recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Motte og stedet for Fotheringhay Castle, sett over elven Nene
En del av gjenværende murverk fra Fotheringhay Castle
**Fotheringhay Castle** var en festning i landsbyen Fotheringhay omkring seks km nord for markedsbyen Oundle i Northamptonshire. I dag (på 2010-tallet) er det er bare noen voller og hauger med tegl som er bevart av den historiske festningen.

Den ble antagelig grunnlagt av Simon de Senlis, jarl av Northampton som en enkel normannisk festningsanlegg som dekket nordsiden av elvene Nene. Byggherren var Simon de St. Liz, som startet arbeidet omkring år 1100. I 1113 ble eierskapet overført til prins David I av Skottland da han giftet seg med Simons enke, Maud, hertuginne av Huntingdon. Festningen ble deretter arvet av de skotske prinsene fram til tidlig på 1200-tallet da den ble konfiskert av kong Johan av England. Ved 1220 ble festningen kontrollert av Ranulf de Blondeville, 6. jarl av Chester. I januar det følgende året ble festningen kortvarig erobret av William II de Forz, 3. jarl av Albemarle, som en del av hans opprør mot kong Henrik III. Forz forlot festningen og Henrik III tok kontrollen over det. Den forble på kongelige eie fram til styret til Edvard II

Det var et foretrukket residens for hertugene av York, og flere av dets medlemmer ble født her, blant annet Margaret av York, hertuginne av Burgund, i 1446, og Rikard III i 1452. Det var også det endelige sted for fengslingen av Maria Stuart, skottenes dronning, som ble dømt og henrettet i festningen i 1587. Til tross for festningens størrelse og betydning, forfalt den i løpet av den siste perioden under Elisabeth I av England. Ved 1635, mindre enn 50 år etter Maria Stuarts henrettelse var den i ruiner, og ble deretter revet og det meste av dens murverk ble fjernet. Hva som ble igjen var hovedsakelig jordverk og skanser. Stedet er beskyttet som et vernet arkeologisk område og historisk monument av nasjonal betydning. Det er åpent for besøkende.

Referanser
----------

1. ↑  Historisk sett stavet også som *Fotheringay; Fortheringhay; Foderingeya; Foderingeye*; eller *Fotheringeia*; jf. Davis, Philip: Fotheringhay Castle, *Gatehouse*
2. ↑  Ordnance Survey National Grid: TL061930
3. 1 2  «Fotheringhay Castle» Arkivert 6. april 2012 hos Wayback Machine. *Pastscape*, English Heritage
4. ↑  Barrow, G.W.S. (2004): «David I (c.1085–1153)», *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford: Oxford University Press. Betalingsmur
5. ↑  Mackenzie, J. D. (1896): *Castles of England*, **1**, New York: Macmillan, s. 321
6. ↑  «Scheduled Monuments», *Pastscape*, English Heritage

Eksterne lenker
---------------

* «Fotheringhay Castle», *CastleUK.net*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Skilt om gangfelt.
Fotgjengersignal. Rød mann betyr at man ikke skal krysse gangfeltet.
Fotgjengeroverganger i et veikryss.
En mann krysser en fotgjengerovergang i Malmö i 1984.
**Fotgjengerovergang** eller **gangfelt** er en del av en vei, oppmerket og ment for fotgjengere som skal krysse veien. I Norge gir oppmerking og skilting fotgjengeren prioritet, mens ferdselen langs veien får vikeplikt. Fotgjengere har vikeplikt for sporvogn, selv om de befinner seg i en fotgjengerovergang når de krysser veien. Syklister har vikeplikt for kjørende, jfr. Trafikkreglene §19.2.

Etter dagens regler er overganger merket med skiltet *gående mann* som varsel før overgangen og som informasjonsskilt ved overgangen. Noen steder er der egne trafikklys med signaler både til gående og kjørende («Grønn og rød mann»). I tillegg bruker kjørebanen å være merket med brede striper der gående skal krysse.

I de seneste årene er det satt i gang forsøk med andre måter å markere gangfelt på. I kombinasjon med fartshumper har vi fått opphøyde gangfelt. Grunnen er at det skjer en del påkjørsler i gangfelt. I mange tilfeller tenker veimyndighetene at disse kunne vært unngått ved senket hastighet.

I motsetning til mange andre land har norske trafikkregler intet forbud mot å krysse gater og veier utenom oppmerket gangfelt. Slik kryssing skal ikke foregå til fare, hinder eller sjenanse for annen trafikk – det kan medføre reaksjoner fra myndighetene. I andre land er rågjengeri en forseelse.

Referanser
----------

1. ↑  Forskrift om trafikkregler, §§ 2.5 og 10.2
2. ↑  Forskrift om kjørende og gående trafikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
***Medicinsk Revue*** (etablert 1884 i Bergen, nedlagt 1938) var et norsk medisinsk tidsskrift med base i forskningsmiljøet ved Bergens Museum (i dag Universitetet i Bergen). Det ble etablert av bergenslegene Eduard Bøckmann, Gerhard Armauer Hansen, Joachim Wiesener og Klaus Hanssen. Det ga ut en del originalt arbeide fra norske forskere, men for det meste gikk det i gjenutgivelser av arbeider som utlendinger hadde gjort.

Blant redaktørene finner man Knud Magnus Haaland 1917–18.

I likhet med *Norsk magasin for lægevidenskaben* (1840–1938) ble *Medicinsk Revue* innlemmet i *Nordisk Medicin* som hadde vært utgitt siden 1928.

Medstifteren Joachim Wiesener (1843-88) hadde neppe sett for seg at han skulle komme på forsiden av tidsskriftet, med svart sørgerand rundt hans nekrolog. Dr Wiesener og hans kone pådro seg tyfoidfeber da de besøkte Roma i 1876, og ble innlagt på sykehus da de nådde København på hjemreisen. Men dr Wiesener hadde utviklet galleblærebetennelse, og den gang kjente man ingen annen behandling enn å fjerne galleblæren og håpe det beste. I snitt ble han årlig plaget med 1-2 anfall med store smerter og oppkast, men våren 1888 inntraff en voldsom forverring etter at han fikk et kraftig dunk mot magen. Bestevennen Klaus Hanssen tilså ham, også de siste døgnene da han kastet opp blod som luktet avføring. Straks etter vennens død obduserte Hanssen ham, og resultatet ble publisert i *Medicinsk Revue* sammen med minneordet som var trykt på forsiden. For Klaus Hanssen var dette den største ære han kunne vise sin venn dr Wiesener, som selv hadde obdusert Ole Bull i 1880.

Referanser
----------

1. ↑  Magne Nylenna og Øivind Larsen (2.6.2005). «Medisinsk publisering i Norge 1905–2005». *Tidsskrift for Den norske legeforening*: 1506–09.
2. ↑  Professor Morten Hammerborg: «Mannen som ville vaske arbeiderklassen», *Bergensavisen* 25. mai 2019
**Elise Eskilsdotter** (død ca. 1483), var en politisk aktiv norsk adelskvinne og pirat.

Elise var datter av en ridder fra Skåne, og giftet seg med den norske ridder Olav Nilsson i 1430. I 1455 ble hennes ektefelle myrdet av den mektige tyske tilstedeværelsen i daværende hansastad Bergen. Hun var eier av lenet Ryfylke, som hun arvet etter ektemannens død, og fra 1460-tallet og videre på 1470-tallet førte hun og hennes barn åpen krig mot den tyske handelsstanden i Bergen ved å begå piratvirksomhet mot deres handel. Hun var også en motstander av det danske styre over Norge. I 1468 konfiskerte Christian I av Danmark hennes len med den grunn at han ikke lenger hadde tillit til hennes lojalitet. Lik mange andre norske adelsmedlemmer var hun mot det danske styret av Norge.

Kilder
------

### Referanser

1. 1 2  Aftenposten.no, Cato Guhnfeldt: «Fæle fruer til sjøs». 19. januar 2014
2. ↑  «Hubpages.com «Women of the Sea»». Arkivert fra originalen 4. oktober 2015. Besøkt 24. oktober 2015.

### Litteratur

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Portal: Trondheim

St. Elisabeths hospital rundt 1920–1930.  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
St. Elisabeths hospital.  Foto: Cato Edvardsen (2011) 
**St. Elisabeths hospital** er et tidligere sykehus ved bydelen Ila i Trondheim som ble opprettet i 1887 i regi av St. Elisabeth-ordenen og som fungerte frem til nedleggelsen i februar 2010.

Historie
--------

I 1874 kjøpte Den katolske kirke den 37 dekar store eiendommen Abelsborg ved Ila og oppførte deretter i perioden 1877–1880 et kombinert bolig-, skole- og kirkebygg (tegnet av arkitekt Carl Julius Bergstrøm) på den nåværende eiendommen i Hans Nissens gate nummer 3. Kirken, under navnet Jesu Hjerte kirke, ble den første bygningen på eiendommen og ble vigslet i 1878. I perioden fra 1880 ble det besluttet å oppføre et sykehus i sammenheng med den første bygningen, og denne stod ferdig i 1887. Sykehuset med fem sengeplasser tilhørte kirken og ble drevet av St. Elisabethsøstrene, som var en kongregasjon innen Fransiskanerordenen oppkalt etter Elisabeth av Thüringen.

Etter århundreskiftet ble sykehuset en del av St. Elisabethsøstrenes eiendom, og i 1908 ble sykehuset ombygd etter tegninger av arkitekt Axel Guldahl. Etter denne ombygningen ble kirken omgjort til kapell, mens sykehuset fikk mellom 50 og 60 sengeplasser drevet av elleve søstre og en prest. Sistnevnte hadde samtidig tjeneste som sogneprest for Jesu Hjerte kirke frem til 1929. Sykehusets søstre bodde etter denne ombygningen på hybler i byggets fjerde etasje. Sykehuset ble senere utvidet en rekke ganger, hvor siste større utvidelse skjedde i 1953. Bygningen hadde da et areal på om lag 6 100 kvadratmeter. I 1970 ble sykehuset lagt under Sør-Trøndelag fylke og Regionsykehuset i Trondheim, mens St. Elisabethsøstrene drev sykehuset frem til 1982. Etter dette ble St. Elisabeth hospital drevet som hjerteklinikk og klinikk for dagkirurgi under St. Olavs hospital.

Nyere tid
---------

I februar 2010 ble driften ved St. Elisabeth hospital flyttet til St. Olavs hospital på Øya, og eiendomsmassen ble deretter forberedt for salg. I juni 2012 ble det klart at St. Elisabeth var solgt til Nidaros Bolig for 34 millioner kroner, og at de fremtidige planene for bygget var å omregulere eiendommen fra sykehus til leiligheter med mellom 70 til 90 utleieleiligheter. I mellomtiden ble det lagt inn en kommunal søknad om midlertidig brukstillatelse for å tilpasse St. Elisabeth om til om lag 100 studentboliger.

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no – Første operasjon gjennomført (Av Torill Aamodt, Eva Laukøy og Henriette Louise Krogness. Publisert 8. februar 2010, besøkt 17. september 2011)
2. ↑  Adressa.no – St. Elisabeth og Rotvoll er solgt (Av Sissel Lynum. Publisert 9. juni 2012, besøkt 8. august 2012)
3. ↑  Adressa.no – Fyller operasjonssaler med studenter (Av Marit Ytterland Nygård. Publisert og besøkt 8. august 2012)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 462–463. ISBN 978-82-573-1762-1.
**Elise Sørensen** (født 2. juli 1903, død 5. juli 1977) var en dansk sykesøster som oppfant den moderne selvklebende stomibandasje til bruk for mennesker med stomi, der noe av tykktarmen er lagt ut fra en kunstig åpning på buken, såkalt kolostomi.

Oppfinnelse
-----------

Da Elises søster Thora ble operert for tarmkreft i 1954 med påfølgende kolostomi, var tilgjengelige hjelpemidler stort sett en kombinasjon av gummibeholdere som måtte holdes på plass med brede belter. Det var vanskelig å holde dem tett til området omkring stomien. I tillegg til var de ukomfortable og lekket ofte avføring, noe som gjorde det så å si umulig for Thora og andre med stomi på den tiden å leve et normalt liv.

Motivert av et ønske om å hjelpe Thora og andre med stomi som Elise traff som sykesøster i hjemmesykehjelpen, utarbeidet hun en helt ny stomibandasje i plastmateriale med en selvklebende basisplate som kunne klebes tett til huden omkring stomien. Avføringen fra tarmåpningen på buken (stomien) ville nå ikke lekke ut, men gå direkte i den påfestede plastposen. Behovet for belter og annet falt bort, og det samme gjorde de mange lekkasjer som tidligere fulgte bruken av stomiutstyr.

Coloplast
---------

Prinsippet med selvklebende basisplater der en oppsamlingspose er tilkoblet eller festet er idag grunnprinsippet for alle stomibandasjer. Det ble godkjent i 1954 som dansk patent nr. 86860 og er standard for all produksjon av stomibandasjer. Løsningen ble for første gang satt i storproduksjon for salg av selskapet Coloplast mot slutten av 1950-tallet. Coloplast, som ble dannet for produksjon av Sørensens oppfinnelse, er siden blitt en verdensomspennende produsent for stomibandasjer med omkring 12 000 ansatte på verdensplan.

Referanser
----------

1. ↑  «Dansk gravstedsdatabase: Elise Sørensen». *gravsted.dk*.
2. 1 2  «Elise Sørensen». *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* **(dansk)**. KVINFO.
3. 1 2  «Elise Sørensen» **(engelsk)**. Guideservice Danmark. Besøkt 2. juli 2021.
4. ↑  «Coloplast: Our history.» **(engelsk)**. Coloplast.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
**St. Clement Danes** er en kirke i City of Westminster i England. Kirken ligger nær Royal Courts of Justice og London School of Economics på Strand.

Kirken unngikk skader under storbrannen i London i 1666, men det ble allikevel nødvendig å ombygge kirken. Dette skjedde under ledelse av arkitekten Christopher Wren. Mellom 1680 og 1682 fikk han kirken gjenoppbygget i barokk stil.

Vikingtiden
-----------

I vikingtiden bodde det mange dansker i London. Den danske bebyggelsen var konsentrert omkring Strand. På Guthrum av Danelagens tid (det vil si omkring år 880) ble Danelagen opprettet, og vikingene oppførte kirken like utenfor grensebyen London. Liksom den senere domkirke i Århus ble kirken innviet til St. Clemens, som er sjøfolkenes skytshelgen. 

Knut den mektiges sønn Kong Harald Harefot av England ble begravet i kirken i mars 1040, etter at hans rival og halvbror Kong Hardeknut av Danmark og England først hadde liket bli halshogd og kastet i Themsen.

Kirke for flyvåpenet
--------------------

Kirken i brann
Kirken ble ødelagt under Blitzen den 10. mai 1941. Etter annen verdenskrig ble kirken gjenoppført. Siden 1958 har den vært hovedkirke for flyvåpenet, Royal Air Force.

Nabokirken St. Mary le Strand er kirke for marinen, Royal Navy.

Skolene
-------

Kirken opprettet en barneskole i 1844 og et gymnasium i 1862. Barneskolen ligger på Drury Lane i det nærliggende Covent Garden, mens gymnasiet (St. Clement Danes School) i 1976 flyttet til Chorleywood i Three Rivers District i Hertfordshire like nord for London. Skolenes kor og orkestre medvirker i en årlig festgudstjeneste i kirken.

Etter at flyvåpenet har overtatt St. Clement Danes har barneskolen fått et større samarbeide med nabokirken St. Mary le Strand.

Danske gudstjenester
--------------------

I 1696 ble den første protestantiske danske kirke i London bygget på Wellclose Square ved Tower of London. Denne kirke ble avhendet i 1868. Deretter ble det holdt danske gudstjenester forskjellige steder i London. Noen få ganger var det danske gudstjenester i St. Clement Danes. 

St. Katharines kirke i Regent's Park ble overtatt av Dansk Kirke i Udlandet i 1952. Siden 1985 har St. Katharines kirke vært den danske sjømanns- og utlandskirke i London.

Referanser
----------

1. ↑   Mason, Emma; Shoemaker, Robert Brink (2004): *The House of Godwine*, s. 39–40
2. ↑  Den danske kirke i London Arkivert 17. april 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Kirkens hjemmeside hos RAF (på engelsk)
* Barneskolens hjemmeside (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Marius Solaat Rødland** (født 29. mai 1997) er en norsk svømmer som representerer Bergens Svømme Club.

Rødland er innehaver av fem norske juniorrekorder, og er en av de mest lovende norske svømmetalentene. Han kvalifiserte seg til det norske seniorlandslaget i 2013.

Rødland slo gjennom da han tok to individuelle gull i nordisk ungdomsmesterskap i Danmark i 2012. Han var også med i European Youth Olympic Festival (EYOF) i 2013, der hans beste plassering var en 3.-plass på 100m fri.

I nordisk juniormesterskap på Færøyene i 2013 tok Rødland gull på 50m, 100m og 200m fri. Han var også med på å ta fire stafettgull for Norge.

Nasjonale meritter
------------------

* Norsk juniorrekordholder på 50m butterfly kortbane, 100m fri kortbane, 200m fri kortbane, 100m fri langbane og 200m fri langbane.
* 1 gull og 1 sølv i Senior NM kortbane 2014

Internasjonale meritter
-----------------------

3Bronse Bronse på 100 meter fri (EYOF 2013)
1Gull Gull på 200 meter fri (Nordisk juniormesterskap 2013)
1Gull Gull på 100 meter fri (Nordisk juniormesterskap 2013)
1Gull Gull på 50 meter fri (Nordisk juniormesterskap 2013)
1Gull Gull på 4x200 meter fri (Nordisk juniormesterskap 2013)
1Gull Gull på 4x100 meter fri (Nordisk juniormesterskap 2013)
1Gull Gull på 4x100 meter medley (Nordisk juniormesterskap 2013)

Referanser
----------

* Medley.no med de norske rekordene
* Resultater fra Nordisk Juniormesterskap 2013
**St. Clairsjøen** er en innsjø som ligger mellom Ontario i Canada og Michigan i USA, rundt ti kilometer nordøst for byene Detroit (i USA) og Windsor (i Canada). Sjøen har et areal på 1 114 km², og er en del av ferskvannsystemet De store sjøer (selv om den pga. den relativt lille størrelsen sjelden nevnes som en av De store sjøer). Sammen med elvene St. Clair og Detroit knytter den Huronsjøen i nord sammen med Eriesjøen i sør.

Franske oppdagelsesreisende ga sjøen navnet *Lac Sainte-Claire*, ettersom de kom dit på festdagen for den hellige Klara av Assisi. 

Innsjøen er 42 km fra nord til sør og 39 km fra øst til vest. Den er svært grunn, med en gjennomsnittsdybde på omtrent 3  meter, og en naturlig maks dybde på 8 meter, dog er den 8,2 meter i kanalen som er mudret opp for skipstrafikken. Fra nord kommer elva St. Clair fra Huronsjøen, som munner ut i St. Clairsjøen gjennom et massivt delta, det største i De store sjøer. Fra øst kommer elvene Thames og Sydenham fra den sørøstre delen av Ontario, og fra Michigan i vest kommer elva Clinton. Gjennom Detroit-elva munner St. Clairsjøen ut lengst vest i Eriesjøen, rundt 30 km sør for Detroit.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Lakepedia.com: *Lake St. Clair*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake St. Clair (Michigan-Ontario) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
«Det engelske kvarter» på tomten der Ind-Eks-huset ligger i dag.
**Ind-Eks-huset** er et kontor- og forretningsbygg som i dag er matrikulert til Henrik Ibsens gate 100, på Solli plass i Oslo. Det er oppført på tomten hvor «Det engelske kvarter» stod (Drammensveien 26–42, frem til det ble revet 2. januar 1962). Bygningen ble oppført som kontor- og representasjonslokaler for Norges Industriforbund og Norges Eksportråd, derav navnet «**Industriens og Eksportens Hus**», eller «Indekshuset».

Indekshuset er utført i prefabrikkerte betongelementer forblendet med hvit granitt, og første byggetrinn ble ferdigstilt i 1964. Det er tegnet av arkitekt John Engh, som mottok arkitekturprisen «Betongtavlen» for dette betongbygget. I 2011 ble bygget kåret til det styggeste i Oslo med 46% av stemmene.

Bygget er 57 meter høyt og har ca. 27 000 m² gulvflate, inkludert fire etasjer under bakken. Over bakken er det 17 etasjer. Fondveggen i hovedvestibylen er utsmykket med det 33m² store mosaikk-verket «Sildefisket» av Rolf Nesch.

Både Regjeringskvartalet og Hydrobygget i Hydroparken (Bygdøy allé 2) er fra samme tidsepoke.

Referanser
----------

1. ↑  Oslos mest storslåtte bygning, aftenposten.no 20. oktober 2011, nedlastet 19. desember 2016

Eksterne lenker
---------------

* «Ind-Eks-huset». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
*«Vanlig engelsk» omdirigeres hit, se også engelsk og standard engelsk*
**Internasjonal engelsk** er det engelske språkets konsept om global kommunikasjon mellom en rekke engelske dialekter, og også bevegelsen mot en internasjonal standard for språket. Det omtales også som **global engelsk**, **verdensengelsk**, **vanlig engelsk** og **generell engelsk**. Noen ganger viser disse uttrykkene til mønsteret i variasjonen av engelsk som snakkes rundt om i verden.

Noen ganger viser internasjonal engelsk og flere av de relaterte ovennevnte uttrykkene til en ønsket standard, nemlig standard engelsk, men det er ingen konsensus for dette målet.

Historisk bakgrunn
------------------

Det moderne konseptet med internasjonal engelsk finnes ikke isolert sett, men er produktet av århundre med utvikling av det engelske språket.

Engelsk utviklet seg fra en rekke vestgermanske dialekter talt av anglerne, sakserne og jydene, som ankom fra Europas fastland i det 5. århundre. Disse dialektene ble i begynnelsen kjent som *Englisc* (bokstavelig «anglish»), språket som i dag blir kalt anglosaksisk eller gammelengelsk (språket som diktet *Beowulf* er skrevet på). Engelsk er derfor nærmere relatert til vestfrisisk enn noe annet moderne språk, selv om mindre enn en fjerdedel av moderne engelsks vokabular deles med vestfrisisk eller andre vestgermanske språk på grunn av omfattende låning fra norrønt, normannisk, latin og andre språk. Det var under vikinginvasjonene under den anglosaksiske perioden at gammelengelsk ble påvirket av kontakten med norrønt, en gruppe vestgermanske språk talt av vikingene, som kom til å kontrollere en stor region nord i England kjent som Danelagen. Deler av ordforrådet som kom inn i engelsk fra norrønt (blant annet pronomenene *she*, *they* og *them*) kan derfor tilskrives vikingokkupasjonen – som kom og gikk – av Nord-England i løpet av århundrene før normannererobringen (se f.eks. Knut II av Danmark). Like etter normannererobringen i 1066 opphørte *englisc språket* å være et litterært språk og ble erstattet av normannisk, som da ble det skrevne språket i England. I løpet av normannerperioden opptok engelsk en betydelig bestanddel av det franske vokabularet (anslagsvis en tredjedel av moderne engelsks vokabular). Med dette nye ordforrådet, ytterligere vokabular lånt fra latin (med gresk, ytterligere en tredjedel av moderne engelsks vokabular, selv om det var noen låninger fra latin og gresk fra lenger tilbake i tid), en forenklet grammatikk og bruk av de franske ortografiske konvensjonene i stedet for gammelengelsk ortografi, ble språket til mellomengelsk (Geoffrey Chaucers språk). Engelskens «problemer» som et skriftlig språk begynte derfor i Høymiddelalderen, når franske ortografiske konvensjoner ble brukt for å stave et språk hvis originale og mer passende ortografi hadde blitt glemt etter århundrer uten å ha vært brukt.
***Incurvaria circulella*** er en sommerfugl som tilhører familien flekkmøll (Incurvariidae). Den er bare kjent fra Troms og Finnmark i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 16 – 21 mm), mørkbrun møll med hvite flekker på vingene. Den er en av de største flekkmøllene og ligner mest på *Incurvaria vetulella*, men skiller seg fra denne på at forvingene er mørkere, de hvite flekkene er mindre med skarpere omriss, og spissen er omtrent ensfarget. Antennene er trådformede hos begge kjønn, hos hannen omtrent 2/3 så lange som forvingen, hos hunnen noe kortere. Hodet er kledt med gule, oppstående skjell. Kroppen og forvingene er mørkbrune. Forvingen har to små, hvite flekker langs bakkanten og vanligvis to små, hvite flekker langs framkanten. Vingefrynsene langs ytterkanten er mørkbrune bortsett fra et område midt på der de er hvite. Bakvingen er gråbrun.

Levevis
-------

Arten forekommer i nordlige barskoger (taiga), i fjellbjørkeskogen og på heier over tregrensen. Livssyklusen er ukjent, men trolig ligner den på andre *Incurvaria-*arter, ved at larven først lager en liten mine på blader av busker eller løvtrær, så gnager seg ut, pakker seg inn i et hylster av blader og slipper seg ned på bakken, der den lever resten av larvetiden av nedfalne blader. Sannsynlige vertsplanter er dvergbjørk og fjellbjørk. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Fennoskandia og det nordvestlige Russland. I Norge er den bare funnet i Nord-Norge. Det er mulig at arten har blitt forvekslet med *Incurvaria vetulella* og derfor oversett.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Incurvaria circulella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Incurvaria circulella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Incurvaria circulella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Incurvaria circulella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Incurvaria circulella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Incurvaria circulella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Incurvaria circulella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
***Chaetocnema mannerheimi*** er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

*Chaetocnema mannerheimi* er mellom 2,2-2,8 mm lang. Den har et brunlig eller messingfarget, nesten svart hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. Oversiden er skinnende, men ikke metallisk. Halskjoldet har en grunn, men ganske grov og tett punktur, dekkvingene har grov punktur, delvis (litt uregelmessig) ordnet i flere langsgående rekker. Kroppen er oval som bladbillene ofte er. Beina er brunlige, mens lårene er mørkere. Baklåret er langt tykkere enn de andre lårene.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.

*Chaetocnema mannerheimi* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chaetocnema mannerheimii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema mannerheimii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Chaetocnema mannerheimii* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Chaetocnema mannerheimii* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema mannerheimii* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema mannerheimii* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Chaetocnema mannerheimi* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
Den internasjonale straffedomstolen i Haag.
En **internasjonal domstol** er en domstol som dømmer i folkerettssaker. I motsetning til nasjonale domstolers kompetanse til å dømme en stats borgere har ikke folkeretten noen formell dømmende kompetanse overfor statene, og en internasjonal domstol har derfor kun kompetanse i den grad de enkelte stater velger å anerkjenne domstolens rett til å avsi dommer innenfor et gitt område. Dette følger av suverenitetsprinsippet i folkeretten. 

En internasjonal domstol opprettes vanligvis gjennom en traktat mellom nasjoner eller som en del av en større mellomstatlig organisasjon, slik som FN.

Internasjonale globale domstoler
--------------------------------

* Den internasjonale domstolen i Haag (folkerettens eneste generelle domstol)
* Den internasjonale straffedomstolen i Haag
* Den faste voldgiftsdomstolen i Haag
* Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie i Haag (i dag erstattet av Den internasjonale domstolen)
* Den internasjonale havrettsdomstolen i Hamburg

I tillegg finnes det en rekke internasjonale domstoler som har sitt virkeområde i mindre geografiske områder, slik som Den europeiske menneskerettsdomstol i Strasbourg.

Referanser
----------

1. ↑  «Internasjonale domstoler». FN-sambandet. Arkivert fra originalen 26. oktober 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Spenol** er en uparfymert, beskyttende og fuktighetsbevarende[] hudkrem som blir produsert av det internasjonale farmasøytiske selskapet Takeda. Kremen ble utviklet av Sigurd Funder som laget en krem som skulle smøres på kuenes spener. Bøndene bruker Spenol (som ett av flere slike produkter) på spenene til kyrne, spesielt på sommeren når de er ute og blir utsatt for sol, noe som gjør huden ekstra tørr og sårbar. Såre spener er ubehagelig for kua, og småsår kan gi grobunn for bakterier som kan føre til mastitt, dermed blir det fort dyrlegebehandling og melk som må tømmes ut, med dertil hørende unødvendige kostnader. Produktene finnes da også med solfaktor.

Ifølge markedsføringen for produktet, oppdaget budeiene raskt at Spenol også hadde god effekt på deres egen sprukne hud.

Spenol inneholder: Mineraloljer, emulgatorer, fettsyrer, voks, fuktighetsbevarende middel, konserveringsmiddel og destillert vann.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar Kagge, Ida Aamodt-Hansen (11. september 2005). «Kjemper om Spenol-millioner». E24.no. Arkivert fra originalen 25. oktober 2007. Besøkt 31. mars 2010.
2. ↑  Jan Rune Måsø, Camilla Smaadal (1. november 2012). «Test av Norges mest solgte fuktighetskremer». NRK. Besøkt 4. september 2015.
3. ↑  Tormod Eikill (7. november 2011). «Er denne kremen skadelig, eller?». *Stavanger Aftenblad*. Arkivert fra originalen 1. april 2016. Besøkt 20. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Spenol på moten – NRK, publisert 23. juni 2003
Rååns avrenningsområde er innen den røde innramming midt på dette kartet over det sentrale østlige Skåne.
**Råån**, tidligere *Råå-ån*, *Kvistoftaån* eller *Kvistofta-Råån*, er en cirka 30 km lang å som har utløp i Øresund ved den gamle fiskeleie Råå ved Helsingborg. Åen danner den geografiske grense mellom Helsingborgsletten og Lundsletten og har sitt løp i en dal med store naturverdier. Dalen er klassifisert som både naturreservat, Natura 2000-område og riksinteresse både på grunn av naturverdiene og kulturarven. Tidligere kunne navnet staves Råå-ån, og man kan derfor si at ålen som kommer fra åen heter Råå-å-ål, det eneste ord i det svenske språk med fire å-er etter hverandre.

Deler av Rååns løp utgjøres av naturreservatet Borgen.

Råån utspringer på en høyde av 70 meter over havet og har en lengde på 30 km. Den drenerer et område på 193 km². Storparten av elveløpet er gjennom den 100-150 meter brede *Vallåkradalen*, som skjærer 20–30 m dypt inn i landskapet.

Litteratur
----------

* Sandelin, Uno (1925). *Hälsingborgstraktens geologiska historia*. I Bååth, L.M. (red.). *Hälsingborgs historia, del I: Forntiden och den äldre medeltiden*. Helsingborg: Helsingborgs stad.
* Helsingborgs stad. *Rååns dalgång. Naturreservat.[*død lenke*]*
* Länsstyrelsen i Skåne län (2005). *Bevarandeplan för Natura 2000-område Rååns dalgång.[*død lenke*]*
* Vattenmyndigheterna i Södra Östersjöns vattendistrikt (2007). Avrinningsområde (94) Råån[*død lenke*]. I *Miljöövervakning av vatten. Tillstånd hos inlands- kust- och grundvatten i Södra Östersjöns vattendistrikt*, s. 108-109. ISSN 1654-7012

Referanser
----------

1. ↑  Länstyrelsen Skåne: Borgen[*død lenke*], hentet 25-9-2012
2. ↑  «Län og hovudavrinningsområden i Sverige» (PDF). SMHI. november 2002. Arkivert fra originalen (PDF) 28. september 2018. Besøkt 14. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Helsingborg: Rååns dalgång[*død lenke*], hentet 25-9-2012

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Chaetocnema aridula*** er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den lever på gressenger.

Utseende
--------

*Chaetocnema aridula* er omtrent 2 mm lang. Den har et messing- eller bronsefarget, nesten hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. I sjeldne tilfeller kan den være noe grønnlig. Oversiden er skinnende, men ikke metallisk. Hodet og halskjoldet har en fin punktur. Dekkvingene har en uregelmessig punktur, ikke klart ordnet ilangsgående rekker. Kroppen er oval som bladbillene ofte er. Beina er brunlige, mens lårene kan være mørkere. Baklåret er langt tykkere enn de andre lårene.

Den er svært lik *Chaetocnema hortensis*, men kan skilles fra denne på at det første antenneledet er mørkt (svart) på oversiden.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.

*Chaetocnema aridula* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur
----------

* Lindroth, C. H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chaetocnema aridula* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema aridula* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Chaetocnema aridula* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Chaetocnema aridula* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema aridula* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Chaetocnema aridula* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chaetocnema aridula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Chaetocnema aridula* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
Et **spenningsfall** er den spenningen som oppstår over en elektrisk komponent i en elektrisk krets når det flyter elektrisk strøm gjennom komponenten.

Spenningsfall i energiteknikk
-----------------------------

Med et **spenningsfall** menes her forskjellen i spenningen mellom kilde og forbruker i et elektrisk energinett. Betegnelsen brukes også om spenningstap ved energioverføring generelt, altså inne i apparater og i nettledninger.

Spenningsfallet skyldes ledningsnettets resistans og er lik spenningen som oppstår på grunn av strømmen gjennom denne resistansen. Uten forbruk er både strømmen og spenningsfallet lik null.

For å minke spenningsfallet kan en bruke en transformator til å transformere opp spenningen til et høyere nivå, for ved samme effekt og høyere spenning vil strømmen synke.
Man kan også øke tverrsnittet (ha en tjukkere kabel) eller bruke et annet kabelmetall, f.eks kobber leder strøm bedre enn aluminium. Ofte brukes aluminium på større kabler på grunn av kobberprisen, og man bruker da større kabel for å kompensere for den noe dårligere ledningsevnen (holde spenningsfallet like lavt).

Slik regner man ut spenningsfall i et trefase-nett:

{\displaystyle \ \Delta U={\frac {{\sqrt {3}}\cdot I\cdot l\cdot \rho \cdot \cos {\phi }}{A}}}

Formelen tar hensyn til spenningstapet over alle tre lederne i et trefasenett. I et system med to ledere blir formelen:

{\displaystyle \ \Delta U={\frac {2\cdot I\cdot l\cdot \rho \cdot \cos {\phi }}{A}}}

Lengden er lengden av 1 leder, ikke samlet lengde. Derfor ganges det med 2 i denne formelen.

I formlene ovenfor er 

∆U = Spenningsfall   
I = Strømmen i lederen(målt i ampere)
l = lengde på lederen  
ρ = Resistansen (målt i Ohm) til lederen ved 1 meter og 1mm² tversnitt. Se Tabell over spesifikk motstand
cosφ = faseforskyvningsgrad   

A = ledertverrsnitt(målt i mm²)   

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bomuldsfabriken Kunsthall** er et kunstgalleri i Arendal i Aust-Agder fylke. Galleriet ble åpnet i 1994, og er i dag en anerkjent kunstinstitusjon.

Bomuldsfabriken Kunsthall holder til i en gammel industribygning som ligger nær ved Torbjørnsbu gruver. Bygningen rommet opprinnelig et bomullsveveri fra slutten av 1800-tallet. I 1990 sto lokalene ledige og det lokalhistoriske miljøet i Arendal lette etter et formål bygningen kunne anvendes til. I 1992 kjøpte Arendal kommune bygningen. I 1994 ble bygningen rehabilitert for å brukes som kunstgalleri. 

Harald Solberg ble ansatt i 1997 som daglig leder og utviklet bl.a. prosjektet "Kunstarena Torbjørnsbu gruver" hvor det store dagbruddet jernmalmgruven rett bak den gamle industribygningen ble tatt i bruk som bakgrunn for kunst. 

Bomuldsfabriken har en samling av moderne norsk kunst, bl.a. arbeider av Leonard Rickhard og Bård Breivik.

Kunsthistoriker og billedkunstner Tone Lyngstad Nyaas ble i 2020 ansatt som daglig leder for Bomuldsfabriken Kunsthall.

Se også
-------

* Formidlingssenter

Eksterne lenker
---------------

* Bomuldsfabrikens nettsted

  

Portal: Kunst
**Rettlinjet engfly** (*Oligia latruncula*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nord-Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

Et nokså lite (vingespenn 22 – 27 mm), grått nattfly. Arten er ganske vanskelig å skille sikkert fra buelinjet engfly (*Oligia strigilis*), noen ganger må man undersøke kjønnsorganene for å bestemme disse artene. Rettlinjet engfly er i gjennomsnitt litt mindre enn den andre arten, og vingene har ofte et litt bronseaktig skinn. Det beste, ytre kjenntegnet er at ytre mellomlinje (tverrlinjen som ligger ca. 2/3 ut i forvingen) er bare svakt buet i den bakre delen hos rettlinjet engfly, mens den er kraftig buet hos buelinjet engfly. Men denne linjen er ofte nesten umulig å se på mørke eksemplarer. Arten er ganske variabel i fargen, ulikt hos buelinjet engfly er de mørke fargevariantene hyppigst. Forvingen er mørkgrå, noen ganger er den ytterste tredjedelen lysgrå. Nyre- og ringmerkene er vanligvis tydelige. Hos lyse eksemplarer er den indre mellomlinjen tydelig som et hvitt, kommaformet merke fra vingens bakkant noe innenfor midten. Ytre mellomlinje er svakt buet i den bakerste delen, ofte et stykke nesten rett. Bakvingen er grå.

Levevis
-------

Arten lever i åpne områder som enger, veikanter og hager. Larvene er funnet på røttene av hundegras (*Dactylis glomerata*), men går trolig også på andre gras. De overvintrer sannsynligvis. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. Det er vanskelig å finne spesifikk informasjon om biologien til denne arten fordi den er så vanskelig å skille fra buelinjet engfly.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord, og Lilleasia. I Norge ser den ut til å være mer utbredt enn buelinjet engfly, og er funnet nord til Nord-Trøndelag.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Rettlinjet engfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Oligia latruncula* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rettlinjet engfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rettlinjet engfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rettlinjet engfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rettlinjet engfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rettlinjet engfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rettlinjet engfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *rettlinjet engfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Oligia latruncula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Oligia latruncula* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Oligia latruncula* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Rettslig handleevne** er et begrep som betegner at en person har evne til å binde seg rettslig og påta seg ansvar, for eksempel ved avtale, testament eller inngåelse av ekteskap. Hovedregelen er at man har slik evne dersom man er myndig, dvs. at man må være over (myndighetsalder) en, og dessuten ikke er fratatt rettslig handleevne. Sinnssyke personer som ikke er umyndige vil dog kunne ha begrensninger i sin rettslige handleevne. Dersom en sinnssyk person inngår en avtale, følger det av ulovfestet rett at avtalen kan kjennes Ugyldighet (avtaler) ugyldig dersom det sannsynliggjøres at sinnssykdommen har hatt innvirkning på innholdet i avtalen, og et testament vil være ugyldig der testator var sinnssyk eller på annen måte var alvorlig svekket i disposisjonsøyeblikket. På den annen side vil personer som ikke er myndige fordi de ikke har nådd myndighetsalderen kunne ha rettslig handleevne innen visse lovbestemte grenser. I henhold til den norske vergemålsloven vil mindreårige som har fylt 15 år således kunne råde over midler de enten har tjent selv eller fått stilt til disposisjon, og si opp arbeid de har påtatt seg og ta nytt arbeid av lignende karakter. Lignende regler gjelder for personer som er fratatt rettslig handleevne.

I 2013 kom ny vergemålslov og da ble man satt under vergemål noe som betyr at det var behovet til den enkelte som avgjorde hvor mye man fikk. Dette innebar at ordet hjelpeverge ble avviklet.

Begrepet myndiggjøring ble avskaffet og erstattet med rettslig handleevne.
Begrepet umyndiggjøring ble avviklet og erstattet med fratakelse av rettslig handleevne.

Fratakelse av rettslig handleevne kan skje på det personlige område, på det økonomiske området og i noen få tilfeller skjer både på det personlige og det økonomiske området.
I Norge er det om lag 250 mennesker som helt eller delvis er fratatt rettslig handleevne

Kilder
------

* Regjeringen.no: *Grunnleggende rettigheter til mennesker med utviklingshemming*

Se også
-------

* Rettsevne
* Rettssubjekt

Eksterne lenker
---------------

* Vergemålsloven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
**«My Coloring Book»** er en amerikansk sang med melodi av John Kander og tekst av Fred Ebb.

Barbra Streisands versjon
-------------------------

Sangen ble arrangert og dirigert av Bob Mersey. Den ble utgitt som Streisands andre single (Columbia 4-42648) i november 1962. B-siden var «Lover Come Back to Me»

Den ble produsert av Mike Berniker og spilt inn før Streisands første albumsessions. Den ble sendt til radiostasjoner.

Denne versjonen ble gjenutgitt som single i mars 1965 som en del av «Hall of Fame»-serien med «Happy Days Are Here Again» på B-siden. Den var også spilt inn i 1962.

Streisand gjeninnspilte senere sangen. Den ble utgitt på hennes andre album, *The Second Barbra Streisand Album*.

Sandy Stewarts versjon
----------------------

Sangen har blitt spilt inn av Sandy Stewart og utgitt på single med «I Heard You Cry Last Night» på B-siden i 1962.

Andre versjoner
---------------

* George Chakiris («Significant action»-versjon, på Cash Box-listen)
* Kitty Kallen (Innspilt i 1962. Nummer 18 i 1963)
* Brenda Lee
* Aretha Franklin. Utgitt på hennes album ' **i 1969.**
* Agnetha Fältskog. Utgitt på hennes album *My Coloring Book* i 2004.
* Dusty Springfield

Norsk versjon
-------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Vals Palett».

### Innspilling

* «Grynet» Molvig med Mats Olssons orkester. Utgitt på singlen RCA NA 1259 i 1963.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. juli 2009. Besøkt 9. juli 2009.
2. 1 2    Arkivert 26. oktober 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Se plateetiketten
Et **rettskildeprinsipp** er et prinsipp for rettslig argumentasjon for å klargjøre hva som er gjeldende rett.

Prinsippene sier noe om hvordan man resonnerer (tenker) når man skal ta stilling til et juridisk spørsmål. Prinsippene er retningslinjer som sier noe om hvilke rettskildefaktorer det er tillatt å bruke (relevansspørsmålet), hvordan en rettskildefaktor skal forstås og tolkes (slutningsspørsmålet) og hvilken betydning eller vekt en rettskildefaktoren kan tillegges (vektspørsmålet). Dette innbyrdes vektforholdet mellom rettskildefaktorer varierer bl.a. ut fra hvilket rettsområde det dreier seg om, rettskildefaktorens klarhet og hvilke andre rettskilder som er tilgjengelig. For eksempel er det av avgjørende betydning om det finnes en lovbestemmelse når det er spørsmål om straff, fordi ingen kan straffes uten hjemmel i lov.

1. Eksempel: Man kan ikke bruke Moselovens regler for å straffe noen i Norge. Den er ikke relevant.
2. Eksempel: Man kan ikke som saksbehandler i NAV gi en 65-åring alderstrygd når lovteksten sier at man må være fylt 67 år. Lovteksten tillater ikke en slik slutning.
3. Eksempel: Hvis Høyesterett har tolket en vag lovtekst på en bestemt måte kan du ikke legge mer vekt på dine egne vurderinger av de reelle hensyn selv om du synes det resultatet Høyesterett kom til er urimelig.
**Holla** er en bygd og en tidligere selvstendig kommune i Telemark fylke. Holla prestegjeld har eksistert siden middelalderen og fikk status som formannskapsdistrikt, senere betegnet kommune, i 1837. Tettstedet Ulefoss er Hollas sentrum.

Det meste av Holla kommune, med 4 093 innbyggere, ble slått sammen med Lunde 1. januar 1964 til den nye Nome kommune. Valebø krets i Holla, med 259 innbyggere, ble på samme tid slått sammen med Gjerpen, Skien og Solum til den nye Skien kommune. Tradisjonelt regnes Holla som en del av Grenland, men som følge av sammenslåingen til Nome kommune har bygda senere ofte blitt regnet som en del av Midt-Telemark.

Navnet Holla (tidligere også skrevet Holden eller Hollen) kommer av norrønt *hallr*, dvs. «hellende» eller «skrånende», og *vin*, «naturlig eng».

Hollas middelalderkirke er i dag en ruin. Foto: Ernst Vikne

Referanser
----------

1. ↑  S. Ytterbøe: *Holla: Historisk skildring av bygda og dens utvikling*. Oslo. 1925.
2. ↑  Holla, *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* Historiske arkiver etter Holla kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«My Foolish Heart»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Victor Young og tekst av Ned Washington. Den ble publisert i 1949.

Den ble introdusert av sangeren Martha Mears i spillefilmen *Hjertets veg* (*My Foolish Heart*) fra 1949.

Sangen mislyktes i å unnslippe kritikernes generelle slakt av filmen. Time skrev i sin anmeldelse: *«Ingenting oppveier den fordervelsen til slike tåreskvettende overdrivelser som bloop-bleep-bloopen til en sentimental ballade i lydsporet»*. (*«Nothing offsets the blight of such tear-splashed excesses as the bloop-bleep-bloop of a sentimental song on the sound track»*).Ikke dessto mindre ble sangen nominert til en Oscar, som den tapte for Frank Loessers «Baby, It's Cold Outside».

Sangen ble også en stor suksess med to versjoner listet på Top 30 på Billboard-listen. Versjonen til Gordon Jenkins med Sandy Evans (sang) ble utgitt på platen Decca 24830. Den nådde Top 10 på listen. Versjonen til Billy Eckstine (Russ Case orch), utgitt på platen MGM Records 10623B, ble imidlertid en millionselger og tilbrakte 19 uker på listen med nummer seks som høyeste plassering.

Allan Jones w. Orchestra cond. by Frank Cordell spilte den inn i London 4. juli 1950. Den ble utgitt på His Master's Voice B 9948, på His Master's Voice IP 607 og på His Master's Voice A.L. 3100.

Senere innspillinger av denne standarden har blitt gjort av tallrike artister, slik som Tony Bennett, Elkie Brooks, Bill Evans, Astrud Gilberto, Tom Jones, Carmen McRae, Oscar Peterson med Nelson Riddle, Frank Sinatra, Mel Tormé og Joe Williams med George Shearing.

Mer nylig har coverversjoner av sangen blitt gjort av pianistene Liz Story og Keith Jarrett, gitaristene John McLaughlin og John Abercrombie, Charlie Haden's Quartet West, sangerne Kurt Elling, Anne Hampton Callaway, Al Jarreau og Jane Monheit, a cappella-kvartetten The Idea of North samt skabandet The Positive Downside.

I 1963 nådde «My Foolish Heart» Top 100 i en doo-wopversjon med The Demensions.

I 2004 ble sangen spilt i *The Body in the Library*, en episode i TV-serien Marple.

Norsk versjon
-------------

Aase Gjødsbøl Krogh har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Mitt dumme hjerte». Sølvi Wang m. Monn Sekstett har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen HMV A.L. 3090 i 1950.

Referanser
----------

1. ↑  My Foolish Heart – Soundtracks hos Internet Movie Database
2. ↑  The New Pictures Time 6. februar 1949]
3. ↑  My Foolish Heart – Awards[*død lenke*] hos Internet Movie Database
4. ↑  Decca Records in the 24500-24999 seriues
5. ↑  MGM Records in the 10500-10999 series
6. ↑  Se plateetiketten