

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cunincpert** | **Konge av langobardene**(701–702) | Etterfølger:**Raginpert** |
| Slaget ved Brustem |
| --- |
| Konflikt: den andre Liègekrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 28. oktober 1467 |
| Sted | Brustem ved Sint-Truiden50°48'6,001"N 5°13'3,000"Ø |
| Resultat | Avgjørende seier for Karl I av Burgund |

 |
| Stridende parter |
| Fyrstbispedømmet Liège | Hertugdømmet Burgund |
| Kommandanter og ledere |
| Raes van Heers | Karl I av Burgund |
| Styrker |
| Ca. 12 000 | Trolig 25 000 menn. |
| Tap |
| Ca. 4 000 falne | Ca. 800 falne |

**Slaget ved Brustem** ble utkjempet den 28. oktober 1467 i Brustem, i nærheten av Sint-Truiden (dagens Belgia) mellom hertugdømmet Burgund og fyrstbispedømmet Liège som en del av den andre Liègekrigen.

Opptakt
-------

I 1465 ble den nyutpekte fyrstebispen Louis de Bourbon i den første Liègekrigen beseiret av Filip III av Burgund. Det førte til den ydmykende fredsavtalen i Sint-Truiden. Da Filip III døde i 1467, gjorde folket i Liège opprør mot den forhatte fyrstebispen som måtte flykte fra byen.

Liège gjorde regning med løftet om militær støtte fra kong Ludvig XI av Frankrike, som da var i krig med den nye hertug av Borgund, Karl I den modige. Karl I samlet en hær på rundt 25 000 profesjonelle soldater i Leuven. Den franske kongen gjorde ingenting.

Slaget
------

Hæren fra Liège var sammensatt av rundt 12 000 sivilister og 500 kavalerister. De var kommandert av Raes van Heers, hans hustru Pentecote d'Arkel og Jean de Wilde, herre av Kessenich.

Raes posisjonerte sine tropper i det myrlendte området mellom Brustem, Sint-Truiden og Ordingen for å slåss. På denne måten forsøkte han å redusere effekten fra Borgunds artilleri. Karl I kom fra retningen Sint-Truiden hvor han hadde etterlatt et par tusen menn igjen, inkludert 500 engelske bueskyttere, for å forhindre innblanding fra byens garnison.

Den 28. oktober beordret Karl I sin fortropp under Adolf av Kleve, herre av Ravenstein, om å angripe. Raes kommanderte sine tropper om å holde posisjonen og vente på forsterkninger, men militsen fra Tongeren gjorde uansett motangrep, og de drev tilbake troppene til Ravenstein. De drepte også et betydelig antall av bueskytterne. Men dette var hva Karl I var forberedt på. Hans andre troppelinje var armert med lange tohåndssverd, ideelt for nærkamp. Frammarsjen til militsen fra Liège stoppet brått opp og vendte om i det som snart ble en flukt. Raes van Heers og den franske representant François Royer, bailiff av Lyon, var blant de første som flyktet fra slagmarken.

Soldatene fra Burgund drept alle de kom over. Liège tapte rundt 4 000 menn og resten av hæren ble kun berget av at kveldsmørket falt på.

Etter kampen
------------

Etter kampen dro Karl I mot Liège og tvang byen til å overgi seg den 12. november. Fyrstebispedømmet ble et protektorat under Burgund ved Guy av Humbercourt. Alle byene i grevskapet Loon ble tvunget til å fjerne sine forsvarsverker.

Litteratur
----------

* Smith, Robert Douglas; DeVries, Kelly (2005): *The Artillery of the Dukes of Burgundy, 1363-1477*, Boydell Press,

Eksterne lenker
---------------

* jean De Wilde (nederlandsk)
* La bataille de Brusthem Arkivert 20. februar 2006 hos Wayback Machine. (fransk)
**Nils Hilmar Thommesen** (født 28. april 1938 i Arendal, død 11. april 2012 i Arendal) var en norsk skipsmegler og konsul. 

Thommesen var sønn av Jens T. Thommesen og Céline Jeanne Thommesen (f. Hellesen). Som ung reiste han til London for å få praksis som skipsmegler, noe som falt naturlig da han var fra en familie med lang historie innen skipsrederi. I London traff han Anne Eveline Aanensen fra Stavanger, som han senere giftet seg med. Ettervert fikk de tre barn sammen; Nils Andreas Thommesen (født 13. juni 1968 i Oslo), Céline Luise Thommesen (født 3. mai 1970 i Oslo) og Jens Thomas Thommesen (født 16. desember 1975 i Arendal). De slo seg ned i Oslo hvor han arbeidet som skipsmegler, men flyttet tilbake til barndomsbyen Arendal i 1972. Der etablerte han Nils Thommesen Shipping Agencies, og hadde kontorer i Thommesengården. Han ble utnevnt til svensk konsul i 1980, og 18 år senere ble han utnevnt til kommandør av den svenske kongelige Nordstjerneordenen for lang og tro tjeneste.

Nils H. Thommesen var en ildsjel i Arendals kulturliv og la i en årrekke ned et enormt arbeid innen byens og distriktets kulturhistorie. Han var hovedpersonen bak arbeidet med å sikre Lille Torungen i innseilingen til Arendal som kulturminnesmerke, et arbeid som ble kronet med at den nyopprettede *Stiftelsen Lille Torungens Venner* fikk overdratt disposisjonsretten til fyret fra Kystverket. I 2000 ble Thommesen tildelt Arendal kommunes kulturpris for sitt kulturvernarbeid i byen.

Thommesen var med å stifte Arendal bymuseum i Kløckers hus, og er æresmedlem av foreningen *Lille Torungens venner*. I 2008 ble han av *Stiftelsen Kjæmpestaden* og Agderposten kåret til «Årets kjæmpe» for sin innsats for å bevare kulturminner.

Thommesen var en av ildsjelene bak etableringen av *Arendals Tidende*, der han var styreformann fra etableringen i 2005 og inntil 2009.

Utgivelser
----------

* Øyvind Rosenvinge og Nils H. Thommesen: *Byvandring i Arendal*, Oslo: Fortidsminneforeningen, 1993

Referanser
----------

1. ↑  Minneord, *Agderposten*, 25. april 2012, s. 39
2. ↑  «Svensk orden», *Aftenposten*, 6. februar 1998, s. 10
3. ↑  Kulturprisen-2000-til-Nils-H-Thommesen[*død lenke*]
4. ↑  *Agderposten*, 8. november 2008, s. 57.
5. ↑  Kjæmpestaden - Hvem blir Årets Kjæmpe 2009?[*død lenke*]
6. ↑  Arendal får ny lokalavis fra november, *Fædrelandsvennen*, 5. oktober 2005, s. 2.
7. ↑  *Agderposten*, 14. mars 2009, s. 6.
Jordens østlige halvkule avmerket med gult. Bemerk at deler av Afrika og Europa ligger vest for nullmeridianen.
Den østlige halvkule.
**Den østlige halvkule** er en betegnelse som kan brukes i geopolitisk sammenheng som synonym for det man kaller *den gamle verden*. I denne sammenheng betyr det vanligvis Europa, Asia, Afrika og Oseania, på samme måte som den vestlige halvkule betyr Amerika.

De geografiske betegnelsene «østlige halvkule» og «vestlige halvkule» er mindre praktiske betegnelser fordi det ikke er noen klar skillelinje mellom de to halvkulene, i motsetning til ekvator som ligger midt i mellom de to geografiske poler og deler korden i en nordlig og en sørlig halvkule. I navigasjon derimot er det viktig å kunne skille mellom disse to halvkulene.

I den praktiske geografien bruker en å henlegge de deler av Afrika og Europa som ligger øst for nullmeridianen til den østlige halvkule.

Se også
-------

* Datolinjen

| * v
* d
* r
Jordens hemisfærer |
| --- |
| Nordlige **·** Østlige **·** Sørlige **·** Vestlige |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Adolf Karl Nesfossen** også kalt **Gamlingen** (født 15. desember 1917 i Bergen, død 16. oktober 1992) var en norsk soldat under andre verdenskrig. Han er kjent for sin innsats som radioagent i det okkuperte Norge.

Krigstjeneste
-------------

Nesfossen mobiliserte til tjeneste på Voss i 1940 og ble såret under tjeneste som mitraljøseskytter i Valdres.

Våren 1943 flyktet Nesfossen fra Bergen til Sverige etter å ha kommet i Gestapos søkelys etter sabotasje av fiskelaster som skulle til Tyskland. Han returnerte til Bergen i juni 1943 for å bygge opp XU-organisasjonen B.A.R. (Bergen Anlegg Reportasje). Etter tre måneder i Bergen returnerte Nesfossen til Sverige og ble sendt til Storbritannia, der han ble telegrafistutdannet.

Nesfossen returnerte til Norge 8. april 1944 for å opprette SIS-stasjonen «Risor» i lag med Eivind Viken. De to opererte stasjonen fram til 30. oktober 1944 da Nesfossen returnerte til Storbritannia for å forberede en ny stasjon. Han returnert i lag med Nils A. Due for å opprette stasjonen «Pommac».

I januar 1945 returnert Nesfossen til Storbritannia i lag med organisasjonen B.A.R. som ble evakuert via Nesfossen sitt nettverk på Lindåshalvøyen. Nesfossen returnerte til distriktet kort tid etter og opprettet da stasjonen «Sissel», igjen i lag med Nils Due. Stasjonen var operativ til freden.

Utmerkelser
-----------

For tjenesten som etterretningsagent under krigen ble Nesfossen tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren og Deltagermedaljen med rosett, samt de britiske dekorasjonene King's Medal for Courage in the Cause of Freedom, 1939–1945 Star og Defence Medal.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Deltagermedaljen med rosett | King's Medal for Courage in the Cause of Freedom | 1939–1945 Star | Defence Medal |

 |

Bibliografi
-----------

* Karl Nesfossen (1970). «Kurer Stockholm-Bergen». *Vestlandske krigsveteraner*. Bergen og Omland Krigsinvalideforening Vestlandet. s. 175-191.

Litteratur
----------

* Arnfinn Haga (1991). *Mørket var min venn*. Cappelen. ISBN 8202132754.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lindåskalender 2013 - Mai 2013.
2. 1 2  Ragnar Ulstein: *Etterretningstjenesten i Norge 1940-1945: Bind 2 - Harde år*, Oslo: Orion 2008, s. 234.
3. 1 2 3  Bjørn Rørholt og Bjarne W. Thorsen: *Usynlige soldater*, Oslo: H. Aschehoug & Co (W. Nygaard) 1990, s. 354.
4. ↑  Ragnar Ulstein: *Etterretningstjenesten i Norge 1940-1945: Bind 3 - Nettet strammes*, Oslo: Orion 2008, s. 318-319.
5. 1 2  Ragnar Ulstein: *Etterretningstjenesten i Norge 1940-1945: Bind 3 - Nettet strammes*, Oslo: Orion 2008, s. 319.
6. ↑  Henrik O. Mongstad: *Krigsminne*, Stord: Historia Scripta 2016, s. 61-71.
7. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 198. ISBN 8250421906.

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Den **østerrikske utlandstjenesten** er et alternativ til den østerrikske siviltjenesten og varer i 12 måneder. Den kan bli avtjent innenfor områdene Gedenkdienst (minnetjeneste), Sozialdienst (sosialtjeneste) og Friedensdienst (fredstjeneste).

Utlandstjenesten ligner den tyske Anderen Dienst im Ausland. Politikkvitenskapsmann Andreas Maislinger fra Innsbruck fikk idéen fra Aktion Sühnezeichen/Friedensdienste. Den første østerrikske siviltjeneren kunne tiltre minnetjenesten sin i museet Auschwitz-Birkenau den 1. september 1992.

Gedenkdienst
------------

Minnetjenesten er opptatt av ofrene for nasjonalsosalisme. Minnetjenester jobber på holocaustminnesteder som museer og forskningsinstitusjoner, for eksempel Simon Wiesenthal Center eller Yad Vashem.

Sozialdienst
------------

Sosialtjenestedeltakere arbeider i prosjekter som fremmer den økonomiske og sosiale utvikling til et bestemt land. De som tar sosialtjeneste jobber for eksempel med barn som må leve på gata eller på prosjekter for forbedring av drikkevannforsyningen i utviklingsland.

Friedensdienst
--------------

Fredstjenestedeltakere er opptatt med tiltak som nytter veien til eller sikringen av fred i sammenheng med væpnet konflikter. De jobber for eksempel i Israel hvor de organiserer arbeidsgrupper rundt felles initiativer fra konfliktpartene.

Finansiering
------------

Den østerrikske republikken stiller enhver utlandstjenesteforening et viss budsjett til rådighet. Et beløp fra 10 000 euro blir regnet for hver utlandstjener. På grunn av denne begrensete økonomien er det ikke mulig for alle interesserte å avtjene en utlandstjeneste.

**Austrian Memorial Holocaust Award** (AHMA) er en utmerkelse innstiftet av den østerrikske organisasjonen Österreichischer Auslandsdienst. Prisen ble opprettet og første gang utdelt i 2006 og skal hvert år tildeles en person som særlig har bidrag til minnet om holocaust.

Siden 1992 har unge østerrikere avtjent «minnetjenesten» (noenlunde tilsvarende den norske siviltjenesten) sin i Argentina, Belgia, Kina, Tyskland, England, Frankrike, Israel, Italia, Litauen, Nederland, Polen, Tsjekkia, Ukraina, Ungarn og USA. På den måten viser unge østerrikere på mange steder i verden ansvar og avsky for forbrytelser som ble begått av østerrikske nasjonalsosialister.

Prisvinner
----------

* 2006 Pan Guang
* 2007 Alberto Dines

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. januar 2011. Besøkt 9. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Den østerrikske utenlandstjenesten
* Minnetjenesten hos den østerrikske utenlandstjenesten

Østerrikske Utlandstjenesten
Kirkebakken, Hvasser kirke
Den gamle stallen, Veøy kirke, Molde
**Kirkebakken** har i flere hundre år vært en sentral samlingsplass, både i religiøse, offentlig og private sammenheng.

Betydningen av kirkebakken er i dagens samfunn en helt annen enn i tidligere tider, da den både symboliserte kirkens og kongens nærvær i lokalsamfunnet.

Historie
--------

I tidligere tider hadde den også en sentral betydning i det offentlige liv. Kirkebakken ble da brukt til opplesing av offentlige kunngjøringer og der nyheter ble utvekslet i bygda. Det var også her som oftest gapestokken for offentlig avstraffelse var plassert. Gapestokken ble avskaffet ved lov i 1848, og lysning fra kirkebakken i 1920. Folk kom jo til kirken med hest, så en stall hørte også ofte med, noen få kirkestaller er det fremdeles intakt.

Noen steder var kirkebakken også ekserserplass med telthus for våpen og uniformer. Dette skyldtes at fra 1640-årene var den norske hær organisert på den måten at enkelte gårder skulle stille med og utruste en soldat. Han hadde plikt til å møte i kirken hver søndag, etter kirketid var det eksersis og våpenøvelser på kirkebakken. Kravet til soldaten var at han skulle være minst 22 år og 155 cm høy.

Dagens kirkebakke
-----------------

Den er nå samlingsplass for de kirkesøkende før og etter de kirkelige handlinger, både i glede og sorg. I vårt moderne samfunn settes det i dag også spesielle krav til kirkebakken. Området må tilrettelegges for dagens krav og standarder, både til transport og tilgjengelighet for blant annet funksjonshemmede. Som et samlingspunkt er kirkebakken i dag ikke lenger like viktig som før, men er viktig for mange av dagens kirkegjengere.
**Kirkeansatte i Delta** er en partipolitisk uavhengig yrkesorganisasjon som organiserer menighetssekretærer, daglige ledere/menighetsforvaltere, menighetsansatte, kirke-/kirkegårdsansatte, diakoner, kateketer, kirkemusikere, kirkeverger og annet administrativt personell ved menighetskontorer, kirkevergekontorer, bispekontorer eller i kirkelige organisasjoner, samt elever og studenter innen disse områdene.

Kirkeansatte i Delta arbeider for å bedre lønns- og arbeidsvilkår for sine medlemmer, og gir ut medlemsbladet Kirkeklokken.

Kirkeansatte i Delta er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Leder er Tormod Lystrup.

Referanser
----------

1. ↑  «Tormod Lystrup (62) tar over ledervervet i Kirkeansatte». *Delta*. Besøkt 12. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kirkeansatte i Delta på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kirke Hvalsø** (forkortet **Hvalsø**) er en by på Sjælland i Danmark. Den er administrasjonssenter i Lejre kommune i Danmark. Byen, som ligger i den vestlige delen av kommunen, har 3 988 innbyggere (2013).

Kirke Hvalsø er stasjonsby på jernbanen mellom Roskilde og Holbæk. Den var tidligere jernbaneknutepunkt for Nordvestbanen og Midtbanen.

Byen ligger i det høye landskapet omkring Bidstrup-skogene, hvor man også finner Sjællands høyeste punkt Gyldenløves Høj. De fleste av skogene i området er fredet, men byen har likevel en stor treindustri.

I byens omegn finner man også slekten Zeuthens gods Sonnerupgaard og den fredede vannmøllen Tadre Mølle.

Kirke Hvalsø er lokalsentrum, men også en fjern satellittby til Roskilde og København.

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks Statistik: Tabel BEF44. (Besøkt 30. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kirke Hvalsø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Gustav Edvard Mortinussen Ertzgaard** (født 1. april 1871 i Frol i Nord-Trøndelag, død 15. november 1947 samme sted) var en norsk landhandler, gårdbruker og ordfører i Frol herred 1911–1913, valgt som høyremann. 

Han vokste opp på Salthammer i Frol som sønn av standartjunker og gårdbruker Mortinus Ertzgaard (Olsen) og hustru Karen Langås. Han giftet seg med Ida Røstad, søster til gårdbruker og ordfører Petter Andreas Røstad. Han drev landhandel med manufaktur, levert av en eldre bror, Marius Ertzgaard, som drev grossisthandel i Kristiania (Oslo). I 1914 etablerte han også et frørenseri. Han overdro i 1941 gården med frørenseriet til sønnen, Magnus Ertzgaard.

Ertzgaard var Frols ordfører 1911–1913, valgt for Riksmålspartiet (Høyre). Han var Høyre og Frisinnede Venstres varamannskandidat i Stjørdalen krets ved stortingsvalget i 1915, mens kandidat til representant var Haakon Rochseth. De stilte på Landmandsforbundets program.

Han døde i 1947, 76 år gammel, og ble begravet fra Levanger kirke.

Referanser
----------

1. ↑   Adresseavisen, side(r) 6, type referanse dødsannonse, utgitt 18. november 1947[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.disnorge.no, besøkt 24. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Skogn historie, band VI. Frol I. Folk og heimar 1801–1950*. Levanger: I kommisjon hos B. Thurn-Paulsen. 1973. s. 50.
4. ↑  «Ordførere Frol kommune 1856-1961». Levanger kommune. Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 1. juni 2016.
5. ↑  «Levanger herredsstyre». *Nordenfjelsk Tidende*. 40 (147): 1. 17. desember 1913.
6. ↑  «Officielle valglister». *Nordenfjelsk Tidende*. 43 (116): 3. 6. oktober 1916.
7. ↑  «Foran stortingsvalgene». *Trondhjems Adresseavis*. 149 (230): 4. 5. september 1915.
8. ↑  «Gustav Edvard Ertzgaard». DIS – Gravminner i Norge. Besøkt 24. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Diego Columbus** (født 1479/1480, død 23. februar 1526) var sønn av Christofer Columbus og visekonge over de Vestindiske øyer.

Diego fikk arbeid som tjener ved det spanske hoffet da hans far satte ut på sin første reise i 1492. Han brukte størstedelen av sitt voksne liv på å få tilgang til de titler og privilegier som faren hadde blitt lovet – og deretter fratatt i 1500 – for sine erobringer. Han fikk stor hjelp i disse bestrebelsene gjennom sitt ekteskap med María Álvarez de Toledo, niese av hertugen av Alba, som var Kong Ferdinands fetter. 

I 1508 ble Diego utnevnt til guvernør av Vestindia, en tittel som faren tidligere hadde hatt. Han fortsatte å kjempe for de resterende deler av farens titler og ble utnevnt til visekonge av Vestindia i mai, 1511. Han fortsatte å kjempe for å få samtlige av farens resterende privilegier og reiste til Spania både i 1515 og i 1523 uten å oppnå støtte. 

Etter hans død ble et kompromiss inngått i 1536. Det førte til at hans sønn, Luis, ble utnevnt til admiral av Vestindia, at han skulle få en årlig betaling på 10 000 dukater, få Jamaica som len med tittelen marki, samt en eiendom på 25 kvadratmil i *Panama* og tittelen Hertug av Veragua. Til gjengjeld måtte han frasi seg alle andre krav og ethvert styre av Vestindia.

Referanser
----------

1. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Curiosity landet på Mars i august 2012.
En **rover** er innen romfarten en bemannet eller ubemannet motorisert landfarkost som benyttes til å utforske fremmede himmellegemer. Hittil har rovere blitt sendt til Månen og Mars av USA, Sovjetunionen og Kina.

Den første roveren var den sovjetiske Lunokhod 1 som ble sendt til Månen i 1970. Lunokhod 2 landet på månen i 1973. Amerikanske NASA sendte rovere med de bemannede romferdene Apollo 15 i 1971 og Apollo 16 og Apollo 17, begge i 1972. I nyere tid har NASA skiftet fokus over til Mars, og den 4. juli 1997 landet roveren Sojourner, en del av Mars Pathfinder-prosjektet. Senere har NASA også landet roverne Spirit og Opportunity (2004), Curiosity (2012) og Perseverance (2021) på Mars.

14. desember 2013 landet den kinesiske roveren Yutu på Månen. Roveren inngår i programmet Chang'e 3.

Referanser
----------

1. ↑  China lands Jade Rabbit robot rover on Moon. BBC (14. desember 2013)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Parlamentsvalget i Ungarn i 1994** ble holdt i to runder i mai 1994. MSzP, det sosialdemokratiske etterfølgerpartiet til det kommunistiske MSzMp, kom tilbake til makten, med Gyula Horn som statsminister. MSzP gikk kraftig fram og tredoblet antall stemmer, noe som, på grunn av valgordningen ga en enda større framgang i antall representanter. Det regjerende MDF gjorde det svært dårlig i det partiet mistet over halvparten av velgerne og mer enn tre fjerdedeler av representantene. Det største opposisjonspartiet fra det utgående parlamentet, SzDSz klarte ikke å vinne på den utgående regjeringens manglende popularitet og tapte stemmer og mange mandater. Partiet ble imidlertid nå invitert inn i en koalisjonsregjering med MSzP, noe som medførte at partiet likevel fikk stor innflytelse.

Valgresultat
------------

| Parti | Stemmer i % | Mandater | Mandater i % |
| --- | --- | --- | --- |
| MSzP | 33,0 | 209 | 54,1 |
| SzDSz | 19,7 | 69 | 17,9 |
| Fidesz | 7,0 | 20 | 5,2 |
| KDNP | 7,0 | 22 | 5,7 |
| MDF | 11,7 | 38 | 9,8 |
| FKgP | 8,8 | 26 | 6,7 |
| MIEP | 1,6 | 0 | 0,0 |
| andre | 11,2 | 2 | 0,6 |

***Kilde**: Sitter, Nick: "Ungarn – stabilisering gjennom konkurranse", i Elisabeth Bakke (red): Sentral-Europa og Baltikum etter 1989 (2. utg.), Samlaget, 2006, 280 s. ISBN 82-521-6786-1*.

Se også
-------

* Ungarns parlament

| * v
* d
* r
Valg i Ungarn |
| --- |
| Parlamentsvalg etter 1990 | 
* 1990
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* 2022

 | Ungarn |
| Europaparlamentsvalg | 
* 2004
* 2009
* 2014

 |
| Folkevstemninger | 
* Folkeavstemningen om EUs flyktningekvoter i Ungarn 2016

 |