**Det norske Diakonhjem** (**Diakonhjemmet**) er en stiftelse som har som formål å fremme diakonal virksomhet i kirke og samfunn. 

Diakonhjemmet har følgende virksomheter

* Diakonhjemmet Omsorg
* Diakonhjemmet Sykehus
* Diakonhjemmet Sykehusapotek
* VID vitenskapelige høgskole (majoritetseier og morselskap)

Det norske Diakonhjem er en selvstendig diakonal institusjon innenfor Den norske kirke. Siden starten i 1890 (som i begynnelsen var skolevirksomhet) har målet vært å fremme diakonal virksomhet i kirke og samfunn. Dette har skjedd både ved konkrete behandlings- og hjelpetiltak og ved at mennesker er blitt utdannet til diakonal gjerning. Sykehusdrift og utdanning har i mer enn hundre år vært hovedoppgaver ved Diakonhjemmet.

Hele tiden, men særlig fra 1960-tallet, har Diakonhjemmet vokst til en omfattende virksomhet. Organisasjonen har i dag ansvar for et bredt spekter av oppgaver innen utdanning, forskning og innenfor helse- og sosialsektoren. Videre utøver de et aktivt internasjonalt engasjement og samarbeider med en rekke internasjonale partnere. Samlet omsetning var i 2004 ca. 600 millioner kroner, mens antallet ansatte var ca. 1 250.

Historie
--------

Diakonhjemmet vokste frem av den lavkirkelige vekkelsen som preget Norge på 1800-tallet. I tillegg til forkynnelse, rommet den også omsorg for foreldreløse, sultne, fattige og «moralsk forkomne». Vekkelsen var blant annet inspirert av utviklingstrekk i tysk kirke- og indremisjonsliv på begynnelsen av 1800-tallet. Diakonhjemmets grunnleggere ivret for det de kalte «urkirkens skjønneste egenskap»: diakonien, menighetenes innsats for mennesker i nød. Diakonhjemmet skulle bli et kraftsenter for et storstilt, kirkelig arbeid for mennesker i utsatte livssituasjoner.

Primus motor for opprettelsen av Diakonhjemmet var presten og redaktøren Hartvig Halvorsen (1854 – 1910), som også var sentral i etableringen av Menighetsfakultetet. Han begynte med en liten skole der diakoner kunne få sin sykepleiefaglige utdannelse og pasienter etterhvert ble behandlet på kyndig vis og «i Kristi kjærlighets ånd». Diakonhjemmet ble startet i 1890, 22 år etter at en kvinnelige varianten hadde kommet i gang ved Diakonissehuset. 

Det som startet med ti diakonelever ved et klosteraktig hjem i Kristiania har siden vokst langsomt og sikkert i omfang og er blitt en stor privat institusjon som driver sin virksomhet innenfor offentlige helse- og utdanningsplaner.

På 1980-tallet ble det fart i opprettelsen av diakonstillinger i menigheter i Den norske kirke. Den femårige diakonutdannelsen la gbrunnlaget for diakoner innen det offentlige helse- og sosialvesenet og bedriftshelsetjeneste.

Visjon
------

Diakonhjemmets visjon er å kalle og utruste mennesker i kirke og samfunn til tjeneste for å gi omsorg og hjelp til mennesker som lider, kjempe mot urett og bidra til forsoning. Diakonhjemmet vil bygge fellesskap der den enkelte blir sett og møtt. Dette må komme til uttrykk både gjennom at vi selv er en institusjon og et sted hvor barmhjertighet øves og mennesker får hjelp og gjennom at vi ser vårt arbeid i et større samfunnsperspektiv, spesielt innenfor helse, omsorg og undervisning.

Motto
-----

Diakonhjemmet har presisert sin selvforståelse og sin visjon i mottoet «Engasjert for mennesket».

Logo
----

Malteserkorset er det sentrale elementet i Diakonhjemmets logo. Korset er kanskje best kjent som ordenstegn for johanitterbrødrene, en orden som hadde tilhold på Malta i middelalderen. I hovedstaden Valletta startet johanniterne, etter hvert kalt malteserordenen, et av datidens beste hospitaler. 
I 1906 ble det bestemt at diakoner i Diakonhjemmets tjeneste skulle bruke en nål med malteserkorset på. 
Dagens logo har et nytt element, en himmelbue over korset, en himmel over tjenesten for mennesket.

Referanser
----------

1. ↑  «About us». Det norske Diakonhjem. Besøkt 31. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diakonhjemmet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |