recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sur** (arabisk: صور) er hovedbyen i guvernementet Sør-Ash Sharqiyah i det nordøstlige Oman, ved kysten av Omanbukta. Byen ligger 150 km sørøst for hovedstaden Muskat og har historisk sett vært kjent som en viktig destinasjon for sjøfarere. I dag spiller sjøfart fortsatt en viktig rolle for livet i byen. Ved folketellingen i 2003 hadde Sur 66 785 innbyggere.

Historie
--------

Allerede på 500-tallet var Sur et etablert senter for handel med Øst-Afrika. På 1500-tallet var det portugiserne som hadde kontroll over byen, men den omanske imamen Nasir ibn Murshid klarte å frigjøre byen fra portugisisk styre. Byen hadde deretter en økonomisk fremgang, blant gjennom handel med India og Øst-Afrika. Dette fortsatte frem til midten av 1800-tallet, da britene innførte forbud mot slavehandel. Byen ble ytterligere svekket av åpningen av Suezkanalen, som medførte at byens handel med India opphørte.

Skipsbygging
------------

Sur er en av de mer kjente byene i Persiabukta når det gjelder bygging av trebåter og treskip. Byens historiske beliggenhet gir den en mulighet til å overvåke Omanbukta og Det indiske hav. Mange skip har blitt bygget i denne byen, slik som sambuk og ghanjah. De seilte tidligere så langt som til Kina, India, Zanzibar, Irak og mange andre land. Disse fartøyene ble også brukt til perlefisking. Byen har beholdt sitt rykte som en viktig by for bygging av dhow frem til den dag i dag.

Klima
-----

Sur har et varmt ørkenklima med veldig lite nedbør og høye temperaturer. Siden det er en kystby blir nattemperaturen aldri veldig lav. Sur har ingen tydelig regnsesong, men mars pleier å være den våteste måneden og september den tørreste. Sur blir fra tid til annen rammet av sykloner. I 2007 herjet syklonen Gonu byen, og i 2010 ble Sur rammet av syklonen Phet.

Galleri
-------

* En naturlig havn i SurEn naturlig havn i Sur
* Moskéen i SurMoskéen i Sur
* FortFort
* Al Ayjah fyr i SurAl Ayjah fyr i Sur
* Surs dhow-verftSurs dhow-verft

Referanser
----------

1. ↑  The Traditional Dhow Arkivert 25. juli 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et lignende B24 Liberator.
**Sirdal-ulykken** (4. januar 1946) var en norsk flyulykke der et B24 Liberator bombefly fra Royal Air Force på treningstokt i Nordsjøen krasjet inn i en fjellvegg ved Flæreheia (850 moh) i Sirdal, sørøst om Sola. Flyet (regnr KK331) tilhørte den 111th OTU (Operational Training Unit) Coastal Command, var stasjonert ved en flybase i Lossiemouth i Skottland. Det forlot basen klokken 1300, og ifølge major Kaldager ved Sola flyplass var der ingen kommunikasjon med flyet, men basert på utsagn fra lokalbefolkningen fusket motoren i kraftig uvær, så krasjet kan ha inntruffet under forsøk på nødlanding. Alle åtte engelske soldater ombord omkom, den ene underveis på båre ned til bygda etter at redningsmannskapene hadde tilkommet. De er begravet ved Eiganes gravlund i Stavanger. Ved Lunde kirke en minneplakett (1991).

Bomber og ammunisjon fra det utbrente flyet ble umiddelbart kastet i vannet. Mye av vrakrestene ble i 2003 flyttet til Flyhistorisk Museum, Sola, men bortsett fra et haleror og en motor, returnert til åstedet en tid etter.

Omkomne
-------

* Frank Brindle, warrant officer
* Ernest Francis Sadler, warrant officer
* Clifford Sydney Brain, warrant officer
* Hedley Edwards, flight sergeant,
* Stephenson Churchill Wells, flight sergeant,
* John Reginald Page, flight sergeant,
* Raymond George Tattingham, flight sergeant
* Eric Needham, sergeant

Referanser
----------

1. ↑  «Aviation Safety Network, registrering».
2. ↑  «8 engelskmenn omkom i Liberator-flyet». VG. 7.1.1946.
3. 1 2  «Rovdrift på krigsminner». Stavanger Aftenblad. 16.9.2003.
4. ↑  Kjell Sørensen (2.7.2003). «Bilder fra vrakrestene i Lundeheia». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. august 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. november 2011. Besøkt 9. august 2010.
**Ludvig Wilhelm Dahl** (født 1826 i Bergen, død 1890) var en norsk lege og landets første medisinaldirektør. I hele sin karriere arbeidet han mye med forholdene for sinnslidende. 

Ludvig Wilhelm Dahl ble utdannet lege i 1851. I 1853 studerte han sinnssykeanstalter i Tyskland og Frankrike. Fra 1855 var han medlem av bygningskommisjonen for Gaustad sykehus, fra 1855 til 1861 reservelege samme sted. Han var medlem av flere kontrollkommisjoner for sinnssykehus. 

Han tok i 1862 initiativ til Eg og Rotvold sinnssykeasyler, før han i 1864 kom til Indredepartementets medicinalkontor som fullmektig. 

I 1875 ble Ludvig Wilhelm Dahl utnevnt i det nye embetet som medisinaldirektør, som han satt i til sin død i 1887. I hans tid lå embetet i departementet – eget direktorat kom først i 1891. Dahl reiste mye i inn- og utland og skrev i fagtidsskrifter og populærtidsskrifter, blant annet «Folkevennen». Av større arbeider er «Bidrag til Kundskab om de Sindssyge i Norge» (1859) og «Den offentlige Sundhedspleie. Med hensyn til norske Forhold» (1879). 

Dahl var æresdoktor ved Uppsala universitet og fikk sølvmedalje på Verdensutstillingen i Paris i 1878 for en grafisk fremstilling av sykdoms- og dødelighetsforholdene i Norge. I 1881-82 var han formann i Det medisinske selskap i Kristiania. 

Dahl ble i 18. oktober 1877 av kongen utnevnt til ridder av St. Olavs Orden «for Fortjeneste af Sindssygevæsenet». Han var også kommandør av Dannebrogordenen.

Familie
-------

Ludvig Wilhelm Dahl var far til malerne Cecilie Dahl og Nils Alstrup Dahl, forfatteren Anna Munch og spiritisten Ludvig Dahl (Køber-saken).

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 3. september 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Ludvig Wilhelm Dahl – Store norske leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 23. februar 2017.

Litteratur
----------

* Edvard Bull d.e. Anders Krogvig og Gerhard Gran (red.): *Norsk biografisk leksikon.* Oslo: Aschehoug, 1926, bind 3, ss. 230-1


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Medisinaldirektør / Helsedirektør**(1875–1887) | Etterfølger:**Gotfred Eugen Bentsen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Frits Martinus de los Santos Goedgedrag** (født 1. november 1951 på Aruba) er guvernør i Curaçao. Han var den siste guvernør i De nederlandske Antiller da dette landet ble oppløst 10. oktober 2010. Han overtok da som den første guvernør i Curaçao etter at landet ble en likestilt stat i Kongeriket Nederlandene.

Goedgedrag er statstjenestemann og har arbeidet i forvaltningen for både De nederlandske Antiller og Bonaire. Fra 1992 til 1998 var han Bonaires *gezaghebber* eller administrator. Han overtok embetet som guvernør i De nederlandske Antiller 1. juli 2002. Han gjorde seg i 2003 bemerket ved å nekte valgvinneren Anthony Godett å danne regjering på bakgrunn av anklager om bedrageri og korrupsjon. 

Goedgedrag er ridder av Oranje-Nassau-ordenen.

Referanser
----------

1. ↑  «Gouverneurs voor Curaçao en Sint Maarten» Arkivert 20. januar 2011 hos Wayback Machine. Radio Nederland Wereldomroep, 7. september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Who is Governor Frits Goedgedrag?, The Governor of the Netherlands Antilles
**Farmakodynamikk** er læren om legemidlenes effekter og virkningsmekanismer, altså hvordan ligander (legemidler, rusmidler, giftstoffer og hormoner) virker på sine målorganer i kroppen. Et legemiddels virkninger eller effekter omfatter både de *farmakologiske virkninger* som det er hensikten å utnytte i behandlingen, de *terapeutiske* *effekter*, og de uønskede som kalles *bivirkninger*.

For langt de fleste legemidler er den nøyaktige virkningsmekanisme ikke kjent. Både farmakologiske og kliniske observasjoner tyder imidlertid på at det for mange stoffer finnes *spesifikke virkningsmekanismer* slik at bare en enkelt basal mekanisme eller et fåtall biologiske prosesser påvirkes (f.eks penicillinene, digitalisglykosidene og diuretika). Ofte er spesifisiteten så høy at det fås virkning bare på ett enkelt organ som betegnes som *effektororganet*. Andre stoffer har mere *uspesifikke virkninger* på mange organer eller på biologiske membraner (f.eks narkosegasser, lokalanestetika og antiarytmika).

Noen legemidler virker ved enkle fysikalsk-kjemiske mekanismer (f.eks syrenøytraliserende midler). Andre utløser effekt ved å binde seg til ekstracellulære makromolekyler (f.eks heparin). De fleste legemidler virker imidlertid på cellene enten via enzymer eller ved binding til spesielle reseptorer.

Se også
-------

* Farmakokinetikk

Referanser
----------

1. ↑  Jean Paul Bernard, Mimi Stokke Opdal, Hassan Khiabani (2006) Generelle farmakodynamiske prinsipper. *Tidsskr Nor Lægeforen*, 24. august 2006; **126**: 2107-9

Eksterne lenker
---------------

* Norsk legemiddelhåndbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Eirene med barnet Plutos på armen, ca. 370 f.Kr.
**Kefisodotos den eldre** (gresk: Κηφισόδοτος; virksom rundt 400 f.Kr. – ca. 360 f.Kr.), far til Praxiteles og bestefar til Kefisodotos den yngre.

Han var trolig Praxiteles' far og lærer. Han laget nesten utelukkende guder i stein og marmor og var kanskje den første som skapte kunst av de ni musene.

Et kjent verk av ham var Eirene, fredens gudinne, som bærer barnet Plutos, rikdommens gud, på armen. Statuen sto en gang sto på agora i Athen, og er siden gått tapt, men en romersk kopi blir oppbevart ved Glyptothek i München, Tyskland (se illustrasjon til høyre).

Kefisodotos gjorde også, som sin sønn, en figur av Hermes som bar barnet Dionysos, om ikke faktisk antikkens kritikere har gjort to verker av ett. Han skapte flere for byen Megalopolis som ble grunnlagt en gang rundt 370 f.Kr.

Litteratur
----------

* Cancik, von H.; Schneider, H. (red): *Der Neue Pauly Enzyklopädie der Antike*, Metzler, Weimar und Stuttgart, Bd.6 1999, ISBN 3-476-01476-2

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
***NAF Veibok*** er en kartbok utgitt av Norges Automobil-Forbund (NAF). Kartboken har fullstendig kartmateriale og reisebeskrivelser over norske veier. Boken kom ut for første gang i 1928. Den inngår i NAF-medlemskapet, og er kun tilgjengelig for medlemmer i NAF.

Boken kommer i ny utgave hvert 3. år og den siste utgaven (NAF Veibok fra mars 2020) er den 31. utgaven. Boken er på over 746 sider, og trykkes i et opplag på 530 000 eksemplarer. Organisasjonen Norsk friluftsliv har et samarbeid med NAF om å gi tips om turmuligheter i langs veiene.

Boken inneholder:

* kjørekart
* over 100 rutebeskrivelser
* sidehenvisningssystem
* stedsnavnregister (ca. 30 000 navn)
* informasjon om ca. 100 byer/tettsteder
* temaseksjon med blant annet oversikt over de høyeste fjellene, de dypeste fjordene og de lengste elvene.

I tillegg inneholder boken opplysninger om severdigheter, overnattingsmuligheter og annet for hvert enkelt sted. Boken har også en faktadel med opplysninger om kommunevåpen, oversikt over veiskilt og avstandstabeller.

PDF-utgave av veiboka legges ut for nedlasting for medlemmer.

Eksterne lenker
---------------

* «NAF Veibok». *NAF*. Besøkt 7. juli 2018.

Portal: Litteratur
**Frithjof Olsen Sælen** senior (født 5. august 1892 i Bergen, død 5. oktober 1975 samme sted) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker både i 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Sælen ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, vant Sælen en sølvmedalje i lagkonkurransen fritt system. Han er far til forfatteren og motstandsmannen under andre verdenskrig, Frithjof Sælen jr.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse fritt system (Norge)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse fritt system (Norge)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frithjof Sælen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frithjof Sælen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Benedicte Schilbred Fasmer** (født 6. november 1965) er en norsk siviløkonom og er konsernsjef i Sparebank1 SR-Bank, styreleder i Fremtind Forsikring ASA i tillegg til andre selskaper i Sparebank1 Alliansen. Hun var frem til 2019 i konsernledelsen i DNB som konserndirektør for bedriftsmarkedet like etter at hun i 2014 ble sjef for DNBs virksomhet på Vestlandet. Hun kom da fra stillingen som Head of Corporate Affairs og Investors i Argentum Asset Management. Hun har tidligere blant annet vært konserndirektør for Kapitalmarked i Sparebanken Vest, hvor hun begynte i 2007.

Fasmer ble i 2020 utnevnt som medlem av FACTI-panelet (UN High Panel on Financial Accountability, Transparency and Integrity) med mandat til å anbefale tiltak for å finansiere FNs bærekraftsmål gjennom tiltak for å forhindre korrupsjon og skatteundragelser. 

Fasmer er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole. Hun har erfaring fra shipping og banknæring, og matvareindustrien som direktør for finans og investor relations in Rieber & Søn ASA. Hun har også ti års erfaring fra hos Citibank International/ Citigroup, Paal Wilson Mangement og Pareto Securities. 

Fasmer har over tyve års styreerfaring, Tidligere verv inkluderer bl.a. Hovedstyret i Norges Bank, oppdrag med å etablere Eksportkreditt Norge, kontrollkomiteen til Storebrand Bank. Hun har også vært nestleder i styret i Vesta Forsikring og styremedlem i Fana Sparebank og Sevan Drilling. Hun var i styret på Oslo Børs VPS Holding og Oslo Børs i tolv år frem til 2017, hvorav de siste fire årene som styreleder, og i juni 2014 gikk hun inn som styremedlem i Norwegian Air Shuttle, et verv hun fratrådte da hun i september ble banksjef i DNB. Hun var medlem av ressursgruppen Finans i Bergen Næringsråd, som hun også har ledet. 

I 2005 fikk hun Sunnivaprisen av Bergen Næringsråd. I 2012 fikk hun Gabrielsen Prisen for beste kvinnelige styrelederkandidat til store foretak, noterte eller unoterte.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Østerbø, Kjell (26. september 2014). «DNV får ny sjef på Vestlandet». Bt.no. Besøkt 14. mai 2016.
2. 1 2  Hammerstad, Kathrine (9. desember 2005). «Belønnet med Sunnivaprisen». ba.no. Besøkt 14. mai 2016.
3. ↑  «Tidligere vinnere - Women's board award». styreinfo.no. Arkivert fra originalen 5. april 2016. Besøkt 14. mai 2016.
Den hvite hests tempel, panorama med to hestestatuer
**Baima-tempelet** det vil si **Den hvite hests tempel**, (forenklet kinesisk: 白马寺; tradisjonell kinesisk: 白馬寺; pinyin: *Báimǎ Sì*, Wade-Giles: *Paima szu*) var ifølge overleveringene det første buddhisttempelet i Kina. Da skal ha blitt bygget i 68 e.Kr. under keiser Ming av det østlige Han-dynasti i hovedstaden Luoyang.

Tempelkomplekset ble flere ganger ombygget både under Ming-dynastiet (1368 til 1644) og det derpå følgende Qing-dynastiet (1644 til 1912), det ble også foretatt store forandringer påde i 1950-årene og etter kulturrevolusjonens ødeleggelser. Senere, etter år 2000, er det blitt tilbygget kopier av berømte turistmagneter. helligdomer i India og Thailand. Ved dette ønsket man også å besegle det kulturelle samarbeide mellom Folkerepublikken Kina og disse landene. Det indiske tempelet er en replikk av den store stupaen i Sanchi, i det thailandske området reises en kopi av Shwedagon-pagoden.

Galleri
-------

* Inngangspartiet til tempelkompleksetInngangspartiet til tempelkomplekset
* Jieyin-hallenJieyin-hallen
* Det indiske områdeDet indiske område
* OppslagsskiltOppslagsskilt
* Shwedagon-pagoden under byggingShwedagon-pagoden under bygging

Litteratur
----------

* Yang, Hsüan-chih. (1984):. *A Record of Buddhist Monasteries in Lo-yang*. Translated by Yi-t'ung Wang. Princeton University Press, Princeton, New Jersey. ISBN 0-691-05403-7.
* Zürcher, E. (1972). *The Buddhist Conquest of China: The Spread and Adaptation of Buddhism in Early Medieval China*. 2nd Edition (reprint with additions and corrections). Leiden. E. J. Brill. Firs Edition 1952.

Eksterne lenker
---------------

* (en) White Horse Temple – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**«Fritiof och Carmencita»**, iblant kalt **«Samborombón»** etter tekstens begynnelse, er én av Evert Taubes mest kjente og elskede viser. Teksten handler om hvordan Fritiof Andersson danser tango med den søte Carmencita i byen Samborombón, frir til henne, men får nei.

Taube skrev mange viser om temaet *den verdensvante mannen treffer en liten kvinne som blir helt bedåret*. «Fritiof och Carmencita» (skrevet i 1937) skiller seg fra disse, ettersom det her er han som blir bedåret og hun som avviser ham.

I sangen «Tango i Nizza» kommer Taube tilbake til paret, hvor Carmencita oppsøker ham et ukjent antall år senere i Nizza (Nice) for å bevise sin kjærlighet og forklare at hun avviste ham for å erte. 

Taube tok navnet på byen fra elven Samborombón som munner ut i den vidstrakte Samborombombukten (*Bahía Samborombom*), 160 kilometer sørøst for Buenos Aires.

Byen, hvor hendelsene som inspirerte til visen fant sted, heter i virkeligheten Cerro de la Gloria.

Norske versjoner
----------------

Arne Svendsen og hans sønn Herberth har skrevet norske tekster. De norske titlene er «Carmencita».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1937 | «Carmencita» | Tip Top Band og Jens Book-Jenssen | Arne Svendsen | 78-plate | Columbia GN 422 |
| 1937 | «Carmencita» | Holts trio Hurraboys m. refr. Aage Braarud | Herberth | 78-plate | His Master's Voice A.L. 2409 |

Nynorsk versjon
---------------

Hartvig Kiran har skrevet en nynorsk tekst. Den nynorske tittelen er «Fritiof og Carmencita». Kirans versjon ble fremført av Rolf Just Nilsen i *Så lenge skuta kan gå. Ein kabaret bygd på Evert Taubes viser* i 1978. Musikalsk ansvarlig var Egil Monn-Iversen. Sangen ble også utgitt på dobbelt-LP-platen *Så lenge skuta kan gå* (Polydor 2672 051) i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Sangteksten
2. ↑  Innspilt i Oslo i august 1937
3. ↑  Innspilt i Oslo i oktober 1937
4. ↑  Diverse artister: *Så lenge skuta kan gå* (Polydor 2672 051, LP, 1979)

Eksterne lenker
---------------

* «*Den svenska sångboken*»
* «*Evert Taube – Sångboken*»
Minnestein på krigsgravplassen i Karasjok
**Karasjok fangeleir**, eller **Lager 4 Karasjok** som den het på tysk, lå i bygda Karasjok. I juli 1943 ble 374 politiske fanger og krigsfanger (overveiende jugoslaviske) plassert i konsentrasjonsleiren. 
Leiren ble drevet av SS og var en såkalt serberleir.   

Leiren lå sentralt i Karasjok. Mange karasjokinger hjalp krigsfangene fra Jugoslavia. Blant de som gav dem mat, omsorg og hjertevarme var Kirsten Svineng, kjent som «Mamma Karasjok». Hun ble en kjent figur blant de jugoslaviske fangene. I 1957 ble hun, sammen med andre som, med fare for sitt eget liv, hadde hjulpet fangene i Norge, invitert til Beograd som president Josip Broz Titos offisielle gjest. Hjelpen betydde mye, ikke bare på grunn av maten, men den moralske støtten var viktig. De følte at de ble møtt med godhet og at de ikke befant seg i et fientligsinnet land. Det var farlig å hjelpe, for SS fengslet og straffet de som ble tatt.  Hun ble også invitert til Oslo da Tito var på besøk i Norge. 

De jugoslaviske fangene kom til Norge og en gjennomgangsleir i Bergen i juni 1942. Der var de en måned før et nytt skip gikk via Tromsø til Finnmark, med transport videre til Karasjok. Før Tromsø var de 400 mann - men i Tromsø skjøt Gestapo alle de syke fangene. 26 ble da skutt. Til Karasjok kom det 374 jugoslaviske fanger i juli 1942. Etter fire eller fem måneder var kun 111 av fangene i live. Ved avslutningen av fangernes opphold i Karasjok. Kort før transporten derfra ble fangenes helse og styrke vurdert. De som ikke ble vurdert som nyttige slavearbeidere videre ble skutt. Det vil si at 70 prosent av fangene som kom til Karasjok ikke overlevde.

Fangenes oppgave i Karasjok å utvide veien til Karigasniemi i Finland, tre kilometer fra grensen. Disse fanger bygde en **blodvei** til Finland.

Minnesmerker
------------

Ved fangeleiren er det en krigsgravplass der de 350 drepte tvangsarbeiderne fra Jugoslavia var gravlagt. Etter krigen ble levningene flyttet til Botn jugoslaviske krigskirkegård der alle jugoslaviske graver fra Nord-Norge ble samlet. Etter krigen ble det på gravplassen i Karasjok reist et minnesmerke med inskripsjon på norsk og serbisk-kroatisk: "*Til minne om de jugoslaviske krigsfangene som mistet livet i Karasjok i årene 1940-1945 og som er [var ??] gravlagt her*".

Se også
-------

* Liste over fangeleirer for russere i Agder under andre verdenskrig
* Russerfangene i Norge under andre verdenskrig
* Jugoslaviske fanger i Norge under andre verdenskrig

Referanser
----------

1. ↑  Cveja Jovanovic: Blodveien. Til Nordpartisanavdeling. 1988.
2. ↑  Eirik Veums liste
3. ↑  Asbjørn Svarstad (8. november 2013). «Massakrer i Nord-Norge - utført av norske hirdmenn». *Dagbladet*. s. 19.
4. ↑   Joguslavisk fange i følelsesladet møte med Karasjok
5. ↑  Per Hansson: Mamma Karasjok. 1970.
6. ↑  Per Hansson: Mamma Karasjok. 1970.
7. ↑  Joguslavisk fange i følelsesladet møte med Karasjok
8. ↑   Regjeringen.no

Eksterne lenker
---------------

* Cveja Juvanovic: Flukt til friheten. Fra nazi-dødsleirer i Norge. Oslo 1985
**Hans Gruber** er en fiktiv figur. Han er erkeskurken i filmen *Die Hard*, og bror til Simon Gruber. Hans Gruber blir portrettert av Alan Rickman.

  

Gruber var opprinnelig et medlem av en fiktiv tysk terroristorganisasjon som het «Volksfrei-bevegelsen», fram til han ble utvist. Nå bryr han seg bare om personlig vinning, og planlegger et detaljert ran der han later som om han er terrorist for å manipulere autoritetene. Han fører sin kriminelle gjeng til Nakatomi Plaza i Los Angeles på julaften for å stjele 600 millioner amerikanske dollar som blir oppbevart i et høysikkerhetshvelv. I mellomtiden tar de også alle de sivile personene i tårnet som gissel. Det Gruber ikke er forberedt på, er politimannen John McClane fra New York som også befinner seg i tårnet. Til slutt greier McClane å få Gruber til å falle ned fra 32. etasje i tårnet, og gir dermed broren Simon, erkeskurken i den tredje filmen, en grunn til å ta hevn.

 Wikiquote: Die Hard – sitater

| * v
* d
* r
Die Hard |
| --- |
| Filmer | 
* *Die Hard*
* *Die Hard 2*
* *Die Hard i New York*
* *Die Hard 4.0*
* *A Good Day to Die Hard*

 |
| Personer | 
* John McClane
* Hans Gruber

 |
Point Pinos Lighthouse i Pacific Grove
**Pacific Grove** er en kystby i Monterey County i California i USA. Bureau of the Census estimerte i 2013 befolkningen til 15,504. Pacific Grove ligger mellom Point Pinos og Monterey.

Pacific Grove er kjent for sine viktorianske hjem, Asilomar State Beach og som «sommerfuglbyen i USA» på grunn av den årlige migrasjon av monarksommerfugler. Byen har flere historiske bygninger per innbygger enn noe annet sted i California. 75% av husene i Pacific Grove blir betraktet som historiske og noen av dem har blitt omdannet til bed and breakfast-overnattingsteder.

I byen ligger Point Pinos Lighthouse, det eldste bevarte fungerende fyrhuset på vestkysten. Pacific Grove Museum of Natural History og Pacific Grove Art Center er lokalisert i den historiske gamlebyen. Pacific Grove var også sentral under innspillingene av Roger Spottiswoodes film *Turner & Hooch* fra 1989 og filmen *A Summer Place* med Sandra Dee.

Referanser
----------

1. ↑  «Pacific Grove (city) QuickFacts». United States Census Bureau. Arkivert fra originalen 8. januar 2015. Besøkt 7. januar 2015.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 8. januar 2015. Besøkt 1. oktober 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Durham, David L. (1998). California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State. Clovis, Calif.: Word Dancer Press. p. 932. ISBN 1-884995-14-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Hans Gram** (født 28. oktober 1685 i Bjergby ved Hjørring, død 19. februar 1748 i København) var en dansk historiker.

Liv
---

Gram studerte teologi og filologi ved Københavns Universitet, og ble magister i 1708, men tok aldri noen embetseksamen. I 1711 ble han utnevnt til konrektor ved Metropolitanskolen, og beholdt dette embetet helt til 1714, da han ble universitetsprofessor i gresk, uten lønn. Etter et kortvarig ekteskap 1718–1719 med en rik enke ble han en velstående mann, og kunne vie seg fullt og helt til sin virksomhet ved universitetet. En tid var han universitetets notarius.

Etter Københavns brann i 1728 ble Gram husvill, og mottok et tilbud om å bo hos geheimeråd Ludvig von Plessen. Her kom han i kontakt med en rekke menn som senere skulle utgjøre den ledende kretsen under kong Christian VI, blant andre Karl Adolf von Plessen og Iver Rosenkrantz. Etter tronskiftet i 1730 nøt Gram godt av disse forbindelsene, da han ble utnevnt til kongelig historiograf, kongelig bibliotekar og arkivsekretær. Samtidig beholdt han stillingen ved universitetet, og i 1731 ble han dessuten geheimearkivar.

Gram utfoldet en enorm virksomhet i sine mange embeter. I arkivet la han blant annet grunnlaget for den store samlingen av diplomavskrifter, som går under Langebeks navn. Dessuten deltok han i en rekke kommisjoner. Den viktigste av disse var den såkalte Medaljekommisjonen (1739), som senere utviklet seg til Videnskabernes Selskab, på grunnlag av en plan Gram la frem for kongen i 1742. I tillegg til de mange vervene førte Gram en omfangsrik brevveksling med utenlandske og danske lærde.

Grams vitenskapelige forfatterskap
----------------------------------

Grams forfatterskap faller i to hovedgrupper, klassisk-filologiske og historiske skrifter. For ettertiden er de historiske skriftene de mest interessante. Han skrev en stor kommentar til italieneren Giovanni Lamis utgivelse av Meursius’ danmarkshistorie, og påtok seg å utgi en av Meursius’ forbilder, nemlig Nils Krags «Christian III’s Historie», med en 139 sider lang fortale. Kongen påla dessuten Gram å bistå den gamle Niels Slange med å utgi hans store Christian IVs historie. Etter Slanges død fikk Gram frie hender med dette arbeidet, og det er derfor vanskelig å avgjøre hvem av dem som har skrevet hva. Mot slutten av livet fikk han tid til å skrive en rekke avhandlinger om dansk historie, for eksempel «Christian II’s forehavte Religionsreformation i Danmark» og «Forbedringer til Kong Woldemar Christoffersens Historie».

Kilder
------

(da) Mackeprang, M.:  «Gram, Hans», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. X, København: J. H. Schultz, 1920, s. 15.

* (no) Hans Gram i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |

Portal: Danmark
**Marianne Fastvold** (født 29. juni 1951), oppvokst på Haslum, examen artium ved Nadderud Gymnas, er en norsk forfatter. Fastvold er utdannet jurist, og har i tillegg til sitt skjønnlitterære forfatterskap skrevet en rekke avhandlinger om privatrettslige emner, særlig kvinnerett.

Av romanene hennes er det *Død som en dronte* som har fått størst oppmerksomhet. Den er dramatisert for radio av Gunnar Germundson, og er oversatt til blant annet tysk og latvisk.

Fastvold er i dag bosatt på Nesodden.

Bibliografi
-----------

### Romaner

* *Død som en dronte*, 1994.
* *Tristan kommer*, 1998.
* *Feid og pyntet*, 2003.
* *Kjærlighet for viderekomne*, 2008.
* *Kvinner før jul*, Gyldendal 2011.
* *Cocktaileffekten*, Gyldendal 2015.

### Noveller

* *Dame i svev*, 1991.

Referanser
----------

Kilder
------

* Presentasjon av Marianne Fastvold i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ragnhild Hilt** (født 20. september 1945 i Oslo, død 25. juni 2014) var en norsk skuespiller.

Hilt ble i 1971 ansatt på Det norske teatret, der hun debuterte i hovedrollen som Anne Boleyn i *Dronning i tusen dagar* av Maxwell Anderson. Hun spilte siden Ragnhild i *Medmenneske* av Olav Duun, tittelrollen i *Antigone* av Jean Anouilh og i Samuel Becketts *Spel utan ord*. Hun dramatiserte Torborg Nedreaas' *Av måneskinn gror det ingenting*, der hun selv spilte den eneste rollen. Denne rollen gjentok hun tilsammen tre ganger, første gang i 1982, deretter i 1996 og tilsist ble det hennes avskjedsforestilling i 2014. Av seinere viktige roller hører tittelrollen i *Madame de Sade* av Yukio Mishima og Syster Ratched i *Gaukreiret* av Ken Kesey. Hun debuterte som filmskuespiller i *Kimen* 1974.

For rollen som Grete Maigret i Som du ser meg ble hun nominert til Amandaprisen 2014.

I 2014 fikk hun Huldaprisen for å være «ei sterk, handlekraftig og moderne kvinne med hjarte for teater, og ikkje minst for å styrke banda mellom profesjonelle og amatørar.»

Ragnhild Hilt var datter av billedhuggeren Odd Hilt (1916–1986), og var selv billedkunstner med utstilling.

Ragnhild Hilt var på slutten av 60-tallet samboer med Erling Thurmann-Andersen, og sammen fikk de datteren Hanna Hilt.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0385213, besøkt 11. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ragnhild Hilt er død», *Dagbladet*, 26. juni 2014.
3. 1 2 3  Artikkelen «Ragnhild Hilt» i *Store norske leksikon* (2005-2007)
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. 1 2  *Ragnhild Hilt til minne* i Klassekampen den 5. juli 2014.
6. ↑  «Huldaprisen til Ragnhild Hilt», Noregs ungdomslag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ragnhild Hilt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Ragnhild Hilt hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Ragnhild Hilt på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Ragnhild Hilt hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Hans Gustav Hansen** (født 18. juni 1896, død 1979) var en norsk maskinist i handelsflåten. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse.

Hansen var maskinmester på en av de såkalte kvarstadbåtene, de norske skipene som lå i Göteborg under det tyske angrepet på Norge 9. april 1940. Skipene var lastet med viktig svensk krigsmateriell, som kvalitetsstål og kulelager, og ble forsøkt brakt over til alliert havn i Storbritannia. Den 23. januar 1941 brøt flere av kvarstadbåtene ut i det som ble kalt «Operasjon Rubble». Skipene, som trosset den tyske blokaden, var MS «John Bakke», der Hansen var maskinmester, samt MS «Elisabeth Bakke», MT «Ranja», MS «Taurus» og MS «Tai Shan». Skipene seilte fra Sverige under kommando av briten George Binney. «M/S John Bakke» nådde Kirkwall på Orknøyene 25. januar 1941.

I statsråd 12. desember 1941 ble Hansen tildelt Krigskorset «for fremragende innsats ved å bringe et verdifullt skip med verdifull last fra Sverige til Storbritannia i januar 1941.» Dette var en av de første ordinære tildelinger av Krigskorset under andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   www.krigsseilerregisteret.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Krigsseilerregisteret, norsk krigsseileregister person-ID 40237, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «M/S John Bakke», Warsailors. Lest 9. november 2015.
4. ↑  «M/T Elisabeth Bakke», Warsailors. Lest 9. november 2015.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad: *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl og Dreyers Forlag, 1995, s. 29–31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
Belgisk framboise
**Framboise** (uttale hjelp•info) er det franske ordet for bringebær og betegner et belgisk lambicøl som gjæres sammen med bringebær. På nederlandsk kalles dette *frambozenbier*. Dette er en av mange moderne fruktøltyper som er inspirert av det mer tradisjonelle kriek, som fremstilles med kirsebær. Framboise inneholder (normalt) også noe kirsebær for å gi ølet en rød farge. Ellers lages det tilsvarende varianter med frukter som jordbær, solbær eller fersken, men disse har ikke oppnådd samme suksess.

Mye framboiseøl er relativt søtt, og det er ikke uvanlig at kommersielle varianter fremstilles med tilsetning av fruktsiruper eller -essenser snarere enn ved at bærene masereres ved gjæringen. Cantillon produserer imidlertid en tørrere versjon kalt *Rosé de Gambrinus* som er basert på den tradisjonelle kriekstilen. Liefmans bruker oud bruin istedenfor lambic til å lage sin versjon av framboise, noe som gir et svært annerledes resultat. I den senere tid har framboise oppnådd en viss popularitet utenfor Belgia, og er nå å finne i puber og butikker over store deler av verden.

Framboise betegner ellers ofte et brennevin som er destillert med bringebær.

Kilder
------

* Jackson, Michael (1994). *Michael Jackson’s Beer Companion* **(engelsk)**. London: Mitchell Beazley. s. 44ff. ISBN 1-85732-181-2.
* Jackson, Michaeil (1991). The Great Beer's of Belgium (engelsk). ISDN 90-5373-003-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Marianne Harg** (født 1. mai 1953) er en norsk sivilingeniør og tidligere fagforeningsleder bosatt i Skien.

Harg var president i Tekna fra 2005 til 2013. Hun var medlem av foreningens hovedstyre i periodene 1995–1999 og 2003–2005, og var i 2003 ordfører i Representantskapet. Harg ble gjenvalgt som president tre ganger. Hun var den andre kvinnelige president i foreningens historie.

I perioden 2006–2008 var Harg medlem av Stjernøutvalget som anbefalte en ny struktur innen høyere utdanning i Norge. Harg tilhørte mindretallet i utvalget og var uenig i innstillingen.

Harg er siden 2008 innvalgt i NTVA - Norges Tekniske Vitenskapsakademi.

Utdanning og erfaring
---------------------

Harg er utdannet sivilingeniør innen kjemi fra NTH i 1976. I 2005 var hun seksjonssjef i Hydro IS Partner, et IT-selskap under Hydro som i 2008 ble kjøpt opp av EDB Business Partner, et selskap som nå er kjent som EVRY. Hun har tidligere jobbet ved Norsk Hydros forskningssenter i Porsgrunn, vært produksjonssjef for farmasøytiske fiskeoljekonsentrater i Pronova Biocare og prosessingeniør i Hydro Agri. Harg har også diverse styreverv, blant annet i Innovasjon Norge Telemark og Norges miljø- og biovitenskapelige universitet; hun var styreleder i Teknisk Ukeblad Media AS fra 2006 til 2009.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  tu.no, 13. juni 2005: Marianne Harg til topps

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
***Chacocassis*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, avlangt oval, blank, gullig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille dekkvingene med tre (den midtre går over begge dekkvinger) brede, svartkantede, brunrøde lengdestriper. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval, bredest npe foran midten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er spredt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten lever på planter i slekten *Zizyphus* (Rhamnaceae).

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Uruguay og Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Chacocassis*** Spaeth, 1952
							+ *Chacocassis fuscovittata* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Chacocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chacocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Chacocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Chacocassis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Nybyggerne i 1820** var flere grupper av hvite, britiske kolonister som ble plassert av britiske myndigheter og Kappkoloniens myndigheter i dagens Eastern Cape i Sør-Afrika i 1820.

Nybyggerne ble oppmuntret til å slå seg ned i et forsøk på å stenge, konsolidere og forsvare det østlige grenseområdet mot nabofolket xhosaene. Den skulle også heve andelen av engelskspråklige i befolkningen. Den var en av de største etappene i britisk bosetning i Afrika og dannet det anglo–afrikanske kulturelle området Albany, dermed var den en milepæl i dannelsen av det anglo–afrikanske folket.

Rundt 5 000 nybyggere ankom Kapp i rundt 60 forskjellige grupper mellom april og juni 1820. Nybyggerne fikk gårder nær landsbyen Bathurst og fikk utstyr, men mangel på landbrukserfaring førte til at mange av dem oppgav landbruket og trakk seg tilbake til Bathurst og andre bosetninger som Grahamstown, East London og Port Elizabeth hvor mange av dem ble handelsmenn.

De blir minnet i Grahamstown gjennom et nasjonalt monument som åpnet i 1974, *1820 Settlers National Monument*, hvor det arrangeres skuespill, konserter og kulturelle hendelser.

Litteratur
----------

* Mitford-Barberton, I. 1968. *Some Frontier Families*, Cape Town: Human & Rousseau
* Rosenthal, E. 1978. *Encyclopedia of Southern Africa*, Cape Town: Juta & Co.

Eksterne lenker
---------------

* Grahamstown Foundation and 1820 Settlers National Monument
* 1820Settlers.com, slektsforskning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Chactún** (Maya : Rød stein) er navnet på et mayisk arkeologisk funnsted (mesoamerikansk) i delstaten Campeche, Mexico, nord for Calakmul.
Et team av meksikanske og utenlandske eksperter fra National Geographic Society og Instituto Nacional de Antropología e Historia, ledet av den slovenske arkeologen Ivan Sprajc, oppdaget stedet etter studier av flyfoto og ga det navnet ***Chactún***, "Rød stein". Byen skal stamme fra den mellomførklassisk perioden (600-900 f.Kr).
Ifølge Sprajc var oppdagelsen gjort mulig ved bruk av flyfoto tatt med en stereoskopisk teknikk.

Se også
-------

* Mayakulturen

Referanser
----------

1. ↑  Extensive Maya city discovered in Campeche Arkivert 23. juni 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Important Mayan archaeological site discovered in Campeche, Mexico (fransk)
3. ↑  NGS and INAH, a Mayan city located in Campeche, Mexico (spansk) Arkivert 28. juni 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Discovery of a new Mayan city in Campeche (spansk video)

Portal: Arkeologi
Pasient med kronisk urinsyregikt, albuen og benet
**Urinsyregikt** er en sykdomstilstand som skyldes for høy konsentrasjon av urinsyre i blodet. Når konsentrasjonen blir for høy, løser ikke syren seg opp slik den skal, og danner i stedet krystaller. Disse kan legge seg i ledd eller under huden. En vanlig form for urinsyregikt er **podagra**, når krystallene legger seg i stortåleddet. 

Tilstanden kan skyldes medfødte feil, bivirkninger av enkelte medikamenter, kreft, nyresykdom eller sult. Menn har ti ganger så stor fare for å bli rammet av urinsyregikt som kvinner. For menn inntreffer det normalt etter 40-årsalderen, mens det for kvinner nesten alltid er etter overgangsalderen. 

Urinsyregikt kan forebygges med et kosthold som inneholder mye frukt og grønt, gjennom å unngå overvekt og å være forsiktig med fett, sukker, alkohol og rødt kjøtt. Det finnes også forebyggende medisiner, som særlig brukes av personer som har hatt et anfall av urinsyregikt. Den regnes ofte som en livsstilssykdom. Tilstanden kan behandles med medikamenter som indometacin og naproxen.

Kjendiser med podagra
---------------------

* Matilde av Toscana (1014–1115).
* Benjamin Franklin (1706–90).
* Mel Smith (1952–2013), britisk komiker.

Podagra i tegneserie
--------------------

I tegneserien Knoll og Tott har Kaptein Vom podagra. Raseriet til kaptein Vom, som ble plaget med at guttene kom borti hans svært vonde tå, var nøye beskrevet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Lan X. Chen; H Ralph Schumacher (oktober 2008). «Gout: an evidence-based review». *Journal of Clinical Rheumatology*. 14 (Supplement): S55-S62. PMID 18830092. doi:10.1097/RHU.0B013E3181896921. Wikidata Q27908821.
2. ↑  Beth Holman, *Exemplum and imitatio* i *The Art Bulletin*, Vol. 81, No. 4 (Desember), s. 637–64 1999.
3. ↑  Finger og Hagemann, Benjamin Franklin's risk factors for gout and stones: from genes and diet to possible lead poisoning i *Proc.Am.Philos.Soc.*, juni 2008.
4. ↑  Mel Smith health fears allayed.

Eksterne lenker
---------------

* "Urinsyregikt"; Bindevevssykdommer.no


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
***Cebriognathus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 13 millimeter), brede smellere med lange, trådformede antenner som består av 11 eller 12 ledd. Disse artene har forholdsvis tynt hudpanser (kutikula) og er myke til biller å være. Det er nokså stor forskjell mellom kjønnene, hunnene er større og bredere enn hannene med kortere antenner. Dekkvingene har markerte lengdefurer. Oversiden, særlig pronotum, er mer eller mindre tett hårete.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda. Hannene flyr gjerne om natten og kommer til lys, hunnene er oftest ikke flygedyktige.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten bør trolig plasseres i slekten *Analestesa* eller *Cebrio*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien Cebrioninae Latreille, 1802
					- Stammen Cebriognathini Paulus, 1981
						* Slekten ***Cebriognathus*** Chobaut, 1899
							+ *Cebriognathus arabica* Paulus, 1981
							+ *Cebriognathus desertorum* Chobaut, 1899
							+ *Cebriognathus persica* Paulus, 1981

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Skimuseet** i Oslo er en samling av ski og annet vinterutstyr. Det ble åpnet i 1923 og eies av Foreningen til Ski-Idrettens Fremme. Frem til 1951 holdt det til i en egen fin bygning (som ble totalskadet i en brann i 1968) ved Frognerseteren (like nord for der Skistua ligger idag). I forbindelse med ombyggingen av Holmenkollbakken i 1951 ble samlingene flyttet til nye lokaler i selve hoppet. Her hadde det tilhold frem til 1983 da nye lokaler ble sprengt inn i fjellet ved siden av hoppet.

Foruten gamle og nye skityper (rundt 800 par) mange som har tilhørt våre fremste idrettsutøvere, og skiutstyr, har Skimuseet skiutstyr fra polarekspedisjonene til Nansen og Amundsen med blant annet en kopi av selve teltet som ble reist på Sydpolen i 1911. Museet inneholder dessuten et skimakerverksted, premiesamlinger gitt av vintersportsutøvere og et spesialbibliotek med bøker relatert til vintersport.

En egen samling viser utviklingen av skibindingen fra den enkle vidjebindingen eller lærstroppen til de moderne og spesialiserte skibindingene.

Fra september 2015 er Birgitte Espeland direktør ved Skimuseet.

* Skirenn foran Skimuseet ved Frognerseteren i 1935. Foto: Anders Beer Wilse / Oslo MuseumSkirenn foran Skimuseet ved Frognerseteren i 1935. Foto: Anders Beer Wilse / Oslo Museum
* Skimuseet holdt til i denne bygningen 1923–1951. Den brant ned i 1968. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamlingSkimuseet holdt til i denne bygningen 1923–1951. Den brant ned i 1968. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling

Direktører
----------


* Birgitte Espeland 2015–
* Karin Berg 1984–2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skimuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Holmenkollen.com: Skimuseet (informasjon om museet, åpningstider m.m.)

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Petrus Tillaeus**, (også *Tillæus* og *Tilæus*) født 1679 i Falun; død 11. februar 1754 i Stockholm, var en ingeniør og kartograf i Stockholm på 1700-tallet. Tillaeus ble født som sønn til *kyrkoherden* og *kontraktprosten* i Rättvik Andreas Tillaeus og hans første hustru Elisabet Dahlborg. Han var gift med Maria Emmerich.

Tillaeus ble i 1717 byingeniør i Stockholm og ble i 1748 utnevnt til dommer der. I sin funksjonstid som byingeniør produserte han noen svært nøyaktige kart over byen. I 1731 ferdigstilte han i skala 1:4 000 en *General Charta öfwer Stockholm med Malmarne* (det såkalte «Tillæi karta»). Med *Malmarne* menes her bydelene utenfor sentrum. Kartet fikk, på bymyndighetenes anbefaling, kongelig privilegium i ti år. Ved hjelp av lån fra byen ble kartet trykket i kobberstikk i 1733, og i 1750 fikk Tillaeus en belønning av byen på 2000 daler. Kartet var til da det største veggkartet som var utgitt over Stockholm. Det ble trykt på 12 blad ved hjelp av 12 trykkplater som deretter ble skjøtet sammen og inneholdt ikke bare gater og torg, men også byens kvartaler, samt apotek og skoler som var listet opp i kartets tettskrevne marg. En ny utgave av kartet ble utgitt i 1925 av Nils Pallin.

Tillaeus produserte også andre skisser og tegninger, som ble brukt i forskningen om Stockholms historie.

*Petrus Tillaeus berømte Stockholmskart fra 1733. Se kartet også i en høyoppløst versjon, ikke fargelagt.*

Kilder
------

* Tillaeus, Petrus i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1919)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maps of Stockholm by Petrus Tillaeus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |