recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Underlys på racerbiler.
Underlys på et F/A-18 jagerfly.
Grønne underlys på en scooter-moped.
Et **underlys** er en type belysning hvor lyskilden er montert på undersiden av et objekt, belyser undersiden av et objekt, eller lys som kommer nedenfra. Definisjonen avhenger altså av hvordan lyset er montert eller hvilken retning det lyser. Et underlys kan være dekorativt eller ha praktiske formål som for eksempel arbeidslys.

Eksempler på bruk
-----------------

### Møbler

Arbeidslys til kjøkkenbenker montert på undersiden av skap eller hyller er et eksempel på underlys. Andre mer eller mindre nyttige eksempler er belysning montert på undersiden av møbler, som for eksempel senger eller panelovner.

### Bekledning

Underlys har også blitt brukt på bekledning, som for eksempel på et hjemmelaget skjørt laget av den kjente skaperen og youtuberen Naomi Wu.

### Biler

I rånermiljøet har underlys blitt brukt for å lyse opp undersiden av biler mens man kjører. I starten ble det brukt neonlys, mens man i dag stort sett har gått over til LED-lamper. Underlys til biler skal ha blitt funnet opp i 1987 av Andrew Wilson.

Lovligheten av underlys på biler på offentlige veier varierer avhengig av jurisdiksjon. Mange steder er fargene rød, blå eller grønn ulovlige ettersom de kan forveksles med farger brukt på utrykningskjøretøy Blinkende farger er også ulovlige noen steder fordi det kan distrahere andre førere.

I USA er underlys er ulovlig i statene Michigan, Massachusetts, Maine og Ohio. I California er det lov å bruke underlys utenfor offentlig vei, men straffbart å kjøre med dem påslått på offentlig vei. I Vermont er det ulovlig å ha underlys påslått under kjøring. I Alaska er underlys tillatt så lenge fargen er hvit, gul eller oransje. I Florida er underlys lovlig, men begrensninger gjelder.

I provinsen Alberta i Canada er bruk av underlys forbudt.

I Storbritannia er underlys lovlig gitt at man oppfyller krav til farge og plassering.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 24. juli 2021.
2. ↑  III, Fernando Alfonso. «For This Chinese Reddit Bombshell, Tech Is Sexy». *Forbes* **(engelsk)**. Besøkt 24. juli 2021.
3. ↑  «Missouri man legally changes his name to 'They'». *USA Today*. 23. september 2004.
4. 1 2  «Why is Underglow Illegal? Neon Underglow Laws». Besøkt 16. april 2020.
5. 1 2  «Underglow Car Neons & Headlights - What's Legal in the UK?». Besøkt 16. april 2020.
6. ↑  «Vehicles - May a vehicle be driven with neon ground effects lighting?». Arkivert fra originalen 15. mai 2009. Besøkt 24. juli 2021.
7. ↑  California DMV.  Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine.
8. ↑  Is It Illegal To Have Neon Lights On Your Car? NBC Augusta. August 16, 2007.  Arkivert 8. juli 2018 hos Wayback Machine.
9. ↑  «Florida Neon Underglow Laws». Besøkt 16. april 2020.
10. ↑  «VEHICLE EQUIPMENT REGULATION» (PDF).
**GermanLetsPlay** (født 9. februar 1992) er en tysk produsent av nettvideoer, spesielt videoer hvor han spiller videospill. Han publiserer videoene sine på YouTube. Han har blitt kjent gjennom ulike retrospill, flash-spill og *Minecraft*. Hans varemerke er en maske og en blå og svart stripete genser.

Karrieren på YouTube
--------------------

Hans første kanal med navnet «GermanLetsPlay» ble grunnlagt 28. februar i 2010.[] Etter to opphavsrettstrikes grunnla han sin andre kanal GermanLetsFail i tilfelle han skulle få en tredje strike som ville ha sperret den opprinnelige kontoen hans. I november 2010 grunnla han en tredje kanal GermanLetsTrash for å laste opp copyright-tvilsome videoer. Den første kanalen GermanLetsPlay ble sperret den 31. desember i 2010 da han fikk en tredje strike. Selv om kanalen ble brukbar igjen i 2012 fortsatte han å laste opp videoer på GermanLetsFail på grunnlag av abonnentene.[*klargjør*] Den 23. mai i 2013 endret han navnet på kanalen GermanLetsFail til GermanLetsPlay da det ble mulig å endre på det.[]

Han hadde to kanaler som het GermanLetsButton og GermanLetsButton2 der han lastet opp videoer i virkeligheten.[*klargjør*] Disse kanalene slettet han i 2015 etter lite aktivitet i mange år.[]

Referanser
----------

1. ↑  «GermanLetsPlay». *YouTube Wiki* **(tysk)**. Besøkt 25. januar 2018.
2. ↑  «GermanLetsTrash». *YouTube* **(engelsk)**. Besøkt 14. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* GermanLetsPlay på Twitter Rediger på Wikidata

* (de) GermanLetsPlay på YouTube Rediger på Wikidata

* GermanLetsPlay på Twitch Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Videospill
Må ikke forveksles med Skjult (film).
***Skjult*** (originaltittel: *Caché*) er en psykologisk thriller fra 2005 med dreiebok og regi av Michael Haneke. Filmen var en internasjonal samproduksjon mellom Frankrike, Østerrike, Tyskland og Italia.

Handlingsreferat
----------------

Et velstående ektepar i Paris, Anne og Georges Laurent, oppdager et videobånd som ligger igjen på eiendommen deres uten noen forklaring, som viser timer med opptak av boligen deres. Dette betyr at de er under overvåking. Forvirret diskuterer de formålet. De vurderer om dette kan være en spøk spilt av venner av deres 12 år gamle sønn, Pierrot. Eller om tilhengere av Georges, som er vert for et TV-program. Et annet bånd dukker opp, ledsaget av en barnslig tegning av en person med blod som strømmer ut av munnen.

Lignende tegninger sendes også til Georges sin arbeidsplass og Pierrots skole. Laurent-familien kontakter fransk politi, som fastslår at båndene er for ufarlige til å bli ansett som kriminell aktivitet. Laurent-familien arrangerer en sammenkomst som blir avbrutt på grunn av levering av enda et videobånd, sammen med en ny tegning av en kylling som blør. Når Anne avslører disse hendelsene for vennene deres, spiller Georges av båndet i videospilleren, som viser eiendommen hvor han vokste opp som barn.

Georges begynner å ha drømmer om Majid, en gutt han kjente i barndommen. Majids algeriske foreldre arbeidet på eiendommen eid av familien til Georges. Men de forsvant under massakren i Paris i 1961. Foreldrene til Georges følte seg ansvarlige for Majid, og hadde til hensikt å adoptere ham. Men denne prosessen ble aldri gjennomført. De mistenker nå at Majid kan være ansvarlig for videoene. Georges var seks år gammel når foreldrene hans planla å adoptere Majid, og han avslører at han egentlig ikke ønsket at dette skulle skje. Georges fortalte derfor forskjellige løgner om Majid, som deretter ble sendt bort før adopsjonen ble utført. Når Pierrot forsvinner, kontakter Laurents febrilsk politiet, som blant annet undersøker Majids leilighet.

Medvirkende
-----------

* Daniel Auteuil: Georges Laurent
* Juliette Binoche: Anne Laurent
* Maurice Bénichou: Majid
* Annie Girardot: Georges Mutter
* Lester Makedonsky: Pierrot Laurent
* Bernard Le Coq: Georgs sjef
* Walid Afkir: Majids sønn
* Daniel Duval: Pierre
* Aïssa Maïga: Chantal

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skjult* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skjult* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Skjult* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (sv) *Skjult* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Skjult* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Skjult* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skjult* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skjult* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Skjult* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Skjult* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Englebukten*** , (originaltittel: *La baie des anges*) er et fransk drama fra 1963 regissert av Jacques Demy og med musikk av Michel Legrand.

Handling
--------

Jean er en rolig ung bank-ansatt bosatt i Paris, som bor sammen med sin far - en enkemann. Etter å ha blitt brakt til et kasino av en kollega og vunnet på roulette, bestemmer Jean seg for å ta ferie på sørkysten. Faren advarer ham om at gamblere alltid taper til slutt, men Jean hører ikke på advarselen. Ved et annet kasino i Nice møter han for Jackie, en sprø blondine som er veldig glad i whisky, som har forlatt sin ektemann og deres barn for å følge hennes egne drømmer.

Selv om Jackie liker å tilbringe tid sammen med Jean, advarer hun ham om at hun kommer til å ofre alt for å fortsette å gamble. Hun påstår at hun ikke er opptatt av pengene, men at hun spiller for spenningens skyld. Ettersom hennes gjenværende eiendeler ligger i en koffert ved en jernbanestasjon, hvor hun planlegger å sove, tilbyr Jean å la henne sove på hotell-rommet hans. De fortsetter å drikke, snakke sammen og elsker med hverandre.

Tilbake ved et kasino vinner de en formue, som de bruker på å kjøpe en flott sportsbil og nye klær. De bestiller deretter suite på Monte Carlo, og forsøker å vinne ved kasinoet der. Men de mister snart alle pengene, og reiser med tog tilbake til Nice, hvor Jean ber faren sin om å sende ham mer penger. Men de mister disse pengene også ved kasinoet, og Jean ønsker å reise til Paris - noe Jackie er negativ til.

Medvirkende
-----------

* Jeanne Moreau – Jackie Demaistre
* Claude Mann – Jean Fournier
* Paul Guers – Caron
* Henri Nassiet – Jeans far
* André Certes – bankdirektør
* Nicole Chollet – Marthe

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Englebukten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Englebukten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Englebukten* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Englebukten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Englebukten* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Englebukten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Englebukten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Englebukten* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Englebukten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Englebukten* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Gunhild Helene Ugland** (født 11. februar 1877 på Lille Augland i Froland kommune i Aust-Agder, død 1. august 1940 på Borås Lazarett i Västergötland i Sverige) var utdannet lærer, men «hoppet av» og ble sosialistisk agitator. Hun er kjent som den første som tok seg fram til gruvebyen Sulitjelma for å agitere for gruvearbeiderne.

Liv og virke
------------

Helene Ugland var datter av småbruker og arbeider Hans Andersen Ravnåsen (1839-1912) og Ingeborg Henriksdatter Lille Augland (1840-1887). Hun vokste opp i Froland. Utdannet seg til lærer ved Strømsbo lærerinneskole i Arendal og senere ved Christianssands Seminarium i 1895. Etter avlagt eksamen i Kristiansand dro hun til Stockholm for å holde foredrag. Det skulle bli starten på Uglands karriere som sosialistisk folketaler både i Norge og Sverige.

I 1898 klarte hun å komme seg inn i det avsidesliggende gruvesamfunnet Sulitjelma. Her møtte omlag 300 gruvearbeidere frem for å høre den unge kvinnen fra Froland snakke om sosialisme. Neste dag ble hun arrestert og fengslet.

I 1900 deltok hun på stiftelsen av det sosialdemokratiske ungdomsforbund i Kristiania. I 1903 flyttet hun til Sverige. Samme år giftet hun seg med den svenske journalisten Anton Andersson. I sitt nye hjemland fortsatte hun å engasjere seg for sosialismen, og hun var en aktiv deltaker i etableringen av flere kvinneklubber. Helene Ugland forble bosatt i Sverige helt til sin død i 1940.

På film
-------

I Nils Gaups film Sulis 1907 fra 2023 er Helene Ugland viet stor oppmerksomhet. Hun blir spilt av Alexandra Gjerpen.

Ettermæle
---------

I februar 2024 arrangerte LO Agder et seminar oppkalt etter Helene Ugland. Formålet med Helene Ugland-seminaret var å hedre og videreføre kampen som Ugland hadde ført i sin samtid. Seminaret delte også ut *Helene Ugland-prisen*. Den første vinner av prisen var Inger-Helene Håland, som i 2023 ble valgt til den første kvinnelige ordføreren i Froland.

Referanser
----------

1. 1 2   «Helene Ugland», Lokalhistoriewiki-artikkel Helene\_Ugland, besøkt 12. september 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folkräkningar (Sveriges befolkning) 1910, «Ugland, Gunhild Helene, f. 1877 i Froland, Norge», besøkt 12. september 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Helene Ugland - fra småbruk i Froland til sosialistisk folketaler i Sulitjelma, *avtrykk.no*, 18.10.2023
4. ↑  Ble hedret i Helene Uglands ånd, *Frolendingen*, 13.02.24
Utsnitt fra en sørsamisk tromme fra Åsele med tre vanlige motiv markert: forrådshuset (1), reinkveet (2) og de tre mødregudinnene Sáráhkká, Juoksáhkká og Uksáhkká (3-5).
**Uksáhkká**, **Oksaahka** eller **Uksakka** er en av fødsels- og mødregudinnene i samisk religion. Sammen med sine mor Máttaráhkká og sine to søstre Sáráhkká og Juoksáhkká spiller hun en rolle i barnets fødsel og første levetid, og var de guddommene som «sto nærmest dagliglivet.»

Uksáhkká har tilhold under dørsstokken i gammen, og vokter boligen mot alt ondt. Hun passer på barna i deres første leveår, særlig når de lærer å gå. Det siste leddet i navnet hennes er «ahka»/«akka» – som betyr gammel kvinne, kone eller bestemor. Det første leddet kommer fra ordet *uksa*, dør.

I samisk tro er det høyguden Raedienaehtjie som skaper menneskenes sjel, mens Máttaráhkká gir legeme til de nye menneskene. Hun overlater menneskebarnet til Sáráhkká, som plasserte fosteret i morslivet, og beskyttet kvinnene under svangerskapet. Juoksáhkká kunne gripe inn i morens liv og forandre kjønn på fosteret. Uksáhkkás rolle er å beskytte barnet etter at det er født. I noen kilder har gudinnene Juoksáhkká og Uksáhkká og deres oppgaver og roller vokst sammen.

Inga Ravna Eiras diktsamling *Ii dát leat dat eana* («Dette er ikke den jorda», 2018) har form av en monolog hvor Uksáhkká taler til vår tids mennesker om naturvern.

Se også
-------

* Overnaturlige vesener

Referanser
----------

1. ↑  Pollan, Brita (1993). *Samiske sjamaner*. Oslo: Gyldendal. s. 51–52. ISBN 8205215588.
2. ↑  Gudavärlden; samer.se
3. ↑  Samisk tro og religion Arkivert 21. september 2016 hos Wayback Machine. en nettutstilling fra Varanger Samiske Museum
4. ↑  Louise Bäckman. «The Akkas, a study of four goddesses in the religion of the Saami (lapps)». I: *Current progress in the methodology of the science of religions*. Redigert av W. Tyloch. 1984; side 31–39. Warsawa. Opptrykt i L. Bäckman, *Studier i samisk religion*; side 107-116. Stockholms universitet, 2013.
5. 1 2  (no) «Samisk religion» i *Store norske leksikon*
6. ↑  Margrethe Løøv (2012). Samisk religion; religioner.no
7. ↑  Rank, Gustav (1955). *Lapp female deities of the Madder-akka group*. Studia septentronalia; 6. Aschehoug. s. 29.
8. ↑  Inga Ravna Eira Nordisk råds litteraturpris
*For andre betydninger se Nidaros (andre betydninger)*
**Nidaros** er et historisk navn på byen Trondheim, samt navn på det katolske bispedømmet og erkebispedømmet før 1537, og det lutherske bispedømmet siden. Det var først og fremst helgenkongen St. Olavs skrin i Nidarosdomen som gav byen dens sentrale posisjon i Norge og Nord-Europa fram til reformasjonen i 1537.

Nidaros
-------

Ifølge Heimskringla ble Trondheim grunnlagt av Olav Tryggvason (antatt i 997):

*Kong Olav for med hæren sin ut til Nidaros. Da lot han reise hus der på bredden av Nidelven og bestemte at det skulle være kjøpstad der. Han gav mennene tomter til å sette opp hus, og han lot bygge kongsgård opp fra Skipakrok.*
Beliggende ved munningen av elven Nid (Nidelva) var kjøpstaden kjent under navnet **kaupangen i/ved Nidaros**, som betyr byen ved oset av Nid (Nidelven).

Ved opprettelsen av Nidaros erkebispedømme i 1154 ble byens navn latinisert til *Trundum (dat. flt. betydn. de åtte trøndelagsfylkene), genitivsformen Nidaros Trundensis = Nidaros av Trønderfylkene* i Vatikanet. Ved Eirik Ivarsson fra 1192 heter byen Nidaros både i Nidaros, Norge og i Roma. Nidaros-navnet på byen forsvant senere av flere grunner, først og fremst fordi erkebispesetet forsvant i 1537, men er kjent brukt helt frem til 1600-1700-tallet.

Trondheim
---------

*Trondheim(en)* var opprinnelig navnet på de åtte trønderske fylkene, altså nåtidens Trøndelag. I senmiddelalderen ble *Kaupangen i Trondheimen*, altså handelsplassen i Trøndelag også brukt som bynavn og kortformen *Trondheimen* ble brukt parallelt med Nidaros. Under unionen med Danmark ble dette fordansket til **Trondhjem** og Trondhjems len for Trondheims len.

Navnestrid
----------

Folkemøte ved Rådhusplassen og musikkpaviljongen i forbindelse med navnestriden (1929).  Foto: Schrøder 
I perioden 1925–1930 ble flere bynavn fornorsket som ledd i den språklige nasjonalismen som var utbredt i Norge i første del av det 20. århundre (1925: Oslo, 1927: Halden, 1930: Stavern). Ved lov 14. juni 1929 ble det bestemt at byen *Trondhjem* fra 1. januar 1930 skulle ha *Nidaros* som offisielt navn. Det var tidligere, i 1928, avholdt en lokal avstemning om bynavnet: 17 163 stemte mot endring, og 1508 for. Befolkningen og bystyret, som ønsket å beholde Trondhjem som navn, følte seg overkjørt og protestene lot ikke vente på seg.

Etter en opprivende navnestrid ble saken tatt opp på ny i Stortinget. Dette endte med et kompromiss: ved lov 6. mars 1931 med virkning fra samme dag ble formen *Trondheim* innført, et «fornorsket» alternativ lansert av Ivar Lykke, lokal kjøpmann, statsminister 1926–28 og stortingsrepresentant 1915–35.

Referanser
----------

1. 1 2  Nidaros. (2012, 22. juli). I Store norske leksikon. Hentet 1. februar 2017.
2. ↑  Olav Tryggvasons saga, kap. 70

Litteratur
----------

* Slapgard, Bjarne (1977). *Omkring namnestriden Trondhjem–Nidaros–Trondheim*. Trondheim: Rune forlag. ISBN 82-523-0151-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Ørskog kirke var prostikirke i Austre Sunnmøre prosti.
**Austre Sunnmøre prosti** var et tjenestedistrikt i Møre bispedømme i Den norske kirke. Prostiet ble opprettet i 1863 ved delingen av Nordre Sunnmøre prosti. Det omfattet kommunene Norddal, Skodje, Stordal, Stranda, Sykkylven og Ørskog. Prosten hadde sete i Ørskog med Ørskog kirke som prostikirke. De kirkelige fellesrådene i prostiet var Storfjorden kyrkjelege fellesråd og Sykkylven kyrkjelege fellesråd. 

Den 1. januar 2020 ble Austre Sunnmøre prosti igjen slått sammen med Nordre Sunnmøre prosti.

Prostier er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den Norske kirke. Tidligere var de også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet. 
De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.

Sogn i Austre Sunnmøre prosti
-----------------------------

* I Storfjorden kyrkjelege fellesråd
	+ Geiranger sogn
	+ Liabygda sogn
	+ Norddal sogn
	+ Skodje sogn
	+ Stordal sogn
	+ Stranda sogn
	+ Sunnylven sogn
	+ Ørskog sogn

* I Sykkylven kyrkjelege fellesråd
	+ Ikornnes sogn
	+ Sykkylven

Prestegjeld i Austre Sunnmøre prosti
------------------------------------

* Sunnylven
* Norddal
* Stranda
* Ørskog

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivportalen.no, Austre Sunnmøre prosti». Arkivert fra originalen 19. august 2022. Besøkt 17. april 2022.
2. ↑  Ørskog kyrkje fra Kirkesøk
3. ↑  Slo sammen Nordre Sunnmøre og Austre Sunnmøre prosti (Møre bispedømme, 3.6.2019)

Eksterne lenker
---------------

* Austre Sunnmøre prosti fra Den norske kirke

| * v
* d
* r
Prostier i Møre bispedømme |
| --- |
| Indre Nordmøre **·** Indre Romsdal **·** Molde **·** Nordre Sunnmøre **·** Søre Sunnmøre **·** Ytre Nordmøre |

| * v
* d
* r
Kirker i Austre Sunnmøre prosti |
| --- |
| Dyrkorn **·** Geiranger **·** Ikornnes **·** Liabygda **·** Norddal **·** Skodje **·** Sportskapellet **·** Stordal **·** Stordal gamle **·** Stranda **·** Sunnylven **·** Sykkylven **·** Sylte **·** Ørskog | Rosekyrkja |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Giovanni Gaspari** (født 6. juni 1963 i Pescara i Italia) er en italiensk katolsk erkebiskop og diplomat for Den hellige stol.

Liv og virke
------------

### Prest

Giovanni Gaspari ble presteviet den 4. juli 1987 av erkebiskopen av Pescara-Penne, Antonio Iannucci.

Etter sin ordinasjon var Giovanni Gaspari først personlig sekretær for erkebiskopen av Pescara-Penne og ansvarlig for kallspastorale og åndelig rpdgivning ved gutteseminaret i Pescara, og bispedømmets kansellist.[1] Gaspari ble deretter sendt til Roma for videre studier, hvor han tok lisensiatgrad i moralteologi og doktorgrad i kanonisk rett. 

Den 1. juli 2001 gikk Giovanni Gaspari inn i Den hellige stols diplomatiske tjeneste. Etter opplæring ved Det pavelige diplomatakademi virket han ved nuntiaturene i Iran (2001-2003), Albania (2003-2008) og Mexico (2008-2012) samt til Estland, Latvia og Litauen (2012-2015). Senest var Gaspari tilknyttet seksjonen for relasjonen til statene i Statssekretariatet, hvor han var ansvarlig for de baltiske statene.

### Titulætrerkebiskop, nuntius til Angola og til São Tomé og Príncipe

Den 21. september 2020 utnevnte pave Frans ham til titulærerkebiskop av *Alba Maritima* og til apostolisk nuntius til Angola og São Tomé og Príncipe.[2] Kardinalstatssekretær Pietro Parolin ordinerte ham til biskop i Peterskirken den 17. oktober samme år; medkonsekratorer var sekretæren for relasjoner til statene i Vatikanets statssekretariat, kurieerkebiskop Paul Gallagher, og erkebiskopen av Pescara-Penne, Tommaso Valentinetti.
**Rochus** (engelsk og fransk: *Roch*; spansk og portugisisk: *Roque*; italiensk: *Rocco*; født omkring 1295 i Montpellier i kongeriket Mallorca, død 16. august 1327 samme sted) var en bekjenner. Han venereres som helgen i den katolske kirke.

Den hellige Rochus er for sin oppofrende pleie av pestsyke vernehelgen mot smittsomme sykdommer. Han er også vernehelgen mot hundegalskap og for folk som er blitt ofre for falske anklager.

Biografi
--------

Han pleide de syke under en pest i Italia. Det er omtrent det eneste vi vet sikkert om ham. Resten av hans biografi stammer fra 1400-tallet, og den er temmelig oppspedd med legender. Det heter for eksempel at han ble født med et rødt kors på brystet som fødselsmerke, og at han kom fra en velstående familie.

Hans minnedag er den 16. august, og hans navn står i Martyrologium Romanum. Dagen er også avmerket på den norske primstaven. I noen områder ble han regnet som en av De fjorten nødhjelperne, men han står ikke på den mest alminnelige listen.

Rochus' biografi ble skrevet av den venetianske humanist og politiker Francesco Diedo i 1478. Hans kult svant hen på 1500-tallet, men ble reddet av pavelig godkjennelse av et officium for eneboerhytter og kirker som var viet til ham. Kulten ble gjenopplivet på 1800-tallet under katastrofale utbrudd av kolera.

I kunsten avbildes han gjerne som en ung pilegrim eller som en syk mann, ofte med en pestbyll på foten, sammen med en hund, som gjerne har et brød i munnen. Han avbildes også idet han får besøk av engel mens han ligger blant de pestrammede. Han er en av de mest populære skytshelgenene mot pest, spesielt i Frankrike, Tyskland og Italia. Forfatteren Albert Camus hadde heller ikke glemt ham: I sin roman *La Peste* (1947) lar han befolkningen i den pestrammede byen han skildrer avholde en stor prosesjon med en statue av Saint-Roch. Som pesthelgen avbildes han også sammen med den hellige Sebastian.

Referanser
----------

1. ↑  Chris Ackerley; S. E. Gontarski, *The Grove Companion to Samuel Beckett* (New York: Grove Press, 2004), p. 495
2. ↑  Louise Chipley Slavicek, *The Black Death* (New York: Chelsea House, 2008), p. 101

Litteratur
----------

* *The Oxford Dictionary of Saints* **(engelsk)**. Oxford: Oxford University Press. 1992. s. 420–421. ISBN 0-19-283069-4.

Eksterne lenker
---------------

* «St. Roch». *Catholic Encyclopedia*. New Advent. Besøkt 17. august 2017.
* «San Rocco, terziario francescano, pellegrino e taumaturgo». *Santi e Beati*. Besøkt 17. august 2017.
* (en) Saint Roch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

Tylosaurus proriger, den største arten av Tylosaurus.
En rekonstruksjon av en Tylosaurus som jakter på to Xiphactinus-fisker.
**Tylosaurus** (gresk τυλος / tylos "framspringet, knott" + gresk σταυρος / sauros "øgle") var en mosasaur, en stor, rov marine øgle nært beslektet med moderne overvåke øgler og slanger, som levde for 86,5 til 75 millioner år siden. En karakteristisk kjennetegn Tylosaurus er dens langstrakt, sylindrisk premaxilla (snute) som den har tatt sitt navn, og som kan ha blitt brukt til ram og svimeslå byttedyr og også i intraspesifikk kamp. Tidlig gjenopprettelser som viser Tylosaurus med en rygg kam var basert på feilidentifisert luftrør brusk, men da feilen ble oppdaget, viser mosasaurer med slike toppene var allerede en trend. Sammen med svaneøglene, haier, fisk og andre mosasaurer, Tylosaurus var en dominerende predator av Western Interior Seaway løpet av sen kritt. Slekten var blant de største av mosasaurene (sammen med Mosasaurus hoffmannii), med muligens conspecific Hainosaurus bernardi nå lengder på ca 12,2 meter (40 fot), og T. pembinensis nå sammenlignbare størrelser. T. proriger, den største arten av Tylosaurus, nådde lengder over 13 meter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tylosaurus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Tylosaurus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tylosaurus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tylosaurus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tylosaurus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Tylosaurus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Orlando*** (originaltittel: *Orlando: A Biography*) er en roman av den engelske forfatteren Virginia Woolf. Den ble skrevet i 1928. Hovedpersonen Orlando fødes som aristokratisk unggutt på slutten av 1500-tallet. 300 år senere har Orlando skiftet kjønn og blitt en kvinne midt i 30-årene. 

Romanen er inspirert av Woolfs venn og elsker Vita Sackville-West, hun var en kjent britisk aristokrat, som hadde forhold til flere kvinner gjennom sitt liv ved siden av ekteskapet. Vita Sackville-West lekte med kjønnsroller og kledde seg noen ganger som mann. Romanen behandler temaer som kvinnens stilling, kjønnets betydning, tidens gang, øyeblikket og evigheten.

Film og teater
--------------

Filmatiseringen *Orlando* (1992) ble regissert av Sally Potter og hadde Tilda Swinton i hovedrollen som Orlando. Filmen ble nominert til to Oscar-statuetter og vant en rekke andre priser. Swinton skrev i 2012 et forord til en nyutgivelse av boken. En forkortet utgave av Swintons tekst ble publisert i avisen The Telegraph.

I 2017 ble Heddaprisen for årets forestilling tildelt Rogaland Teaters produksjon *Orlando*, og Heddaprisen for beste kvinnelige hovedrolle 2017 ble tildelt Nina Ellen Ødegård for hovedrollen som Orlando i samme oppsetning. Manus var skrevet av Sigrid Strøm Reibo og Njål Helge Mjøs på grunnlag av Virginia Woolfs roman.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Swinton, Tilda (9. januar 2012). «Tilda Swinton on Virginia Woolf's Orlando». *The Telegraph* **(engelsk)**. ISSN 0307-1235. Besøkt 29. mars 2018.
2. ↑  Swinton, Tilda; Zane, Billy; Crisp, Quentin (9. juni 1993). «Orlando». International Movie Database - www.imdb.com. Besøkt 29. mars 2018.
3. ↑  «Orlando - Awards». International Movie Database - www.imdb.com. Besøkt 29. mars 2018.
4. ↑  «2017 | Heddaprisen». *Heddaprisen* **(hedda)**. 6. april 2017. Besøkt 29. mars 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Må ikke forveksles med Anne Haug (triatlet).

**Anne Karine Haug** (født **Desserud**; 1921–2023) var en norsk politiker (H) og sykepleier.

Hun vokste opp på slektsgården Søndre Desserud i Sigdal som datter av gårdbruker Ole Nilsen Desserud og hustru Rilda Andrea Olausdatter Tandberg. Hun var yngst av syv søsken. Etter folkeskolen gikk hun husmorskole og utdannet seg deretter til sykepleier og helsesøster. Hun giftet seg i 1951 med lege Leiv Haug fra Ål i Hallingdal, sønn av Andres Haug og Anna Selvik, bestyrere ved jordbruks- og husmorskolene på Lien.

Etter å ha bodd på Vinstra, i La Crosse, Wisconsin, i Bodø og i Kirkenes flyttet Anne og Leiv Haug til Namsos i 1960, da han ble kirurg ved Namdal sykehus. Senere ble hun daglig leder ved Namsos eldresenter.

Familien i Sigdal hørte til Bondepartiet, mens hun stemte med Høyre. Anne Haug meldte seg inn i Namsos Høyre i 1963 og ble innvalgt i kommunestyret i 1967. Hun ble leder for Høyrekvinnene i Namsos i 1971, medlem av Nord-Trøndelag Høyres arbeidsutvalg og medlem av Høyres sentralstyre fra 1972. I perioden 1972–1975 var hun innvalgt i Nord-Trøndelag fylkesting, som fortsatt var valgt indirekte av formannskapene i kommunene. Hun var den første kvinnen på Nord-Trøndelag fylkesting. Ved de første direkte valgene til fylkestingene i 1975 ble Haug gjenvalgt, noe hun ble frem til hun trakk seg tilbake i 1987. Hele tiden var hun medlem av fylkets helse-/sykehusnemnd, og 1979–1983 leder for Høyres fylkestingsgruppe. Hun var styreformann ved Namdal interkommunale sykehjem, styremedlem i Statens lånekasse for utdanning 1982–1987 og satt i representantskapet for Norsk Medisinaldepot. Haug var vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1973–1981 og møtte i fire dager.

Referanser
----------

1. 1 2   Adresseavisen, oppført som Anne Karine Haug, type referanse dødsannonse, utgitt 1. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Ertsaas, Karl R. (1979). «Anne Haug – konservativ spidspiss i Nord-Trøndelag: – Je er mellomblå, je …». *Trønder-Avisa*: 12.
3. ↑  «Folketelling 1910 for 0621 Sigdal herred». Digitalarkivet. Besøkt 15. august 2018.
4. 1 2 3 4  «Helsetjenestens tro tjener». *Trønder-Avisa*: 26. 28. september 1991.
5. ↑  Getz, Bernhard (red.) (1956). *Norges læger 1947–1951*. Oslo: Aschehoug. s. 158.
6. 1 2  Olsen, Bent Olav, Larsen, Anne Sofie Frøyshov og Larsen, Øivind (red.) (1996). *Norges leger*. 2. Oslo: Den norske lægeforening. s. 546. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
7. ↑  Harsson, Bjørn Geirr og Hurum, Per Chr. (1995). *Med Milorg D 14.2 på skauen, 1944–45. Ringerike, Hadeland og Hallingdal*. Ringerike: Hjemmestyrkemuseets venner D 14.2. s. 85–86. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
8. ↑  Sakshaug, Dagfinn (1996). *Nord-Trøndelag fylkeskommune. Oversikt for tiden etter andre verdenskrig*. Steinkjer.
9. ↑  «Anne Haug». Stortinget.no.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anne Haug hos Stortinget Rediger på Wikidata

Portaler: Konservatisme | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Trygve Thorsens byste av Adolf Thomsen ble reist i 1946 utenfor Tromsø domkirke der Thomsen var organist i mange år. Bautaen er merket med åpningstonene og linja «Å eg veit meg eit land» fra Elias Blix' «Barndomsminne frå Nordland» som Thomsen skrev sin kjente melodi til i 1901.  Foto: 2019 
***Barndomsminne frå Nordland***, eller ***Å eg veit meg eit land***, er en sang. Teksten ble skrevet av Elias Blix. Sangen ble publisert for første gang i avisa *Den 17de Mai* 13. august 1896, og senere i bokform i Elias Blix' *Salmer og Songar* fra 1900. Originalversjonen har åtte vers. Salmen er å finne i mange sangbøker, blant annet i Mads Bergs Skolesangbok, der melodien er en norsk folketone. Den mest kjente melodien ble skrevet av Adolf Thomsen i 1901. Sangen kalles ofte Nord-Norges nasjonalsang og spilles ofte ved nordnorske idrettsarrangementer. Blant annet synges første verset av publikum på Aspmyra stadion før avspark under Bodø/Glimts fotballkamper.

I 1948 ga Blix' barnebarn et håndskrevet arbeidsdokument av Blix til daværende Nordlands fylkesmuseum. I 2016 ble dette gjenfunnet, skrevet av Blix i 1886 om arbeidet med «Aa eg veit meg eit land». Flere overstrykninger med blyant viser at han først skrev «*og eg veit meg et land høgt der oppe mot nord*», men endret «høgt» til det mer syngbare «langt». I neste linje endret han «smilande» til «lysande» strand. Også andre vers, «Der et fjell stig mot sky», ble endret, der han skrev «*med et åsyn så varm under hetta av sno*».

> :Aa eg veit meg eit land  
> langt der uppe mot nord  
> med ei lysande strand  
> millom høgfjell og fjord.  
> Der eg gjerne er gjest  
> der mitt hjarta er fest  
> med dei finaste, finaste band.  
> Å eg minnest, eg minnest  
> so vel dette land!
> 
> 
> Salmens første vers
> 
>

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Emil Nielsen med piano. Innspilt i Oslo cirka oktober 1907. Utgitt på de akustiske 78-platene Gramophone 2-82649 og Gramophone 282235.
* Erik Ole Bye. Innspilt i Camden, New Jersey, 27. mai 1920. Utgitt på den akustiske 78-platen Victor 73385.
* Olav Werner med orkester, dir. Johs. Hanssen. Innspilt 30. oktober 1942. Utgitt på 78-platen Columbia GN 848 og på EP-platen Odeon GEON 10.
* John Nergaard, baryton med orkester. Innspilt i Berlin i juni 1943. Utgitt på 78-platen Polydor PL-2004 i Tyskland.
* Orkester og Foss-koret Dir.: Willy Johansen. Arr.: Willy Johansen. Utgitt på EP-platen Philips 421 675 i 1961.
* Erling Volden med Ragnar Danielsens orkester. Arr.: Ragnar Danielsen. Utgitt på singlen Philips 353 194 PF i 1962
* Helge Borglund på *Frem fra Glemselen kap.16*. Utgitt på PolyGram Records 1986
* Njål Sparbo på *Norge, mitt Norge!* Utgitt på Quattro Records 2005
* Sølvguttene på *Sølvguttene 50 år*. Utgitt på Musikkoperatørene 1989

Referanser
----------

1. ↑  «Avisa Nordland - Guide til Aspmyra - fra A til Å». *www.an.no* **(norsk)**. Besøkt 18. november 2017.
2. ↑  Susanne Skjåstad Lysvold og Bjørn Erik Rygg Lunde: «Fant 125 år gamle ukjente Hamsun-brev», NRK, 3. mars 2016
3. 1 2  Se plateetiketten
Klemetsrud kirke
**Klemetsrud menighet** var et prestegjeld tilhørende Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Klemetsrud i Oslo kommune, med Klemetsrud kirke som menighetskirke.

Klemetsrud menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Klemetsrud og Mortensrud sokn underlagt Søndre Aker prosti.

Historikk
---------

Klemetsrud kirke ble oppført i 1933, beliggende i Nordstrand prestegjeld. Klemetsrud fikk eget menighetsråd i november 1961, hvilket synes å være det nærmeste man kan komme en formell utskillelse av *Klemetsrud menighet* fra Nordstrand.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Klemetsrud
* Mortensrud

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  «Nordstrands Blad 1961.11.10». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 10. november 1961. s. 3.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  
Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Saimensel** (*Pusa hispida saimensis*) er et sjøpattedyr som lever i Saimen, den største innsjøen i Finland. Saimenselen er en av verdens få gjenlevende ferskvannsseler. Saimenselen er en underart av ringsel, og den har utviklet seg forskjellig fra resten, etter at Saimen ble skilt fra havet etter siste istid.

Saimensjøen er grunn, og i vintermånedene fryser den til. Når snødekket er tykkest midtvinters, graver selen ut huler i snøfonner ved øyer og holmer i sjøen, hvor de hviler, føder og dier ungene.

En gjennomsnittlig, voksen saimensel er 132 cm lang og veier 59 kg. Hannene er noe større enn hunnene, og om våren kan de veie godt over 100 kg. Om vinteren kan så mye som halvparten av selens kroppsmasse bestå av spekk.

Saimenselen spiser for det meste småfisk som abbor, mort, lagesild, krøkle og hork.

Saimenselen ble utryddingstruet i løpet av 1900-tallet, blant annet på grunn av jakt og garnfiske. I 1980-årene talte bestanden 100–200 individer. Den har siden 1955 vært totalfredet, og det har blitt satt inn tiltak for å forbedre vannkvaliteten og sikre selungenes overlevelse. 40 år senere teller bestanden, ifølge finske naturvernmyndigheter, 430–440 individer. Saimenselen har blitt et symbol for naturvernet i Finland.

Referanser
----------

1. ↑  Kovacs, K. Lowry, L. & Härkönen, T. (IUCN SSC Pinniped Specialist Group) 2008. Pusa hispida. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3. Besøkt 2015-04-26
2. ↑  Palo, Jukka U. m.fl. (2003). «Postglacial loss of microsatellite variation in the landlocked Lake Saimaa ringed seal». *Conservation Genetics* **(engelsk)**. 4 (2): 117–128. ISSN 1566-0621. doi:10.1023/a:1023303109701.
3. 1 2 3 4  Kunnasranta, Mervi m.fl. (2021). «Sealed in a lake — Biology and conservation of the endangered Saimaa ringed seal: A review». *Biological Conservation* **(engelsk)**. 253. ISSN 1873-2917. doi:10.1016/j.biocon.2020.108908.
4. ↑  «Saimenvikare» **(svensk)**. Forststyrelsen. Besøkt 14. august 2023.
5. ↑  «Saimaa ringed seal» **(engelsk)**. Finlands naturskyddsförbund. Besøkt 14. august 2023.
6. ↑  «Saimaa ringed seal» **(engelsk)**. Verdens naturfond (WWF). Besøkt 14. august 2023.
Thomsongaselle
**Thomsongaselle** (*Eudorcas thomsonii* eller *Gazella thomsoni)* er veldig lik grantgasellen og har en høyde på 60-90 centimeter og kan veie opptil 16 kilo. Den har en lys brun pels og en hvit underside. Sidene deres har det som vanligvis kalles gasellebånd, det er en svart markert linje. Hornene er lange, spisse og svakt buede. Hannens horn kan være opptil 30-40 centimeter lange, mens hunnene er betydelig mindre med en lengde på opptil 10-15 centimeter. Det spiser for det meste gress og lav vegetasjon som finnes på savannen, og de får det meste av væsken fra denne maten. Thomsongasellen lever i flokk, hunnene samles i store grupper og de kan bytte gruppe. Hannene er i motsetning til hunnene bundet av et territorium. De prøver å holde territorier på steder der grupper av hunnene ofte er lokalisert. Hannene som ikke har noe territorium samles i ungkarsgrupper, de kan også samles i grupper med andre arter som sebraer og gnu.

Den største trussel, bortsett fra mennesker, er geparden som har thomsongasellen som hovedføde, ellers er det leoparden, villhunder, hyener og løver som har gaseller på menyen. Når en thomsongasell blir jaktet eller ser et rovdyr, starter det med den såkalte "Strotting" (engelsk). Dette betyr at det tar høydehopp med rette ben rett opp i luften. Det antas at det enten er å vise rovdyret at det er blitt oppdaget eller å vise at du er ekstremt sterk og sunn. En Thomsongasell kan løpe med en hastigheter på opptil 83 kilometer i timen. I naturen kan en Thomsongasell leve i opptil 10-15 år. Halvparten av ungene overlever imidlertid ikke det første året.

Referanser
----------

1. ↑  «thomsongaselle». *Store norske leksikon*. 11. desember 2020. Besøkt 14. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Laksevåg kirke
**Laksevåg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Laksevåg prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Laksevåg kirke.

Laksevågs kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Laksevåg sognet fra gammelt av til Ask sogn og Askøy prestegjeld. Laxevaag kirke ble oppført i 1874-5, og innviet 12. mai 1875, som menighetskirke for kirkelyden i det som i realiteten var blitt en forstad til Bergen på vestsiden av Puddefjorden. Ved kgl.res. av 14. juni 1884 ble Laxevaag fraskilt Strudshavn som eget Laxevaag kirkesogn, gjeldende fra 1. januar 1885. Ved kgl.res. av 4. juni 1915 ble Askøy prestegjeld delt ved at Laksevaag ble utskilt som eget sognekall, gjeldende fra 1. juli 1915. Samtidig ble den del av Strudshavn sogn beliggende på fastlandet fradelt som et eget Loddefjord annekssogn og lagt til det nye Laxevaag prestegjeld.

Ved kgl.res. av 1. november 1968 ble Laksevåg prestegjeld delt i to ved at Loddefjord sogn ble skilt ut som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1969. Nygård sogn ble utskilt 1973.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Laksevåg
* Nygård

Referanser
----------

1. 1 2  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
2. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. ISBN 8205206716.
3. ↑  Knudsen, Fredrik (1950). *Laksevåg kirke 75 år*. s. 6-7.
4. ↑  «Bergens tidende 1969.03.14». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 14. mars 1969. s. 2.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
«Diorama» har flere betydninger.
Dioramaer eller tittebokser for salg i Tel Aviv i Israel.
Diorama fra *Museo di storia naturale*, naturhistorisk museum, i Milano som framstiller et fuglefjell i Lofoten.
Et **diorama** er en detaljert og tredimensjonal fremstilling av en scene. Ordet kommer av det greske *dia*, som betyr «gjennom», og *horama*, som betyr «syn».
Et diorama er et bilde fremvist på en slik måte at tilskueren kan få inntrykk av å være en del av motivet. Det er gjerne svært detaljert, med tredimensjonale, gjennomsiktige eller lysende elementer og andre «virkelighetstro», visuelle effekter. Et diorama er ofte utstilt slik at det kan betraktes gjennom glass i et monter.

Det finnes en rekke scenografiske tablåer bygd opp av lagdelte elementer, for eksempel utstillingspresentasjoner og modelloppstillinger, figurteaterkasser og titteskap. 

Det er flere kunstnere og modellmakere som har arbeidet med dioramaer, deriblant de norske illustratørene Øyvind Torseter og Lars M. Aurtande.

Se også
-------

* Titteskap
* Tatebanko, tradisjonelle japanske dioramaer av papir satt inn i små kasser
* Modellmaker
* Relieff, delvis opphøyd flateskulptur

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dioramas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
Loddefjord kirke
**Loddefjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Laksevåg prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Loddefjord kirke.

Loddefjords kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Laksevåg og Loddefjord sognet fra gammelt av til Ask sogn og Askøy prestegjeld. Ved kgl.res. av 4. juni 1915 ble Askøy prestegjeld delt ved at Laksevaag sogn ble utskilt som eget sognekall, gjeldende fra 1. juli 1915. Samtidig ble den del av Strudshavn sogn beliggende på fastlandet fradelt som eget Loddefjord annekssogn og lagt til det nye Laxevaag prestegjeld.

Loddefjord kirke ble innviet 17. desember 1926. Ved kgl.res. av 1. november 1968 ble Laksevåg prestegjeld delt i to ved at Loddefjord sogn ble skilt ut som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1969. Olsvik prestegjeld ble utskilt fra Loddefjord i 1982.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Loddefjord

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
2. ↑  Knudsen, Fredrik (1950). *Laksevåg kirke 75 år*. s. 6-7.
3. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 75. ISBN 8205206716.
4. ↑  «Bergens tidende 1969.03.14». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 14. mars 1969. s. 2.
5. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 80. ISBN 8205206716.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Ramnes kirke
**Ramnes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Jarlsberg prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Ramnes kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Ramnes kirke.

Ramnes prestegjeld ble slått sammen med Våle prestegjeld til å utgjøre Re prestegjeld fra 1. januar 2002.

Historikk
---------

*Hrafnnes sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Ramnes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ramnes prestegjeld dannet grunnlaget for Ramnes formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Referanser
----------

1. ↑  «Gjengangeren 2002.01.14». Norge;Vestfold og Telemark;;Horten;;;;. 20020114. s. 8.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
2. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 129.
3. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 26.
4. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
**Caroline Ugelstad Elnæs** (født 1995 i Oslo)[] er en norsk forfatter og journalist. Hun debuterte i 2019 med romanen *Yoona* utgitt på Kolon forlag.

Elnæs har tidligere vært elev ved Forfatterstudiet i Bø og Skrivekunstakademiet i Hordaland. Hun har også en bachelorgrad i kunsthistorie fra Universitetet i Oslo.

Hun har jobbet som journalist for Oslo Pride og magasinet Blikk.

I 2022 kom sakprosaboken *Skeive ikoner,* utgitt på Pitch forlag, skrevet av Elnæs, forfatter Bjørn Hatterud og fotograf Fin Serck-Hanssen. Boken ble beskrevet som «et fargerikt generasjonsportrett som gir innblikk i livene til 29 norske pionerer, som alle har preget den skeive historien på ulikt vis».

Bibliografi
-----------

* *Skeive ikoner* – Sakprosa. Pitch forlag, 2022
* *Logg 12. mars – 1. mai* – Antologi. Kolon forlag, 2020 (medforfatter)
* *Yoona* – Roman. Kolon forlag, 2019
* *Signaler 2015* – Antologi. Cappelen Damm, 2015 (medforfatter)

Referanser
----------

1. ↑   Forfatterkatalogen, besøkt 15. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Skeive ikoner – Pitch Forlag». Besøkt 2. november 2022.

Kilder
------

* Caroline Ugelstad Elnæs på Kolon forlags nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |