recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Outside of Heaven»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Chester Conn og tekst av Sammy Gallop. Eddie Fisher with Hugo Winterhalter's orchestra & chorus spilte den inn i Manhattan Center, New York City, 19. juli 1952. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-4953 (i USA). og av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10362. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3281.Semprini, pianoforte with Rhythm accompaniment spilte den inn som tredje melodi i medleyen «Dancing to the piano (No. 19) – Hit medley of waltzes» i London 14. januar 1953. Medleyen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10441. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3291.

Norsk versjon
-------------

Jacob Hjelte har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Så langt fra himmelen». John Weyer Larsen med Robert Levins orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3296 i 1953.

Listeplassering
---------------

Fishers versjon kom på den britiske singlelisten 3. januar 1953 og lå der i 17 i uker med nummer én som høyeste plassering.

Den grammatikalsk ukorrekte «Outside of Heaven» ble Fishers første hit i Storbritannia og kun den fjerde singlen noensinne til å toppe denne listen.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor Records in the 20-4500-20-4999 series
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Chart Stats - Eddie Fisher - Outside Of Heaven
**Sandefossen bru** er en veibro på E39 over Gaula i Sunnfjord kommune. Broen er 93 meter og av betong, den åpnet i 2014. Den krysser Gaula ved Sandafossen nedenfor Sande sentrum. På hver ende av broen er det tilkobling til fylkesvei 610. Broen inngår i en slak sving på veien og heller 8 % mot sentrum av svingen. Helningen gjør at den er 1 meter høyere på ene siden. Helningen gjør det lettere å kjøre på broen.

Broen inngår i veianlegg Birkeland-Sande nord som ble påbegynt i 2014, og ble ferdigstilt i 2016. Dette anlegget innebar at E39 ble lagt utenom Sande sentrum på ny trase med bro over Gaula (Sandefossen bru). Strekningen var smal og veibanen hadde liten bæreevne, og var dels rasfarlig.

Fylkesvei 610 ble lagt i kulvert under E39 ved Sande og adkomst til E39 skjer på ramper slik at E39 ikke fikk kryssende trafikk ved broen. Strekningen ble åpnet 27. juni 2016. Traseen forbi Sande sentrum ble skissert som et alternativ i 1898. Statens vegvesen var byggherre.

Referanser
----------

1. 1 2  Sjursen, Liv Ragnhild Holdhus (27. april 2014). «Denne brua heller åtte prosent». *NRK*. Besøkt 20. februar 2024.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. oktober 2014. Besøkt 2. november 2019.
3. 1 2  «116 år skulle det ta». *Firda*. 29. januar 2014. s. 7.
4. ↑  NRK (27. juni 2016). «Opna ni kilometer med ny E39». Besøkt 29. juni 2016.
5. ↑  Ramsli, Geir Ivar (22. januar 2015). «Sto på lasset då krana knakk». *Firda* **(norsk)**. Besøkt 20. februar 2024.
I organisk kjemi er **tropylium-kationet** (*eller tropylium-ionet)* en aromatisk forbindelse med formelen [C7H7]+. Navnet stammer fra molekyltropin (som selv er oppkalt etter molekylet atropin). Salter av tropylium-kationet kan være stabile, som tropylium tetrafluoroborat. Det kan være sammensatt av cycloheptatrien (tropylidene) og brom eller fosfor pentaklorid.

Det er et vanlig heptagonalt, plant, syklisk ion med 6 π-elektroner (4*n* + 2, der *n* = 1), som oppfyller Hückel-regelen av aromatiaromatisitet. Det kan koordineres som en ligand til metallatomer.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| skjelett-formel | ball-og-pinnemodell | plass-fyllingmodell |

Massespektrometri
-----------------

Tropyliumionet blir ofte observert i massespektroskopi i form av et signal på *m*/*z* = 91 og brukes i massespektroskopianalyse. Dette fragmentet er ofte funnet i aromatiske forbindelser som inneholder en benzylenhet. Ved ionisering vil benzyl-fragment danne et kation (PhCH+  
2) som omformer seg til det svært stabile tropyliumkationet (C  
7H+  
7).

Referanser
----------

1. ↑  International Union of Pure and Applied Chemistry. "{{{tittel}}}". *Compendium of Chemical Terminology*, internettversjon.
2. ↑  *Tropylium tetrafluorate* Organic Syntheses, Coll. Vol. 5, p.1138 (1973); Vol. 43, p.101 (1963). link Arkivert 29. august 2012 hos Wayback Machine.
***Ctenomerus*** er en slekt av små snutebiller (Curculionoidea) som lever på ulike slags planter. De har tidligere blitt regnet til ulike familier, blant annet snutebiller (Curculionidae) og Brentidae.

Utseende
--------

Knøttsmå til små (1,2 – 2,5 mm) biller, kroppen tykk, oval og høyt hvelvet med en lang, sylindrisk snute som ofte er omtrent halvparten så lang som resten av kroppen. På farge er de vanligvis gul- eller brunaktige, uten påfallende hår, men ofte med lyse skjell, eller med fine hår. **Hodet** (bortsett fra snuten) er ganske lite, fasettøynene store og flate. Antennene sitter festet på siden av snuten i den ytterste halvdelen. De består av 8-10 ledd, og er knebøyde. Det innerste leddet utgjør nær halvparten av totallengde, så følger 4-6 små, smale ledd før antennen avsluttes med en tre-leddet kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, sterkt hvelvet, ved roten nesten så bredt som dekkvingene, sterkt avsmalnet framover slik at de i spissen er omtrent så bredt som hodet. **Dekkvingene** er ovale og sterkt hvelvede med 9-10 tydelige punktstriper. Scutellum er ikke synlig ovenfra. **Beina** er nokså lange og slanke med fire-leddete føtter der det tredje leddet er tolappet. **Larvene** er korte og tykke, C-formede, de tre beinparene er redusert til vorter, og hodekapselen er kraftig.

Levevis
-------

Biologien til disse små billene er ikke godt kjent, men familien kan finnes på en rekke forskjellige plantefamilier. De danner ofte galler, eller utvikler seg inne i blomsterstander, stilker eller blader.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller,Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **dvergsnutebiller, Nanophyidae** Gistel, 1856
					- Stammen Nanophyini Gistel, 1856
						* Slekten ***Ctenomerus*** Schönherr, 1843

</references>

Kilder
------

* Gønget, H. 1997. *The Brentidae (Coloeptera) of Northern Europe*. *Fauna Entomologica Scandinavica* 34. E.J. Brill.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*


1. ↑
2. ↑   Schoenherr, C. J. 1843. *Genera et species curculionidum, cum synonymia hujus familae; Species novae aut hactenus minus cogniate, descriptionibus a Dom. L. Gyllenhal, C. H. Boheman, O. J. Fahraeus et entomologis aliis.* Roret, Paris. Vol. 7 (2): 1-461.</ref
\*\*\*\*\*\*\*\* ''[[Ctenomerus convexicollis]]'' <small>Schönherr, 1843

	* + - * + - * + *Ctenomerus pallidulus* Schönherr, 1843
								+ *Ctenomerus serratorius* Gyllenhal, 1843
								+ *Ctenomerus tessellatus* Faust, 1888
								+ *Ctenomerus varicolor* Schönherr, 1843
								+ *Ctenomerus variegatus* Fåhraeus, 1871
Referanser
----------

<references>
<ref name="adb\_taxon\_9291">«Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
Flagget til *Lord High Admiral*.
**Admiralitetet** (*Admiral of England*, senere *Lord Admiral* og *Lord High Admiral*) var tidligere ansvarlig for Royal Navy og ble opprettet omkring 1400. Admiralitetet ble i 1964 innlemmet i Ministry of Defence sammen med War Office og Air Ministry.

I 1546 opprettet Henrik VIII et *Council of the Marine*, senere *Navy Board*, for å føre tilsyn med flåten, men Lord High Admiral beholdt operativ kommando. Han var en av de ni *Great Officers of State*.

I 1628 gjorde Karl I om embetet, slik at kontrollen gikk over til en komité, *Board of the Admiralty*. Embetet Lord High Admiral bestod, men var oftest ikke besatt. Frem til 1709 ble det flere ganger utnevnt en Lord High Admiral for kortere perioder, men etter det året har det bare vært ytterst få tilfeller, og den siste var den fremtidige Vilhelm IV på begynnelsen av det 19. århundre.

Medlemmer av komitéen ble kjent som *Lords Commissioners of Admiralty*, og var en blanding av militære, kalt *Naval Lords* eller *Sea Lords* og sivile, gjerne politikere. Lederen fikk tittelen *First Lord of the Admiralty*, og var medlem av regjeringen.

Siden 1806 har First Lord of the Admiralty alltid vært sivil, mens øverstkommanderende for marinen fikk den nye tittelen *First Sea Lord*. I 1831 ble Navy Board avskaffet, og dets oppgaver ble underlagt Admiralitetet.

Admiralitetet ble i 1964 innlemmet i Ministry of Defence sammen med War Office og Air Ministry. Innenfor departementet er disse delt i tre komitéer, Admiralty Board, Army Board og Air Force Board, som alle ledes av *forsvarsministeren.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Admiralty, Royal Navy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Tjemslandsgruppen** var en kommunistisk motstandsorganisasjon i Stavanger som var aktiv under andre verdenskrig, fra begynnelsen av 1940 til 1943. Gruppa ble hardt rammet av Gestapos opprulling høsten 1943. I en omfattende aksjon arresterte Gestapo 130 personer tilknyttet gruppen. Av disse ble 10 henrettet, hvorav ni ble skutt den 9. og 10. mai 1944 i Trandumskogen, mens de gjenværende 120 ble deportert enten til Grini eller til konsentrasjonsleirer i Tyskland.

Etablering og virke
-------------------

Ved årsskiftet 1942/1943 tok Tjemslandsgruppen form etter at Helge Hansen og Einar Andreassen hadde krysset grensen og flyktet til Sverige. Gruppen fikk sitt navn fra lederen Ferdinand Tjemsland (1918–1944) Alle gruppens medlemmer tilhørte kretsen av kommunister i Stavanger.

I tillegg til å sørge for reorganisering av NKP[*klargjør*] i Stavanger, stod Tjemslandsgruppen bak den lokale motstandsavisen *Friheten* (ikke å forveksle med den landsdekkende motstandsavisen *Friheten*) som medlemmene skrev, trykket opp og distribuerte. Mye av stoffet i avisen innhentet Tjemslandsgruppen fra å lytte på radio – noe som var blitt forbudt på dette stadiet av krigen.

I tillegg drev gruppen etterretning mot lokale tyske mål, og klarte blant annet å få tak i plantegninger over Sola flyplass – og å få sendt disse tegningene over til de norske myndighetene i London. Videre arrangerte gruppen lokale gå sakte-aksjoner for å trenere tyskernes virksomhet, og den stjal drivstoff, våpen og dynamitt for å ha et lager som kunne brukes i det videre sabotasje- og motstandsarbeidet. Tjemslandsgruppen sørget også får å bygge opp et nettverk for å få nordmenn som var i fare, i sikkerhet – i denne delen av arbeidet inngikk dekkleiligheter og fluktruter, samt produksjon av falske grenseboerbevis.

Gestapos opprulling
-------------------

I 1943 gjennomførte Gestapo flere arrestasjoner og razziaer i Stavanger. Etter å ha konfiskert medlemslister fra SKP[*klargjør*] hos Karsten Berekvam ble Tjemslandsgruppen avslørt. Dette resulterte i arrestasjonen av flere medlemmer, inkludert Ferdinand Tjemsland, etter en dramatisk jakt gjennom Stavanger. De pågrepne ble underkastet tortur av Gestapo, og den 9. og 10. mai 1944 ble ni av dem skutt i Trandumskogen.

Følgende medlemmer av Tjemslandsgruppen ble skutt av okkupasjonsmakten i Trandumskogen den 9. og 10. mai 1944:

* Georg Osnes
* Ferdinand Tjemsland
* Arthur Waldemar Emanuelsen
* Knut Haugneland
* Nils Magnus Nilsen
* Henry Viktor Larsen
* Arnt Andersen
* Ingvard Georg Nordbø
* Martin August Johnsen

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Heder og ære til Tjemsland-gruppa». *Tjen Folket Media*. 9. mai 2020. Besøkt 4. februar 2024.
2. 1 2 3  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940-1945*. Piren forlag.
3. ↑  Linnerud, Eystein (1969). *Trandumskogen*. E. Linnerud. «"Trandumskogen" ble skrevet som historisk særoppgave ved Eidsvold Gymnas våren 1969»
**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.

**Afghanistans flyvåpen** (etablert 1924) er en del av Afghanistans forsvar og ledes av generalmajor Mohammad Dawran. Afghanistans flyvåpen er ett av syv korps i det afghanske militæret og har ansvar for luftforsvar og luftkrig. Flyvåpenet ble offisielt etablert i 1924, men har for det meste eksistert som en liten og uavhengig forsvarsgren. Unntaket var på 1980-tallet da Sovjet bygde opp *Den demokratiske republikken Afghanistans flyvåpen*, i håp om at et sterkt afghansk flyvåpen skulle kunne slå ned Mujahedin og opprettholde den pro-sovjetiske regjeringen til Mohammed Najibullah. På høyden besto det afghanske flyvåpenet av nesten 500 fly og helikoptre.

Da Najibullah-regjeringen falt i 1992 og Afghanistan ble kastet ut i borgerkrig, ble flyvåpenet splittet opp og kjempet om. Dette førte til at flyvåpenet ble sterkt redusert og hadde minimal kapasitet etter at Taliban tok kontroll i 1996. USAs invasjon i 2001 utslettet restene av Afghanistans flyvåpen. Gjenoppbyggingen begynte nesten umiddelbart etterpå, men kapasiteten til flyvåpenet har siden den tid vært svært begrenset. I slutten av 2012 besto flyvåpenet av over 100 fly eller helikoptre og mer enn 6000 personell.

Referanser
----------

1. ↑  Marion, Forrest L. (sommeren 2010). «The Destruction and Rebuilding of the Afghan Air Force, 1989-2009». *Air Power History*. 57 (2). Besøkt 13. mai 2013.
2. ↑  «438TH AIR EXPEDITIONARY WING» **(engelsk)**. US Air Force. 21. desember 2012. Arkivert fra originalen 21. februar 2013. Besøkt 13. mai 2013.
Kåfjord kirke
**Kåfjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Troms prosti. Det omfattet sogn i Kåfjord kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Kåfjord kirke. 

Kåfjords kirkesogn er nå en del av Kåfjord kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Troms prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Fra 1728 hadde Lyngenområdet vært et såkalt "missionariat" eller misjonsmark under Karlsøy kapellani i Tromsø prestegjeld. Ved kgl.res. av 18. januar 1776 *blev [Tromsø Kaldet] delt således at Karlsø, Lyngen og Skjervø bleve egne Sognekald[.]*

Det første gudshuset i Kåfjord var det såkalte "Finnekapellet" på Soleng oppført i 1722. Det var "finnenes apostel", prest og misjonær Thomas von Westen, som på en av sine reiser i Nord-Norge tok initiativ til dette. Kapellet ble først og fremst brukt av den samiske og finsktalende befolkningen i distriktet, mens de norsktalende holdt seg til hovedkirken i Lyngen. Antakelig i 1784 ble tømmerkapellet revet og benyttet til Lyngens første skolebygg. Bygdens første kirke, Kåfjord kirke ble vigslet 19. juni 1949 av biskop Wollert Krohn-Hansen.

Ved kgl.res. av 21. juni 1929 ble Lyngen hovedsogn delt i tre: Kåfjord, Storfjord og Lyngen. Ved kgl.res. av 2. juni 1978 ble Kåfjord sogn utskilt fra Lyngen som eget *Kåfjord prestegjeld*, gjeldende fra 1. august 1978.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Kåfjord

Referanser
----------

1. ↑  Larssen, Emil (1976). *Lyngen bygdebok*. no#: Kåfjord kommune. s. 9.
2. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
3. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i Nord. 2015. s. 160-1. ISBN 9788293393054.
4. ↑  Wisløff, Dag S. (1972). *Kirkejubileum 1722-1972 : "Finne Capellet" i Kåfjorden 250 år : et mineskrift over de kirkehus som er reist i Kåfjord sokn*. [s.n.] s. 18.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
6. ↑  Lervoll, Frode (2010). *Kirkehistorikk fra Kåfjord menighet*. [Kåfjord menighet]. s. 30.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Støttekomiteen for Vest-Sahara (SKVS)** er en norsk organisasjon som ble opprettet 1. oktober 1993 av Hans Morten Haugen, Are Hovdenak, Arnljot Ask og Ronny Hansen. Komiteen er en norsk medlemsorganisasjon som arbeider for å fremme saharawienes rett til selvbestemmelse og et fritt Vest-Sahara. Komiteen har et arbeidsutvalg bestående av seks personer. 

Organisasjonen sprer informasjon om den marokkanske okkupasjonen av landet. De viktigste kampanjeområdene har vært å stanse de utenlandske selskapene som jobber for marokkanske myndigheter inne i de okkuperte områdene, samt å legge press på Marokko når alvorlige overgrep til stadighet blir begått overfor den saharawiske sivilbefolkningen.

I tillegg jobber SKVS for å øke norsk bistand til flyktningleirene i Algerie. Fram til 2005 la organisasjonen stort press på Vest-Saharas frigjøringsbevegelse Polisario for å løslate marokkanske krigsfanger som ble tatt til fange under frigjøringskrigen på 1970- og 1980-tallet.

Vest-Sahara-demonstrasjon arrangert av SKVS i forbindelse med at Rabab Amidane fikk Studentenes fredspris 2009.  Foto: Jørn Sund-Henriksen (2009) 
Organisasjonens mål er å jobbe for at den saharawiske befolkningen skal få utøve sin legitime rett til selvbestemmelse, og delta i en folkeavstemning om landets fremtid, slik den er nedfelt i en lang rekke FN-resolusjoner.

For SKVS er det viktig å knytte allianser med andre frivillige organisasjoner, samt politiske partier, fagforeninger, forskningsmiljøer og myndigheter i inn- og utland. Organisasjonens viktigste partner i Norge gjennom det siste tiåret har vært Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond, som har støttet de afrikanske frigjøringsbevegelsene siden 1960-tallet.

Organisasjonens høyeste organ er årsmøtet. I tiden mellom årsmøtene er Støttekomiteen styrt av et arbeidsutvalg. Organisasjonen har ingen fast ansatte, men har som mål å etablere et fast sekretariat i løpet av få år. Hittil[*når?*] har alt arbeid blitt gjort frivillig. Støttekomiteen er medlem av Fellesrådet for Afrika.

Organisasjonen har de fleste år etter opprettelsen i 1993 vært ledet Ronny Hansen, som gikk av ved årsmøtet i 2010.

Referanser
----------

1. ↑   www.rorg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Vest-Sahara.no

Portal: Vest-Sahara
**Christian Frederik baron Holck** (1734–1781) var en dansk-norsk kammerherre og amtmann i Oplandene. 

Han fødtes på Antvorskov på Sjælland som sønn av rittmester og senere oberst og kommandant på Kongsvinger baron Mogens Holck (1703–1764) og Margrethe Magdalene Sophie von Warnstedt (1708–1792). I 1758 var han hoffjunker, 1761 kammerjunker hos prinsessene Louise og Vilhelmine og senere kammerre.

I 1768 ble han amtmann over Oplandene i Norge, og året etter giftet han seg fra Solum kirke på Gjemsø kloster med Frederikke Louise Adeler (1748–1810), datter av stiftsamtmann i Christianssand Frederik Adeler og Anna Beate Rosenkrantz. Paret fikk fire barn og slo seg ned først på Ringnes i Stange og herettet på Lovisenberg i Vang. Her døde baronen den 4. april 1781.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Holck» (PDF). *Danmarsk Adels Aarbog*: 453. 1925.
2. ↑  Tor Weidling (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 202.
3. ↑  S.H. Finne-Grønn (1921). *Elverum*. Cammermeyer. s. 411.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
*For filmen, se I et speil, i en gåte (film).*

***I et speil, i en gåte*** er en barne- og ungdomsroman av Jostein Gaarder fra 1993. Boka handler om ei jente som får kreft, og døden er et sentralt tema.

Selve tittelen på romanen er hentet fra Paulus’ første brev til korinterne (kapittel 13, vers 12) i Bibelen. Forfatteren fikk Bokhandlerprisen for denne romanen i 1993. Boken ble filmatisert i 2008 under tittelen *I et speil i en gåte*.

Handling
--------

*I et speil, i en gåte* handler om den lille jenta Cecilie. Man følger henne i perioden fra julen til begynnelsen av våren i sitt siste leveår. Hun er kreftsyk og døende, men vil ikke innse dette selv og vil leve et normalt liv som alle de andre barna. Derfor blir hun sur når hun må være inne når alle de andre, inkludert hennes lillebror Lasse, får være ute og ake, og som en slags demonstrasjon av trass for sykdommen ønsker hun seg nye ski og en kjelke til jul.

Når verken moren, faren eller andre familiemedlemmer er tilstede, dukker det opp en engel ved navn Ariel. Gjennom en rekke personlige samtaler som handler om bl.a. døden, kjærligheten, menneskelige følelser, og lett filosofiske og religiøse temaer i løpet av hennes siste leveperiode, begynner hun å innse og godta sin skjebne.

Eksterne lenker
---------------

* Les utgaven fra 1992 | 1998 hos Nasjonalbiblioteket.
* Boka[*død lenke*] hos forlaget Aschehoug.

Portal: Litteratur
**Volvo Philip** var en konseptbil som ble bygget av Volvo i 1952. Den ble designet spesielt for markedet i USA, så den ble utstyrt med en prototype V8-motor kalt B8B som ytet 120 hk (89 kW) ved 4000 o/min og var utstyrt med dekk med hvite sider og ett snev av halefinner.

Designet var inspirert av biler fra USA og liknet på Kaiser fra 1951. Designeren var Jan Wilsgaard som også designet Volvo Amazon. Den ble imidlertid aldri satt i produksjon, og det ble kun laget en bil. Den bilen ble brukt i flere år av styret ved Bolinder-Munktell i Eskilstuna og er nå bevart på Volvo Museum i Gøteborg.

Dette kjøretøyet ble håndbygget under ekstremt hemmelighold, og ble gjenstand for grundig testing. V8-motoren kom imidlertid i produksjon i 1956 og ble brukt til lastebilen, Volvo Lv420 "Snabbe", så vel som til båter. Den var kjent for å være sterk og pålitelig, men også for det høye drivstofforbruket. Produksjonen av motoren ble avsluttet i 1973.

*

Referanser
----------

1. ↑  «Volvo Philip». *Secret Classics* **(engelsk)**. 28. mai 2020. Arkivert fra originalen 28. august 2021. Besøkt 12. januar 2022.
**Volvo EX30** (produsert fra 2023) er en liten elektrisk drevet familiebil fra svenske Volvo Personvagnar med fem seter og fem dører. Den bygges ikke i Sverige, men i en by i Kina som heter Zhangjiakou.

Den kan fås med en elektrisk motor på 272 hestekrefter på de to bakhjulene, eller to elektriske motorer og 428 hestekrefter på alle fire hjulene. Kraftforbruket er mellom 1,6 og 1,7 kWh. Chassiset er Volvo-eier Geely sin elektriske plattform kalt SEA type 2, SEA betyr da Sustainable Experience Architecture, som hadde kjøpt Volvo i 2009. Interiøret består av en skjerm og kan styres med stemmen. Utstyrsnivåene i 2023 er Core, Plus og Ultra. Batteripakkene er 49 kWh netto og 64 kWh Dem veier rundt 2,3 tonn. Prisen i Norge høsten 2023 er fra rundt 320 000 kroner.

Referanser
----------

1. ↑  The 2025 Volvo EX30: Priced to Tempt Americans The U.S. wants to boost EVs but block China. It will be hard to do both i IEEE Spectrum den 8. november 2023.
2. ↑  Prøvekjøring av Volvo EX30: Blir sjokka om denne ikke blir en storselger i elbil.no den 6. november 2023.
3. ↑  Volvos «billigelbil» får slakt i finansavisen.no den 6. november 2023.
Thorleif Finnesand (født 4. februar 1918 i Stavanger, død 28. februar 1986) var en norsk motstandsmann og var med i SABORG i Rogaland, under Helge Hansens gruppe i 1944, under andre verdenskrig. Han deltok under sprengningen av knottfabrikken i Hillevåg i 1944. Han arbeidet som distribusjonssjef i *1ste Mai*, senere *Rogalands Avis*.

Han startet sin karriere som avisgutt, og like før krigsutbruddet ble han ansatt som bud i redaksjonen og arbeidet for avisen 1ste Mai inntil avisen ble forbudt av de tyske okkupantene. Han ble senere med i motstandskampen og deltok i Helge Hansens SABORG-gruppe, som var en av de mest aktive motstandsgruppene som opererte i Rogaland mot den tyske okkupasjonsmakten. Han deltok i flere dristige og farlige aksjoner, og måtte gjentatte ganger unnslippe Gestapo

I 1944 ble Finnesand involvert i en modig sabotasjeaksjon ledet av SABORG. Natten til 29. november 1944 deltok han i sprengningen av AS Kullimport i Hillevåg. Aksjonen var rettet mot knottfabrikken i Hillevåg, som produserte drivstoff for knottdrevne kjøretøy. Aksjonen involverte fem maskerte menn, deriblant Helge Hansen, Valentinsen, Wiig, Kåre Thorsen, og Thorleif Finnesand.

Han arbeidet også som rørlegger og var med på å legge vannledningen til Sandnes, forbi Vatneleien. En dag, mens Finnesand spiste lunsj med arbeidslaget i en brakke, stoppet en Gestapo-bil og Finnesand gikk dem i møte. De spurte etter Thorleif Finnesand, og han svarte rolig at Finnesand var gått til lunsj. Han pekte i en annen retning over en haug og klarte å slippe unna. Han kom seg i dekning i Bergen hos en onkel av kona til krigens slutt.

Etter krigen arbeidet Thorleif Finnesand som budsjef i avisen 1ste-Mai som senere ble Rogalands Avis. Han fortsatte sitt arbeid for avisen helt til han gikk av med krigsinvalidepensjon i 1981. Avisen beskriver hans innsats som budsjef som uvurderlig; han var en fremragende leder som visste hva som skulle til for å få arbeidet unna. Imidlertid valgte han å holde sitt motstandsarbeid under krigen privat og snakket sjelden om detaljer fra den tiden.

Thorleif Finnesand døde 1986, og hans mot og innsats under andre verdenskrig er et eksempel på den norske motstandsbevegelsens innsats mot den tyske okkupasjonen.

Referanser
----------

1. 1 2  Vetlesen, Vesla (2008). *Kommunist og sabotør: Helge Hansens krig*. Oslo: Aschehoug. ISBN 978-82-03-29143-2.
2. 1 2 3 4  «Thorleif Finnesand er død». *Rogalands Avis*. Stavanger (utgitt 01.03.1986). 03.02.2024. s. 2.
3. 1 2  «Krigskommunistene i Hillevåg». *www.aftenbladet.no*. 21. mai 2018. Besøkt 3. februar 2024.

*
**Trine Lise Slettås Olsen** (født 18. november 1975) er en norsk og samisk komiker, skuespiller og konferansier. Hun er oppvokst i Båtsfjord og Indre Billefjord, og bosatt i Oslo.

Karrieren startet i 2003, med deltakelse i programmet *Judas* på TVNorge, sammen med Ørjan Burøe, Terje Sporsem og Jonna Støme. I 2009 vant hun tv-konkurransen *Den norske humor*, hvor premien var å få lage sitt eget tv-program. Trine Lise Olsen brukte premien til å lage serien Lille Billefjord. Hun er også kjent fra scenen, blant annet med den kritikerroste stand-upforestillingen «Æ har rætt», hvor hun forteller om sin oppvekst som fosterbarn. Hun laget forestillingen i samarbeid med Hålogaland Teater, dramaturg Tale Næss og regi Tom Sterri.

Hennes andre forestilling «Den Lille Stemmen» fikk også god kritikker. Anne Kath Hærland hadde regi på denne.

Referanser
----------

1. ↑  «Trine Lise vant "Den Norske Humor"». Besøkt 15. august 2015.
2. ↑  Trollvik, Per Kristian. «Knallsuksess for Trine Lise Olsen». Besøkt 15. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Trine Lise Olsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Trine Lise Olsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Anslag** er et begrep benyttet i Hollywood-modellen, som er en ofte benyttet modell - eller oppskrift - innen dramaturgi og historiefortelling, som i filmer, i serier, i teaterstykker eller i litteratur. Anslaget er åpningsscenene - i en film de første minuttene - som skal vekke publikumets, eller seernes, interesse samt gi antydninger om hvem som er hovedkarakterene i handlingen, hvilket miljø handlingen utspiller seg i, gi hint om hva som senere kan utløse konflikter og hvilken sjanger det dreier seg om. I Hollywood-modellen etterfølges anslaget av en presentasjon.

Anslaget skal fascinere og engasjere publikum slik at de får en interesse for å fortsette å se, høre, lese eller lytte. Historiefortelleren, eller filmskaperen, må finne balansen mellom å gi nok informasjon og det å gi rom for videre engasjement.

Referanser
----------

1. 1 2  Nasjonal digital læringsarena. Hollywood-modellen. Besøkt 11. februar 2024.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Taishō Tripiṭaka, seksjon 22** er den 22. seksjonen av den øst-asiatiske buddhistiske tekstsamlingen Taishō Tripiṭaka. Seksjonen har tittelen 事彙部, som er *shìhuì bù* på kinesisk og *Jī-bu* på japansk. Seksjonen inneholder leksikalske oppslagsverk og ordbøker. Den befinner seg i bind 53 og i første del av bind 54 i Taishō Tripiṭaka, og omfatter tekstene nr 2121–2136.

### Bind 53 (上), del 1

| Tekst nr | Tittel | Forfatter | Bokruller |
| --- | --- | --- | --- |
| 2121 |  |  | 50 |
| 2122 |  |  | 100 |

### Bind 54 (下), del 2

| Tekst nr | Tittel | Forfatter | Bokruller |
| --- | --- | --- | --- |
| 2123 |  |  | 20 |
| 2124 |  |  | 1 |
| 2125 |  |  | 4 |
| 2126 |  |  | 3 |
| 2127 |  |  | 3 |
| 2128 |  |  | 100 |
| 2129 |  |  | 10 |
| 2130 |  |  | 10 |
| 2131 | 翻譯名義集Fānyì míng yìjíEn samling navn og deres forklaringer i buddhistiske oversettelser | Fă yùn (法雲) | 7 |
| 2132 |  |  | 1 |
| 2133 |  |  | 1 |
| 2134 |  |  | 1 |
| 2135 |  |  | 1 |
| 2136 |  |  | 1 |
Denne stasjonen befant seg nord i Port-au-Prince mens Arne Kolbjørnsen var jernbanedirektør i Haiti. Bildet er fra side 252 i boken '*Haiti: Her History and Her Detractors* av Jacques Nicolas Léger; boken kom ut i 1907.
**Arne Kolbjørnsen** (født i 1862 i Søndre Land, død i Port-au-Prince i 1909) var en norsk maskiningeniør som var jernbanedirektør på Haiti frem til sin død i 1909.

Kolbjørnsen tok sin ingeniørutdannelse ved Trondhjems tekniske skole i perioden 1878–1882. Den første tiden han bodde på Haiti arbeidet han som ingeniør på en kaffeplantasje.

Han døde av malaria i sitt hjem i Haitis hovedstad Port-au-Prince.

Familie
-------

Arne Kolbjørnsen var eldste sønn av Niels Aall Kolbjørnsen og Karen Sophie f. Zimmer (1835–1873). Faren var distriktslege i Hadeland og Land. Arne Kolbjørnsen hadde seks yngre helsøsken og fire yngre halvsøsken, men fire av søsknene døde da de var små.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Nordmand död i Udlandet». *Nordisk Tidende*. New York. 4. februar 1909.
2. 1 2 3  «Dødsfald.». *Dagbladet*. 16. januar 1909.
3. ↑  Fløgstad, Kjartan (1999). *Eld og vatn : nordmenn i Sør-Amerika*. Universitetsforlaget. s. 160. ISBN 8200129624.
4. 1 2 3  *Skiensfamilien Flood og dens legatberettigede Descendenter af familierne Bull, Christi, Clason, Colbjørnsen, Engelhart, Hald, Hansen, Helsing, Mathiesen, Mortensen, Petersen, Rønning, Schancke, Thomesen, Wamberg, Vetlesen, Wessel*. A. W. Brøgger. 1884.
**Taishō Tripiṭaka, seksjon 29** er den 29. seksjonen av den øst-asiatiske buddhistiske tekstsamlingen Taishō Tripiṭaka. Seksjonen har tittelen 悉曇部, som er *xītán bù* på kinesisk og *shittan-bu* på japansk. *Shittan-bu* betyr «siddhaṃskrift». Ordet siddhaṃ betyr «komplett» eller «perfeksjonert» på sanskrit, og er en middelaldersk indisk skrift som utgikk fra guptaskriften. Denne seksjonen befinner seg i slutten av bind 84 og består av tekstene nr. 2701–2731. Disse tekstene er skrevet av japanske buddhister.

| Tekst nr | Tittel | Forfatter | Bokruller |
| --- | --- | --- | --- |
| 2701 |  | Kūkai(空海, 774-835) |  |
| 2702 |  |  |  |
| 2703 |  |  |  |
| 2704 |  |  |  |
| 2705 |  |  |  |
| 2706 |  |  |  |
| 2707 |  |  |  |
| 2708 |  |  |  |
| 2709 |  |  |  |
| 2710 |  |  |  |
| 2711 |  |  |  |
| 2712 |  |  |  |
| 2713 |  |  |  |
| 2714 |  |  |  |
| 2715 |  |  |  |
| 2716 |  |  |  |
| 2717 |  |  |  |
| 2718 |  |  |  |
| 2719 |  |  |  |
| 2720 |  | Gyōnen (凝然, 1240–1321) | 1 |
| 2721 |  | 1 |
| 2722 |  |  |  |
| 2723 |  | Genshin (源信, 942–1017) | 1 |
| 2724 |  | 1 |
| 2725 |  | Yōkan (永観, f. 1033) | 1 |
| 2726 |  |  |  |
| 2727 |  |  |  |
| 2728 |  |  |  |
| 2729 |  |  |  |
| 2730 |  |  |  |
| 2731 |  |  |  |
**Edvin Søvik** (født 13. mai 1985[]) er en norsk politiker (Ap) bosatt i Ås. Søvik var fra 2021 til 2023 fylkesråd for finans og administrasjon i Viken fylke. Han har vært gruppeleder for Arbeiderpartiet i Ås kommune siden 2019, og var partiets ordførerkandidat i Ås ved lokalvalget i 2023.

Søvik ble fylkesråd for finans og administrasjon fra 14. oktober 2021 i fylkesrådet under leder Siv Henriette Jacobsen som består av Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Før det var han stabssjef for daværende fylkesrådsleder i Viken Tonje Brenna fra 2020 til 2021. Han var politisk rådgiver for Arbeiderpartiets partisekretær Kjersti Stenseng fra 2018 til 2020.

Søvik har også vært fylkestingsrepresentant i Akershus, kommunestyrerepresentant i Ski og hatt ulike verv og roller i AUF.

Han har siden desember 2023 jobbet i Norsk Sykepleierforbund.

Under feiringen av nyttåret 2023 i Dublin ble Søvik ranet og fikk slag i ansiktet.

Referanser
----------

1. ↑  «Fylkesråd for finans og administrasjon - Viken fylkeskommune». *viken.no*. Viken fylkeskommune. Arkivert fra originalen 3. august 2022. Besøkt 3. august 2022.
2. ↑  Løvdal, Åsmund A. (15. juni 2022). «(+) Edvin (37) valgt som ordførerkandidat: – Viktig for meg at vi får med og inkluderer hele kommunen». *Ås Avis* **(norsk)**. Besøkt 3. august 2022.
3. ↑  «Edvin Søvik». *Arbeiderpartiet*. Besøkt 3. august 2022.
4. ↑  Brønseth, Isak Egge (8. november 2023). «Disse to er ansatt i NSFs kom-avdeling.». *www.kom24.no*. Besøkt 21. februar 2024.
5. ↑  «Politiker slått ned på åpen gate: - Skremmende opplevelse». *www.vg.no*. 8. januar 2024. Besøkt 9. januar 2024.
**Kylling tunnel** er en 480 meter lang tunnel på Raumabanen ved Verma. Den nedre tunnelåpningen er ved enden av Kylling bru der tunnelen går rett under Europavei 136. Verma stasjon ligger om lag 200 meter ovenfor tunnelens øvre åpning.

Tunnelen har navn etter gården Kylling ved nedre åpning. Tunnelen inngår i den ene av to slynger som ble anlagt for å overvinne høydeforskjellen mellom Romsdalen og Bjorli. Tunnelen ble drevet i årene 1914–1922 og har et tverrsnitt på 28 m2. Den har 14,5 ‰ stigning og danner en halvbue med en kurveradius på 275 meter. Tunnelen ble drevet fra den enden som vender mot Kylling bru av hensyn til massebalansen og fallet gjorde at vogner med steinmasse trillet ut av seg selv. Arbeidet ble for øvrig gjort manuelt og det ble brukt hest til å trekke de tomme vognene. Åpningen mot Kylling bru er forlenget med et overbygg på omkring 70 m. Innvendig er tunnelen til dels muret eller støpt med betong på grunn av løst fjell, problemet med løst fjell viste seg også vinteren det første driftsåret.

Kylling bru og tunnelsystemet ved Verma. Det høyeste nivået er der linjen er merket *fra Dombås* oppe til høyre. Den ene svingen i denne slyngen går i Stavem tunnel på østsiden av elva. Kylling bru inngår i den nedre svingen med Kylling tunnel på østsiden.

Referanser
----------

1. ↑  Høgslund, O. (1924). *Raumabanen: utgitt til banens åpning den 29. november 1924*. [Oslo]: Norges statsbaner.
2. ↑  *Raumabana*. [Åndalsnes]: Biblioteket. 1994. ISBN 8291317011.
**Convair X-12** var en eksperimentrakett bestilt av USAs flyvåpen USAF, og skulle fungere som et utviklingstrinn mot en funksjonell Atlas-rakett til bruk i interkontinentale ballistiske missiler (ICBM). X-12-prosjektet ble kansellert før noen rakett var bygd, men en videreutvikling ledet til Atlas B-raketten, som hadde flere vellykkede oppskytninger.

Historie
--------

Under utviklingen av Atlas ICBM foreslo Convair å bygge to testraketter for å løse de store teknologiske utfordringene prosjektet medførte. På dette stadiet var Atlas planlagt som en enorm rakett – 49 meter høy, 3,6 meter i diameter, 181,5 tonn og med 4 hjelperaketter og 1 hovedmotor. Den første av disse testrakettene var X-11, og den andre var X-12. X-11 skulle teste ut strukturen og de trykkstabiliserte drivstoofftankene med bare 1 hovedmotor, mens X-12 skulle teste ut styresystemet og flere komponenter, inkludert de 4 hjelperakettene.

Prøvesprengningen av hydrogen-bomben i Stillehavet i 1954 viste at den nødvendige størrelsen på det kjernefysiske stridshodet var mye mindre enn tidligere antatt. Basert på de nye tallene kunne størrelsen og vekten på Atlas ICBM reduseres betydelig, noe som reduserte motorbehovet fra 5 til 3 (2 hjelperaketter og 1 hovedmotor). X-11 var dermed ikke lenger nødvendig, men Convair ønsket fortsatt å foreta utviklingen trinnvis, og X-11 ble viderført under navnet «Atlas A», mens X-12 ble videreført som «Atlas B».

Formål
------

X-12s hovedformål var å teste styresystemene, kommunikasjonssytemene og konfigurasjonen med 4 hjelperaketter som ble frakoblet etter oppskyting.

Design
------

X-12 /Atlas B var i likhet med X-11/Atlas A konstruert med trykkstabilisert skrog, noe som bidro til å redusere vekten. Hjelperakettene planlagt brukt på X-12 var 4 Rocketdyne LR89, og hovedmotoren var 1 Rocketdyne LR105. Begge rakettmotorene brukte flytende oksygen og RP-1 (parafin) som drivstoff. 2 små Rocketdyne LR101-motorer ble brukt til å finjustere skyvekraften, og til kursjusteringer.

Spesifikasjoner (Atlas B)
-------------------------

**Dimensjoner**

* **Mannskap:** Ubemannet
* **Lengde:** 26 meter
* **Diameter:** 3,05 meter
* **Vekt:** 110 740 kg
* **Hovedmotor:** 1 Rocketdyne XLR105-5 rakettmotor, 363 218 kN skyvekraft
* **Hjelpemotorer:** 2 stk. Rocketdyne XLR-89-5 rakettmotorer, 1 517 422 kN skyvekraft totalt
* **Nyttelast:** 70 kg til 185 km bane
* **Rekkevidde:** 6 000 km

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 18) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 19. mars 2015
* Encyclopedia Astronautica – Atlas B Besøkt 19. mars 2015

Se også
-------

* Convair X-11
* Atlas

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
**Ian Hill Nish** (født 3. juni 1926 i Burghmuirhead i Edinburgh i Storbritannia) er en britisk akademiker og spesialist innen japanstudier og tidligere professor i internasjonal historie ved London School of Economics and Political Science (LSE). Han er ekspert på den britisk-japanske allianse og på japansk utenrikspolitikk.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Andre verdenskrig gav mange unge ikke-japanere sjansen til å ble spesialister innen japanologi, og Ian Nish ble en av dem. Han studerte ved School of Japanese Studies som først var i Simla og så ble flyttet til Karachi i Britisk India.

Etter krigsslutt og etter språkopplæringen ble disse semi-lingvistene sendt til South East Asia Translation and Interrogation Center i Johore Bahru i Malaya. De fikk oversettelseoppgaver og ble benyttet som tolker i Changi-fengselet.

Deretter tok Nish mastergrad ved University of Edinburgh. Han tok doktorgrad ved School of Oriental and African Studies (SOAS) i London.

### Karriere

Nish underviste ved det historiske fakultet ved University of Sydney fra 1957 til 1962. Fra 1962 til 1991 underviste han ved London School of Economics i London. To av hans spesialiserte forelesningsrekker munnet ut i to bokpublikasjoner: *Origins of the Russo-Japanese War* og *Japan's Struggle with Internationalism*. Nish fortsatte med sine egne forskninger innen de britisk-japanske relasjoners historie og det førte til ytterligere to bøker.

Han gikk i pensjon i1991.

Verker i utvalg
---------------

I en statistisk oversikt over verker skrevet av eller om Nish, nevner OCLC/WorldCat om lag 200+ verker i 300+ publikasjoner på fire språk, i 7,000+ biblioteker.

* *Britain & Japan: Biographical Portraits* (1994), med James Hoare
* *The History of Anglo-Japanese Relations: The Political-diplomatic Dimension* (2000)
* *The Russo-Japanese War, 1904-5* (2003)

Referanser
----------

1. ↑   «In memory of Professor Ian Nish (1926-2022)», besøkt 18. februar 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  LSE: Ian Nish[*død lenke*]
3. ↑  Daiwa Anglo-Japanese Foundation: *Britain and Japan: Biographical Portraits,* book launch. Arkivert 9. oktober 2007 hos Wayback Machine. Arkivert 2007-10-09 hos Wayback Machine
4. 1 2 3 4 5 6 7  Kenrick, Vivienne. "Personality Profile: Ian Nish,"[*død lenke*] *Japan Times.* 18. september 2004 -- May '08.
5. ↑  WorldCat Identities: Nish, Ian Hill

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kunimitsu Takahashi** (født 29. januar, 1940 - 16. mars, 2022) er en tidligere japansk motorsykkel- og Formel 1-fører. Han kjørte først og fremst motorsykkel, men gikk over til firehjul i 1965 og kjørte ett Formel 1-løp. Han var med og organiserte Super GT fra 1993 til 2007.

Motorsykkel
-----------

I 1961 ble Takahashi den første japanske vinneren av et motorsykkelløp i 250cc-klassen, med en seier for Honda på Hockenheimring. Han vant samme år et løp i 125cc-klassen, og i 1962 fikk han to seiere. Han kom på fjerdeplass sammenlagt i 250-klassen i 1961 og fjerdeplass i 125-klassen i 1962, begge gangene for Honda. I 1962 på Isle of Man TT ble han hardt skadd og byttet til firehjul i 1965.

Formel 1
--------

Han deltok i ett Formel 1-løp. Det var Japan Grand Prix 1977, den 23. oktober. Han kjørte en privat Tyrrell som Kazuyoshi Hoshino hadde brukt i det samme løpet året før. Takahashi kom på en 9.-plass, over tre runder bak vinneren som var James Hunt.

Resultater
----------

### Fullstendige Formel 1-resultater

(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer **pole position**, kursiv indikerer *raskeste runde*)

| År | Team | Chassis | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Plass | Poeng |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977 | MeiritsuRacing Team | Tyrrell007 | CosworthDFV 3,0 V8 | ARG  | BRA  | RSA  | USW  | ESP  | MON  | BEL  | SWE  | FRA  | GBR  | GER  | AUT  | NED  | ITA  | USA  | CAN  | JPN9 | **–** | **0** |

Se også
-------

* Liste over Formel 1-førere

Referanser
----------

1. ↑   as.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kunimitsu Takahashi – Driver Database Rediger på Wikidata

* (en) Kunimitsu Takahashi – Motorsport Stats Rediger på Wikidata

* (en) Kunimitsu Takahashi – MotoGP Rediger på Wikidata

  

Portal: Formel 1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** NDL
 |
**Engerjordet stasjon** var tidligere en stasjon på Holmenkollbanen, mellom Ris og Slemdal.

Stasjonen lå ved krysset mellom Heyerdahls vei og Slemdalsveien og ble sannsynligvis åpnet tidlig på 1900-tallet, senere enn de andre stasjonene på linjen. En mulig grunn til stasjonens opprettelse kunne være at ingeniør Halvor Emil Heyerdahl, mannen som Heyerdahls vei er oppkalt etter og var en av intiativtakerne til banen, selv bodde i det som senere heter Heyerdahls vei 1 og ønsket kort vei til nærmeste holdeplass. Andre personer som bodde i nærheten og som antakelig var meget fornøyd med at stasjonen ble anlagt var advokat Carsten I. Bjerke, som bodde i «Villa Sole», og statsråd Johannes Winding Harbitz, som bodde i «Villa Lia». Stasjonen, som stort sett kun besto av en treplattform, ble nedlagt i 1935. Oslo bys historie bind 4 har imidlertid en annen forklaring: «Carl Joachim Hambro forteller at hans onkel, statsråden Johannes Harbitz, som bodde på Engerjordet og en tid var ordfører i banens representantskap, fikk trikken til å stoppe utenfor huset sitt.»


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Slemdal |  | Holmenkollbanen |  | Ris |

Referanser
----------

1. ↑  Johan Ditlev-Simonsen (2020). «Har du hørt om Engerjordet stasjon?». *Risbladet* (2).

Eksterne lenker
---------------

* Preben Munthe: *Engerjordet stasjon* Vinderen historielags medlemsblad nr. 49 (2004), side 30–31

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Lofoten og Vesterålen prosti** *(Lofotens og Vesteraalens Provsti*, norrønt: *Lófótar prófastdœmi)* var et tjenestedistrikt i Nidaros bispedømme i Den norske kirke og omfattet kirkesognene i distriktene Lofoten og Vesterålen i datidens Nordlandenes Amt (Nordland).

Historikk
---------

Prostiet går antakelig tilbake til de historiske prostier i den katolske kirken i Middelalderen.

Ved reskript av 6. juli 1740 ble Lofoten prestegjeld delt ved at de tre kapellaner som hadde vært underlagt kapellanen i Nidaros domkirke, skulle være sokneprester for henholdsvis Buksnes, Borge og Flakstad prestegjeld.

Vågan prestegjeld ble overført fra Salten prosti til Lofoten og Vesterålens prosti ved reskript av 14. januar 1791.

Ved kongelig resolusjon av 1. mars 1849 ble prostiet delt i Lofoten og Vesterålen prostier.

Prestegjeld i Lofoten og Vesterålen prosti
------------------------------------------

*Til Lofoten prosti 1849:*

* Wærøyen
* Lofothen *(delt 1740)*
	+ Borge *(opprettet 1740)*
	+ Buxnæs *(opprettet 1740)*
	+ Flagsted *(opprettet 1740)*
* Vaagan *(fra Salten prosti 1791)*

*Til Vesterålen prosti 1849:*

* Hassel
* Bøe
* Øxnæs
* Dverberg

Kilder
------

* Folketellingen 1769
* Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
* Lofoten og Vesterålen prosti, arkivportalen.no Arkivert 14. oktober 2023 hos Wayback Machine.
**Foros** (ukrainsk og russisk: Форо́с, krimtatarisk: *Foros*) er en småby og populært feriested på Krim i Ukraina. Den ligger nær Krimhalvøyas sørligste punkt.

Stedet ble grunnlagt av greske handelsfolk i middelalderen. Det ble populært blant russerne etter at en russisk «tekonge», Aleksandr Kuznetsov, sent på 1800-tallet bygde seg et palass ved stranden her. Det var Kuznetsov som lot bygge byens fremste landemerke, Oppstandelseskirken. Dette er en arkitektonisk ekstravagans med fem kupler, beliggende på en 400 meter høy klippe over byen.

Sovjetlederne hadde en rekke statsdatsjaer bygd i området. I 1991 ble Mikhail Gorbatsjov holdt i husarrest her under augustkuppet mot hans styre.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. mars 2016.
2. ↑  «Форосская церковь». crimea-tour.ru. 2003. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Foros, Crimea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Hurzuf, med Aju-Dag («Bjørnefjellet») i bakgrunnen
**Hurzuf**, eller **Gurzuf** (ukrainsk og russisk: Гурзуф), er en småby og et feriested på Svartehavskysten av Krim i Ukraina. Stedet er nå innenfor Jaltas *rajon*, ca 11 km nordøst for Jalta sentrum.

Byen hadde i 2001 et folketall på 8600 innbyggere.[]

Hurzuf er en av Krims eldste bosettinger. Bysantinerne bygde festningen *Gursuvita* her på 500-tallet. Langt senere ble Hurzuf en krimtatarsk landsby; så sent som i 1805 var befolkningen bare på 179 - alle krimtatarer. Kort etter år 1800 ble landsbyen oppdaget som reisemål og feriested av russisk aristokrati. Den første til å bygge landsted her (1808-1811) var den franskfødte hertug de Richelieu; han anla også et eksotisk hageanlegg rundt sin herskapsbolig. I 1820 tilbragte den russiske dikter Aleksander Pusjkin tre uker i Hurzuf. Den russiske forfatter Anton Tsjekhov hadde en *datsja*, et lite hus, her under hans såkalte Jalta-tid. Ballettmester Marius Petipa døde her.

Den eurasiske region av World Organization of the Scout Movement har sitt hovedkvarter her.

Bilder
------

* Nattens gudinne-fontenen i Hurzuf*Nattens gudinne*-fontenen i Hurzuf
* Restene av Gurzufs festning, av Jean-Marie Chopin, 1838Restene av Gurzufs festning, av Jean-Marie Chopin, 1838
* Pir i Gurzuf, av Konstantin Korovin, 1914*Pir i Gurzuf*, av Konstantin Korovin, 1914
* Utsyn over Gurzuf på tidlig 1900-tallUtsyn over Gurzuf på tidlig 1900-tall
* Tsjekhovs datsjaTsjekhovs *datsja*

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 25. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gurzuf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |