recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bellingham** er et område i distriktet Lewisham i sørøstlige London. Det ligger ved elven Ravensbourne sør for Catford og nordvest for Beckenham. Området avgrenses mot øst og vest av jernbanelinjer fra Catford, og i sør av Southend Lane. Elven Ravensbourne går i rør og kanaler gjennom Bellingham.

Bebyggelsen er for det meste offentlige boliger som ble reist i 1920-årene på det som inntil da var landbrukseiendommer. Mange av boligene har blitt kjøpt av beboerne under Right to Buy Scheme, mens andre fortsatt leies ut av bydelsforvaltningen.

Historie
--------

Stedet ble første gang dokumentert i et angelsaksisk charter på 900-tallet som *Beringaham*. Første ledd henviste til et personnavn, Bera eller Beora, som kan ha hatt betydningen «bjørn». Siste ledd, *–ham*, henviste til en gård eller en landbrukssamfunn. Ved 1198 ble navnet gjengitt som *Belingeham*. Endringen fra *Ber-* til *Bel-* skjedde påvirkningen av normannisk ortografi.

Alfred den stores yngste datter Ælfthryth, som ble gift med greven av Flandern, ga hele herregodset Lewisham til klosteret Abbaye Saint-Pierre i Gent i Flandern. En underdel av godset ble senere solgt til cistercienserordenens kloster Stratford Langthorne (som lå i Stratford). I mange århundrer var det liten aktivitet her, annet enn mølledrift ved elven og jordbruk i innlandet. Den nærmeste grenden var Southend, som lå noe mot sørøst.

Referanser
----------

1. 1 2   «Bellingham, Lewish», *Hidden London*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
*Se også: Jakten på Rød Oktober (film)*
***The Hunt for Red October*** er en spenningsroman av Tom Clancy og er kanskje forfatterens mest kjente verk. Den utkom i 1984 og Den kalde krigen står for mye av bakteppet. Dette var den første boka Clancy utga om sin romanhelt Jack Ryan, men i seriens interne kronologi er det den fjerde boken.

Boka ble filmet i 1990 som *Jakten på Rød Oktober*.

Handling
--------

Marko Aleksandrovitj Ramius, en kommandør av litauisk herkomst i den sovjetiske nordflåten, mister sin hustru på grunn av slurv under hva som skulle ha vært et rutinemessig kirurgisk inngrep. Desillusjonert og lei av den sovjetiske korrupsjonen bestemmer han seg for å hoppe av. Når han får befalet over den toppmoderne missilbestykkede, atomdrevne undervannsbåten «Rød Oktober» myrder han fartøyets *politiske kommissær* og gir mannskapet falske ordre om at undervannsbåten har kurs mot Cuba.

I en trassig gest poster han innen avgang et brev til den sovjetiske marinens sjef, admiral Jurij Padorin, der han avslører planen sin. Hele nordflåten settes da inn i en intensiv jakt etter «Rød Oktober», noe som raskt pådrar seg CIAs oppmerksomhet. Den nyansatte etterretningsanalytikeren Jack Ryan sendes ut for å avdekke russernes hensikter, men han aner allerede at Ramius planlegger å hoppe av og dras stadig nærmere hendelsenes sentrum i sine forsøk på å styrke sin teori. Den militære spenningen blir høyst påtagelig når begge supermaktenes mariner møtes i Nordatlanteren utenfor USAs østkyst.

Handlingen i *The Hunt for Red October* er inspirert av en virkelig hendelse. Den 8. november 1975 gjorde den sovjetiske fregatten «Storozjevoj» mytteri mot Sovjetunionen og forlot Riga i Latvia for å forsøke å nå den svenske øya Gotland. «Storozjevoj» nådde aldri Gotland idet skipet ble bordet av marineinfanteri innen det nådde svensk territorialfarvann.

Se også
-------

* Tidenes 100 beste kriminalromaner

Referanser
----------

1. ↑   **(engelsk)** .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC
 |
Eksempel på sotto in sù i et takmaleri med sugende romvirkning og figurer i froskeperspektiv og sterk forkortning: Andrea Mantegnas takfreske i Camera degli Sposi i Palazzo Ducale i Mantova. Skikkelsene og den oppadstrebende arkitekturen er formet som en anamorfose i et flate taket, det vil si med et romperspektiv som må sees fra et bestemt punkt for at betrakteren skal oppnå den riktige illusjonen. Malt arktitektur er eksempler på trompe-l´oeil (illusjonsmaleri).
**Sotto in su**, også skrevet **sotto in sù**, italiensk for «nedenfra og oppover», er en kunstfaglig betegnelse på forkortninga og den sugende dybdevirkningen i et takmaleri der figurer og detaljer er gjengitt naturtro og i ekstremt froskeperspektiv. Effekten blir et illusjonsmaleri der motivet ser ut til å strekke seg høyt oppover og skikkelsene klatre og sveve i en tredimensjonalt rom. Teknikken ble brukt av Andrea Mantegna i freskene i Camera degli Sposi i Palazzo Ducale i Mantova og nådde et høydepunkt i barokken.

Skikkelser og oppadstrebende søyler og annen arkitektur er formet som en anamorfose i det flate taket, det vil si med et romperspektiv som må sees fra et bestemt punkt for at betrakteren skal oppnå den riktige illusjonen.

Se også
-------

* Forkorting (kunst)
* Trompe-l'œil, illusjonsmaleri

Referanser
----------

1. ↑  Kort forklaring i Broby-Johansen: *Kunstordbok* (Tiden, 1970) side 212

Portal: Kunst
***The Lady from Longacre*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av George Marshall.

Handling
--------

For å unnslippe et ekteskap med kongen av et nærliggende fyrstedømme, flykter prinsesse Isabel fra sitt eget rike til England - hvor hun blir reddet av Lord Anthony Conway. Vennene hans er imidlertid bekymret over hans homofile eskapader. Når Isabel vender tilbake til sitt eget land sammen med engelskmannen, innser hun at hun er nødt til å gifte seg med kongen i nabolandet for å redde hennes eget hjemland - til tross for hennes kjærlighet til Lord Anthony.

Men hun oppdager snart at kongen i nabolandet allerede har blitt forført av sjarmen til skuespillerinnen Molly Moncke, som han snart gifter seg med. Dette gjør at prinsessen endelig får muligheten til å bli sammen med Lord Anthony.

Skuespillere
------------

* William Russell som Lord Anthony Conway
* Mary Thurman som Isabel / Molly Moncke
* Mathilde Brundage som Lady Jocelyn
* Robert Klein som de Se
* Jean De Briac som Pedro
* Francis Ford
* William Brunton som Bugg
* Douglas Gerrard som Henry

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 5. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lady from Longacre* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lady from Longacre* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lady from Longacre* på Silent Era Rediger på Wikidata
Vulkanen **Soufrière Hills** (fransk/engelsk: *Svovelåsene*) er en aktiv stratovulkan som med sine mange lavadomer danner en fjelltopp på den karibiske øya Montserrat. Etter en lang uvirksom periode ble den i 1995 aktiv igjen, og har fortsatt å være i utbrudd siden den gang. Utbruddene har gjort mer en halvparten av Montserrat ubeboelig, ødelagt hovedstaden Plymouth, og forårsaket omfattende evakueringer: Cirka to tredjedeler av befolkningen har forlatt øya. Seismisk aktivitet har skjedd i 1897–98, 1933–1937, og igjen i 1966–1967, men utbruddet som begynte den 18. juli 1995 ble det første siden 1700-tallet. Da pyroklastiske strømmer og gjørmestrømmer begynte å forekomme jevnlig ble hovedstaden Plymouth evakuert. Noen få uker etter evakueringen ødela en pyroklastisk strøm byen. Et stort utbrudd den 25. juni 1995 resulterte i at 19 personer omkom. Øyas flyplass havnet direkte i banen til en av de største pyroklastiske strømmene og ble ødelagt. Montserrats turist-industri ble også ødelagt. Regjeringene i Storbritannia og Montserrat ledet hjelpearbeidet, inkludert en pakke på £ 41 millioner til befolkningen i Montserrat.

Vulkanen er andesitisk i natur og det nåværende mønsteret av aktivitet omfatter perioder med kuppel vekst, avbrutt med korte perioder med sammenbrudd av lavadomen som resulterer i pyroklastiske strømmer og eksplosive utbrudd. Den 24. desember 2006, var striper i rødt fra pyroklastiske strømmer synlig. Den 8. januar 2007, ble en evakueringsordre gitt til områder i Lower Belham Valley som påvirket ytterligere 100 personer. 

Vulkanen har blitt en av de mest nøye overvåkende vulkaner i verden siden utbruddet begynte, med Montserrat Volcano Observatory som tar detaljerte målinger og rapporterer sin aktivitet til regjeringen og befolkningen på Montserrat. Observatoriet drives av British Geological Survey under kontrakt til regjeringen i Montserrat.

Se også
-------

Når katastrofen inntreffer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Bellingshausenkysten på kartet over AntarktisBellingshausenkystenBellingshausenkystenBellingshausenkysten på kartet over Antarktis
**Bellingshausenkysten** er kyststrekningen på nordøstsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den strekker seg fra Simonovbreen i nord til Michajlovodden i sør.

Kyststrekningen er oppkalt etter Fabian Gottlieb von Bellingshausen som ledet den første russiske antarktisekspedisjonen 1819–21 med fartøyene «Vostok» og «Mirnyj». Denne ekspedisjonen oppdaget øya 21. januar 1821 og navnga den etter den russiske tsaren Peter den store.
Navnet ble endret fra **von Bellingshausenkysten** til Bellingshausenkysten av Norsk polarinstitutt i 2007 for å tilpasse navnet til andre nasjoners navnsetting.

Referanser
----------

1. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 1136
2. ↑  Revurdering av to navn i Antarktis etter forespørsel fra SCAR (Sak 303, 2007) Norsk Polarinstitutt

Portal: Antarktis


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Arendal Karateklubb** (stiftet mars 1987) er en karateklubb fra Arendal, tilsluttet Norges Kyokushin Karate Organisasjon (NKKO).

Historikk
---------

Klubben ble stiftet i mars 1987 under navnet *Moland Karateklubb*. Etter kommunesammenslåingen, hvor blant annet gamle Moland kommune ble innlemmet i Arendal kommune, falt det naturlig å gå over til det navnet «Arendal Karateklubb». De første par årene trente man i grendehuset på Strengereid, men etter hvert fikk klubben tildelt treningstid i gymsalen på nåværende Stuenes skole (tidligere Moland ungdomsskole), hvor dem fremdeles holder til.

Opp gjennom årene har til sammen flere hundre ungdommer og voksne vært medlemmer og trent i kortere eller lengre perioder. Klubben har fremdeles medlemmer som har vært med helt siden starten. Ikke sjelden har medlemmer begynt å trene fra 14-årsalderen, etter hvert har utdanning, arbeid og andre årsaker medført flytting og avbrudd, men så har de kommet tilbake og startet treningen på nytt.

I Arendal Karateklubb trener man i stilarten Kyokushinkai, og der legges det vekt på at hver enkelt utøver skal få utvikle seg fra sine egne forutsetninger, uansett kjønn, alder (nedre aldersgrense er 14 år) og hvilken form man er i. Karate er en svært uvant treningsform for de fleste som begynner og kan til å begynne med virke ganske intenst både mentalt og fysisk, men klubben har et opplegg som gjør at alle føler seg trygge og ivaretatt. Klubben har et svært godt og inkluderende treningsmiljø med høy trivselsfaktor.

Karate er en av mange disipliner som har sitt utspring i asiatiske kampformer, men er først og fremst utviklet i Japan. Arendal Karateklubb følger i stor grad de japanske instruksjonsformene, men med nødvendig tillempning til vestlig kultur. Dem legger allikevel stor vekt på utvikling av disiplin, ikke minst selvdisiplin, og respekt for sine medutøvere. Dette er helt nødvendig og av avgjørende betydning når man driver med kampsport.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Arendal bibliotek** er Arendal kommunes folkebibliotek, og er et av landets eldste offentlige bibliotek.

Arendal bibliotek har røtter tilbake til 1832, da institusjonen ble etablert som et kombinert bibliotek, arkiv og museum under navnet Arendal Skoles offentlige Bibliothek og Musæum. Biblioteket ble utskilt som egen institusjon i 1907 etter krav fra staten. Museumsdelen eksisterer i dag under navnet Aust-Agder kulturhistoriske senter.

I 1941 fikk biblioteket eget bygning i Nygata, hvor det holdt til helt fram til 1998. Da flyttet biblioteket til gassverktomta ved Arendal torv, ved siden av tunnelen ut av sentrum. Byggingen startet 1995 etter en lang lokaliseringsdebatt. Arendal hadde lenge hatt sterkt behov for nytt bibliotek, da det blant annet var plaget av for liten plass, vannlekkasjer i taket, og mangel på handikapptilpasning. Kommunesammenslåingen i 1992 førte til at saken igjen kom på dagsordenen. Det nye biblioteket ble innviet 7. mai 1998, da Arendal by feiret 275-årsjubileum. Bygningen er tegnet av arkitekt Einar Myraker i Arendal.

Arendal bibliotek kaller seg «Oasen i sentrum». Arendal bibliotek fikk en radikal økning av besøket etter at det nye bygget kom, opp mot 300 000 besøk årlig. Foran biblioteket står skulpturen «Torso» av Kristian Blystad. Den er av grovhugget diabas, og står på lys glatt granittsokkel. Den ble innkjøpt av Arendal kommune i forbindelse med byggingen av biblioteket. Ved kongebesøket i 2000 var biblioteket et av stoppestedene.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
***The Adopted Son*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Charles Brabin.

Handling
--------

I åsene i Tennessee har det eksistert en feide i mange år mellom Conover-familien og McLane-familien. Men en gang i året, under den årlige fylkesmessen, er det våpenhvile mellom de to familiene. Men kort tid etter at våpenhvilen avsluttes, blir George Conover overfalt av Henry McLane og drept. «Two Gun» Carter, som nettopp har ankommet hjem-byen deres fra Texas, blir vitne til drapet og han bærer den døde Henry McLane tilbake til familien hans. Hele klanen blir overveldet av sorg over familie-medlemmets død. Den døde mannens søster, Marian Conover, ber Carter om å bli medlem av klanen deres.

Marian og Carter forelsker seg raskt i hverandre, og til slutt foreslår Carter at han og Henry McLane kjemper en duell for å få en varig slutt på hele familie-feiden deres. Når Henry nekter å slåss mot Carter, går lederen av McLane-klanen - Tom - med på å ta Henrys plass under duellen. Mens konkurransen settes opp, får Carter vite at han egentlig er medlem av McLane-klanen. Han og Marian legger også planer om å gifte seg, så snart de får muligheten.

Men på selve dagen for konkurransen, kommer det beskjed om at Henry har kidnappet Marian. Duellen blir umiddelbart glemt, Carter reiser raskt av gårde, i håp om å redde Marian. Men i løpet av redningen faller Henry ned fra en høy klippe. Marian og Carter kunngjør planer om å gifte seg - og Tom lar alle sammen få vite at Carter egentlig er en McLane, i håp om å avslutte feiden en gang for alle.

Skuespillere
------------

Francis X. Bushman.
* Francis X. Bushman som «Two Gun» Carter fra Texas
* Beverly Bayne som Marian Conover.
* Leslie Stowe som Tom McLane.
* J. W. Johnston som Henry McLane
* John Smiley som Luke Conover.
* Gertrude Norman som Mrs. Conover.
* Pat O'Malley som George Conover

Referanser
----------

1. ↑  THE ADOPTED SON
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Adopted Son* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Adopted Son* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Adopted Son* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Arendal Handelsstands Forening** ble stiftet 16. juni 1868. Foreningens formål er å ivareta næringslivets interesser i Arendal sentrum, samt å fremme forståelsen for næringslivets funksjoner i samfunnet. Foreningens første formann var Joseph Hammer.

I forenings første periode var det særlig tre saker som skapte engasjement. Dette var Bankvesenet, Tollbodens plassering, samt Arendals tilknytning til jernbanen og jernbanestasjonens plassering. 

Foreningen fikk sitt eget hus i Peder Thomassonsgate 10 i 1930. I 1936 arrangerte foreningen Arendals aller første varemesse.

Arkivet
-------

Arkivet etter Arendal Handelsstands Forening befinner seg på KUBEN. Arkivet etter foreningen spenner seg fra 1868 og frem til 1948. Arkivet utgjør omfatter bl.a. medlemsregister, bygningstegninger av Handelsstandens hus, fotografier fra utflukter, samt en utklippsbok varemessen i 1936.

Referanser
----------

1. ↑  Arendals første varemesse, Avtrykk.no, 22.04.2016

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arendal Handelsstands Forening på Arkivportalen
***The Ladder of Lies*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Tom Forman og med Ethel Clayton i hovedrollen. Filmen er basert på en novelle fra 1918 av Harold Vickers.

Filmen antas å ha gått tapt.

Handling
--------

For å redde sin gode venn, Peter Gordon, fra å gifte seg med Dora, introduserer Edith Parrish henne for Ralph Brent - vel vitende om at Dora kommer til å falle for Brents smiger. Dora ber imidlertid Peter råde Edith fra å omgås Brent. Etter at paret blir gift, besøker Edith dem. En kveld, samtidig som Peter er på forretningsreise, får Dora tak i Ediths frakk, og reiser til Oak Tree Inn sammen med Brent.

Men når de to forlater vertshuset, ser Peter og forretningspartneren hans Blaine - som også er forelsket i Edith - dem. Neste morgen gjenkjenner han også Ediths kappe, og tror at hun har en affære med Brent. Han beordrer henne til å forlate hjemmet deres. Men Edith ønsker å skjerme Peter fra å oppdage sannheten om hans kone.

Skuespillere
------------

* Ethel Clayton som Edith Parrish
* Clyde Fillmore som Peter Gordon
* Jean Acker som Dora Leroy
* Irving Cummings som Ralph Brent
* Charles Meredith som John Blaine
* Ruth Ashby som Maid

Referanser
----------

1. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*
2. ↑  Forman, Tom; Clayton, Ethel (1920). «The Ladder Of Lies». Besøkt 31. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Ladder of Lies* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Ladder of Lies* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Ladder of Lies* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***KOnK*** var et norsk vittighets- og tegneserieblad som ble utgitt av Bladkompaniet med korte avbrekk i perioden fra 1967 til 1985. I 2008 ble det også gitt ut en julespesial av Schibsted med flere av de gamle tegnerne.

Innhold
-------

I første utgivelsesperiode (1967–1970) inneholdt bladet hovedsakelig en blanding av humoristiske tekster og vitsetegninger av norske skribenter og tegnere. I annen periode (1977–1985) ble det viet mer plass til tegneserier, og de fleste som var aktive tegnere, fikk store honorarer for sine bidrag. Humoren var både grovkornet, enkel og snill i en crazyhumoristisk tradisjon og, med enkelte unntak, uten særlig politisk brodd. Poengene var ofte språklige og formen til dels undergroundaktig.

Bladet hadde i 1984 et opplag på 20.000, med seks utgivelser pr år. Redaktør i denne perioden var Frank Arnesen.

Bidragsytere
------------

*KonK* betydde mye som arena for norske humorister og vitsemakere fra 1960-tallet og framover. Blant bidragsyterne var kjente tekstforfattere som Tande P, Knut Borge og Kjell Aukrust og toneangivende tegnere som Sven Sønsteby, Thore Hansen, Asbjørn Ystad, Ragnar Pedersen («Joker») og Morten M. Kristiansen («Morten M.»), men også yngre talenter som Tommy Sydsæter, Steffen Kverneland, Arild Midthun, John Arne Sæterøy («Jason»), Frode Øverli, Ruben Eliassen, Erik Hesby («Melke»), Bjørn Petter Bikset («Bix»), John Hofoss og Stian Bråthen.

Etter at *KOnK* gikk inn, fortsatte flere av de yngre tegnerne å levere stoff til *Norsk Mad* og *Pyton*. Denne vitsetradisjonen ble seinere delvis overtatt av reine tegneserieblader som *Ernie*, *Tommy & Tigern*, *Larson* og *Pondus*.

*KOnK*s første redaktør var Ragnar Pedersen («Joker»).

Eksterne lenker
---------------

* Tegneseriemuseet
* Kort om Konks første år
* Schibsted Forlag om juleheftet «KOnK Til Jul» Arkivert 25. desember 2008 hos Wayback Machine.

Portal: Tegneserier
**The Kitchen** er et non-profit, tverrfaglig kunstsenter i New York, med spesiell vekt på å identifisere, støtte og presentere innovative kunstnere, nye og ukjente talenter, og etablerte kunstnere som ønsker å ta uvanlige kreative sjanser. 

The Kitchen ble grunnlagt i Greenwich Village i 1971 og det har navnet fra den opprinnelige beliggenheten, kjøkkenet på Mercer Arts Center. Selv om det først var ment som et sted for utstilling av videokunst, så utvidet the Kitchen snart sitt formål til å omfatte andre kunstformer, både visuelle og utøvende. Betydningsfulle kunstnere fra the Kitchen er Philip Glass, Rhys Chatham, Glenn Branca, Laurie Anderson, John Moran, Peter Greenaway, Ridge Theater, The Future Sound of London, Leisure Class, Brian Eno og Cindy Sherman.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Kitchen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
*The Kop* på Anfield**«The Kop»** eller **«The Kop Grandstand»** er en tribune på Liverpool FCs hjemmebane Anfield. Tribunen er kjent for å ha stor stemning ettersom den er hovedtribunen hvor kjernen av Liverpool-tilhengerne sitter under kampene.Tribunen er spesiell fordi det ikke har noen etasjer oppover, tribunen går bare rett opp.

I Norge er «The Kop» nærmest synonymt med Liverpool FC. Imidlertid har flere klubber tribunedeler med samme navn eller avarter av dette.

Historie
--------

Navnet «The Kop» dateres tilbake til 1906. På slutten av 1906 sesongen, da Liverpool FC tok sitt andre seriemesterskap, besluttet klubbdirektørene å bygge en ny tribune for å hedre klubbens tilhengere. Tribunen ble døpt «Spion Kop» av Ernest Jones, til minne om de mange «scousere» som døde under boerkrigen i Sør-Afrika. Ordet «kop» er afrikaans eller nederlandsk og betyr nærmest (avrundet) **bakketopp**. Det er et fjell ved navnet Spion Kop i Sør-Afrika.

I 1928 ble The Kop ombygd til ståplasser og et nytt tak ble bygget for å beskytte supporterne som kom til The Kop og Anfield.

I 1989 ble det bestemt at The Kop skulle bli bevart som en ‘helligdom’, til minne om de 96 supporterne som uskyldig ble drept på Hillsborough. Etter denne tragedien, ble det innført nye retningslinjer angående ståplasser på engelske fotballstadioner. Så i 1994 ble hele The Kop ombygd til kun sitteplasser, og endret også navn til «Kop Grandstand». Den siste kampen med ståplasser på «The Kop» var mot Norwich City i mai 1994, og Jeremy Goss var den aller siste spilleren som scoret mål fremfor ærverdige The Kop.

Da The Kop ble ombygd, ble enkelte deler av tribunen lagt ut for salg, til inntekt for veldedighet.

Se også
-------

* Slaget ved Spion Kop

  


| * v
* d
* r
Liverpool Football Club |
| --- |
| 
* Historie
* Meritter
* Managere
* Sesonger
* Rekorder og statistikk
* Akademi
* Inneværende sesong

 |
| Arenaer | 
* Anfield
* Melwood
* *Stanley Park Stadium*

 |
| Rivalerier | 
* Merseyside-derby
* Manchester United rivaleri

 |
| Tragedier | 
* Heysel-tragedien
* Hillsborough-tragedien

 |
| Supportere | 
* Spirit of Shankly
* Liverpool FC Supporters Club Norway (*The Kopite*)

 |
| Media | 
* LFC TV
* *Being: Liverpool*
* *Liverpool (video spill)*
* *Well Red magazine*

 |
| Relaterte artikler | 
* AFC Liverpool
* The Boot Room
* Fenway Sports Group
* Liverpool Ladies FC
* Spice Boys
* The Kop

 |
| Sesonger | 
* …
* 2009–10
* 2010–11
* 2011–12
* 2012–13
* 2013–14
* 2014–15
* 2015–16
* 2016–17
* 2017–18
* 2018–19
* 2019–20
* 2020–21
* 2021–22
* *2022–23*

 |
| 
* **Kategori**
* **Commons-side Commons**

 |
"Verdens navle", en gruppe steiner i fjæra på Påskeøyas nordkyst
**Hanga Roa** er hovedstaden på den chilenske øya Påskeøya i Stillehavet, og ligger sørvest på øya. I 2002 bodde det 3 304 mennesker i hovedstaden, noe som tilsvarer 87 % av hele befolkningen på Påskeøya.

Byen
----

Hovedgaten *Avienda Policarpo Toro* er byens hjerte, og de fleste butikkene, hotellene, restaurantene og øyas apotek ligger langs denne gaten. I sentrum ligger også byens eneste museum og den romersk-katolske kirken.

Modernisering
-------------

Regjeringen i Chile har gjort mye de siste årene for å bygge ut kommunikasjonen, noe som har vært til stor fordel for Påskeøya og Hanga Roa. Med utbyggingen av internett har det kommet til både internett-kaféer og minibanker.

Lufthavn
--------

Hanga Roa lufthavn, Mataveri International Airport, trafikkeres av det chilenske nasjonale flyselskapet, *LAN Airlines*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanga Roa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Valenciabukten ligger i det vestlige Middelhavet. På dette kartet er Ebrodeltaet markert som buktens nordlige grense.
**Valenciabukten** (valensiansk: *Golf de València*, spansk: *Golfo de Valencia*) er en bukt i det vestlige Middelhavet på østkysten av Spania, med Cabo de la Nao som den sørlige grensen. Den nordlige grensen er mer uklar, men blir av og til regnet som enten neset ved Vinaròs eller Ebrodeltaet. Opp til Vinaròs dekker bukten hele kysten av regionen Valencia og opp til Ebro òg de sørligste områdene av Catalonia. 

De vesle Columbretesøyene ligger i denne bukten. Nullmeridianen går gjennom bukten.

NASA-satellittfoto av Valenciabukten

Geografi
--------

Kysten langs Valenciabukten består for det meste av sletter og sand. Kystmyrer (hovedsakelig Albufera) finnes også her. Albufera er vernet som et internasjonalt viktig våtmarksområde i henhold til Ramsar-konvensjonen. På de lavtliggende, frodige slettene blir det først og fremst dyrket ris og sitrustrær som appelsin og sitron. 

Området i og rundt Valenciabukten er blant de fineste eksemplene på typisk middelhavsklima i Spania. Kysten av Valenciabukta er tett befolket og folketettheten her er en av de høyeste i Spania.

I mai 2011 fikk det skotske energiselskapet Cairn Energy tillatelse fra spanske myndigheter til å utforske oljeforekomster og drive borerigger og oljeplattformer i et område på 4 000 km² i Valenciabukten. Det foreligger miljømessige bekymringer om oljeboring i dette området.

Se også
-------

* Balearene

Referanser
----------

1. ↑  Guardian: "Cairn Energy gets permit to drill in Gulf of Valencia". Besøkt 22. mai 2011 (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Filippinsk bosetning på Gaya
**Gaya** (malayisk: *Pulau Gaya*) er ei malaysisk øy som ligger om lag to kilometer vest for Kota Kinabalu i Sabah på Borneo. Øya, med et areal på 15 kvadratkilometer er den største i Patai Barat-divisjonen, og den største av øyene som utgjør nasjonalparken Tunku Abdul Rahman i Kota Kinabalu-distriktet.

Historie
--------

I september 1882 etablerte North Borneo Chartered Company en bosetning i ei bukt på nordøstsiden av Gaya, hvor det fra før bodde om lag 300 innfødte. Det ble oppført residensbolig, skattekontor og politistasjon, sagofabrikk og skipsverft. På det meste var der 25 butikker på øya. Ved folketellingen i 1886 hadde Gaya 479 innbyggere.

Den 9. juli 1897 ble bosetningen på Gaya brent ned og ødelagt av frihetskjemperen Mat Salleh, noe som førte til at bosetningen, etter et forsøk på gjenoppbygning, ble forlatt. I 1898 ble det etablert en ny bosetning, *Gantian*, på nordsiden av Likasbukta på fastlandet. I 1899 ble Jesselton grunnlagt som en ny erstatning for Gantian og Gaya.

Naturvern og turisme
--------------------

Gaya er dekket av tropisk skog, og den 1. mars 1923 ble øya etablert som Sabahs andre skogsreservat. I 1974 ble Tunku Abdul Rahman nasjonalpark etablert, som utgjør 90 prosent av Gaya, og de omkringliggende mindre øyene med havområdene rundt. Det er et senter for marinbiologisk forskning på øya.

Øya har 20 kilometer med stier, flere strender og lokaliteter som er godt egnet for dykking og snorkling. Der er tre turistkomplekser for opphold, rekreasjon og spa, mens tre andre resorter er foreslått bygd. Det er blitt satt opp en plan for å få utviklet øya for økende turisme. Det er fergeforbindelse til Gaya fra Jesselton Point i Kota Kinabalu.

Ulovlige bosetninger
--------------------

Østsiden av Gaya er tilholdssted for rundt ti tusen innbyggere, i hovedsak illegale innvandrere fra Filippinene, som er bosatt i de tre landsbyene *Kampung Gaya*, *Kampung Lok Urai* og *Kampung Kesuapan*. Bosetningene har store søppel- og forurensningsproblemer, og der hersker dels lovløse tilstander.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Danny Wong Tze Ken, From Gaya to Jesselton: A preliminary study on the establishment of a colonial township Arkivert 15. april 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 22. februar 2014. (en)
2. ↑  Sabahs regjering: Forest reservation. The History of Forest Reservation in Sabah. Besøkt 22. februar 2014.
3. 1 2 3  Daily Express 11. juli 2013, Master Plan for touristic Pulau Gaya being drawn up. Besøkt 22. februar 2014. (en)
4. ↑  Malaysiasite.nl, Tunku Abdul Rahman Park. Besøkt 22. februar 2014. (en)
5. ↑  Borneopedia 21. januar 2013. Growing stilt village on Gaya[*død lenke*]. Besøkt 22. februar 2014. (en)
6. ↑  Mysinchew.com 9. juli 2007. Between The Devil And The Deep Blue Sea. Besøkt 22. februar 2014. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*«Valenciansk» kan også referere til Valencia.*
Katalansk/valenciansk snakkes i Spania langs kysten av Comunitat Valenciana, i El Carxe i Murcia-regionen, i det østlige Aragón langs grensa mot Catalonia, i Catalonia og på Balearene, og utenfor Spania i Andorra, i mesteparten av Pyrénées-Orientales i Frankrike og i byen Alghero på Sardinia.
***Valenciansk*** (*valencià*) er en av to betegnelser på ett og samme språk; den andre er *katalansk*. Betegnelsen *valenciansk* brukes i Comunitat Valenciana i Spania, hvor valenciansk er offisielt språk ved siden av spansk, og i det tilgrensende El Carxe.

Striden om språket
------------------

Det er generell enighet blant språkforskere om at valenciansk og katalansk er ett og samme språk, og at dialektene i Comunitat Valenciana hører inn under de vestlige dialektene, sammen med dialektene i Andorra, det sørlige og vestlige Catalonia og de katalanskspråklige områdene øst i Aragón.

Politisk har det vært uenighet om hvorvidt valenciansk skal regnes som et eget språk eller ikke. Forkjemperne for å regne valenciansk som et eget språk har først og fremst vært spanske nasjonalister i og utenfor Valencia-regionen på den politiske høyresiden. Denne bevegelsen kan bli sett på som en motreaksjon mot katalansk nasjonalisme og ønsker i Catalonia om å knytte de katalanskspråklige områdene tettere sammen både kulturelt og politisk. Det har vært flere debatter rundt hvorvidt valenciansk og katalansk er ett og samme eller ulike språk, bl.a. i 2004 da Spania sendte ut sine oversettelser av EU-grunnloven på baskisk, katalansk, galisisk og valenciansk, og det viste seg at den katalanske og den valencianske versjonen var identiske.

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Valenciansk – sitater

* (en) Valencià – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Offisielle referanser
* Acadèmia Valenciana de la Llengua
* Valencian dictionary, ordbok
* Ethnologue report for Catalan/Valencian/Balear, Ethnologue-rapport

Dokumenter og referanser
* Motstridende teorier om valenciansk opprinnelse (spansk)
* Opprinnelsen og utviklingen av språkene i Valencia (PDF) Analyse av overgangsperioden og fram til i dag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Michael Leeston-Smith** (født 12. desember 1916, død 2002) var en britisk regissør.

Leeston-Smith fikk seg jobb hos Ealing Studios i 1932, knapt 16 år gammel. Der jobbet han som fotograf og assistent-tonemester. I 1938 ble han ansatt i BBC innen vedlikehold ved sendestasjonen i Daventry.

Under andre verdenskrig var Leeston-Smith i Royal Horse Artillery. Etter krigen fikk han jobb i Alexandra Palace på senderen. I 1953 fikk han jobben som belysningsingeniør på miniserien *The Quatermass Experiment* og to år etter jobbet han som produksjonsassistent på oppfølgeren *Quatermass II*. I 1960-årene fikk Leeston-Smith muligheten til å regissere. Han regisserte blant annet flere episoder av *Z Cars*, *R3* og *Doctor Who*-historien *The Myth Makers*. Etter en periode som frilansregissør flyttet Leeston-Smith til Sør-Afrika i 1973 for å lede opplæringsavdelingen hos SABC som holdt på å starte opp med TV-sendinger.

Referanser
----------

1. ↑  PRETORIA Office of the Master of the High Court of SA
2. 1 2  
Dicky Howett (8. juli 1992). «Intervju med Michael Leeston-Smith». *Doctor Who Magazine* **(engelsk)** (188): 19–20.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Leeston-Smith på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Michael Leeston-Smith hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Helmuth Steffens** (født 27. november 1916, død 23. april 2000) var en norsk idrettsleder, kjent som oppmann (lagleder) for Vålerenga Fotball fra 1946 til 1965.

Steffens var klubbens altmuligmann i etterkrigsårene, men mest kjent er han for rollen som merkevarebygger. Han bygde opp historien om laget som «bohemene», og foret avisene med myter om laget. Han opererte under prinsippet om at «all PR er god PR», og han var kjent for sine stunt for å få medieomtale. Før en kamp mot Sandefjord Ballklubb uttalte han at «vi slår dem til hvalbiff», og fikk levert hvalbiffer til hver og en av Sandefjordspillerne i garderoben før kampen. Ved en senere anledning gikk den svært flyredde Steffens ut i avisene og lovet å ta helikopter til neste kamp dersom Vålerenga tapte neste kamp, og etter at det skjedde landet han i helikopter midt på Bislett stadion, til store overskrifter i avisene.

Utenfor fotballen var han selvstendig næringsdrivende, og eide firmaet A/S Restaurantvaskeriet. Jobbsituasjonen gjorde at han kunne ofre mye tid på fotballen i en tid alle var amatører, og Vålerengas fremgang disse årene ble derfor i stor grad knyttet til den svært synlige personen Steffens. Han gav seg som oppmann etter 1965-sesongen, da klubben tok sitt første seriegull. Dette året stod også VIFs nye klubbhus på Valle klart, og Steffens ble valgt til klubbens femte æresmedlem.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse. *Dagsavisen*, 27. april 2000.
2. ↑  «Da Oslo-fotballen skapte legender». *Dagsavisen*, 25. april 2015.
3. 1 2  Nome, Petter; Andersen, Rune og Bredesen, Dag H. (1997). *Vi er Vål'enga*. Cappelen. s. 45-58, 111. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Johansen, Viggo (1983). *Vål'enga i våre hjerter*. Grøndahl. s. 72-78.
**Valentin Fürst** (født 3. juni 1870, død 18. desember 1961) var en norsk indremedisiner. Han var bror til arkitektene Christian og Hans Backer Fürst.

Fürst er kjent for å ha arbeidet sammen med Axel Holst og Theodor Frølich med viktige bidrag til forståelsen av skjørbuk og fikk for dette Gunnerusmedaljen. Han må regnes blant dem som la grunnlaget for den moderne C-vitaminforskning. Fürst oppnådde dr.med. i 1912 og ble så overlege ved Diakonissehusets sykehus fra 1914 til 1940. Han mottok St. Olavs Orden.

Valentin Fürst var kunstsamler, og lege for og venn av Gustav Vigeland og hadde den største private samlingen av hans verker i tillegg til mye malerkunst. Henrik Sørensen var også en av hans venner og pasienter.

Han var gift med Margarethe Christiane Dedekam (1874–1957).

En av deres fire sønner, dr. Valentin Fürst jr. (1907–1988) etablerte Fürst Medisinsk Laboratorium i 1950, var førsteamanuensis ved fysiologisk institutt ved Universitetet i Oslo og mottok St. Olavs Orden, ridder av 1. klasse.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
A sequence of decreasing blue bars against a light gray grid backgroundFordelingen av første sifrene i henhold til Benford lov. Hver linje representerer et tall, og høyden på søylen er prosentandelen av tall som starter med dette sifferet.
Frekvens av første signifikante siffer av fysiske konstanter plottet mot Benfords lov
**Benfords lov**, også kalt **Newcomb–Benfords lov**, **Lov for avvikende tall**, eller **De første sifres lov**, er en observasjon om frekvensfordeling av ledende sifrene i mange virkelige sett med numeriske data. Loven sier at i mange naturlig forekommende samlinger av tall, vil det ledende siffer sannsynligvis å være et lavt tall. I sett som følger loven, vil tallet 1 vises som det ledende signifikante siffer i ca. 30 % av tilfellene, mens 9 vises som det ledende signifikante siffer i mindre enn 5 % av tilfellene. Var tallene jevnt fordelt, ville hvert tall oppstå i 11,1 % av tilfellene. Benfords lov gjør også spådommer om distribusjon av andre siffer, tredje, siffer, sifferkombinasjoner, og videre.

Loven er oppkalt etter fysikeren Frank Benford, som i 1938 publiserte en artikkel med tittelen «Lov om avvikende tall», selvom loven tidligere hadde vært publisert av Simon Newcomb i 1881.

Loven ligner på Zipfs lov, men er ikke identisk i distribusjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Arno Berger and Theodore P Hill, Benford's Law Strikes Back: No Simple Explanation in Sight for Mathematical Gem, 2011
2. ↑  Weisstein, Eric W. «Benford's Law». Besøkt 7. juni 2015.
3. ↑  Frank Benford (mars 1938). «The law of anomalous numbers». *Proc. Am. Philos. Soc.* 78 (4): 551–572. JSTOR 984802.  (subscription required)
4. ↑  Simon Newcomb. «Note on the frequency of use of the different digits in natural numbers». *American Journal of Mathematics*. 4 (1/4): 39–40. JSTOR 2369148.  (krever abonnement)
5. ↑  Formann. «The Newcomb–Benford Law in Its Relation to Some Common Distributions». *PLOS ONE*. 5 (5): e10541.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** GND
 |
*Poudre B*, det første røyksvake kruttet til militær bruk
**Røyksvakt-** eller (konservativt) **røksvakt krutt** er en fellesbetegnelse på forskjellige typer drivmiddel for prosjektiler fra skytevåpen som ikke benytter trekull med salpeter som oksidasjonsmiddel. Navnet kommer av at de i motsetning til svartkrutt ikke avgir store mengder røyk og sot. Røyksvakt krutt ble utviklet på slutten av 1870-tallet og er i dag nesten enerådende til skytevåpen, mens svartkrutt fortsatt benyttes til fyrverkeri og annen pyroteknikk.

I motsetning til svartkrutt er de fleste former for røyksvakt krutt ikke direkte eksplosivt. Et av unntakene er korditt, som er et laveksplosiv.

Utvikling
---------

Et vedvarende problem med svartkrutt var at mye av kullet ikke brant, men ble igjen i våpenet som sot eller fulgte med stikkflammen ut som røyk. Dette førte både til at løpene ble slammet ned og måtte lages noe videre enn prosjektilet, og at røykskyen bidro til å avsløre kanonstillinger og snikskyttere samt at røyken fra skuddene skjulte målene. Våpen drevet med svartkrutt vil derfor ha begrenset rekkevidde og nøyaktighet, og sotet i mekanismen vil gjøre helautomatisk skytevåpen umulig.

Nitroglyserin ble syntetisert allerede i 1847, men var for ustabilt til å egne seg som drivmiddel. Det ble opprinnelig fremstilt ved å blande glyserin med en blanding av konsentrert svovelsyre og konsentrert salpetersyre. I dag brukes nitrocellulose, nitroglyserol eller blandinger av dette. Utviklingen av røyksvakt krutt gjorde rekyldrevne maskingevær mulig. Den første patronen til millitært bruk som var ladet med røyksvakt krutt var 8 mm Lebel.

Referanser
----------

1. ↑  Freemantle, M. (2013). *Gas! Gas! Quick boys : how chemistry changed the First World War* (Pocket utg.). Stroud: The History Press. ISBN 0750953756. Besøkt 22. november 2015.
2. ↑  Tucker, S.C. red. (2010). *A global chronology of conflict : from the ancient world to the modern Middle East* (1. utg.). Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO. s. 450. ISBN 1851096671. Besøkt 22. november 2015.
3. ↑  Davis, T.L. (1984). *The chemistry of powder and explosives* (Nyopptrykk utg.). Hollywood, Calif.: Angriff Press. s. 195. ISBN 978-0913022009.
4. ↑  Huard, P.R. (5. november 2014). «Maxim’s Machine Gun Slaughtered Hundreds of Thousands of People». War is Boring. Besøkt 16. september 2015.
5. ↑  Johnson, Melvin M. Jr. (1944). *Rifles and Machine Guns*. New York: William Morrow & Company. s. 384.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tone Benedikte Lindbeck**, vanligvis bare omtalt som **Benedikte Lindbeck**, (født 1. desember 1970 i Aurskog) er en norsk frilans skuespiller.

Biografi
--------

Hun har hatt roller i flere filmer og TV-serier, deriblant spillefilmen *Du Pappa* (1993), dramaet *Når nettene blir lange* (2000), thrilleren *Den som frykter ulven* (2004), komedien *Salto, salmiakk og kaffe* (2004), som *Agnetha* i NRKs barne-TV-serie *Linus i Svingen*, samt i julekalenderen *Jul i Svingen* (2006), og kriminalserien *Sørgekåpen* (2007). Hun spilte også i Holte Produksjoners enakter *Nummer To – Tre elskerinner forteller én historie* som første gang ble satt opp i Oslo i 2007.

Hun var i 2011 med en episode av Spesialenheten.

Benedikte Lindbeck bor i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Benedikte Lindbeck på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Benedikte Lindbeck hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Benedikte Lindbeck på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Benedikte Lindbeck hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Avisintervju om *Salto, salmiakk og kaffe*
* (no) Avisintervju 2004
Zündapp Janus hadde dører foran og bak.
**Zündapp Janus** er en mikrobil produsert av den tyske motorsykkelprodusenten Zündapp mellom 1957 og 1958. Zündapp produserte opprinnelig motorsykler, men bestemte seg i 1954 for å bygge et mer værbestandig kjøretøy. De vurderte forslag fra Kroboth, Brütsch og Fuldamobil, før de bestemte seg for en modell fra Dornier. Fordi det var vanskelig å skille foran og bak på bilen fikk den navn etter en romersk gud, Janus, som var en gud med to ansikter; et som peker fremover mens det andre peker bakover.

Bilen var utstyrt med en midtmontert totaktsmotor på 250 ccm med en effekt på 14 hestekrefter, noe som gav bilen en toppfart på 80 kilometer i timen. Hjulopphenget var av MacPherson-type, som viste seg å være svært komfortabelt. Produksjonen startet i juni 1957, men kun 1 731 eksemplarer ble bygget de første seks månedene. Sommeren 1958 droppet Zündapp prosjektet, og solgte fabrikken til Bosch. Totalt 6 902 eksemplarer ble bygget.

Kilder
------

* *Kleinwagen, Small Cars, Petites Voitures*, av Benedikt Taschen, 1994
**Hitra Frøya Fastlandssamband AS** (**HFF**) ble etablert 23. september 1986 for å kreve inn bompenger som en del av finansieringen av fastlandsforbindelsen mellom Hitra-fastlandet, Hitra-Frøya og Hitra-Fjellværøya. De tre vegsambandene var alle opprinnelig bilfergesamband.

Selskapet eies av det offentlige og private. Sør-Trøndelag fylkeskommune er største eier med 23 prosent. Private aksjonærer eier 43 prosent.

Første søknad om forhåndsinnkreving av bompenger ble sendt i 1986, men denne ble ikke akseptert i frykt for at dette skulle binde Stortinget opp til et bestemt vedtak før saken i var realitetsbehandlet.

Stortinget vedtok bompengeproposisjonen for fastlandsforbindelsene den 13. juni 1990. I vedtaket ble forhåndsinnkreving av bompenger på fergestrekningene godkjent, samt etterskuddsinnkreving i perioden 1991–2012. Bompenger ble innkrevd som et tillegg på fergeprisene fra 1. januar 1991, og ettersom vegprosjektene åpnet ble innkrevingen overført til bomstasjoner.

1. februar 2003 ble bomstasjonene på Ansnes og Dolmøya lagt ned og ut bompengeperioden innkreves det bare bompenger Sandstad bomstasjon på Hitra-siden av Hitratunnelen. Dette fortsatte fram til 20. februar 2010, da også den siste bomstasjonen ble stengt. Etter planene skulle prosjektet være nedbetalt 1. januar 2012.

Årsaken til den forserte nedbetalingen skyldes i hovedsak bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk.

HFF finansierer 38 prosent av byggekostnadene på nærmere 900 millioner kroner knyttet til de tre prosjektene. Det øvrige finansieres av staten med 51 prosent, fylkeskommune med 7 prosent og Hitra, Frøya og Snillfjord kommuner med tilsammen 4 prosent.

* Fjellværøyforbindelsen stod ferdig 10. juli 1992. Byggekostnad: 106 millioner kroner.
* Hitratunnelen (undersjøisk tunnel mellom Hitra og Hemnskjel under Trondheimsleia, samt Hemnskjelbrua mellom Hemnskjel og fastlandet) stod ferdig 8. desember 1994. Byggekostnad: 332 millioner kroner.
* Frøyatunnelen (undersjøisk tunnel mellom Dolmøy på Hitra og Frøya under Frøyfjorden) stod ferdig 23. juni 2000. Byggekostnad: 475 millioner kroner.

Styreleder
----------

* Jan Otto Fredagsvik (1992–)
* Ivar Ytreland (1986–92)

Daglig leder
------------

* Edvard Ulvan (1990–)
* Bjørn Giske (1986–90)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hitra Frøya Fastlandssamband AS

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Bangor City Football Club** er en walisisk fotballklubb fra byen Bangor i Gwynedd i Wales. Klubben ble grunnlagt i 1884 og lagets draktfarger er helblå, mens bortedraktene er helgule. Bangor City spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen Welsh Premier League, og spiller sine hjemmekamper på Farrar Road. Nåværende trener er Neville Powell.

Klubben har per dags dato vunnet det walisiske seriemesterskapet to ganger samt det nasjonale cupmesterskapet åtte ganger. Bangor City har også ved flere anledninger deltatt i kvalifiseringsspill til UEFA Intertoto Cup, Cupvinnercupen, UEFA-cupen og Europaligaen, men har møtt sterkere motstand og ikke kvalifisert seg til videre sluttspill eller gruppespill. Deres største bragd i europeisk klubbfotball var da klubben tok seg til andre runde i cupvinnercupen i 1985/1986-sesongen.

Meritter
--------

* **League of Wales:** 1993–94, 1994–95
* **Northern Premier League:** 1981–82
* **Welsh Cup: (8)** 1889, 1896, 1962, 1998, 2000, 2008, 2009, 2010

Kjente spillere med en fortid i klubben
---------------------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Wales’ flagg Clayton Blackmore
* Wales’ flagg Warren Bradley
* Wales’ flagg Mark Brennan
* Englands flagg Bobby Charlton
* Englands flagg Simon Davies
* Englands flagg Kevin Langley
 |   | * Englands flagg Chris Lawler
* Wales’ flagg Marc Lloyd-Williams
* Englands flagg Lee Andrew Martin
* Wales’ flagg Leyton Maxwell
* Skottlands flagg Graeme Sharp
* Wales’ flagg Neville Southall
 |

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider