recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ladejarlen videregående skole**, opprinnelig **Det maritime skolesenter i Trondheim**, var en offentlig videregående skole på Ladehammeren i Trondheim kommune.

Det maritime skolesenteret ble bygget i årene fra 1957 til 1964, etter tegninger av arkitekt Asbjørn Stein. Skolesenteret ble offisielt åpnet av kong Olav V den 12. oktober 1964. Skolesenteret bestod av flere kommunale og statlige fagskoler, som Trondheim navigasjonsskole (Sjømannsskolen), Trondheim maskinistskole, Trondheim tekniske fagskole, Statens kjølemaskinistskole, Statens fiskarfagskule og Trondheim kokk- og stuertskole. Fiskarfagskulen flyttet senere til Frøya.

I 1989 ble skolesenteret samlet til én administrativ enhet, Ladehammeren videregående skole. I august 2001 ble Trondheim kokk- og stuertskole, som hittil hadde holdt til på Ladehammeren, men stått selvstendig, slått sammen med Ladehammeren videregående skole til Ladejarlen videregående skole. På 2000-tallet hadde skolen ca. 400 elever, 130 studenter (tilknyttet Trondheim tekniske fagskole) og 120 ansatte.

I 2008 ble deler av Ladejarlen videregående skole vedtatt sammenslått med Charlottenlund videregående skole, og virksomheten flyttet dit. Hoveddelen av Ladejarlen ble slått sammen med Strinda videregående skole, som i 2013 flyttet inn i nye lokaler på Tyholt. Trondheim martime fagskole flyttet ut fra Ladehammeren i februar 2016, og Ship Modelling & Simulation Centre (SMSC) sommeren 2017. Bygningene har siden stått tomme.

Ladejarlen Videregående skole fotografert 07.02.2019 av Iver Daaland Aase i forbindelse med bokprosjektet: Trondheims glemte storstue. Bildet viser skolens "Bakgård" ved tidligere kantine og serveringsareal i skolens søndre fløy

Referanser
----------

1. 1 2  «Historikk». Ladejarlen videregående skole. Arkivert fra originalen 7. august 2013.
2. 1 2 3  Øverland, Per. «Historieglimt 134: Ladehammeren maritime skolesenter» (PDF). Lademoen historielag. Besøkt 28. februar 2019.
3. 1 2  Bratberg, Terje (1996). «Ladehammeren videregående skole». *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 320. ISBN 978-82-573-0642-7.
4. ↑  Lynum, Sissel (15. november 2018). «Vil rive Ladejarlen skole og bygge 200 boliger». *Adresseavisen*. Besøkt 28. februar 2019.

| * v
* d
* r
Videregående skoler i Trøndelag |
| --- |
| Nåværende | 
* Aglo
* Bybroen
* Byåsen
* Charlottenlund
* Fosen
* Gauldal
* Granskogen
* Grong
* Guri Kunna (Hitra/Frøya)
* Heimdal
* Hemne
* Inderøy
* KVT
* Lade
* Leksvik
* Levanger
* Lukas
* Malvik
* Meldal
* Melhus
* Meråker
* Mære
* NæringsAkademiet
* Olav Duun (Namsos)
* Ole Vig (Stjørdal)
* Oppdal
* Orkdal
* Rissa
* Røros
* Selbu
* Skjetlein
* Sonans Trondheim
* Steinerskolen
* Steinerskolen, Rotvoll
* Steinkjer
* Strinda
* Thora Storm (Trondheim)
* Tiller
* Trondheim katedralskole
* Trondheim tekniske fagskole
* Val
* Verdal
* Ytre Namdal
* Øya
* Åfjord

 |  |
| Tidligere | 
* Adolf Øien
* Brundalen
* Egge
* Gerhard Schøning
* Guldbergaunet
* Ladejarlen
* Ringve
* Skatval
* Stjørdal
* Thorp og Andersen

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
Torbern Billes gravsten, oppstillet i Lund Domkirkes krypt etter 1912. Stenen lå opprinnelig i midtgangens vestlige del.
**Torbern Bille** (død 27. desember 1552) var den siste erkebiskop i Lund 1532-36. Han ble tvunget til avgang og fengslet for en kortere tid ved reformasjonens innføring i Danmark.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Torbern Bille var sønn av landsdommer og riksrådsmedlem Steen Basse Bille, og dennes annen hustru.

### Erkebiskop

I 1510 var han kannik i Lund, senere dekan og ble i 1532 valgt til Aage Sparres etterfølger som erkebiskop. Reformasjonen var under oppseiling, og han måtte forplikte seg til ikke å forhindre evangeliske prester i å preke eller i å gifte seg.

Etter Frederik Is død følte han seg løst fra sin forpliktelse, og begynte å motarbeide de evangeliske predikantene med full kraft. Han gikk så vidt at han fikk de evangeliske og deres beskyttere erklært fredløse på Skånes landsting.

### Arrest, fratreden

Sammen med rikets øvrige biskoper ble han på befaling av Christian III fengslet i august 1536 og innelåst på Nykjøbing slott. Han frigas året etter mot at han sa fra seg all biskoplig myndighet og underkastet seg kongen.

Etter frigivelsen var han ikke lenger i begivenhetenes sentrum, og fra da av til hans død levde han som prelat i Lunds kapittel og forstander for Bosie, eller Bosø kloster.

Referanser
----------

1. ↑  Nylander, Marcus: *Gravstenar i Lunds domkyrkas krypta*, Lunds domkyrkoförsamling, 2006

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok
* Salmonsens konversationsleksion
* Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |

Portal: Danmark
Rønninge Søgårds hovedbygning fra 1596  Foto: BCBBS 
**Caspar Markdanner** (født 1533, død 1618 på Rønninge Søgård) var en dansk lensmann. 

Hans opphav er usikkert, men et gammelt sagn kan fortelle, at han var sønn av kong Christian III og en skomakerdatter fra Andst i nærheten av Kolding. Andre heller til at han i stedet var sønn av den kvinneglade Frederik I. Uansett tilhørte han ved fødselen ikke aldesstanden, men vokste allikevel opp under gode forhold. Han fikk privatundervisning av en lærer til han var 12 år, og undervisningen fortsatte deretter i Roskilde og i Hamburg. Han fulgte siden med en franskmann til Frankrike, og deretter til Spania og Italia før han trådte i tjeneste hos keiser Maximilian II i Østerrike som krigsmann og diplomat. Han ble hos keiseren i 10 år, og ble adlet av ham i 1571. Deretter tjente han i Braunschweig og hos hertug Adolf av Gottorp.

Lensmann
--------

På gjentatte oppfordringer fra rikshovmester Peder Oxe vendte han i 1574 tilbake til Danmark, hvor han ble ansatt ved hoffet først som hoffjunker, siden som kjøgemester i årene 1575–1585. Fra 1585–1617 var han lensmann på Koldinghus. I Norge hadde han Senjen len i årene 1580–1591, og i de to siste år av sitt liv også Brunlaug og Nummedal len. I 1577 hadde kongen gitt ham skjøte på Rønninge Søgård på Fyn. Nesten 60 år gammel giftet han seg den 9. april 1592 med den knapt 16 årige Sophie Oldeland (død 1639) på Koldinghus. Den forbindelse gjorde ham også til eier av Vejlegaard også på Fyn. Han eide også en eldre setegård i Dollerup, Andst herred. På Rønninge og Vejlegård oppførte han nye hovedbygninger.

Ettermæle
---------

Markdanner var etter sine mange år i utlandet preget av tysk kultur, men fikk allikevel i 1586 sitt navn knyttet til et av Danmarks nasjonale minnesmerker; han lot den den store Jellingestenen, som var blitt dekket av jord, gjenoppgrave og oppstille. I Sankt Nikolaj kirke i Kolding bekostet han altertavle og prekestol. Han lot oppføre Andst kirkes løkformede tårn i 1592, og fornyet deler av innventaret. I kirken henger en tavle hvis latinske tekst berømmer Markdanner og er forfattet av presten Jon Jensen Kolding. På prekestolens lydhimmel ses Markdanners adelige våpen. Han ble begravet i Rønninge kirke.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Markdanner, Caspar*, Dansk biografisk Lexikon
3. ↑  *Markdaner, Caspar*, Kolding Leksikon[*død lenke*]
4. ↑  *Markdanner, Caspar*, Dansk biografisk Lexikon
5. ↑  *Markdanner, Caspar*, Dansk biografisk Lexikon
6. ↑  «*Kolding Sankt Nikolai kirke*, nordenskirker.dk». Arkivert fra originalen 31. januar 2011. Besøkt 11. september 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Hôpital Saint-Antoine** er et undervisningssykehus der *Assistance Publique–Hôpitaux de Paris* (AP-HP) i det 12. arrondissementet i Paris, *184, Rue du Faubourg Saint-Antoine*.

Det er en del av AP-HP-Sorbonne Université University-Hospital Group.

Under Koronapandemien deltok Saint-Antoine Hospital i terapeutisk forskning, nemlig i den kliniske utprøvingen av Corimuno-plasma (plasmaterapi), med teamet til Karine Lacombe, direktør for avdelingen for infeksjons- og tropiske sykdommer og forsker ved Pierre Louis Institute Epidemiology and Public Health.

Referanser
----------

1. 1 2   (på fr) *base Mérimée*, Det franske Kulturministerium, Wikidata Q809830,
2. ↑  L’hôpital Saint-Antoine
3. ↑  Centre de recherche Saint-Antoine
4. ↑  Regard de Karine Lacombe sur la crise sanitaire

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hôpital Saint-Antoine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Johannes Pederson Aga** (født 8. desember 1767 på Åkre i Ullensvang, død 24. desember 1838 på Aga i Ullensvang) var en fremstående tidlig stortingsmann, foruten gårdbruker, lensmann og forlikskommisær. Aga har navn fra Agatunet i Ullensvang.

Aga ble valgt til Stortingene i 1818 og 1824, og var med i deputasjonen til kroningen av kong Karl Johan i Stockholm. I 1822 fikk han medaljen for borgerdåd. Han var kjent for sin vide bekjentskapskrets, for et sterkt, men sindige engasjement og var svært respektert både i politiske kretser og lokalt. Spesielle hjertesaker var folkeopplysning og forbedring av landbruksteknikker. 

I 1792 plantet Johannes Aga de to første gravenstensepletrær i Hardanger, som senere ble opphav til flere tusen nye trær. Trærne ble importert via Hamburg og kjøpmann Bøschen i Bergen. Agas satsing på epler regnes som starten på moderne fruktdyrking i området.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 22[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johannes Pedersen Aga hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* Oppslagsord Aga, Salmonsens Konservationsleksikon, Prosjekt Runeberg
* Kort samtidig beskrivelse i Claus Pavels dagbøker

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**«I Can't Help It (If I'm Still in Love with You)»** er en amerikansk country and westernballade, skrevet av Hank Williams.

Originalversjonen
-----------------

Hank Williams with His Drifting Cowboys spilte inn sangen 16. mars 1951. Den ble utgitt på 78-platen MGM 10961 og på singlen MGM K10961.

Norske versjoner
----------------

Kjell Grunnteig og Lars Børke har skrevet norsk tekster. Grunnteigs versjon bærer tittelen «Kan jeg hjelpe at jeg elsker deg ennu?». Børkes versjon heter «Kun en gylden ring med tre ømme ord»ørke), sang: Ottar Johansen & Lillian Askeland 

### Innspillinger

| Pr | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 19691972 | «Kan jeg hjelpe at jeg elsker deg ennu?» | *Melodier fra Ni-timen* | Kjell Grunnteig | Kjell Grunnteig | SingleLP | Triola TN 554Flora TNBL 812 |
| 1976 | «Kun en gylden ring med tre ømme ord» | *Countryfest 1* | Ottar Johansen & Lillian Askeland | Lars Børke | LP | Talent TLS 3016 |

Referanser
----------

1. ↑  «Hank Williams Discography.com». Arkivert fra originalen 4. februar 2011. Besøkt 10. november 2010.
Blått Antonitterkors, eller taukors. Det blå korset ses også i Mårkærs moderne byvåpen
**Mårkær Kloster** (Moerker) ble i 1391 grunnlagt av den katolske hospitalsorden *antonittene*, oppkalt etter Den hellige Antonius.

Første antonitterkloster i Norden
---------------------------------

Antoniusklostret i Mårkær var en mellomting mellom et herre- og et tiggerkloster. Klosteret ble grunnlagt etter at antonittene i Tempzin, Mecklenburg hadde tilegnet seg gods på halvøya Angel i det sydlige Slesvig. Klosteret lå mellom Flensborg og Kappel, og var det første av sitt slag i Norden.

I 1470 ga Christian I Frue Kirke i Præstø til hr. Povl Winter, præceptor i St. Antonius hus i Mårkær. Dermed ble Mårkær moderkloster til Præstø kloster. Dronning Dorothea lot seg oppta i broderskapet, og etterlot det 300 gylden.

Reformasjonen
-------------

Mårkær ble etter reformasjonen oppløst. Da hertugdømmet i 1544 ble delt mellom kong Christian III og hans to brødre, kom Mårkær til hertug Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp. De siste bygninger forsvant i 1780.

Kuriosa
-------

Antonigade i København, er oppkalt etter to parseller som antonittermunker fra Præstø eide i hovedstaden.

Referanser
----------

1. ↑  Jørgensen, Jens Anker et al.: Gyldendals bog om danske klostre, Gyldendal, 2004
2. ↑  Jørgensen, A.D.: *Mårkær Kloster i Angel*, Historiske Afhandlinger, Fjerde Bind, København, 1899

Eksterne lenker
---------------

* *Mårkær Kloster* i Den store danske
* Antoniterordenen hos jmarcussen.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Imarbu** er en turistforeningshytte i Aure kommune, Møre og Romsdal. Hytten er eid av Kristiansund og Nordmøre Turistforening og er en selvbetjent hytte. Den ble åpnet sommeren 2004.

Beliggenhet
-----------

Imarbu ligger ved Imarsundet på Ertvågsøya i Aure kommune. Den er tredje hytte på turruten fjordruta ved start i Kristiansund. Nærmeste hytter er Gullsteinvollen (Tustna) og Nersetra (Ertvågsøya).

På andre siden av Imarsundet ligger øyen Stabblandet med fjellene Litløra og Storøra lett tilgjengelig fra sundet.

Fasiliteter
-----------

Imarbu er bygd på dugnad i 2003–04. Deler av hytten kommer fra et gammelt fjøs som har stått på Ånes i Aure kommune, dette gir innerveggene i hytten et spesielt preg.

Hytten ligger ved sjøen og det er eget naust som hører til, her finnes to geitbåter som disponeres av de som leier seg opphold på hytten. Det er også tilgjengelig fiskeutstyr, krabbeteiner og mulighet for å koke krabbe i naustet.

Imarbu har 10 sengeplasser fordelt på 3 soverom (2-2-6). Der er også 2 sengeloft med plass til 18 gjester, og det er sovemulighet for 2 personer på stuen.

Hytten er selvbetjent, og er låst med standard DNT-nøkkel.

Eksterne lenker
---------------

* Kristiansund og Nordmøre Turistforening Imarbu
* Den Norske Turistforening Imarbu[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Julius Christensen** (født 6. desember 1840 i Sandefjord, død 19. oktober 1923) var sjømann, lege og politiker for Høyre.

Liv og virke
------------

Han ble født i Sandefjord, og var sønnen til skipsreder og kjøpmann Søren Lorents Christensen (1810-1862) og Otilie Juliane Kruge (1820-1903). Han er den eldre broren til både offiseren Sophus Christensen og hvalfangeren Christen Christensen, og er dermed onkelen til Lars Christensen, Christens sønn.

Christensen startet å jobbe på sjøen, og tok blant annet styrmannseksamen, før han i 1862 returnerte til lands for å fullføre hans andre utdannelse. Han fikk også studieplass på Det Kongelige Frederiks Universitet, hvorfra han ble uteksaminert med en cand.mag.-grad i 1871. Han studerte ett år i utlandet, hovedsakelig i Wien. I september 1871 giftet han seg med Dorothea von der Lippe Frost, og sammen slo de seg ned i Sandefjord, og Julius Christensen startet praksis som lege. Her forble han ut sin karriere, samtidig som han også var lege under byggingen av Jarlsbergbanen (1878-1882) og direktør i Sparebanken i Sandefjord.

Han satt i kommunestyret i Sandar (nå Sandefjord) kommune fra 1880 til 1884, og var ordfører i Sandefjord fra 1894 til 1897. Ved Stortingsvalget i 1906 ble han valgt som 1. suppleant til Stortinget fra valgkretsen *Larvik og Sandefjord*. Ved lokalvalget i 1907 ble han gjenvalgt som ordfører i Sandefjord, og styrte denne gangen frem til 1910. Christensen var også 1. suppleant til Stortinget i perioden 1913-1915.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 168[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 13[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5  "Julius Christensen" Arkivert 16. januar 2014 hos Wayback Machine. - *Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD)*
5. 1 2  *"Hvem er hvem?"* - 1912 s. 47-48

Eksterne lenker
---------------

* (no) Julius Christensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Ivar Grønsveen** (født 14. juni 1946 på Løten i Hedmark, død 17. oktober 1973) var grunnlegger, frontfigur, gitarist og vokalist i Ole Ivars fra 1964 til sin brå død i 1973.

Liv og virke
------------

### Oppvekst

Grønsveen var født og oppvokst på et lite gardsbruk rett utenfor Hamar i Løten kommune. Han vokste opp i primitive forhold, uten bilvei, strøm og innlagt vann. Som ung lærte han å spille gitar av sin mor som kunne mange religiøse sanger. Noen år senere mistet han en finger på den ene hånda i en ulykke, men han fortsatte likevel å spille gitar frem til sin død.

### Musiker

Grønsveen startet sin karriere i 1962 med bandet *The Hurricanes*, for så å bli medlem av *The Tainix* to år senere, hvor han traff Ole Ødegård. Det nye bandet hadde sine store forbilder i Sven-Ingvars fra Sverige – og de valgte å følge sine forbilder også i navnvalg, og endret navn til *Ole Ivars* etter de to fremtredende medlemmene.

Grønsveen var den store frontfiguren i Ole Ivars i det første tiåret, i tillegg til å ta seg av vokal og gitar. De vant Østlandsmesterskapet for pop-band både i 1965 og 1966, og etter seieren i 1966 kom en representant for plateselskapet Troll bort til Ivar og ville ha gruppen til å spille inn plate. Dette ble gjort høsten 1966, og suksessen kom med singlene «Regnets rytme», «Line» og «Har jeg sagt deg alt jeg ville si deg». Ole Ivars lå i toppen med albumet *Ole Ivars* på VG og Arbeiderbladets LP–liste høsten 1968.

Suksessen fortsatte med nye utgivelser gjennom 1969, og Grønsveen ga ut en single på egen hånd, «En liten blåveis», sammen med Tor Hauges Orkester. 

Ved inngangen til 70-tallet begynte imidlertid besetningen i Ole Ivars å bli ustabil og danseband ble erstattet av diskotek, noe som hadde innvirkning på både popularitet og plateproduksjon for Hedmarks-gruppen. Grønsveen holdt likevel motet oppe og fikk som foregangsmann fart på bandet igjen. Like etter ble han kjent med NRKs Knut Bjørnsen, som hyret gruppen som husband til et av hans nye TV-programmer.

I 1972 utga gruppen albumet *Flydur og andre tonearter*, som ble deres siste albumet med Grønsveen.

Ivar Grønsveen døde etter et kraftig anfall av hjerteflimmer som følge av en medfødt defekt i hjertet. Grønsveen var 27 år gammel. 

Lasse Johansen overtok som vokalist etter Grønsveen, og ble værende i gruppen til 1988. I dag er Ole Ødegård den eneste av originalbesetningen som gjenstår i gruppen.

Ettermæle
---------

Kjetil Kjelle skrev hyllningslåten «Lysluggen»til Ivar Grønsveen i 1989. Utgitt på CD med Jannex. Grønsveen lagde selv flere melodier og arrangementer som ble innspilt med Ole Ivars.

Diskografi
----------

Singler
* *En liten blåveis/Vær ærlig* (1969)

### Ole Ivars

* *Ole Ivars* (1968)
* *Ole Ivars Vol. 2* (1968)
* *Jeg vil se deg smile* (1969)
* *Flydur og andre tonearter* (1972)
* *En prästkrage i min hand* (1982), låtskriver
* *For swingende* (1987), låtskriver
* *På en-to-tre* (1991), oversetter
* *Kavalkade 40 låter gjennom 30 år* (1994)
* *Line* (2007)

Kilder
------

* Ivar Grønsveen Arkivert 27. april 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Peder Saxesen** (død 10. juli 1228) var erkebiskop i Lund domkirke fra 1223–1228.

Peder Saxesen hørte formentlig til slekten *Uldsax*. Han var domprost i Lund da han i 1223 ble valgt til erkebiskop etter forgjengeren Anders Sunesen, som hadde trukket seg tilbake til godset Ivøhus pga. sykdom. Valget var dog ikke foregått etter forskriftene, så paven erklærte først valget for ugyldig, men utså allikevel Saxesen til erkebiskop i januar 1224. 

Saxesen deltok ikke direkte i de møter som ble holdt med greve Henrik av Schwerin for å få frigitt Valdemar Seier og hans sønn fra det tyske fangenskap. Ifølge dokumenter som ble sendt til Vatikanet, medvirket han dog på annet vis.

Sammen med biskopen av Skara, ble han beskikket til å undersøke muligheten for kroning av den norske konge Håkon Håkonsson, men Håkon protesterte og da Saxesen døde i 1228, gikk saken over til norske prelater. Han ble etterfulgt i sitt embete av Uffe Thrugotsen.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Peder\_Saxesen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Saxesen, Peder, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014
3. ↑  Saxesen, Peder, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014
4. ↑  Peder Saxesen, Dansk Biografisk Leksikon. Besøkt 3. mars 2014

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Anthon Bang** (født 9. desember 1809 i København, død 31. juli 1870 i Christiania) var folkeskribent og redaktør for flere tidsskrifter på 1800-tallet. Han var også en av de som sto bak grunnleggingen av Dagbladet i 1869 og var også dens første redaktør.

Han ble i 1831 offiser, men måtte søke avskjed i 1844 på grunn av lammelser i bena. I årene 1852–1859 var han gårdbruker i Moldetraktene, men hadde i mange år allerede syslet med journalistikk.
Han var redaktør for de to liberale Trondheimsbladene Nordlyset (1847) og Den Frimodige 1848–1852. 
I årene 1860- 1866 gav Bang ut Lørdags-Aftenblad for Arbeidsklassen, som var et filantropisk og grundtvigiansk opplysningstidsskrift i Ole Vigs ånd.

Aviser
------

* *Lørdags-Aftenblad for Arbeidsklassen*

Etablert av Anthon Bang

* *Nordlyset*

Trondheimsavis etablert i 1843 av Sylvester Sivertson

* *Den Frimodige*

Trondheimsavis etablert av Sylvester Sivertson

Bokutgivelser
-------------

* 1857 *Fortællinger for Folket*
* 1863 *Bebyggelsen av Nord-Amerika*. Tilrettelegging og oversettelse av *Bancroft's History of the United States.*

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet.no
* Nordisk familjebok
* Artikler og foredrag
* (no) Anthon Bang i Store norske leksikon
* (no) Anthon Bang i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Johan Kristian Hauge** (født 8. februar 1879 i Sokndal, død 6. mai 1967 i Oslo) var en norsk skuespiller og teatersjef.

Efter å ha gått Trondhjems Tekniske Læreanstalt med eksamen 1898 fikk han i 1900 jobb ved Sekondteatret i Oslo der han debuterte som Olav Tryggvason i oppsetningen «Haakon Jarl». Det gikk konkurs, og Hauge var deretter knyttet til Den Nationale Scene i Bergen fra 1901 til 1924, og skapte der en rekke rolletolkinger som ble svært kjent i sin samtid. Så fulgte et år hvor han var den siste sjef for Trondhjems Nationale Scene som ble nedlagt 1926. Fra 1928 til 1932 var han ved Det Nye Teater. Senere ble han ansatt ved Nationaltheatret. 

Under krigen ble han medlem av Nasjonal Samling og av Kulturtinget. Han hadde også en rolle i NS-propagandafilmen *Unge viljer* fra 1943. Hauge ble under landssvikoppgjøret dømt til fengsel i 2,5 år og rettighetstap i 10 år. Dommen kom på bakgrunn av medlemskap i NS og Kulturtinget.

Han var sønn av bonde Ingebrikt Olsen (1833–1914) og Elisabeth Christiansen Bøe, og giftet seg i 1925 med Gjertrude Lofthus Børseth.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Johan Kristian Hauge, Store norske leksikon-ID Johan\_Kristian\_Hauge[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, besøkt 23. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Johan Kristian Hauge i Store norske leksikon
6. ↑  Johan Hauge i Hvem er Hvem, 1930
7. ↑  Dødsdatoen fra *Dødsfall* i Aftenposten den 11. mai 1967.
8. ↑  *Johan Hauge 40-års jubileum* i Aftenposten den 16. februar 1940.
9. ↑  «Bergens Arbeiderblad 1945.12.14». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. s. 3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Hauge på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Johan Hauge hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Johan Hauge hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Johan Hauge i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Johan Hauge hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** KulturNav
 |
**Yield management** vil på norsk være prosessen med å forstå, forutse og reagere på konsumentenes handlinger, slik at en virksomhet kan maksimere salgsinntekten. Firmaer som benytter seg av Yield Management har gjerne IT-systemer til hjelp. Systemet går ut på at man periodisk betrakter gods- og tjenestetransaksjoner som allerede har blitt utført og gods- og tjenestetransaksjoner som blir utført på et senere tidspunkt. Systemet tolker og analyserer også informasjon og statistikk om hendelser, både i fortid og framtid. Eksempel på dette kan være høytider, men i den senere tid har man valgt å også inkludere de terroristangrepene som har skjedd. Andre faktorer som systemet tolker og analyserer, er informasjon om konkurrentene (også priser), faktorer som kjennetegner de forskjellige årstidene og andre faktorer som påvirker salget. Når alle de nødvendige faktorene er analysert, får man en prognose for framtidig etterspørsel. Denne kan være en god pekepinn for hvordan markedet blir. Siden total etterspørsel normalt overskrider hva en enkelt bedrift klarer å produsere i den perioden som er analysert, prøver modellen å optimalisere bedriftens produktmengde, slik at man får en inntektsoptimalisering. Denne optimaliseringen prøver å besvare følgende spørsmål: "Gitt at vi har en budsjettlinje, hva vil den optimale produkt-/tjenestemiksen for oss å fremstille og selge i perioden for å maksimere forventet inntekt være?"

Optimalisering
--------------

Optimalisering ved hjelp av denne modellen kan hjelpe bedriften til å justere prisen og fordele kapasiteten mellom markedsegmenter slik at den får maksimalt utbytte av forventet inntekt. Optimalisering kan gjøres på forskjellige plan (eksempel fra flymarkedet):

* Optimalisering av varer (et sete på et fly)
* Optimalisering av parti (alle seter på et fly)
* Optimalisering av marked (salg fra Trondheim og Bergen for et fly som har ruten Trondheim – Bergen – Oslo)
* Totalt sett (alle ruter for et flyselskap)

Yield Management passer spesielt bra for bedrifter som selger produkter som på et eller annet tidspunkt blir usalgbare, for eksempel flyseter etter flyets avgang. 

Selve prisjusteringen vil si at man opererer med høyere priser i perioder når prisfølsomheten er lav (f.eks rushtider, høytider, etc.) enn når prisfølsomheten er høy (perioder med lite trafikk). På denne måten kan man altså styre etterspørselen, og man får større salgsinntekter når betalingsvilligheten er større.
**Nanna Ditzel** (født 6. oktober 1923 i København, død 17. juni 2005) var en dansk designer.

Ditzel ble utdannet på Kunsthåndværkerskolen i 1946. Sammen med ektefellen Jørgen Ditzel (1921–61) tegnet hun på 1950-tallet smykker for Georg Jensen samt møbler og tekstiler, som innbrakte sølvmedaljer ved Triennalene i Milano i 1951, 1954 og 1957 samt gullmedalje 1960; i 1956 mottok de Lunningprisen.

Etter Jørgen Ditzels død fortsatte hun alene og vekket mot slutten av 1960-årene oppmerksomhet med møbler utført i polyester og glassfiber. For Unikavæv tegnet hun i 1965 tekstilkolleksjonen Hallingdal, som senere ble overtatt av Kvadrat i Ebeltoft.

Nanna Ditzels produksjon var preget av menneskelige løsninger og en søken etter skjønnhet og harmoni, blant annet uttrykt i en varm og lysende farveskala. Fra 1970 til 1986 hadde hun tegnestue i London, deretter i København.

Priser og utmerkelser, utvalg
-----------------------------

Lunningprisen i 1956. Ditzel ble ridder av Dannebrogordenen i 1995 og året etter utnevnt til Honorary Royal Designer av Royal Society of Arts i London. I 1997 ble hun tildelt Nationalbankens Jubilæumsfonds Hæderslegat og i 1998 fikk hun Statens Kunstfonds livsvarige ytelse. Ditzel var æresmedlem av Danske Designere, fikk Dansk Kunsthåndværks Årspris i 1998 og Thorvald Bindesbøll-medaljen i 1999.

«Høj stol»
----------

I 1955 designet Ditzel en barnestol i tre som fikk betegnelsen «høj stol». Stolen var laget slik at barnet satt riktig og dette møbelet var et av de første danske møbler designet for barn.

«Høj stol» er tatt opp i kulturkanonen under barnekultur.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   arkiveringsdato 9. januar 2021, arkiv-URL web.archive.org, www.thersa.org, besøkt 9. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Nanna Ditzel fra Dansk kvindebiografisk leksikon
4. ↑  The Lunning Prize / Lunningpriset fra Projekt Runeberg
5. ↑  Om Høj stol side 223-224 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. fra Kulturkanonen (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Danmark
**Innerdalshytta** er en turisthytte i Innerdalen i Sunndal kommune i Møre og Romsdal fylke. Hytten er utgangspunkt for fjellturer til flere topper i Trollheimen, bl.a. Innerdalstårnet og Skarfjell. 

Det er to hytter som eies og drives av Kristiansund og Nordmøre Turistforening. Den eldste av disse, *Gammelhytta* (*Innerdalshytta*), ble bygd i 1893, den var da den første større turisthytte nord for Dovre. Hytten ble restaurert i 2005/06, og har sengeplasser til 31 personer. I 2008 ble den andre hytten, *Låven*, åpnet. Denne har plass til 20 personer fordelt på 8 rom, et rom fungerer som hunderom. Etter at den nye hytten ble åpnet fungerer den som selvbetjent hytte i vinterhalvåret, Gammelhytta er da stengt. 

I umiddelbar nærhet ligger også en privat hytte, *Innerdal turisthytte*. Et stykke lenger frem i dalføret ligger Renndølsetra, også den privat. Begge disse hyttene er betjent i sommerhalvåret, medlemmer av DNT får rabatt på begge hyttene.

Eksterne lenker
---------------

* Den Norske Turistforening *Innerdalshytta*
* Kristiansund og Nordmøre Turistforening *Gammelhytta* Arkivert 24. november 2021 hos Wayback Machine.
* Kristiansund og Nordmøre Turistforening *Låven* Arkivert 24. november 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Marie Jeanne Clemens** (født *Crévoisier* 16. november 1755 i Paris, død 20. mars 1791 i Berlin) var en fransk-dansk kunstner (kobberstikker og pastellmaler). Agrée ved Det Kongelige Danske Kunstakademi i 1782. 

Hun var datter til urmakeren Claude Joseph Crévoisier og Marie Thérèse Blot. Marie Jeanne var elev av den danske kunstneren Johann Friderich Clemens 1773-77, som hun giftet seg med i 1781 og fulgte med til Danmark, der ektemann fra 1779 var hoffkunstner. Hun ble raskt en del av byens kunstkretser og ble innvalgt som en av de første kvinnene i Kunstakademiet. Hun var en nær venn av hoffmarskalk Johan Bülow og deres korrespondanse er bevart. 

Hun arbeidet med ektemannen i å lage kopperstikk av Jens Juels og Nicolai Abildgaards verk. Blant hennes verk finnes portrett av Jens Juel (1777), Johan Herman Wessel (1785), Frederik Schwarz (1785), *En lille Pige med en Blomsterkurv* (1785), *Pasiphae med Minotaurus*, selvportrett (1777), Christopher Ørsted (1785), Johanne Rosing (1785). 

I 1788 flyttet hun med ektemannen til Berlin, der hun døde av tuberkulose.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 6256, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk kvindebiografisk leksikon
* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Marie Jeanne Clemens *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Portaler: Kunst | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark
 |
**Joachim Grieg** (født 19. desember 1849 i Bergen, død 7. desember 1932) var en norsk skipsmegler og konservativ politiker.

Han var tremenning av komponisten Edvard Grieg og svoger av kjøpmann Kristofer Lehmkuhl. Joachim Grieg ble skipskaptein i 1874, og deltok som fører av DS «Vøringen» som var forskningsfartøy for Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78. Den 1. januar 1884 grunnla han sin egen skipsmegler- og frakteforretning i Bergen. Da broren Halfdan trådte inn i 1920, fikk den navnet Joachim Grieg & Co. I 1898 opprettet han en filial i Kristiania.

Grieg var fra 1886 medlem av Bergen bystyre, og var med i styret for Den Nationale Scene. Han hadde også verv i Harmonien. I 1919 kjøpte han Troldhaugen av Edvard Griegs enke, Nina Grieg, og i 1925 overdro han eiendommen til Fana kommune.

I årene 1907–1909 var han innvalgt på Stortinget fra Bergen for Samlingspartiet, og mot slutten av perioden tilsluttet han seg det nystiftede Frisinnede Venstre. I 1904 var han medlem av konsulatkomiteen, og i 1907 var han en av Norges delegerte ved den andre fredskonferansen i Haag. I 1913 var han medlem av komiteen som skulle forberede den tredje Haag-konferansen, og etter første verdenskrig ble han medlem av en komité som skulle utrede spørsmål vedrørende Folkeforbundet.

Griegfjellet på Svalbard er oppkalt etter Joachim Grieg.

Utmerkelser
-----------

Grieg var portugisisk visekonsul fra 1882. Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 299[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 20[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon. Anden Udgave*, bind X, s. 124

Eksterne lenker
---------------

* (no) Joachim Grieg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Joachim Grieg i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
«Tjener» omdirigeres hit. For datamaskintypen, se server.
Husarbeidere i USA i 1914
Tjenstepike i USA rundt 1908, iført uniform, med elektrisk strykejern.
**Tjenestefolk** er personer som arbeider i sin oppdragsgivers husholdning, tidligere ofte omtalt som **tyende**. Byskattelovens § 57 uttrykker så sent som i 1938 at «...husbondsfolk og andre som har lønnede tjenestemenn, tyende eller andre arbeidere i sin tjeneste, er forpliktet til å innsende innberetning om utbetalte lønninger eller godtgjørelser bestående i penger eller andre ydelser eller fordeler til ligningsmyndighetene».

Tjenestefolk var ansatt i husholdninger og hjem for å oppvarte herskapet og utføre de fleste typer praktiske gjøremål som å lage mat, servere, gjøre rent, ta imot besøkende og vise dem til rette og lignende. I norske borgerlige husholdninger var det tidligere relativt vanlig å ha én til to tjenestefolk, som regel jenter fra landsbygden. På gårder var det i tillegg andre typer tjenestefolk som hjalp til, også løsarbeidere til sesongarbeid som innhøsting. På danske storgårder var det *malkepiger* som melket rekkene med ventende kyr morgen og kveld. 

I store husholdninger, for eksempel ved et hoff, kan det være et stort antall tjenestefolk med forskjellige oppgaver, ofte organisert i et omstendelig hierarki. I en del tilfeller vil et medlem av tjenerskapet bære en eller annen form for uniform. Eksempler på spesialiserte funksjoner husholdsarbeidere kan ha, er *butler* (hovmester), sjåfør, kokk, hushjelp og barnepike. 

Gradvis gikk man over til å si «hushjelp» i stedet for «tjenestepike» - til også hushjelpene forsvant fra arbeidsmarkedet. Enslige menn søkte ofte etter en husholderske, til også denne gruppen forsvant. I 1908 var det flere steder mangel på tjenestepiker, mens bare Kristiansund rapporterte mangel på husholdersker.

På dansk betyr «tjener» oftest «servitør» eller «kelner».

Se også
-------

* Husøkonom
* Guvernante
* Amme
* *Footman*
* Hovmester (*maître d'hôtel*)
* *Au pair*
* Hushjelp, hjemmehjelp, husmorvikar
* Dagmamma
* Kammertjener
* Kusk
* Gårdsgutt
* Munnskjenk
* *Boy*
* Slave
* Selskapsdame

Referanser
----------

1. ↑  Rundskriv fra Bergens ligningsnevnd, desember 1938, mappe 3435/1938, A-0155 arkivet etter finansrådmannen i Bergen, Bergen byarkiv
2. ↑   Arkivert 18. oktober 2021 hos Wayback Machine.] Otto Baches maleri av *malkepige* med melkespann og katt, 1876
3. ↑   Gro Hagemann: *Hushjelpene på vei ut*
4. ↑
5. ↑  *Arbeidsmarkedet 1908* (s. 4)
6. ↑  «Tjener», definisjon i *Danske ordbog*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Domestic workers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Domestic worker – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oppslagsordet «tjenestefolk» i *Den store danske - Gyldendals åbne encyklopædi*
* Oppslagsordet «Hushold» i *Salmonsens konversationsleksikon* (1921)
* Oppslagsordet «Tjenesteforhold» i *Salmonsens konversationsleksikon* (1927)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** GND **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
For andre personer som heter Rolf Andersen, se Rolf Andersen.

**Rolf Andersen** (født 25. juli 1897 i Skjeberg, død 25. juli 1980) var en norsk diplomat.

Andersen avla i 1916 examen artium og studerte deretter bankvesen i London og Paris. I 1923 ble Andersen attaché ved Norges ambassade i Paris. To år senere fullførte han aspirantprøven i Utenriksdepartementet. I 1927 vendte han tilbake til Oslo. Fra 1928 til 1931 var Andersen utenriksministerens personlige sekretær. Han var fra 1926 til 1934 sekretær og sakkyndig i Norges delegasjon til Folkeforbundet og 1932–1933 også sekretær for de norske dommerne ved domstolen i Haag. I 1931 var han stasjonert i London, i 1935 i Paris. Andersen ble i 1938 byråsjef i Utenriksdepartementet. Fra 1940 til 1945 var han i Handelsdepartementet. I 1945 var han tilbake i Utenriksdepartementet som ekspedisjonssjef. I 1948 ble Andersen utnevnt til norsk sendemann i Bern, året etter også til Wien. Fra 1949 til 1951 var Andersen formann i eksekutivkomitéen i Den internasjonale flyktningorganisasjon. I 1951 ble han sendemann til Madrid og i 1953 til Norges ambassade i Roma, der han fra 1956 hadde rang av ambassadør. Andersen ble i 1958 Norges ambassadør i København. I årene 1963 til 1967 var han ambassadør i Paris.

Andersen ble i 1936 gift med Margit Trolle fra Danmark. Deres sønn, Rolf Trolle Andersen, er diplomat og har vært hoffsjef ved Det kongelige hoff i Oslo.

Utmerkelser
-----------

Andersen mottok en rekke ordener i løpet av sitt virke. Han ble i 1946 utnevnt til ridder av 1. klasse av *St. Olavs Orden* «for embetsfortjeneste». I 1960 ble han tildelt storkors. Han var også innehaver av storkors av *Dannebrogordenen*, *Republikken Italias fortjenstorden*, *Isabella den katolskes orden* (Spania), storoffiser av *Æreslegionen* (Frankrike), offiser av *Italias kroneorden*, *Chiles fortjenstorden*, *Eikekroneordenen* (Luxembourg), *Kristusordenen* (Portugal) og *Ordenen Polonia Restituta* (Polen). Andersen var innehaver av *Kong Georg Vs jubileumsmedalje* (Storbritannia) og ble tildelt *Norges Røde Kors hederstegn*.

Referanser
----------

1. ↑  
«Andersen, Rolf». Hvem er Hvem 1973.

Kilder
------

* *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947* (utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 489.
* Bjørn Steenstrup: *Hvem er hvem? 1979*, Oslo: Kunnskapsforlaget, 1979, s. 9–10.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Folkeforbundet
 |
**Iver Olaus Olsen** (født 11. mars 1856 i Stavanger, død 5. mars 1927) var en norsk skuespiller og teatersjef.

Olaus var sønn av kjøpmann Omund Olsen og Anne Oftedal.
Han debuterte i hjembyen i 1873, som del av en dansk teaterbesetning som gjestet byen. Fra 1880 til 1914 ledet han en egen reisende teaterbesetning med norske og danske skuespillere. De hadde enerett på oppføring (utenfor Kristiania) av en del av Henrik Ibsen sine skuespill. Olaus var ansvarlig for den første oppsetningen i 1883 ved det nye teaterbygget som fra 1947 ble kalt Rogaland Teater. Fra 1890 til 1894 hadde han et opphold på grunn av andre engasjement. Fra 1914 fikk han jobb som inspektør ved *Stavanger faste scene* der Thora Hansson var direktør. Olaus ga da opp reisingen og fikk fortjenstmedaljen i gull i 1920. Dette teatret gikk konkurs i 1921, men året efter fikk byen Stavanger Theater med Olaus som inspektør.

Han ble i 1892 gift med den danske skuespillerinne Urania Marquard (1856–1932). Hun hadde kommet til Trondheim i 1883 og ble etterhvert med i troppen til Olaus og ble den første fru Alving på norsk scene høsten 1883. De er begravet på Ladegård kirkegård i Stavanger.

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Fødselsdato og -sted ifølge Folketellingen i 1910 for Hammerfest kjøpstad.
3. ↑  Dødsåret ifølge Olaus Olsen i Henrik Ibsens skrifter ved Universitetet i Oslo, som forøvrig viser tid og sted for flere av hans oppsetninger.
4. ↑  Se forøvrig Olaus Olsen, mye omtalt i boken *Provinsteater i sentrum: teatret i Stavanger 1883-1982*. Stavanger: Universitetsforlaget. 1983. ISBN 8200065804. .
5. ↑  Olsen, Iver Olaus i Hvem er Hvem, 1912.
6. ↑  Teaterhistorie[*død lenke*] fra Rogaland Teater.
7. ↑  *Olaus Olsen* i Aftenposten den 23. november 1923.
8. ↑  *Theater* i Aftenposten den 5. juli 1921.
9. ↑  Olav Myre, *Dødsfall som vekker til minne...* i Aftenposten den 15. oktober 1932.
10. ↑  Theodor Dahl, *Olaus Olsen* i Aftenposten den 19. september 1932.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olaus Olsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Alf Sanengen** (født 2. oktober 1913 i Glemmen, død 13. januar 1991) var en norsk fysikalsk kjemist og direktør. Han var den første direktør ved Sentralinstitutt for industriell forskning.

Høsten 1942 ble han vervet til Hjemmefronten av Tore Gjelsvik og ble en av Gjelsvik nærmeste medarbeidere i Hjemmefronten. Han tok etter hvert over distribusjonen av den illegale avisen *Bulletinen*. I 1944 tok Sanengen over som sekretær i Koordinasjonskomiteen etter Gjelsvik .

Sanengen var medlem i Norges Tekniske Vitenskapsakademi og fra 1963 korresponderende medlem i Det kongelige svenske ingeniørvitenskapsakademiet.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 17. januar 1991
2. ↑  Gjelsvik, Tore (1916-2006) (1977). *Hjemmefronten: den sivile motstand under okkupasjonen 1940-1945*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202039002.

Kilder
------

* Bjørn Steenstrup, red. (1973). *Hvem er Hvem? (1973)* **(norsk)**. Oslo: H. ASCHEHOUG & CO. s. 485. ISBN 82-03-04886-2.
* (no) Alf Sanengen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Nils Rosing Bull** (født 11. juli 1838 i Bergen, død 31. januar 1915) var en norsk statistiker og historiker.

Han studerte til examen philosophicum ved Bergen katedralskole i 1856. Etter å ha oppnådd cand.jur. i 1861 jobbet han som edsvoren fullmektig hos sorenskriveren i Søndre Østerdalen fogderi som hadde blitt etablert i 1859. Bull ble i 1863 ansatt i Indredepartementet, der han i 1874 også ble fullmektig. Han fikk året etter permisjon for å holde på med Folketellingen 1875. Fra 1878 jobbet han som 2. sekretær for Statistisk sentralbyrå, der han i 1889 ble forfremmet til byråsjef for statistikk om befolkning, kommuner, valg og topografi. Det var Bull som redigerte Norges Statskalender i 1873 og 1875, og etter at byrået gikk over til årlig utgivelse, i årene 1877 til 1912. Den ble nedlagt nøyaktig hundre år senere. Han fikk St. Olavs Orden i 1879 og ble året etter kansellist for ordningen.

Familie
-------

Bull var sønn av Daniel Moldenauer Bull (1802–1863) og Birgitte Louise Sigholdt (1805–1872). Han ble i 1868 gift i Vestre Aker med Fanny Reinhardt (1842–1910) som var datter av byfogden i Larvik. Bull var oldefar til kunsthistorikeren Reidar Revold (1918–1973).

*Se Bull for mer om slekten.*

Utgivelser
----------

* Bull, N.R. (1886). *Stamtavle over den trønderske Slægt Bull*. Kristiania: Cammermeyer.

*Se digitaliserte bøker hos Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana*

Referanser
----------

1. ↑  «Nils Rosing Bull» i *Nordisk Familjebok*, 1905.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
*For Limfjorden i Kroatia, se: Limski kanal.*

**Limfjorden** er et sund i Jylland i Danmark som forbinder Nordsjøen med Kattegat. Limfjorden er 180 km lang og har mange små og store øyer, viker og sund. Det dypeste stedet er i Hvalpsund, hvor det er 24 meter til bunnen. Landskapet er preget av bakker, kalkskrenter og enger, til dels med dyrebeite. Våtmarksområdet Vejlerne er Nordeuropas største fuglereservat.

De største byene langs Limfjorden er Aalborg, Skive, Thisted og Nykøbing. Ved den vestlige munningen ligger fiskerihavnen Thyborøn. Største øy er Mors. Det fins broer ved Oddesund, et bare 500 meter bredt farvann som skiller Thy fra det jyske fastlandet, Sallingsund, Vilsund, Aggersund og i Aalborg, en demning ved Virksund, en motorveistunnel ved Aalborg samt flere små ferger.

Fisket i Limfjorden har gått meget tilbake, men ett viktig produkt er fremdeles muslinger som skrapes i fjorden og foredles i Glyngøre og Nykøbing.

I vikingtid og tidlig middelalder var det forbindelse midtfjords ut til Jammerbugt og Skagerrak, omtrent ved Aggersborg. Man kunne altså seile inn i fjorden gjennom et sund mellom Hirtshals og Hanstholm. Denne forbindelsen (dagens våtmarksområde Vejlerne) ble derimot omdannet til land i senmiddelalderen da denne nordlige delen av Danmark hevet seg som senfølge av istiden, slik at Limfjorden ble en lukket, virkelig fjord. 

Men den 3. februar 1825 brøt en stormflo gjennom den smale landstripa i vest og dannet Aggerkanal. Den kraftige strømmen utvidet løpet gradvis, og i 1834 kunne de første skipene ta seg igjennom kanalen.

Siden ble Thyborøn kanal åpnet. Og selv om Agger kanal senere ble stengt, har Limfjorden vært et sund mellom halvøya Jylland og øya Norrejyske ø siden 1825.

Referanser
----------

1. ↑  Bencke, Karl: «Oddesund» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 9. oktober 2023 fra
2. ↑  Vestergård, Åge Myrhøj: «Aggerkanal» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 9. oktober 2023 fra

Eksterne lenker
---------------

* (en) Limfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Limfjorden – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |