recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kådkarlenes opprør** i 1256 var et av flere danske bondeopprør på 1250-tallet. Det spesielle ved dette opprøret var at opprørerne var småkårsfolk som hovedsakelig var bevæpnet med *køller* da de inntok og ødela en kongelig borg.

*Kådkarlene* eksisterte i den danske middelalderen som en betegnelse på de fattige landbrukerne som enten var husmenn eller leilendinger og som tilhørte den laveste stenden av bondefolket. De var også betegnet som *hyttebeboerne* ettersom de ikke hadde egne hus. De var hardt rammet av ekstraavgifter og hardere beskatning i Christoffer 1.s regjeringstid. Han så en økonomisk krise, og forsøkte å løse den med større inntekter fra det danske folket.

I årene mellom 1255 og 1258 hadde en rekke bondeopprør brutt ut på det danske bondelandet, men opprørene var begrenset og hadde preg av å være opptøyer anført av mindre grupper som tilhørte bestemte stender, oftest kådkarlene.

Det mest oppsiktsvekkende av disse opprørene kom i 1256 da en flokk kådkarler, som etter en samtidig beretning «var galne med køller», klarte å ødelegge et antall borger og herregårder på Lolland. De hadde tatt seg over Maribo Sø på en bro til den kongelige borgen Revshaleborg som de inntok. Deretter ødela de borgen sammen og områder i nærheten, blant annet et tettsted som er funnet i ettertiden.

De adelige klarte med kongelige støtte å bremse opptøyene i årene etter, og brutal våpenmakt ble også brukt med store tap av menneskeliv bl.a. ved Lejrebro i 1258. Bondeopprørene var ikke representative for bondebefolkningen, men et symptom på en generell misnøye med styret i de danske landsdelene.

Kilder
------

* Bondeopprør i Danmark
* Danmarkshistoriens Årstall Aschehoug Forlag 2002 ISBN 87-11-11597-1

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
| Alpint: |
| De olympiske ringer Olympiske leker Alpint |
| Sølv | Garmisch-P. 1936 | Alpin kombinasjon |
| Alpint VM i alpint |
| Sølv | Chamonix 1937 | Slalom |
| Bronse | Mürren 1935 | Slalom |
| Bronse | Mürren 1935 | Alpin kombinasjon |
| Bronse | Chamonix 1937 | Utfor |
| Bronse | Chamonix 1937 | Alpin kombinasjon |
| Bronse | Engelberg 1938 | Utfor |
| Bronse | Engelberg 1938 | Alpin kombinasjon |

**Käthe Grasegger-Deuschl** (født 19. juni 1917 i Garmisch-Partenkirchen, død 28. august 2001) var en tysk alpinist.

I 1930-årene var hun etter Christl Cranz den dominerende kvinnelige alpinisten. Med totalt sju VM-medaljer regnes hun fremdeles som en av tidenes mestvinnende utøvere. Hun fikk sitt gjennombrudd i verdenseliten i 1935, da hun tok to bronsemedaljer i verdensmesterskapet i sveitsiske Mürren (slalåm og kombinasjonen). I utforløpet kom hun på femteplass.

Året etter ble OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen det store høydepunktet. På hjemmebane tok hun sølv i kombinasjonsøvelsen, bare slått av Cranz. Med nest beste slalåmtid lyktes det henne å henvise norske Laila Schou Nilsen, som ledet etter utforløpet, til bronseplassen.

I de påfølgende året befestet hun sin plass i verdenstoppen. Under VM 1937 i Chamonix tok hun medalje i alle de tre disiplinene. Ytterligere to medaljer ble det i VM 1938. Til tross for de mange medaljene, lyktes det henne aldri å vinne noen internasjonal tittel.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Käthe Grasegger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Käthe Grasegger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Käthe Grasegger – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Käthe Grasegger – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Käthe Grasegger – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Profil på www.databaseolympics.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Gustaf Ahnborg** ( født 16. januar 1925 i Helsingborg i Sverige, død 8. mai 2020 i Lidingö, var en svensk arkitekt. Han er far til arkitekt Johan Ahnborg og arkitekt Per Ahnborg.

Biografi
--------

Erik Ahnborg tok sin arkitekteksamen i 1950 på Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm. Deretter hadde han ansettelser hos Carl-Axel Acking og Sven Hesselgren. Mellom 1952 og 1989 virket han hos VBB og var deres sjefsarkitekt fra og med 1970. Etter 1989 hadde han egen virksomhet på Lidingö. Mellom 1968 og 1971 var han sjefredaktør for tidskriftet *Arkitektur*.

Har arbeidet i Saudi-Arabia der han tegnet blant annet et boligområde i Damman, generalplan for en del av Al-Kharj, vann- og avløpsverk i Riyadh og Jidda og Svenska ambassaden i Riyadh. I Sverige gestaltet han konsertscenen Dalhalla og Radiohuset (sammen Sune Lindström, Poul Kühl 1956-1961) og Berwaldhallen (med S. Lindström). Han var engasjert i boligsutstillingen H55 i Helsingborg i 1955. Han deltok også i utstillingen H99 i Helsingborg med to bolighus.

Erik Ahnborg døde den 8. mai 2020 etter å ha blitt syk med covid-19.

Bilder, verk i utvalg
---------------------

* RadiohusetRadiohuset
* BerwaldhallenBerwaldhallen
* SollentunamässanSollentunamässan
* DalhallaDalhalla

Referanser
----------

1. ↑   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 11. juli 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sveriges befolkning 1990[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Ratsit.se[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Sveriges befolkning 1990*, Riksarkivet
5. ↑  [ratsit.se Ratsit] (lest 20. mai 2020)
6. ↑  «Radiohusarkitekten Erik Ahnborg har avlidit». *Sveriges Radio* **(svensk)**. 20. mai 2020. Besøkt 21. mai 2020.
7. ↑  «Nordegren & Epstein i P1». Sveriges Radio. 20. mai 2020. Besøkt 21. mai 2020.

Kilder
------

* Ahnborg, Erik (1925 - )

Eksterne lenker
---------------

* Radiohusets arkitekt, 87-årige Erik Ahnborg, intervjuas av Thomas Nordegren 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Jelena Iljinitsjna Gurjeva** (russisk: Елена Ильинична Гурьева født 29. november 1958) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Gurjeva vant en olympisk bronsmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Gurjeva spilte fire kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Yelena Guryeva, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID gu/yelena-guryeva-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elena Gurjeva – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Elena Gurjeva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
*Se pekerside for flere forekomster av St. Olavs gate.*

**St. Olavs gate** er en gate i Midtbyen i Trondheim sentrum. Gaten går fra Kongens gate i sør til Sandgata i nord og ligger parallelt mellom Tordenskiolds gate i vest og Prinsens gate i øst. Veitene Tyrkrisveita, Holstveita, Lilleplassveita og gaten Dronningens gate krysser gaten. Postnummer for gaten er 7012.

Historie
--------

St. Olavs gate ble anlagt etter bybrannen i 1842 og fikk stor bredde for å kunne fungere som branngate for å forhindre tilsvarende bybranner. Ved nordenden av gaten nord for Sandgata ligger St. Olavs gates allmenning. Fra denne allmenningen gikk det i perioden 1882 til 1920 en bro over Vestre kanalhavn som førte til jernbanestasjonen på Brattøra og som gikk under navnet St. Olafs bro. 

I St. Olavs gate ligger stoppestedet for Gråkallbanen som ligger nærmest sentrum og Torvet. Tidligere var det et vendespor for trikken i gaten, men trikkelinjen ble siden gjort om til en vendesløyfe gjennom Dronningens gate og Tordenskiolds gate. Odd Reitans første butikk AS Sjokkpris lå fra 1972 på hjørnet av St. Olavs gate 2 og Lilleplassveita. Denne gikk siden under navnet Rema 600, som var en forløper til Rema 1000.

Bildegalleri
------------

* Blikkmartnan i St. Olavs gate (ukjent årstall)Blikkmartnan i St. Olavs gate (ukjent årstall)
* Rema 600 ved hjørnet St. Olavs gate 2 og Lilleplassveita (1980)Rema 600 ved hjørnet St. Olavs gate 2 og Lilleplassveita (1980)
* Flyfoto med Tordenskiolds gate til venstre og St. Olavs gate til høyre (2010)Flyfoto med Tordenskiolds gate til venstre og St. Olavs gate til høyre (2010)
* Trikkestoppet i St. Olavs gate (2018)Trikkestoppet i St. Olavs gate (2018)

Se også
-------

* St. Olavs gate holdeplass

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 466. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 277. ISBN 82-7028-471-8.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***The Husband Hunter*** er en amerikansk stum drama-komedie fra 1920, regissert av Howard M. Mitchell og med Eileen Percy i hovedrollen. Filmen er basert på en novelle av F. Scott Fitzgerald som ble publisert i *The Saturday Evening Post* i 1920.

Handling
--------

Den velstående Myra Hastings fanger sitt siste offer, Kent Whitney, sønnen til en olje-millionær. Men Bob Harkness, en av hennes avviste friere, advarer Kent om Myras flørtende og uanstendige natur. Sammen legger de en plan, i håp om å lære henne en lekse. Kent inviterer Myra hjem for å møte familien hans, og hun forventer å finne en atmosfære av eleganse og raffinement. I stedet blir hun blant annet møtt av Kents eksentriske far, som fornærmer henne med grove vitser.

Etter å ha oppdaget at hele kvelden var ment som en narrestrek, bestemmer Myra seg for å gjengjelde dette. Hun ansetter en falsk pastor, og later som hun gifter seg med Kent. Men hun forlater ham kort tid senere, og etterlater seg en melding som forklarer at hele bryllupsseremonien deres var en farse. Men Kent følger etter Myra, og overtaler henne om at et ekte ekteskap mellom dem er på sin plass.

Skuespillere
------------

* Eileen Percy som Myra Hastings
* Emory Johnson som Kent Whitney
* Jane Miller som Lilah Elkins
* Evans Kirk som Bob Harkness
* Edward McWade som Charles Mack
* John Steppling som Kelly
* Harry Dunkinson som Arthur Elkins

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 24. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Husband Hunter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Husband Hunter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Husband Hunter* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *The Husband Hunter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Husband Hunter* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Husband Hunter* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Totalt måneformørkelse** natten mellom 20./21. desember 2010. Måneformørkelsen var synlig etter midnatt Eastern Standard Time den 21. desember i Nord- og Sør-Amerika. Begynnelsen av den totale formørkelsen var synlig fra Nord-Europa like før soloppgang. Slutten av den totale formørkelsen var synlig ved solnedgang for Japan og det nordøstlige Asia, og veldig synlig til Filippinene like etter solnedgang (som i en delvis måneformørkelse).

Total måneformørkelse i historien
---------------------------------

Det var den første totale måneformørkelsen på nesten tre år; den forrige var den 20. februar 2008.

Det var den andre av to måneformørkelser i 2010. Den første var en delvis måneformørkelse 26. juni 2010. Det var den første totale måneformørkelsen på dagen for vintersolverv siden 1638 og bare den andre i vanlig tidsregning.

Opplevelse av måneformørkelsen i Norge
--------------------------------------

I Norge varte måneformørkelsen i 73 minutter, og starttidspunktet da månen gikk inn i halvskyggefasen var kl. 06.29.
Mindre enn ett døgn etter måneformørkelsen, nærmere bestemt kl. 00.39 natt til onsdag, inntraff vintersolverv.

Referanser
----------

1. ↑  NTB: Total måneformørkelse tirsdag morgen, VG, 20. desember 2010
2. ↑  Bilder fra måneformørkelsen Aftenposten
3. ↑  Video av måneformørkelsen Dagbladet
4. ↑  Video av måneformørkelsen NRK
**Edvardsjøen** (**Lake Edward** eller **Edward Nyanza**) er den minste av De store sjøer i Afrika. Den ligger i den vestlige delen av Riftdalen, på grensen mellom Den demokratiske republikken Kongo og Uganda. Den nordlige delen er bare noen få kilometer syd for ekvator. Sjøen ble gitt navn av oppdageren Henry Morton Stanley, for å hedre Edvard VII av Storbritannia.

Historie
--------

Stanley så sjøen på sitt besøk i 1888 til 1889 da han reiste opp elva Semuliki, og ga den sitt nåværende navn. På 1970- og 80-tallet ga Uganda og Den demokratiske republikken Kongo sjøen navnet *Lake Idi Amin* eller *Lake Idi Amin Dada*, til ære for Ugandas diktator Idi Amin. Etter at han ble kastet i 1979, fikk den tilbake sitt gamle navn.

Topografi og drenering
----------------------

Edvardsjøen ligger på 912 meters høyde, er 77 km lang og 40 km bred på det meste, og dekker et areal på 2 242 km² (den 15. største på kontinentet). Den har tilløp fra elvene Nyamugasani, Ishasha, Rutshuru og Rwindi, dessuten fra Georgesjøen i nordøst via Kazingakanalen. I nord har Edvardsjøen avløp til Albertsjøen via elven Semliki.

Den vestlige forskyvningen i Riftdalen stiger opp til 2000 meter over den vestlige bredden av sjøen, mens de sørlige og østlige breddene består av flate lavasletter. Ruwenzorifjellene ligger 20 km nord for sjøen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lake Edward *Lakepedia.com*
2. ↑  «Lake Edward | lake, Africa». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 4. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Edward – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Figuren viser den synoptiske situasjonen den 20. januar 2006 da ekstremværet Narve var på sitt sterkeste. Et høytrykk ligger over Kolahalvøya, mens et lavtrykk ligg over Jan Mayen. Legg merke til de tette isobarene over Midt- og Nord-Norge, som gav den kraftige vinden. Kilde: Meteorologisk institutt
**Ekstremværet Narve** var et ekstremvær som rammet Norge fra 17. til 22. januar 2006.

Ekstremværet ble forårsaket av et kraftig høytrykk over det nordlige Sibir kombinert med et lavtrykk i Norskehavet. Lite vind i høyere luftlag førte til at lavtrykket ble liggende i ro, mens høytrykket flyttet seg vestover til området Kapp Kanin – Kolahalvøya. Dette førte til sterk vind og fallende temperatur i Nord-Trøndelag, Nordland, Troms og Finnmark. Mest uvanlig ved hendelsen var den kraftige vindens lange varighet, samt at den kom fra øst-sørøst.

Fra 17. til 19. januar sank temperaturen i de berørte områdene til mellom -25 og -10 grader Celcius. Medregnet vindstyrken tilsvarte dette en effektiv temperatur på ned mot femti minusgrader. Temperaturfallet startet i nord og beveget seg gjennom perioden sørover. 

Fra 17. januar ble Finnmark rammet av sterk vind, stedvis full storm. Fra 18. januar blåste det liten storm i Troms, og på bankene utenfor Nordland. Kvelden 19. januar og natt til 20. januar økte vindstyrken til full storm også i Troms og Nordland. Svært sterke vindkast med orkans styrke ble målt: 75 knop på Sørkjosen, 73 knop i Sandnessjøen og 71 knop i Brønnøysund. Vinden avtok 20. januar.

Det ble meldt om mindre personskader. Samme måned anslo forsikringsselskapene foreløpig de materielle skadene til 50 millioner kroner. I etterkant meldte Kystverket også om omfattende skader på moloer og navigasjonsinstallasjoner i Nord-Norge.

Se også
-------

* Liste over ekstremvær i Norge

Eksterne lenker
---------------

* Oppsummering av ekstremværet Narve[*død lenke*] – Meteorologisk institutt (met.no)
* «Narve» raser videre[*død lenke*] – Nettavisen 18. januar 2006
**Margarete av Skottland** (eller *Margrete Aleksandersdatter*, født 28. februar 1261 i England, død 9. april 1283 enten i Tønsberg eller Bergen) var norsk dronning.

Liv og virke
------------

Hun var datter av kong Aleksander III av Skottland og Margarete av England. Hun kom til Norge tyve år gammel for i 1281 å gifte seg med den knapt 13 år gamle Eirik II Magnusson. Det mest kjente musikkverket fra det norske miljøet på denne tiden var en verdslig hymne som ble skrevet til bryllupet for den unge paret. Det var tonsetting av et langt dikt hvor musikken var delt inn i sekvenser med hver sin selvstendige melodi, men med lik struktur etter europeisk inspirasjon i en sjanger som på fransk ble kalt *lais* og *Leiche* på tysk. Antagelig ble det framført under bryllupet av et unisont kor, og kanskje danset paret til det.

Dessverre ble ekteskapet kortvarig. Margarete døde i barselseng bare to år senere. Utbetalingen av medgiften førte til langvarig strid mellom Skottland og Norge. Både i skotsk og norsk tradisjon har hun fått et godt ettermæle, som et kultivert menneske med en staselig framferd. Hun ble mor til den skotske dronning Margrete, som siden ble utpekt som dronning av Skottland i pakt med å være Aleksanders siste overlevende etterkommer.

Ekteskapet ble tidlig fullbyrdet, og Eirik var ikke mer enn 14 år da han ble enkemann. Svigermoren, enkedronning Ingeborg Eriksdatter, var fremdeles aktiv og dominerende ved hoffet, og ifølge en skotsk kronikør motsatte hun seg at svigerdatteren skulle krones.

Sammen med Eirik fikk Margarete en plass i norsk folketradisjon gjennom den romantiske folkevisen «Kong Eirik og Hugaljod». Den har 38 strofer, og de fleste er trolig blitt til på 1300-tallet. Visen synes å ha sammenheng med Eiriks og Margaretes giftemål, og forskerne regner i dag med at det har eksistert en egen vise om de to.

Hun ligger begravet i Kristkirken på Holmen i Bergen.

Litteratur
----------

* Nils Petter Thuesen (1991). *Norges dronninger gjennom tusen år*. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 48–49. ISBN 82-10034-58-8.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10288.htm#i102875, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Moseng, Ole Georg, et al (2007): *Norsk historie I. 750-1537*, Universitetsforlaget, s. 153
4. ↑  Magnusson, Magnus (2000): *Scotland. The Story of a Nation*, Grove Press, s. 109
5. ↑  Solberg, Olav (17. juli 2013): *Kong Eirik og Hugaljod. Ein historisk ballade?* (PDF), DUO, Universitet i Norge

Eksterne lenker
---------------

* Norsk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingeborg Eriksdatter** | **Dronning av Norge**(1281–1283) | Etterfølger:**Isabella Bruce** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Geni
 |
**Margareta Eriksdatter** (født ca. 1155, død 1209) var en norsk dronning, datter av kong Erik den hellige av Sverige og Kristina Bjørnsdatter av Danmark. Hun ble i 1185 gift med kong Sverre Sigurdsson av Norge.

Kong Sverre dør den 9. mars 1202 og Margareta trekker seg tilbake til sine eiendommer i Vestergøtland og Värmland. Hun hadde kun en datter, Kristin Sverresdatter, fra sitt ekteskap med kong Sverre som må bli i Norge mot hennes vilje.

Den 1. januar 1204, to dager etter at hun har kommet tilbake til Norge døde hennes stesønn kong Håkon Sverresson med klare symptomer av forgiftning. Margareta blir mistenkt for forbrytelsen. For å bevise hennes uskyld lar hun en av sine tjenere bære jernbyrd, det vil si gå med glødende jern. Det slår særdeles uheldig ut. Mannen blir sterkt forbrent og kongens menn drukner den uheldige mannen mens Margareta selv flykter i all hast til Sverige.

Margareta er likevel tilbake i Norge i 1209 når hennes datter Kristin blir gift med Filip Simonsson, sønn av en biskop, som ble et kongsemne i 1207 når Erling Magnusson Steinvegg dør. I striden som fulgte ble riket delt i tre, og som del av et forlik skulle Filip få Opplandene og en del av Viken, men ikke kongsnavn. Derimot ble han tilbudt Kristin som ektefelle. Kristin dør i barsel etter å ha født deres første barn som også dør. Filip dør i 1217. Selv døde Margareta kort tid etter at datteren var blitt giftet bort.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, «Margareta», Svensk biografisk leksikon-ID 9096[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dictionary of Women Worldwide[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p11303.htm#i113021, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Nils Petter Thuesen (1991). *Norges dronninger gjennom tusen år*. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 39–41. ISBN 82-10034-58-8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Estrid Bjørnsdotter** | **Dronning av Norge**(1189–1202) | Etterfølger:**Kristin Sverresdatter** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook
 |
Kopi av Rosslandsguden, plassert på en høyde ved Rossland hvor det originale hodet ble funnet  Foto: Jarle Vines 
Rosslandguden, Sokndal kommune
**Rosslandsguden** er et 61 cm høyt steinhode funnet på begynnelsen av 1700-tallet på Rossland i Sokndal kommune i Rogaland.

Hodet ble oppdaget i en steinur i et område rikt på arkeologiske funn, som blant annet to blotekar, et horg og flere skålgroper. Man antar at Rosslandsguden har vært forbundet med dyrkelse av Frøy.

Det har vært debatt om hvorvidt hodet er en forfalskning eller om det faktisk er et ekte steinhode fra forhistorisk tid. Arkeologer har etter nærmere undersøkelser kommet frem til at det trolig er autentisk og kan dateres til førkristen jernalder. Rosslandsguden er da unik, ettersom det er det eneste steinhodet av sitt slag som er funnet i Norge. Steinhodet kom inn til Dalane Folkemuseum i Egersund i museets stiftelsesår 1910. Steinhodet ble senere flyttet til Jøssingfjord Vitenmuseum, som åpnet sommeren 2022. En kopi av steinhodet er plassert på Rossland hvor originalen en gang ble funnet.

Referanser
----------

1. ↑  Jarle K. Øvrehus: «Horg, blotekar og gudehode» Arkivert 11. august 2011 hos Wayback Machine. KultOrg.com, 5. mai 2007. Besøkt 16. februar 2009
2. ↑  «Gammelt steinhode skremmer KrF-leder», Dagbladet.no, 19. januar 2004. Besøkt 16. februar 2009.
3. ↑  «Etter 112 år skal Rosslandsguden endelig hjem igjen». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 13. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Rosslandsguden ved Dalane Folkemuseum
* Norwegian Directorate for Cultural Heritage database


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**GOG Håndbold** (stiftet i 1973) er en håndballklubb fra Gudme, Oure og Gudbjerg i Svendborg kommune på Fyn i Danmark. Klubbens herrelag spiller i Herre Håndbold Ligaen.

GOG ble etablert da håndballavdelingene i Gudbjerg IF og Oure Gudme IF gikk sammen.
I 2005 gikk GOG sammen med Svendborg TGI til GOG Svendborg TGI, som gjorde det bra, men gikk konkurs 26. januar 2010. Den 18. mars 2010 ble GOG 2010 A/S etablert. Den påfølgende sesongen startet klubben i 2.divisjon og rykket opp i Håndboldligaen etter å ha vunnet 1.divisjon sesongen 2012/13.

Den danske landslagsspilleren Niclas Kirkeløkke og de norske landslagsspillerne Espen Christensen, Magnus Jøndal, Torbjørn Bergerud og Gøran Johannessen har tidligere spilt for klubben.

Referanser
----------

1. ↑  «GOG håndbold - Vedtægter». *www.goghaandbold.dk*. Arkivert fra originalen 22. desember 2016. Besøkt 17. januar 2017.
2. ↑  «Nyheder - GOG». *www.gog.dk*. Arkivert fra originalen 18. januar 2017. Besøkt 17. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Håndboldligaen 2020/21 |
| --- |
|  | 
* Bjerringbro-Silkeborg
* GOG
* KIF Kolding
* Midtjylland
* Mal:Hk/lag/Mors-Thy
* Nordsjælland
* Mal:Hk/lag/Ribe-Esbjerg
* Skanderborg
* Skive
* Skjern
* SønderjyskE
* TTH Holstebro
* Aalborg
* Aarhus

 | Danmarks flagg |

Portal: Danmark
**DAF Super City Train** er en buss brukt i den zairiske hovedstaden Kinshasa fra 1989. Navnet «City Train» kommer fra bussoperatøren *City Trains*. «Super» ble lagt til i navnet hvis bussen hadde en ekstra passasjertilhenger etter selve bussen. Ifølge Guinness rekordbok 1995 hadde Super City Train-bussen 110 seter og 140 stropper i den første delen, og 60 seter og 40 stropper i tilhengeren.

DAF City Train
--------------

Den zairiske bussen er en såkalt semitrailerbuss med en DAF-trekkvogn og en semitrailer som utgjør selve passasjervognen. I første omgang ble det bestilt 13 stykker, deretter ble det bestilt 32 nye med en noe større lengde på 20,5 m uten tilhenger. Selve semitraileren besto av en 14 meter lang York-trailer med tre aksler (mindre hjuldiameter), mens trekkvognen av merke DAF kom fra Storbritannia og ble satt sammen lokalt. Ifølge nyhetspublikasjonen West Africa utgitt i året 1990 var det satt en uoffisiell rekord på 440 passasjerer. DAFs datterselskap Inzal hadde sperret to av seks gir på girkassen for å redusere marsjhastigheten til 41,831 km/t. Produksjonen fant sted på Chanimetal skipsverft.

Spesifikasjoner
---------------

* Lengde: 19,5 m som CityTrain buss, 32,2 m som Super City Train.
* Vekt: 28 tonn
* Passasjerkapasitet: 250 uten tilhenger, 350 med tilhenger.

Referanser
----------

1. ↑  Guinness Rekordbok 1995, s. 107
2. ↑  Olav M. (15. september 2013). «Trekkvognleddbuss i Kinshasa…». Arkivert fra originalen 29. desember 2017. Besøkt 30. desember 2017.
3. ↑  «Hello, City Train». *West Africa*. 3776-3792. 1990.
4. ↑  «Daf record-beater». *Commercial Motor*. 28. september 1989. s. 16.

Litteratur
----------

* Guinness Rekordbok 1995, Chr. Schibsteds Forlag A/S, Oslo 1994 ISBN 82-516-1538-0

Eksterne lenker
---------------

* The longest and large buses
* Een Boekenblog, ferieberetning fra 1991 (Nederlandsk)
* Twitter Nicolas-Patience Basabose CityTrain bilder
Lars Pettersen, annenmaskinist på Fridtjof Nansens Fram-ekspedisjon 1893-1896, med dyresaks for isbjørn. Foto: Nansens bildesamling i Nasjonalbiblioteket 

Rødrev fanget i ulovlig dyresaks i Tyskland 2010. Reven ble funnet gående med saksa i en hage, ble tatt med til en dyreklinikk i Berlin, men måtte avlives på grunn av skadene.
**Saks** eller **fotsaks** er en fangstinnretning (felle) som består av to metalldeler som klapper sammen under stort trykk når saksa utløses, som regel i den hensikt å fange et dyr. De to metalldelene, ofte med sag-formede tenner, spennes opp med en kraftig fjær, som utløses via en trykkplatemekanisme når dyret trår på den. Saksa blir gjerne videre festet til et eller annet, så dyret ikke kan rømme med saksa festet til foten. Slike sakser påfører dyr store lidelser i form av skader. I Norge ble fotsaks i rovdyrfangst forbudt i 1932.

Det finnes flere varianter avhengig av hva det jaktes på, som for eksempel *revesaks* og *bjørnesaks*.

Se også
-------

* Ulvekrok, dyrefelle i form av kjøttkrok
* Ulvestue, dyregrop
* Sakseheis, en løftemekanisme

Referanser
----------

1. ↑  John Odden og John Linnell (NINA), Hans Ole Solberg, Eivind Lurås, Roar Lundby og Siri Parmann (NJFF). 2013. *Jakt på gaupe i Norge - Et informasjonshefte fra Norges Jeger- og Fiskerforbund og NIVA*. NJFF, NIVA og DN. Revidert utgave 2013. Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 2013-10-12

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leghold traps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Et **rieseltall** er i matematikken et odde naturlig tall *k* hvor heltallene på formen *k*·2*n*−1 er sammensatte for alle naturlige tall *n*.

Med andre ord, når *k* er et rieseltall, er alle medlemmer av følgende sett sammensatte:

{\displaystyle \left\{\,k2^{n}-1:n\in \mathbb {N} \,\right\}.}
I 1956 viste den svenske matematikeren Hans Riesel at det er et uendelig antall heltall *k* slik at *k*·2*n*−1 ikke er primtall for noe heltall *n*. Han beviste at tallet 509203 har denne egenskapen, i likhet med 509203 pluss alle positive heltall ganget med 11184810.

Et tall kan vises å være et rieseltall ved å oppgi dets "dekningssett". Et dekningssett er et sett små primtall der hvert medlem i en sekvens kan deles på minst et av disse primtallene. De eneste beviste rieseltall under en million har de følgende dekningssett:

* 509203×2*n*−1 har dekningssett {3, 5, 7, 13, 17, 241}
* 762701×2*n*−1 har dekningssett {3, 5, 7, 13, 17, 241}
* 777149×2*n*−1 har dekningssett {3, 5, 7, 13, 19, 37, 73}
* 790841×2*n*−1 har dekningssett {3, 5, 7, 13, 19, 37, 73}
* 992077×2*n*−1 har dekningssett {3, 5, 7, 13, 17, 241}.

**Rieselproblemet** består av å fastslå det laveste rieseltallet. Det er ikke funnet noe dekningssett for noen *k* mindre enn 509203, derfor er det antatt at dette er det laveste rieseltallet. Likevel er det funnet 65 lavere verdier av *k* som kun har gitt sammensatte tall for alle *n* man har testet. De laveste av disse er 2293, 9221, 23669, 31859, 38473, 40597, 46663, 65531, 67117 og 74699.

Se også
-------

* Sierpinskitall

Eksterne lenker
---------------

* Riesel Sieve Project
* Riesel search
En **DAK-operatør** (DAK = Dataassistert konstruksjon) jobber med å tegne nye og endre bestående konstruksjoner eller dak'ker opp papirtegninger for endringsprosjekter. De tar utgangspunkt i plantegninger og bygger opp en 3D-modell som basis for fotorealistiske bilder og/eller film. De lager en presentasjon av modellen som også mennesker uten teknisk forståelse kan forholde seg til og bruke som basis for viktige avgjørelser.

En DAK-operatør er en med kompetanse på flere forskjellige DAK-programmer, man blir ikke DAK-operatør om man har et kurs i AutoCAD Grunnleggende.

Utdannelse
----------

DAK-operatør er ikke en beskyttet tittel, og dermed er kompetansen veldig varierende. Det kommer mye an på lengden og innholdet av studiene.

Noen skoler/kurssteder har 1 år fulltid med flere forskjellige DAK-programmer, større oppgaver, prosjekter, eksamener og sertifiseringer med timeantall hos f.eks Autodesk. 

Andre skoler/kurssteder har 6 uker, med 15 undervisningsdager og sertifiseringer med timeantall hos f.eks Autodesk.

Etter kunnskapsløftet har utdannelsen Teknisk Tegner (DAK-operatør har mange likhetstrekk med dette yrket, men er rettet mot programvare fremfor tegning med «blyant») gått ut av den videregående opplæringen. Det er likevel en rekke steder som tilbyr denne utdannelsen:

* Noroff – 1 år fulltid
* Folkeuniversitetet – 100 timer
* CadPartner – 10 uker

Programmvare
------------

Vanlige programmer som benyttes er blant annet:

Autodesk
* Autodesk AutoCAD
* Autodesk AutoCAD Architecture
* Autodesk Revit Architecture
* Autodesk Inventor
* Autodesk 3Ds Max
* Autodesk VIZ (Utgått)
* Autodesk Mudbox

Andre
* Google SketchUp
* Solid Works
* ProEngineer
* Solid Edge
* Lightwave (Newtek)

Se også
-------

* Ingeniør
* Arkitekt
* Dataassistert konstruksjon
* Teknisk tegning
Sadelmager Lundberg og Søn, Akersgaden. Foto: Narve Skarpmoen / Nasjonalbiblioteket 
En **salmaker** er en håndverker som lager saler, seletøy, setetrekk og forskjellig transportutstyr.

I norsk sammenheng så nevnes salmakerfaget første gang i Magnus Lagabøtes bylov i 1276. Produksjon av hestesaler var salmakerens viktigste oppgave i middelalderen. Etter hvert som det kom til kjøreutstyr som sleder og kjerrer, så begynte salmakeren å lage seletøy, setetrekk og annet.

I 1844 ble Sadelmagerforeningen stiftet i Oslo. Navnet ble senere forandret til Sadelmager- og Tapetsermestrenes gruppe, inntil møbeltapetserfaget var blitt så spesialisert at de opprettet sitt eget laug. I dag er håndverksbedrifter innen begge fagene organisert i Salmaker- og møbeltapetserlauget Oslo.

Spesialiseringer innenfor faget
-------------------------------

* **Bilsalmakeren** innreder biler, busser, jernbanevogner, fly, båter og lignende. De driver med trekking av tak, vegger og dører. De syr kalesjer, lager soltak, bilpresenninger, varetrekk, legger tepper og matter og syr gardiner. Faget omfatter også oppbygging, reparasjon og tilpassing av utstyr til funksjonshemmede i økende grad.
* **Seletøymakeren** lager og reparerer seletøy og saler til hester, hundeseler, bandolærer, belter og remtøy. De viktigste produktene i dag er rekvisita til hestesport.
* **Portefølje- og reiseeffektmakeren** lager og reparerer kofferter og mapper av alle typer. De lager transportutstyr for fotoapparater, instrumenter, kikkerter og geværer og andre futteraler i lær, skinn, duk og andre materialer.

Utdanning
---------

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.

Repslagerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av salmaker
* Design og håndverk – Salmaker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
Fra museets søylesal
Riga by- og sjøfartsmuseum (latvisk: Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs) holder til i en bygning tilknyttet domkirken i Riga, sentralt i Rigas gamleby. 

Rigas by- og sjøfartsmuseum fører sine røtter helt tilbake til Nikolaus von Himsels private samling som i året 1773 ble overlatt til Riga by og etablert som et museum. Museet er dermed et av de eldste museer i Europa. Ingen andre museer dekker Rigas historie på en bedre måte. 

Fra museets utstilling om hansatiden
I 1890-åra da domkirken ble restaurert ble de gamle klosterbygningene ombygd og tilpasset museet. 

Museet har utstillinger som viser Rigas historie fra middelalderen til i dag.
Riga var en viktig bye for handel- og sjøfart. Byens sjøfartshistorie er et av museets hovedtemaer, såvel under hanseatene som under Sovjetunionen. 

Rigas by- og sjøfartsmuseum har også ansvaret for flere mindre spesialmuseer, bl.a. Latvias museum for fotografi.

Eksterne lenker
---------------

* Museets hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Saksenvik** er en grunnkrets i delområdet *Nedre Saltdal* i Saltdal kommune i Salten i Nordland. E6 går gjennom grunnkretsen, deriblant gjennom Saksenviktunnelen. Siden 2012 har Saksenvik kraftverk produsert elektrisitet i området.

Kverbergene i Saksenvik representerer rester etter stor aktivitet i tidlige tider. Det er tilsammen avdekket rundt 60 forskjellige kvernsteinsbrudd på Setså og i dalen opp fra Saksenvik. I terrenget utgjør disse markante formasjoner hvor en kan se sirkelformasjoner og huggmerker etter uttak av steinemnene. Bruddene på Setså og Saksenvik sees ofte i sammenheng med hverandre. Kvernsteinsbruddet på Setså er nevnt i Aslak Bolts jordebok og en vet at kirken hadde eiendomsinteresser, noe som betyr at virksomheten hadde et betydelig omfang. En mener at driften sannsynligvis startet på 800-tallet og at gårdene der bruddene lå tilhørte høvdingegodsene som fantes i Hålogaland i jernalderen. Kvernstein fra Saltdal i middelalderen er funnet mange steder rundt om i landet, blant annet i Oslo. Fra Oslo har en funnet flere kvernsteiner produsert i Saltdal, enn fra kvernsteinsbruddene i Hyllestad som også var et svært viktig brudd i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Helberg, Bjørn Hebba (2010). «Kvernsteinsindustri i vikingtid og tidlig middelalder i Saltdal kommune, Nordland fylke». I Brit Solli. *VIKING Norsk arkeologisk årbok Bind LXXIII*. Oslo: Norsk Arkeologisk Selskap. s. 103–115.
2. ↑  Holberg, Eirin; Dørum, Knut (2021). «Norrøn ekspansjon og samisk motmakt i Sør-Salten ca. 600–1350 – Norse expansion and Sami counterpower in Sør-Salten c. 600-1350». *Historisk tidsskrift*. 100 (3): 214–219. ISSN 1504-2944. doi:10.18261/issn.1504-2944-2021-03-02.
7,92 x 57 mm, en militær riflepatron med røyksvakt krutt for Mauser-rifler.
**Riflepatroner** er patroner ment brukt til gevær, der kraften i patronen enten krever at skytteren bruker begge hender for å kontrollere rekylen, eller der kraften i patronen krever et våpen med såpass tung repetermekanisme at våpenet blir upraktisk å holde med bare én hånd. Slik patroner inneholder såpass mye krutt i forhold til prosjektilets diameter at løpet må ha en viss lengde fro at alt kruttet skal brenne opp før prosjektilet forlater løpet, nok en faktor som bidrar til at våpen som bruker riflepatroner vanligvis må holdes med to hender.

Tidlige geværpatroner fra midten av 1800-tallet og fram til 1880 hadde gjerne samme kaliber som pistolpatroner, men var 3 eller 4 ganger lengre for å gi plass til mer svartkrutt. Med utviklingen av mindre kaliber ble patronene ofte flaskehalspatroner, slik at de beholdt kruttmengden i de gamle patronene. Mange av de nye riflepatronene var laget slik at de gamle repetermekanismene kunne benyttes og bare bytte av løp var påkrevet. Med innføringen av røyksvakt krutt på midten av 1880-tallet dukket de første moderne riflepatronene med kaliber fra 8 mm og nedover opp.

Det er en glidende overgang mellom riflepatroner og pistolpatroner. De aller fleste riflepatroner i dag har forholdsvis lavt kaliber og flaskehalsformet hylse, men det lages fortsatt sylindriske patroner ment for rifler, slik som .444 Marlin og .450 Marlin. Mange bøylerifler er kamret for pistolammunisjon, men det det finnes også egne lette, men grovkalibrede patroner laget for bøylerifler, slik som .44-40 og .38-40. Allerede få år etter ble det laget revolvere .44-40-patronen og i dag er slike bøylerifle/revolver med på å viske ut forskjellen på rifle- og pistolpatroner.

Referanser
----------

1. ↑  Bull, Stephen (2004). *Encyclopedia of Military Technology and Innovation*. Greenwood. s. 25. ISBN 978-1-57356-557-8.
2. ↑  Myatt, M. (1994). *The illustrated encyclopedia of 19th century firearms : an illustrated history of the development of the world's military firearms during the 19th century*. New York: Crescent Books. s. 92-99. ISBN 978-0517277867.
3. ↑  Williams, A.G. «Historic Machine Gun Cartridges». Small Arms Review. Besøkt 9. september 2015.
4. ↑  
Barnes, Frank C. (2006) [1965]. Skinner, Stan, red. *Cartridges of the World* (11th utg.). Iola, WI, USA: Gun Digest Books. s. 92. ISBN 0-89689-297-2.

Se også
-------

* Liste over riflepatroner
*Se også: Salme (elv)*
**Salmer** er sanger med kristent innhold som blir sunget ved gudstjenester og oppbyggelser. Ordet kommer fra det greske ordet ψαλμοί , psalmoi som betyr "musikk" eller "lovsang" mens det hebraiske ordet er תְּהִלִּים‎, tehillim som betyr å "prise".

Det er vanlig å dele inn salmene i tre grupper: a) lovsanger og takkesalmer, b) bønnesalmer og c) betraktningssalmer, hvor dikteren drøfter kristen tro og gjør den nærværende.
Salmer autoriseres til bruk ved gudstjenester ved at de blir tatt med i offentlig godkjente salmebøker.

Se også
-------

* Hymne
* Salmenes bok
* Norsk salmebok 2013

Referanser
----------

1. ↑  Metzger, Bruce M.; Coogan, Michael David (14. oktober 1993). *The Oxford Companion to the Bible* **(engelsk)**. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-974391-9.
2. 1 2  (no) Salmenes bok i Store norske leksikon
3. ↑  (no) Salme i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Kategori:Salmer – originaltekst fra Wikikilden |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin
 |
**Park Young-dae** (født 9. juni 1964), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Young-dae vant en olympisk sølvmedalje i håndball under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han var med på det sørkoreanske laget som kom på andreplass i håndballturneringen for menn bak Sovjetunionen.

Det var tolv lag som deltok i turneringen. En innledende runde med to grupper med seks lag i hver. Sovjetunionen vant gruppe-A og Sør-Korea gruppe-B og de begge gruppevinnerne var kvalifisert for finalen. Den ble spilt 1. oktober 1988 og resultatet ble 32-25 til Sovjetunionen. Young-dae spilte alle seks kampene i turneringen og scoret ett mål.

Fire år senere, under sommer-OL 1992 i Barcelona, spilte han alle seks kampene i turneringen og scoret ett mål. Sør-Korea kom på sjetteplass.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv i håndball, menn Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Park Young-dae – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Park Young-dae – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
**Saksa** er et fjell i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Toppen er 1073 meter over havet, og fjellet er en del av Sunnmørsalpene. Fjellet har tre topper, hvor den nordre er den høyeste, og den søndre mest besøkt. Saksa er ikke av de høyeste toppene i Sunnmørsalpene, men på grunn av plasseringen midt i fjordkrysset er utsikten en av de flotteste og dermed en av de mest populære turene i området. 

Fra toppen har man utsikt over Hjørundfjorden, Nordangsfjorden, Bondalen og Sæbø. Det går merkede stier fra Urke og fergeleiet ved Lekneset. Turen opp er omtrent tre kilometer lang, og starter ved havnivå. 

Stien til Saksa ble utbedret og steinura under toppen ble trappelagt av sherpaer. i 2015. Det ble også bygd en gapahuk på kanten av Leknesdalen på samme tid. Veien opp til gapahuken "Bentebu" (oppkalt etter primus motor for utbedringen av saksa-råsa, Bente Aambakk ) er også delvis utbedret med stein-trapper. 

I Leknesdalen finnes rester etter gamle setre og der er også et gammelt bjørnehi.

Se også
-------

* Sunnmørsalpene
* Slogen - 1564 moh.
* Urke

Referanser
----------

1. ↑  «Topptur til Saksa (1073 m.o.h.)». *www.visitnorway.no* **(norsk)**. Besøkt 9. august 2017.
2. ↑  Fannemel, Einar (12. september 2015). «Hundrevis samla til fjellfest i Saksaråsa». *smp.no*. Besøkt 9. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Slottet sett fra parken  Foto: Pelle Sten 
**Vanås slott** (**Watnaas**, **Wanås**, fra *åsen ved vannet*) er et slott i det nordlige Skåne. Slottet ligger ca. 20 kilometer nord for Kristianstad.

Den første kjente eieren av Vanås var væpneren Eskidl Aagesen i 1440. I slutningen av samme århundre overgikk gården til slekten Brahe. Godset hadde på dette tidspunkt et fast stenhus omringet av vann.

1500-tallet
-----------

I 1511 skrev Niels Nielsen Brahe seg til Vanås. Under Søren Norbys bondeopprør i 1525 sluttet han seg til Christian II, og fortsatte sin troskap til han ble henrettet i 1529. Godset ble heretter inndratt av kronen og solgt til Claus Bille, en av Frederik Is menn. Billes sønn Steen Clausen Bille ble født på Vanås i 1527, og overtok selv godset i 1553. I hans tid inntraff Den nordiske syvårskrig hvor Vanås ble ødelagt og brent av svenske tropper. Sten Bille gjenoppførte slottet omkring 1566 og det fikk dermed i store trekk det utseende som kjennes i dag. Da han døde gikk det over til enken Kirsten Lindenov.

1600-tallet
-----------

Under svenskekrigene på 1600-tallet var Vanås sentrum for de patriotiske snapphanene i deres motstandskamp mot svenskene. I slottsparken står fremdeles den gamle Snapphaneeika, som flere snapphaner skal ha blitt hengt i.

Etter freden i Roskilde ble mange av de danske slottene konfiskert av den svenske staten, men denne skjebnen unngikk Vanås. Meget av det gamle interiøret på Vanås er derfor bevart. Det finnes store samlinger med kostbare møbler og malerisamlinger med kunstnere som Rembrandt, Rubens, Anton van Dyck m.fl. I 1649 ble slottet kjøpt av Anna Ramel, enke etter Malte Juel till Maltesholm.

1700-tallet
-----------

I 1691 arvet Lena Sofia von Putbus (fra den gamle slekten Podebusk) godset hvor hun levet ugift i omkring 40 år. I hennes tid ble det utført en del reparasjoner av bygningene. Slekten von Putbus eide Vanås til 1756, hvoretter det ble solgt til den senere landshøvdingen i Christianstads len, Carl Axel Hugo Hamilton. Carls kone Betty Jennings eide gården frem til 1801, hvoretter det ble omgjort til fideikommis til hennes dattersønn greve Carl Axel Wachtmeister av Johannishus. Hans slekt eier fortsatt Vanås.

Stiftelsen Wanås Utställningar
------------------------------

Yoko Onos *Wish Tree for Wanås*, 2011  Foto: TS Eriksson 
I 1987 ble deler av Vanås innviet som museum for svensk og internasjonal samtidskunst, med fokus på stedspesifikke installasjoner. Kunst fremvises både i parken og i utstillingshallene i de renoverte stall- og ladebygningene fra 1700- og 1800-tallet. Parken har mere en 40 permanente installasjoner av blant andre Per Kirkeby og Yoko Ono.

Referanser
----------

1. ↑  Wanås, slottsguiden.info
2. ↑  Sylve Åkesson: *Om Wanås*
3. ↑  Wanås, slottsguiden.info
4. ↑  *Marika Wachtmeister mottager Illis quorum meruere labores*, sweden.gov.se

  

Portaler: Danmark | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Joen Rasmussen** (født 17. april 1876 i Miðvágur, død 2. mars 1957 i Sørvágur) var en færøysk kjøpmann og politiker (Sb.).

Han vokste opp i Sørvágur som sønn av kjøpmann Ole (Ólavur) Rasmussen og hustru Cathrine Malene Niclasen. Moren var halvsøster av Daniel Niclasen, «rike Dánjal». Selv giftet han seg med rike Dánjals datter, Eva Niclasen. Faren drev fra 1882 en kjøpmannsforretning, som Joen Rasmussen overtok i sitt eget navn i 1908. Forretningen solgte kolonialvarer, melvarer, jernvarer og manufaktur, og eksporterte fiskeprodukter, ullvarer, fjær med videre. Han drev også fiskebåtrederi og dampskipsekspedisjon for DFDS.

Rasmussen var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Sørvágur 1903–1909 og 1915–1926, herav formann 1916–1924. Han var innvalgt på Lagtinget fra Vágar 1914–1920 og 1936–1943. Han var først partiløs, men tilsluttet seg snart Sambandsflokkurin. Det var i stor grad Rasmussens fortjeneste at partiet fikk en sterkere stilling på Vágar.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 343. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. ↑  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Hanche. s. 53–54.
3. ↑  «Valget». *Dimmalætting* **(dansk)**: 1. 7. februar 1914.
4. ↑  «Købmand Joen Rasmussen Sørvaag». *Dimmalætting* **(dansk)**: 4. 6. mars 1957.

Portal: Færøyene
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
| Ishockey |
| De olympiske ringer Olympiske vinterleker |
| Gull | 1928 St. Moritz |  |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 1928 St. Moritz |  |

**Herbert Alfred Wellington «Bert» Plaxton** (født 22. april 1901 død 7. november 1970) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1928 i St. Moritz.

Plaxton ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på *Varsity Blues ishockeylag* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent. De var direktkvalifisert til finalerunden som besto av fire lag. Canada vant alle sine tre kampene med sammenlagt 38-0; Sverige 11-0, Storbritannia 14-0 og Sveits 13-0. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Herbert Plaxton, Charles Delahay, Frank Fisher, Louis Hudson, Norbert Mueller, Hugh Plaxton, Roger Plaxton, John Porter, Frank Sullivan, Joseph Sullivan, Ross Taylor, David Trottier.

Utmerkelser
-----------

 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympiske vinterleker

| Utmerkelse | År |
| --- | --- |
| Gullmedalje Gullmedalje ved Vinter-OL | 1928 |

  | Ishockey-VM

| Utmerkelse | År |
| --- | --- |
| Gullmedalje Gullmedalje ved Ishockey-VM | 1928 |

  |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herbert Plaxton – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Plaxton – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Plaxton – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Plaxton – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Plaxton – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |