recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **objektrelasjonell database** er en type database som er basert på prinsippene for relasjonsdatabaser, men som har funksjoner som bygger på idéer fra objektorientert programmering. I SQL-standardene, som legger grunnlaget for relasjonsdatabasesystemer, er det etter hvert lagt inn mye støtte for objektorientering (SQL:1999). Mange vil derfor hevde at relasjonsdatabasesystem som følger denne standarden kan betraktes som objektrelasjonelle.

Et viktig motiv for utviklingen av den objektrelasjonelle databasemodellen er å gi bedre samsvar mellom relasjonsdatabaser og objektorienterte programmerings- og modelleringsspråk. Objektrelasjonelle databasesystemer har støtte for typer/objekter, man kan definere metoder innenfor disse, man kan operere med pekere og man kan bruke egne identifikatorer som er systemgenererte.

Objektrelasjonelle databaser kan ikke normaliseres. Hvis man bruker UDTer i en tabell bryter man første normalform ved at verdiene i tabellen ikke blir atomære.

Databasehåndteringssystemer for objektrelasjonelle databaser kalles ORDBM (Object Relational Database Management System).

Spørringer
----------

Eksempel på objektrelasjonell spørring i SQL. Denne spørringen finner navn og adresse på alle kunder som har bestilt varer i varegruppen STRØMAGGREGATER.

```
select ol->ordre->kunde.navn(), ol->o->kunde.adresse()
from Ordrelinje ol, Varegruppetilhørighet vg
where vg->vare.vareID() = ol->vare.vareID()
and vg.varegr = 'STRØMAGGREGATER'
;

```

Spørringen tar utgangspunkt i relasjonene Ordrelinje og Varegruppetilhørighet. Ordrelinje har nøkkel/peker til relasjonen Ordre, som peker til relasjonen Kunde. Varegruppetilhørighet har nøkkel til Vare. Spørringen finner de stedene der Ordrelinje og Varegruppetilhørighet peker til samme vareID og Varegruppetilhørighet har varegruppe 'STRØMAGGREGATER'.

User Defined Types (UDT)
------------------------

Objektrelasjonelle databaser har støtte for egendefinerte "klasser" – UDTer (User Defined Types). Eksempel på opprettelse av en UDT:

```
CREATE TYPE adresse AS (
 gate varchar(20),
 husnummer int,
 postnummer int,
 poststed varchar(20)
);

```

Metoder
-------

En UDT kan ha egne metoder som brukes inne i typene. Inneholdet i disse programmeres i egne språk, for eksempel SQL/PSM. Eksempel på opprettelse av metode:

```
CREATE METHOD endreHusnummer (h int)
RETURNS BOOLEAN 
FOR adresse
BEGIN
 <innhold>
END;

```

| * v
* d
* r
Databaser |
| --- |
| 
* Database
* Relasjonsdatabase
* Objektdatabase
* Objektrelasjonell database
* XML
* Databasehåndteringssystem (DBMS)
* Databasemotor
* Datavarehus
* Relasjonsalgebra
* Serialiserbarhet
* Historie
* Nøkler
* Normalisering
* Tabell
* SQL
* NoSQL
* XQuery
* ODBC
* JDBC
* Perl DBI

 |
| Tema innen SQL | 
* Select
* Insert
* Update
* Delete
* Join
* Union
* Create
* Drop
* Utløser
* Visning
* Lagret prosedyre

 |
| Implementasjoner | 
* Apache Derby
* Berkeley DB
* Clipper
* Firebird
* IBM DB2
* Informix
* Ingres
* Microsoft SQL Server
* MySQL
* Oracle
* PostgreSQL
* SQLite
* Visual FoxPro

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Neshorn i et av anleggets store friområder
Soldatara i Whipsnade Zoo
**ZSL Whipsnade Zoo** er en zoologisk hage som ligger ved Whipsnade, nær Dunstable, i Bedfordshire, England. Den ble etablert i 1931 og eier er Zoological Society of London (ZSL), som også eier ZSL London Zoo. 

Whipsnade Zoo het opprinnelig *Whipsnade Park Zoo*, men byttet navn i 1988 til *Whipsnade Wild Animal Park*. Fra mars 2007 er imidlertid navnet *ZSL Whipsnade Zoo*.. 

Anlegget omfatter 2,4 kvadratkilometer og er dermed en av de største dyrehaver i Europa. Størrelsen gjlør at enkelte dyreinnhegninger kan besiktiges fra bil. Dyrehagen har dessuten en busservice og en smalspors jernbane. Her er det mer enn 6000 dyr, hvorav flere er i fare i det ville. De fleste avdyrene er i store innhegninger. Noen får gå helt fritt rundt overalt, som påfugler, wallabyer og marer. 

Det zoologiske selskap som eier dyrehaven ble stiftet i 1826 av Stamford Raffles. Hundre år etter ble selskapets daværende leder, Sir Peter Chalmers Mitchell, ved et besøk i Bronx Zoological Park, inspirert til å anlegge noe lignende i Storbritannia. Dermed ble et stort nok område anskaffet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Whipsnade Zoo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Kjærlighet på flukt***, (originaltittel: *L'amour en fuite*) er et fransk romantisk drama fra 1979 regissert av François Truffaut. Det var Truffauts femte og siste film om rollefiguren Antoine Doinel som han introduserte i 1959 i *På vei mot livet*, og fortsetter handlingen åtte år etter forrige film i serien, *Elsker – elsker ikke*.

Handlingsreferat
----------------

Etter Elsker – elsker ikke ble Antoine og hans kone Christine endelig forsonet. Men følelsene hans vandrer stadig andre steder, og på sommerferie oppdager Christine ham i sengen sammen med en venninne Liliane. Antoine og Christine tar ut skilsmisse, og deler forvaring over deres sønn Alphonse. En selvbiografisk roman som Antoine har skrevet på i flere år blir endelig publisert.

I en telefonboks får Antoine et fotografi av Sabine, en pen ung kvinne som han mener ligner litt på Christine, og Antoine bestemmer seg for å spore henne opp. Etter hvert som han oppdager henne i en butikk, begynner de snart en affære. Men ved en jernbanestasjon møter han også Colette, hans aller første kjærlighet, som nå arbeider som advokat.

Medvirkende
-----------

* Jean-Pierre Léaud - Antoine Doinel
* Claude Jade - Christine Doinel
* Marie-France Pisier - Colette

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på imdb.com» **(norsk)**. Besøkt 31. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjærlighet på flukt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Kjærlighet på flukt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kjærlighet på flukt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Kjærlighet på flukt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Kjærlighet på flukt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Kjærlighet på flukt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Kjærlighet på flukt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Kjærlighet på flukt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Aftenlandet** er en norsk visepopgruppe dannet i 1996 i Bergen Sven Erik Vaksdal. Aftenlandet er satt sammen av etablerte musikere fra Vestlandet. Besetningen på de to første platene var Sven Erik Vaksdal, Astrid Kloster, Mats Grønner, Halvor Folgerø, Tor Bjarne Bjelland og Aage Vaksdal.

Melodiene er i hovedsak skrevet av Sven Erik Vaksdal, med bidrag fra Aage Vaksdal, Mats Grønner og Astrid Kloster samt gjester. Aftenlandet har blitt vel mottatt av de fleste radiostasjonene med mange av sine sanger. Spesielt "Du" og "Morgon i mai" er hyppig brukt av forskjellige radiokanaler. Aftenlandet er kjent for å tonesette melodier med lyrikk av bla. Jakob Sande, Arnt Birkedal, Per Olav Kaldestad, Jon Hjørnevik m.fl. I 1997 platedebuterte de med albumet *Aftenlandet*.

Blant annet kan nevnes at gitarist Grønner hadde bakgrunn fra en rekke konstellasjoner og spilte parallelt med Chocolate Overdose, Unge Frustrerte Menn, Jan Eggum, Trond-Viggo Torgersen + utallige andre artister. Aage Vaksdal har parallelt jobbet med mye forskjellige musikk og teateroppsetninger med bl.a Jon Eikemo og Sogn & Fjordane Teater. Halvor Folgerø har i tillegg til sin journalistjobb i NRK hatt flere konsertoppdrag med bl.a Finn Tokvam, Finn Eriks mm. Tor Bjarne Bjelland som studiomusiker med Robert Post, TNT og utallige andre band. Astrid Kloster de siste årene gitt ut to soloplater, og turnerer med sitt orkester fra Stavanger. Den ene platen var et samarbeid med Kenneth Sivertsen, og en hyllest til han og hans musikk. I 1999 tok Aage Vaksdal en pause fra bandet og hans erstatter ble Atle Halstensen. Aage Vaksdal var tilbake da den fjerde platen ble innspilt.

Bandet har hatt en lengre pause fra 2006, og er nå i gang med forberedelser til nytt album 2013/14. Aftenlandet har også samarbeidet med Rita Eriksen, Kenneth Sivertsen, Jon Eikemo, Göran Fristorp, Odd Nordstoga, Jan Toft m.fl.

Medlemmer
---------

* Sven Erik Vaksdal – Komponist, og akustisk gitar
* Astrid Kloster – vokal
* Mats Grønner – gitar
* Halvor Folgerø – bass
* Tor Bjarne Bjelland – trommer
* Aage Vaksdal – tangenter, trekkspill, og keybord

### Tidligere medlemmer

* Øystein Bergsvik – trommer
* Geir Johannessen, Dag Arnesen, Atle Halstensen – tangenter

Diskografi
----------

* *Aftenlandet* (1997)
* *Morgon i mai* (1998)
* *God morgen høst* (2000)
* *Min ville vind* (2002)
* *Det beste fra aftenlandet* (2005)

Referanser
----------

1. ↑  Halvor Folgerø (3. oktober 2017). «– No er verda ein stor fargeklatt fattigare». *www.bt.no*. Besøkt 23. februar 2021. «No er verda ein stor fargeklatt fattigare, skriv Halvor Folgerø i Aftenlandet i sitt minneord.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aftenlandet på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Aftenlandet på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Lom Møbelindustri** er en møbelprodusent som holder til i Lom i Gudbrandsdalen i Innlandet fylke. Selskapet er mest kjent for produksjon av tradisjonsmøbler/bygdemøbler. Lom møbler ble etablert i 1978 av Ivar Opsvik og er fortsatt i Opsvik-familiens eie igjennom selskapet Lom Møbler Eiendom AS. Daglig leder er Torkjell Solbakken.

Lom Møbel Eiendom kjøpte i 2004 opp den konkurrerende bedriften Skjåk Møbler, det ble gjort små tilpasninger i sortiment mellom produsentene. Opsvik-familien og Lom Møbler eide også Krogenæs Møbler fra 2004 til selskapet gikk konkurs i 2007.

Utmerkelser
-----------

I 2004 mottok Lom Møbelindustri næringsprisen fra Lom kommune. Prisen blir gitt til bedrifter, enkeltpersoner eller institusjoner som har utmerket seg i næringssammenheng og som fungerer som ambassadører for bygden.

Lom Møbler ble plukket ut som leverandør av møbler og skap til miljøhotellet Miljøsenteret Seletun på bakgrunn av kvalitet og design kombinert med norsk produksjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3  proff.no *Lom Møbelindustri A/S*[*død lenke*]
2. ↑  NRK.no *Overtek Skjåk møbler*
3. ↑  GD.no *12 uten jobb etter Krogenæskonkurs* *«Opsvik-familien overtok Krogenæs i 2004 og eier i dag 85 prosent av aksjene. Resten har Lom Møbler.»*
4. ↑  Lom kommune *Næringsprisen til Lom Møbelindustri!* Arkivert 15. januar 2006 hos Wayback Machine.
5. ↑  Norges Miljøvernforbund *Miljøvennlige løsninger og leverandører*  Arkivert 12. desember 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Lom møbler – produsentens hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Ordenstegn for offiserer av Iftikhar-ordenen. Ordensbåndets grønne og røde farger har bleknet
Ordensstjerne for storbånd av Iftikhar-ordenen
Ordensstjerne og ordenstegn for Iftikhar-ordenen sammen med en gruppe miniatyrer der Iftikhar-ordenen forekommer sist
**Iftikhar-ordenen** også kalt **Nishan Al-Iftikar** eller på norsk **Æresordenen** (arabisk: نيشان الافتخار) var en tunisisk orden innstiftet omkring 1837 av bey Ahmad I al-Husain (regjerte 1837 til 1855) og med den osmanske Æresordenen som forbilde. Tunisia var på denne tiden underlagt Det osmanske rike. Ordenen ble reorganisert i 1843 og 1857 og fikk statutter første gang i 1861. Etter at Frankrike i 1880 tok kontroll over landet og gjorde det til et protektorat, ble ordenen i 1898 organisert som en fransk koloniorden. Tildeling av ordenen fortsatte etter at Tunisia oppnådde selvstendighet som kongedømme 20. mars 1956, men opphørte året etter, da monarkiet ble styrtet.

Inndeling
---------

Iftikhar-ordenen var fra 1882 inndelt i fem grader, etter mønster av den franske Æreslegionen. 

* Storbånd
* Storoffiser
* Kommandør
* Ridder av 1. klasse
* Ridder av 2. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnene for Iftikhar-ordenen hadde navnetrekket til bey Ahmad I som det sentrale motiv og var den første tiden overdådig utformet i gull og diamanter. Senere fikk ordenstegnene en enklere og billigere utforming i edelmetall og emalje. Ordenstegnet ble da utformet som en stjerne med ti tagger i vekselvis grønn og rød emalje og med sølvstråler mellom taggene. Midtmedaljongen bar beyens navnetrekk i sølv på grønn emalje omgitt av en bord i sølv. Ordenstegnet var opphengt i ordensbåndet i et ledd utformet som en sløyfe. Ordensstjernen var i sølv og var utformet som en versjon av ordenstegnet. Ordensbåndet var grønt med to røde striper ved kantene.

Tildeling
---------

Iftikhar-ordenen ble tildelt for både sivile og militære fortjenester. Den ble også tildelt utlendinger.

Norske innehavere
-----------------

Iftikhar-ordenen ble også tildelt nordmenn, blant annet Christian Thams, Otto Thoresen, Urban Børresen og Frits Thaulow.

Kilder
------

* *Honneur & Gloire. Les trésors de la collection Spada*, Paris: Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie, 2008, s. 296-297
* Rafal Heydel-Mankoo: «Tunisia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 801–803
Forsahavet sett fra Forsa.  Foto: TorbjørnS (2014) 
**Efjorden** (lulesamisk: *Áhtávuodna*) er en fjordarm av Ofotfjorden i Narvik kommune i Nordland. Fjorden har innløp lengst vest i Ofotfjorden, mellom Skarstad i nord og Valle sør for Barøya i sør, og den strekker seg 35 kilometer sørøstover til fjordbunnen som ligger omtrent 18 kilometer fra riksgrensa til Sverige.

Befolkning og geografi
----------------------

Det går en rekke små bukter og poller av fjorden i den ytre delen og inn mot Storøya, med Langvågpollen, Vallebukta, Inner-Teppkilen og Leirpollen som de mest markante. Området midt i fjorden, mellom Storøya og Storneset kalles Forsahavet. De tre største øyene er Straumsøya i innløpet, samt Storøya og Hallvardøya. Mellom de to sistnevnte går det tre kraftige tidevannsstrømmer ut og inn til Forsahavet.

Fra Skarstad går det en spredt bebyggelse langs nordkystens ytre del mot Kobbvika. Området ved Efjorden er et populært fritids- og rekreasjonsområde med mye hyttebebyggelse.

Kommunikasjon
-------------

* E6 følger nordsiden av Forsahavet, og krysser over via Storøya og Hallvardøya på de tre Efjordbruene.
* Rv827 går fra E6 langs sørsiden av Forsahavet og følger fjorden sørøstover til Efjordtunnelen.
* Fv741 går fra E6 og følger fjorden nordvestover til innløpet ved Skarstad.

* Mellom 1941 og 1969 gikk det bilferge over Forsahavet mellom Forsa og Sætran.

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikons artikkel om Efjorden.
2. ↑  Efjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Efjordens nettside med bilder og praktisk informasjon.
* Lofoten.com – Efjorden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Ordenstall** beskriver nummer i en rekke og kalles derfor også **rekketall**. *Første* er ordenstallet som viser til nummer én i en rekke.

I nynorsk følges *første* av *andre*, mens bokmål har alternativet *annen* i tillegg til *andre*.
Deretter følger *tredje, fjerde, femte* osv.

Format
------

Ordenstall skrevet med tall må etterfølges av punktum.

Eksempler: *4**.** juli*, *17**.** mai*, *51**.** bataljon*.

På andre språk – og tidligere også på norsk – er det vanlig å skrive det suffikset som legges til tallordet for å gjøre det til et ordenstall (suffikset skrives da gjerne i forhøyet skrift).

Eksempler: 

* Engelsk: 1st (first), 2nd (second), 3rd (third).
* Fransk: 1er (premier), 2ème (deuxième), 3ème (troisième).
* Norsk (foreldet): 1ste (første), 2dre (andre), 3dje (tredje).

Kongelige
---------

For kongelige personer, er det vanlig å bruke romertall for å skrive ordenstall. Slik får vi Harald V (Harald den femte) eller Ludvig XVI av Frankrike (Ludvig sekstende av Frankrike).

Kilder
------

* Språkrådet om ordenstall
Zevs på sin trone med sin ørn.
**Efor** (klassisk gresk: *Ἔφορος*, fra *epi*, «på» eller «over», og *horaō*, «å se», det vil si en som ser over eller oppsynsmann) var en embetsmann i antikkens Sparta. Der var fem eforer som årlig ble valgt til å sverge å opprettholde styret til de to kongene mens kongene sverget å opprettholde loven.

Historikeren Herodotos hevdet at institusjonen ble opprettet av Lykurg, men den kan ha blitt opprettet fra behovet for guvernører mens kongene ledet hærene i slag. Eforene ble valgt av folkeforsamlingen, Apella, og alle borgere kunne velges. De kunne ikke gjenvelges. De gav balanse for de to kongene som sjelden samarbeidet med hverandre. Platon kalte dem tyranner som styrte Sparta despotisk, mens kongen var ikke mer enn generaler. Opptil to eforer kunne følge en konge på en krigskampanje som et tegn på kontroll, og hadde selv muligheten til å erklære krig ved en del tidspunkter i spartansk historie.

I henhold til Plutark, hver høst ved Krypteia, ville eforene *pro forma* erklære krig mot helotene slik at enhver spartansk borger kunne drepe en helot uten å frykt blodskyld.

Eforene ledet møtene i Gerousia, det oligarkiske rådet av eldre. De hadde ansvaret for sivile søksmål, skattlegging, kalenderen, utenrikspolitikk og unge menns militærtrening. Året ble oppkalt etter en av dem på samme måte som eponyme arkoner i Athen. To eforer fulgte hæren i felten, og de kunne arrestere og fengsle konger for dårlig oppførsel under krigen. Eforene trengte ikke å knele for kongene av Sparta og ble høyt respektert av borgerne grunnet betydningen av deres makt og grunnet den hellige rolle de utøvde ved sine funksjoner. Ettersom beslutninger ble vedtatt ved flertallsbeslutninger, kunne det bety at Spartas politikk kunne endres seg raskt om en efor endret mening. Det skjedde i 403 f.Kr. da kong Pausanias overbeviste tre av eforene om å sende en hær til Attika. Det endret fullstendig politikken til hærføreren Lysandros.

Kleomenes III avskaffet eforene i 227 f.Kr. men de ble gjeninnsatt av den makedonske kong Antigonos III Doson etter slaget ved Sellasia. Stillingen eksisterte til det 100-tallet e.Kr. da den antagelig ble avskaffet av den romerske keiseren Hadrian.

Referanser
----------

1. ↑  Xenofon: *Spartas konstitusjon*, de innsamlet skatt og gjennomførte de spartanske lovene. 15.7
2. ↑  Figueira, Thomas (2002): «Omtale av Nicolas Richers *Les éphores. Études sur l'histoire et sur l'image de Sparte*», *Bryn Mawr Classical Review* 12.36
3. ↑  Plutark: *Life of Lycurgus*, 28, 3–7
4. ↑  Xenofon: *Spartas konstitusjon* 15.6; Xenofon: *Hellenica* 2.3.9–10; Plutark: *Agis* 12.1, 16.2; Platon: *Lovene* 3.692; Aristoteles: *Politikken* 2.6.14–16; Jones, A.H.M. (1967): *Sparta*, Oxford: Basil Blackwell, s. 26; Struble, Jr. Robert: *Treatise on Twelve Lights*, kapittel seks, underseksjon kalt «Ancient Greece» Arkivert 11. april 2016 hos Wayback Machine..
5. ↑  Kagan, Donald (1969): *The Outbreak of the Peloponnesian War*. Ithaca/New York, ISBN 0-8014-9556-3, s. 29.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Mattesveve** (latin: *Pilocella peleterina*) er en 5–20 cm høy, flerårig plante i hårsveveslekten, innen korgplantefamilien *(Astreaceae)*.

Mattesveve danner matter av blågrønne blad, og dekker bakken som her på strandberg i Hurum.
Et kjennetegn for mattesveve er det røde kanten langs ytterkorgen, som er best synlig når blomsten springer ut.
Mattesveve har opprett, 5–15 cm lang stengel, og blad som kun står nederst i rosett ved bakken, og er smalt lanseformede. Bladene er 4-7 ganger lengre enn de er brede, og besatt med lange, brune eller hvite hår oppå og hvite eller grå hår under bladet. Bladene har hel rand og ligger på bakken som en "matte".

Planten har 1 blomsterkorg, som er 1–3 cm brede. Blomstene blomstrer ikke samtidig, men strekker seg over perioden mai-juli, tidvis ut i august. Blomstene har normalt lys gul farge både på kroner og arr, og en rød stripe på utsiden ute ved kanten.

Mattesveve vokser i Norden i vestlige Danmark, samt i hele sørlige Sverige og langs kysten av Norge fra Østfold til Hardangerfjorden. Ellers vokser den spredt i Finland og Finnmark. Den trives på tørr og kalkholdig jord, lynghei, berg, strandlandskap, dyner, skråninger og rasmark.

Mattesveve skilles fra den større slektningen **hårsveve** *(Pilocella officinarumaludosum)* ved at sistnevnte er høyere og ikke minst har en utløper som er 5–30 cm lang, hvilket mattesveve mangler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mattesveve* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Mattesveve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Mattesveve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Mattesveve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Mattesveve* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Mattesveve* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pilosella peleteriana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pilosella peleteriana* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pilosella peleteriana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Figuren til venstre viser effusjon, mens figuren høyre viser diffusjon.
**Effusjon** er lekkasje av gass gjennom en liten åpning. I prosessen strømmer individuelle molekyler gjennom åpningen uten å kollidere med andre molekyler. Dette skjer om diameteren på hullet er langt mindre enn midlere fri bane for molekylene. Ifølge Grahams lov er raten gassen effunderer (for eksempel hvor mange molekyler som passerer gjennom hullet per sekund) avhengig av molekylvekten. Gasser med lav molekylvekt effunderer raskere gjennom gasser med høy molekylvekt. For to gasser med samme temperatur {\displaystyle T} (og samme spesifikke varme), og dermed samme kinetiske energi er kvadratisk middelverdi av molekylfarten, {\displaystyle v\_{\rm {rms}}}, til hver gass gitt med denne ligningen.

{\displaystyle {\frac {3}{2}}k\_{\rm {B}}T={\frac {M}{2}}v\_{\rm {rms}}^{2}}
der {\displaystyle k\_{\rm {B}}} er Boltzmannkonstanten. Lettere molekyl har dermed høyere fart. Dette fører til at flere molekyler passerer gjennom hullet per tidsenhet. Dette er grunnen til at en ballong fylt med hydrogen, som har lav molekylvekt, slipper ut gassen raskere enn en lik ballong fylt med oksygen, som har høyere molekylvekt.

Referanser
----------

1. ↑  K.J. Laidler and J.H. Meiser, Physical Chemistry, Benjamin/Cummings 1982, s.18

Eksterne lenker
---------------

* Grahams lov Arkivert 25. juli 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Ordenstegn for Order of the Bath
**The Most Honourable Order of the Bath** (tidligere **The Most Honourable Military Order of the Bath** er en britisk ridderorden, som ble grunnlagt av Georg I den 18. mai 1725. 

Navnet kommer fra en seremoni for å slå en ridder i middelalderen, et rituelt bad som symboliserte åndelige renselse. Riddere som gikk gjennom dette, ble kalt *Knights of the Bath*, men var ikke organisert som en egen orden. Det er dermed ikke riktig når det enkelte steder skrives at Georg I gjenopplivet ordenen; han opprettet en ny orden med nye statutter. 

Ordenen består av den britiske monarken, *Great Master* (pr. 2007 fyrsten av Wales) og medlemmer i tre klasser:

* Storkorsridder eller storkorsdame (*Knight Grand Cross* eller *Dame Grand Cross*, GCB)
* Kommandørridder eller kommandørdame (*Knight Commander*, KCB eller *Dame Commander*, DCB)
* Følgesvenn (*Companion*, forkortet CB)

Order of the Bath er den fjerde høyeste av de britiske ridderordenene *British Orders of Chivalry*, etter Hosebåndsordenen, Tistelordenen og St. Patricks-ordenen. St. Patricks-ordenen var for Irland da øya var en del av Storbritannia, men eksisterer formelt ennå, selv om den ikke ble videreført etter opprettelsen av Den irske fristaten.

Referanser
----------

1. ↑  Ordet «Military» ble tatt bort av dronning Victoria i 1847
2. ↑  Se for eksempel de offisielle, britiske ordensidene
3. ↑  «www.royal.gov.uk article on the Order of St Patrick». Besøkt 9. september 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Order of the Bath – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Etnisk-språklig kart over Nigeria. Efik-ibibio er lilla, i sørøstre hjørne.
**Efik** er en folkegruppe i sørøstre Nigeria og tilgrensende deler av Kamerun, nært beslektet med ibibiofolket både i språk og kultur; sammen utgjør de båda gruppene drøyt seks millioner mennesker (2004). Efik er tradisjonelt fiskere og handelsmenn. Folket taler språket efik.

I perioden 1600 til 1850 var en rekke efik-landsbyer viktige sentra for handelen med europeerne, særskilt slavehandel. Handelen var sentrert omkring en gruppe beslektede menn som fannet «handelshus» (styrte av en sentral autoritet), som konkurrerte med andre «hus». Rike og mektige menn var medlemmer av et hemmelig selskap, *Ekpe* eller *Egbo*, som utøvde stor innflytelse i samfunnet. Ekpemaskene er kjente for sin kunstneriske utførelse. En annen av de gamle efik-institusjonene var *ufok nkuho,* et hus der unge piker ble plassert for å undervises innen de ble giftet bort.

Efikenes viktigste handelssentrum var Old Calabar. Calabar er i dag en viktig havneby og et sentrum for handel og administrasjon i denne delen av Nigeria.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ordentlig Radio** er en norsk radiostasjon som ble offisielt lansert i 2012. Radioen er tilgjengelig på nett, app for mobil, og på DAB i Oslo og Akershus.

Radiostasjonen holder[*når?*] til på Flytårnet på Fornebu utenfor Oslo. Initiativet til radiostasjonen kom fra artist Øystein Sunde og programleder Tor Andersen fra P4 Radio Hele Norge. Siden oppstart har mange artister og personligheter fra musikkbransjen blitt medeiere, blant andre Helene Bøksle, Terje Formoe, Hilde Louise Asbjørnsen, Halvdan Sivertsen, Igor Dunderovic, Geirr Lystrup, Hanne Krogh, Kai Robert Johansen, Hanne Sørvaag, og Veslemøy Solberg.

Innholdet på radiostasjonen består av utelukkende norsk musikk, og musikkarkivet ved oppstart bestod av 12 000 sanger. Radiostasjonen fokuserer på å presentere norske artister som andre stasjoner ikke vil gi spilletid.

Ordentlig Radio etablerte regulære sendinger i november 2014.[] I 2016 viste tallene fra markedsanalysebyrået Opinion at daglig lytteroppslutning var 2,3 %, det vil si 94 000 personer over 18 år. Det viste at per 2016 var det 170 000 lyttere som hørte på kanalen hver uke. Ordentlig Radio hadde da flest lyttere i Oslo og Akershus, hvor sendingene også distribueres på DAB+, men det hadde i 2016 også svært gode lyttertall i Rogaland, Agderfylkene, Buskerud, Vestfold og Trøndelagsfylkene.

I 2018 mottok radiostasjonens redaktør Tor Andersen NOPAs formidlingspris for sitt «brennende engasjement for norsk musikk».

Programmer
----------

* *Live Artistbrønsj* med Tor Andersen
* *Platelangs* med Erik Valebrokk og Ronnie M.A.G. Larsen
* *Tor de Jazz* med Tor Hammerø
* *Hus forbi* med Ronny MAG Larsen
* *U Radio* med Eivind Kirkeby
* *John John og Damene*
* *Toinis Time* med Toini Knudtsen
* *Låtskriver'n* med Tor Andersen
* *Lytterønsket* med Ole Martin Strencbo Mathisen-Rue
* *Visehjørnet* med Anne Girmalm, Jan Rønne & Ragnhild Pehrson
* *Uhørt* med Petter Skipperø
* *Lytt på Nytt* med Stian Henriksen
* *I Kulissene* med Helge Heyerdahl
* *Trekkspillklubben* med Gunnar "GP" Pedersen

Referanser
----------

1. 1 2 3  Grøtte, Marit (25. januar 2012). «Øystein Sunde bidrar til ny radiokanal på Bærums Verk». *Budstikka* **(norsk)**. Bærum, Norway. Besøkt 31. mars 2016.
2. ↑  Nilsson, Stig (14. februar 2012). «Tilbake i manesjen». *Fredrikstad Blad* **(norsk)**. Besøkt 31. mars 2016.
3. 1 2  «Gode tall for Ordentlig Radio». *www.radionytt.no*. Radionytt. 22. september 2016. Besøkt 27. februar 2017.
4. ↑  «Formidlingspris til Tor Andersen». *www.radionytt.no*. Radionytt. 21. november 2018. Besøkt 30. mars 2022. «Han får NOPAs pris for sitt arbeid med Ordentlig Radio»

Eksterne lenker
---------------

* Ordentlig Radio
**Glenn Odekirk** (født 9. mai 1905 i Waseca, Minnesota, død 12. januar 1987 i Las Vegas, Nevada) var en amerikansk luftfartsingeniør som gjorde betydelige bidrag i sitt arbeide i Hughes Aircraft.

Biografi
--------

Glenn var sønn av Edward John og Louise (Lewis) Odekirk. Glenn, også kjent under kallenavnet "Ode' (uttales "OH-dee")  ble uteksaminert fra Oregon State University i 1927. I løpet av 1930-tallet og gjennom andre verdenskrig var Odekirk assistent for forretningsmannen Howard Hughes, president i Hughes Aircraft, som han fikk et veldig nært faglig samarbeid med.
Odekirk møtte Hughes under innspilling av hans film *Luftens dæmoner* og Hughes ble veldig imponert over ham. I flere år fløy de rundt om i landet sammen. Hugh testet den unge ingeniørens idéer og kranglet stadig over de mest trivielle saker om flykonstruksjon. 

I 1935 deltok Odekirk i konstruksjonen av racerflyet Hughes H-1 Racer. Det satte en verdensrekord på 352,39 miles per time. I september samme år slo Raymond Demotte (Frankrike) rekorden på 314,32 miles per time. Flyet var revolusjonerende for sin tid og var et av de første sportsflyene med opptrekkbart understell og spesielle forsenkede skruer og nagler for å redusere luftmotstanden.

Odekirk deltok i konstruksjonen av H-4 Hercules (vanligvis kjent som *Spruce Goose*) og mange fra staten var ombord da Hughes styrte flyet på sin eneste flytur 2. november 1947.

Imidlertid, i henhold til *De Ouderkerk ættesoge: 350 År i Amerika*, var Glenn Odekirk ikke ombord i Hercules. 

Odekirk minner om at dagen: 

*«Jeg satte av Hughes nede på kaien og han sa til meg, 'Odie, du har ikke noe imot å ikke være ombord mens jeg taxer' ...og jeg sa, 'Å, kom igjen.' De fyrene der (Brewster komiteen) gjorde det ikke lett for ham og sa at den tingen aldri ville fly. Så da visste jeg godt at han ville ta av hvis det var mulig. Jeg vet veldig godt at hvis det føles riktig, kommer du til å fly det. Mr. Hughes ønsket ikke noen annen pilot om bord, for en dag ville noen komme og si at Howard Hughes ikke fløy det, og så gjorde han det.»*

Legacy
------

I Howard Hughes biografisk film *The Aviator*, portretterte Matt Ross Odekirk.

Referanser
----------

1. ↑  John H. Ouderkirk (ed.), *I Ouderkerk ættesoge: 350 År i Amerika*, Kapittel: Glenn Odekirk & Howard Hughes, side 180

Kilder
------

* Oregon State University Alumni Association
* H. John Ouderkirk (ed.), I Ouderkerk ættesoge: 350 År i Amerika.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Gennaro Manna** (1715–1779) var en italiensk komponist i den napolitanske skolen.

Liv og virke
------------

Gennaro Manna var sønn av komponisten Giuseppe Manna og Caterina Feo, søster av den kjente komponisten Francesco Feo. Gennaro studerte hos sin onkel ved *Conservatorio S Onofrio a Capuana*. Hans første opera, *Tito Manlio*, ble uroppført i Roma i 1742. Gennaro Manna var kapellmester ved katedralen i Napoli fra 1744 og senere også ved kirken *S Annunziata*. I 1755, etter at Francesco Durante, lederen av *Conservatorio di S. Maria di Loreto*, døde, delte Manna og den forhenværende *secondo maestro* Pietro Antonio Gallo (ca 1695–1777) lederfunksjonen. På denne tiden var Antonio Sacchini og Giuseppe Giordani Mannas elever.

I tiden mellom 1742 til 1761 komponerte Gennaro Manna 13 operaer for ulike italienske teatre, de fleste innen sjangeren opera seria, 10 oratorier og mer enn 150 kirkemusikalske verk, stort sett med instrumental ledsagelse.

Andre komponister i familien var fetteren Cristoforo Manna og nevøen Gaetano Manna (1751–1804). Sistnevnte ble Gennaro Mannas etterfølger ved S Annunziata og var *secondo maestro di cappella* ved katedralen under sin onkel.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 140594981, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som MANNA, Dizionario biografico degli italiani manna, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Manna,\_Gennaro, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Giulia Veneziano: «Manna (Famiglia di musicisti)», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 69 (2007).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** ICCU **·** MusicBrainz
 |
**Knut Fjæstad** (født 19. mars 1912 i Stange, død 12. november 1996 i Oslo) var en norsk Prøysen-venn og ansatt i NKL. Han huskes for sitt vennskap med Alf Prøysen, og for sin rolle som Prøysens «litterære fødselshjelper» på 1930-tallet. Han har skildret dette i boka *-en dag i mårå : unge år med Alf Prøysen*

Fjæstad hadde et kort vikariat ved Rud samvirkelag på Rudshøgda høsten 1932, og rakk da å bli kjent med Alf Prøysen. De oppdaget at de hadde en felles interesse for litteratur. I 1938 arbeidet Fjæstad på kontoret til Norges Kooperative Landsforening i Oslo, og hadde tilgang til redaktør Randolf Arnesen i bladet *Kooperatøren*. Fjæstad hadde spart på dikt som han hadde fått i brev fra Prøysen helt siden 1932. På den måten var han medansvarlig for at Prøysen første gang fikk dikt på trykk høsten 1938.

Fjæstad var også en av initiativtagerne til foreningen *Prøysens Venner*, og var med i det første interimsstyret i 1984. I tillegg til minneboka har Fjæstad også skrevet et lite hefte om Prøysen.

I NKL arbeidet Fjæstad med informasjons- og opplysningsarbeid. Han deltok også i Samnemnda for studiearbeid som leder i fra 1956 til 1970. I kraft av ledervervet satt han i det offentlige utvalget som utredet Lov om voksenopplæring. Han hadde ellers verv som medlem i Den norske Nasjonalkommisjon til UNESCO i 12 år, medlem av det offentlige Voksenopplæringsrådet i 8 år, styremedlem og senere styreformann i Folkets Brevskole i hele 32 år, styret i Nordens folkliga akademi i 9 år, oppnevnt av Nordisk ministerråd, og i Opplysningsutvalget i Norges Idrettsforbund i 10 år. For sin innsats for folkeopplysningsarbeidet ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

På 1960-tallet var han medlem av «Bokklubbens lyrikkutvalg», som var et veiledende redaksjonsråd for Bokklubbens Lyrikkvenner.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Knut Fjæstad, (19.mars 1912 - 12.november 1996).», besøkt 14. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  begravdeioslo.no
3. 1 2 3  Minneord av Ole Ormseth i Aftenposten 20.11.1996
4. ↑  Knut Fjæstad. *-en dag i mårå : unge år med Alf Prøysen*. Tiden forlag, 1979. ISBN 82-10-01844-2
5. ↑  Alf Prøysen biografi Arkivert 19. februar 2014 hos Wayback Machine. hos proysenhuset.no
6. ↑  Ove Røsbak. *Alf Prøysen : Præstvægen og Sjustjerna*. Gyldendal, 1992. ISBN 82-05-20955-3 (ebok fra bokhylla.no). Om Fjæstad; side 112–115, 136-142 og
7. ↑  proysensvenner.no
8. ↑  *Alf Prøysen*. Utgitt av Prøysens venner og Ringsaker kommune, 1989. (ebok fra bokhylla.no)
9. ↑  Fjæstads artikkel i boka *Folkeopplysning i 50 år*. Utgitt av Samnemnda for studiearbeid og NKL-forlaget, 1982. ISBN 8250801474 (ebok fra bokhylla.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Begravelsesmaske fra Tasjtyk i Moskvas statlige historiske museum
Flere masker i Moskva
**Tasjtykkulturen** var en kultur som blomstret fra 300-tallet f.Kr. til det første århundre f.Kr. i Minusinsksenkningen i Jenisej-dalen, i den østlige delen av det nåværende Kemerovo oblast i Krasnojarsk. Tidsmessig overlapper kulturen Jenisej kirgisernes bosetning i området fra 200-tallet f.Kr. til 800-tallet. Den var etterfølgeren til Tagarkulturen.

Utforskning og levninger
------------------------

Tasjtykk-bosetninger og bygdeborger har blitt avdekket over hele Jenisej-regionen, spesielt i Sajanfjellenes canyon-område langs Jenisej, men også langs Minusa-elven og i skogs-steppene i nærheten av dagens Atsjinsk og Mariinsk. Deres mest imponerende monumenter var enorme gravhaug-strukturer med krypter, steinvegger og tømmertak. I Tasjtykk-kulturen forekom det både rituelle begravelser og kremering, med oppføring av steler til minne om de avdøde. I gravene er det funnet store mengder med leir-skåler og ornamenter av metall.

Under sin utgraving av gravstedet Oglahty sør for Minusinsk, oppdaget arkeologen Leonid Kyzlasov flere mumier med rikt dekorerte dødsmasker laget av gips. Det ble også oppdaget intakte pels-hatter, silkeklær og fottøy, som nå er oppbevart i Eremitasjen i St. Petersburg.

Enkelte graver inneholdt lærmodeller av menneskekropper med hodene inntullet i lyst malt tøy. Inne i modellene var det små lær-sekker som trolig symboliserte magen, og som inneholdt brente menneskebein. Nedskalerte kopier av sverd, buer og pilkogger ble funnet i nærheten.

Gjenstandene som er funnet fra denne kulturen omfatter våpen, seler, belter, dekorativ kunst, arbeidsverktøy og keramikk. 

I tillegg er det avdekket tallrike petroglyffer etter Tasjtykkulturen. 

Etter dødsmaskene å dømme, var Tasjtyk-stammene europide, muligens en blanding mellom tyrkere, iranske folk og Tocharere. Dødsmaskene av gips tilhører Jenisej-kirgisernes tidsepoke.

Referanser
----------

1. ↑  Walter J. Fischel: *A Volume Presented to William Popper, Professor of Semitic Languages, Emeritus, on the Occasion of His Seventy-Fifth Birthday, October 29, 1949*, Semitic and Oriental Studies, 1951, side 318

Litteratur
----------

* Christian, David: *A History of Russia, Central Asia and Mongolia*. Blackwell Publishers, 1999.
* Leonid Kyzlasov: *Tashtyk Era* (Таштыкская эпоха). Moskva, 1953. side 13.
* «Oglakhty». *Great Soviet Encylopaedia*, 3. utgave, 1969-1978.
* «Tashtyk culture». *Great Soviet Encylopaedia*, 3. utgave, 1969-1978.

Eksterne lenker
---------------

* Funn fra Oglakhty i Eremitasjen[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Eikehalvspinner** (*Polyploca ridens*) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Denne arten har en ganske begrenset utbredelse i Norge langs Øst- og Sørlandskysten. Den kan forveksles med vårhalvspinner (*Achlya flavicornis*), men kjennes fra denne på forvingens to hvite siksak-tverrstriper.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 36 – 41 mm), ganske kraftig spinner som ligner et nattfly (Noctuidae). Kroppen er ganske tykk, antennene er smale, men kraftige, brungule, over halvparten så lange som forvingen. Forvingen er nokså smal, avrundet trekantet, grunnfargen mørkt olivgrønn. Den har et hvitt siksakbånd nær roten (som ved fremkanten er forlenget inn til vingeroten) og et langs ytterkanten. Omtrent midt i vingen er det to nyreformede, svarte ringer (såkalte nyreflekker, som man særlig ofte finner hos nattfly). Frynsene langs ytterkanten av vingen er vekselvis hvite og mørke, slik at vingen ser tannet ut. Bakvingen er hvit, vingeårene og ytterkanten brune.

Levevis
-------

Arten finnes i skog med innslag av eik (*Quercus* spp.), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om natten i april – mai, og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Eikehalvspinneren forekommer bare i Europa. I Norge er den funnet langs kysten fra Larvik i øst til Søgne i vest.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eikehalvspinner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *eikehalvspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *eikehalvspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *eikehalvspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *eikehalvspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *eikehalvspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Polyploca ridens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Polyploca ridens* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Polyploca ridens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Knut Faremo** (født 24. juni 1957 i Arendal) er en norsk forretningsmann.

Faremo startet sin karriere som kjøpmann i Lillesand i 1984 med nytt supermarked sammen med sin far, Åsmund.
Etter i noen år å ha bygget opp sin egen butikk-kjede med butikker i Kristiansand, Lillesand, Grimstad og Arendal, flyttet Faremo med familien til Oslo i 1994 for å der bli en av grunnleggerne av NorgesGruppen ASA. Han var aksjonær og første året både styrerepresentant og konserndirektør. Faremo innehadde mange funksjoner innen Norgesgruppen og hele tiden som konserndirektør og medlem av konsernledelsen. Han var arkitekten av avtalen mellom NorgesGruppen og det franske selskapet Carrefour SA i 2003. Avtalen ble avsluttet i 2005 og Faremo forlot NorgesGruppen etter 12 år. Han var ett år direktør i det danske konsernet Dagrofa i København før han startet opp sitt eget konsulent og investeringsselskap, Migaya Consulting AG i Sveits, hvor han idag opererer ut ifra med oppdrag i mange selskaper i flere land. Selskapet har også kontor i København. 

Knut Faremo var en av kjøperne av 206 apotek fra svenske staten i 2010. Sammen med medinvestorer og PE-bank etablerte de Apotek Hjärtat AB hvor Faremo ble valgt til selskapets første styreformann (ordförande) med 320(2015) apotek over hele Sverige. Selskapet ble solgt til ICA Gruppen AB i januar 2015.

Faremo satt fra jan 2008 - jan 2010 i styret til Coop Sverige AB i Stockholm samt styreformann i det svenske innkjøp og logistikkselskapet CILAB(Coop Innkjøp og Logistikk AB).

Faremo var Ordförande i Picard Sverige ab. Knut Faremo er fra August 2018 til høsten 2022 hvor han solgte seg ut av Picard. 
Han er styremedlem i det internasjonale børsnoterte IT- selskapet Pricer AB i Stockholm fra 2019 og fra mai 2020 Ordförande.

Knut Faremo er aktiv med rådgivning og oppkjøp av selskaper i flere land via sitt sveitsiske selskap, Migaya Consulting AG.

Knut Faremo fikk i 2006 den franske utmerkelsen ridder av Æreslegionen.

Referanser
----------

1. ↑  «Faremo ut av NorgesGruppen», *DN*, 3. september 2005.
Tasman Bay på Sørøya.
Tasman Bay
The split apple rock, Abel Tasman nasjonalpark
**Tasman Bay / Te Tai-o-Aorere** er en bred, triangulær bukt i den nordlige enden av Sørøya på New Zealand. Bukta er om lag 75 kilometer tvers over på det bredeste punktet (mellom Separation Point og D'Urville Island), og 56 kilometer dyp. Kystlinjen er ca. 120 kilometer lang, og det er en rekke mindre bukter på denne strekningen. Vest for Tasman Bay finnes den noe mindre bukta Golden Bay, og i øst ria-området Marlborough Sounds. I den vestlige enden av bukta ligger Abel Tasman nasjonalpark. 

Den innerste delen av bukta er grunn, mindre enn 40 meter dyp. Dybden øker til ca. 90 meter lenger ute i bukta. Tasman Bay ble antagelig skapt i en istid tidlig i pleistocen, da havnivået var lavere og tykke lag med grus ble avsatt i området.

Tasman Bay ble oppdaget av Abel Tasman  i 1642, men ble ikke navngitt. Kaptein James Cook kom i 1770 og ga Golden Bay og Tasman Bay navnet *Blind Bay*. På Cooks andre reise i 1773 skilte han mellom de to buktene, og ga Tasman Bay navnet Blind Bay. Golden Bay fikk navnet *Murderer's Bay*. D'Urville ga bukta navnet Tasman Bay i 1827, oppkalt etter den europeiske oppdageren. 1. august 2014 ble buktas offisielle navn endret til *Tasman Bay / Te Tai-o-Aorere* etter en overenskomst med maoriene.

Referanser
----------

1. ↑  Hare, McLintock, Alexander; Hutt. George William Grindley, M.SC. New Zealand Geological Survey, Lower; Taonga, New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu. «TASMAN BAY». *www.teara.govt.nz* **(engelsk)**. Besøkt 28. april 2016.
2. ↑  «New and altered place names of Te Tau Ihu». *www.theprow.org.nz*. Besøkt 28. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tasman Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Eikebladspinner** (*Gastropacha quercifolia*) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Den er bare funnet én gang i Norge, da noen larver ble funnet ved Grimstad i Aust-Agder i 1917.

Utseende
--------

En ganske stor (vingespenn 50 – 81 mm) og kraftig, rødbrun spinner. Vingenes ytterkant er tannete, og når denne spinneren sitter stille, ligner den mye på et vissent blad. Hodet er middels stort, labialpalpene er ganske store og stikker fram som et nebb. Et uvanlig trekk ved denne slekten er at det nesten ikke er forskjell på hannens og hunnens antenner. Begge er rundt 1/3 så lange som forvingene og smalt fjærformede. Begge vingepar er mørkt rødbrune med to smale, ofte utydelige, mørkere siksak-tverrbånd. Larven er grå, fint og tett hårete. Den har et «skjørt» av tette hår langs sidene slik at den ikke kaster noen synlig skygge, den er derfor veldig godt kamuflert når den sitter på en grein. Den har enkelte små, uregelmessige, lyse flekker på ryggen. Puppen ligger i en smal kokong. Den skiller ut et sekret som etter hvert tørker inn til et hvitt, melaktig belegg.

Levevis
-------

Eikebladspinneren forekommer på varme, buskrike marker og i hager. Larven lever på ulike busker og trær i rosefamilien (Rosaceae) og pilefamilien (Salicaceae). De voksne spinnerne flyr om natten i juli – august.

Utbredelse
----------

Eikebladspinneren forkommer fra Sør- og Mellom-Europa østover gjennom Russland til Kina og Japan. I Norden forekom den inntil nylig bare i et lite område i Småland, Öland og det nordlige Gotland i Sverige, men i de siste årene ser den også ut til å ha etablert seg i det sørøstlige Finland. Det er usikkert om larvefunnet ved Grimstad i 1917 tyder på at arten da hadde bestander i området, eller bare skyldes en tilfeldig innførsel. I alle fall er det ingenting som tyder på at denne arten finnes i Norge i dag.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eikebladspinner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *eikebladspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *eikebladspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *eikebladspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *eikebladspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *eikebladspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gastropacha quercifolia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gastropacha quercifolia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gastropacha quercifolia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata