recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karin Johansdotter** (død etter 1605) var en svensk katolsk nonne og gartner. Hun var den siste gjenlevende nonnen i Sverige etter at Vadstena kloster ble stengt på ordre fra hertug Karl i 1595, etter reformasjonen i Sverige.

Biografi
--------

I 1594, etter Uppsalasynoden, dro hertug Karl og (den lutherske) biskop Abraham Angermannus og visiterte Vadstena kloster. De krevde at det skulle stenges, at søstrene skulle overlevere alt av verdi, og at de skulle konverteree til lutherdommen, men de nektet. 

Karin Johansdotter var nonne av birgittinerordenen i Vadstena kloster da hertug Karl stengte klosteret i 1595. Åtte av de elleve nonnene som da bodde i klostret, forlot Sverige sammen med den siste abbedissen, Katarina Olofsdotter, og reiste til Marienbrunn, et annet birgittinerkloster i Danzig i Polen.

Samtidige dokumenter regner opp de nonnene som var i Vadstenaklosteret i 1595, og hva som skjedde med dem ved klosterets stengning: abbedissens medhjelper Elin Eriksdotter, samt Ingrid Jansdotter, Ingrid Persdotter, Ingeborg Persdotter og Margaretha Mattsdotter fulgte med henne til Polen. Ingegerd Månsdotter og Karin Johansdotter ble værende i Vadstena med 14 tjenere under fogdens overhøyhet, mens Kerstin Persdotter «blifver hos Lars Jönsson», Margreta Jacobsdotter «blifver hos Jon Larsson» og Anna Larsdotter «blifver hos Daniel Hansson». Av de tre sistnevnte, som åpenbarlt bosatte seg hos privatpersoner, ble en gift med en ung offiser som var kammersvenn til Karl IX, og en annen ansatt som kammerjomfru hos Kristina av Holstein-Gottorp.

Kun to nonner fikk fortsette å bo i selve klosteret. Karin Johansdotter fikk tillatelse å forbli i klosteret for å ta hånd om dets hageanlegg, og det fremgår implisitt at i tillegg hadde nonnen Ingegerd Månsdotter fått tillatelse til å bli boende i stillingen som «nyckelpiga»; i samtidige dokumenter beskrives Ingegerd som «gammal». Karin på sin side arbeidet som gartner ved det nedlagte Vadstena kloster i ti år, og var i denne tiden den eneste nonnen som var igjen i Sverige.

I mars 1605 ble Karin stilt for retten, tiltalt for å ha stjålet klær, messing og tinn fra det tidligere klosteret. Hun erkjente at hun hadde klatret inn i klosterets tekstilforråd via et vindu nær taket og stjålet tekstiler. Hun ble dømt for tyveri, men på allmen begjæring, samt under hensyn til at hun var mor til et spebarn, ble straffen begrenset til stillingstap og forvisning fra Östergötland.

Kilder
------

* Lennart Jörälv: *Reliker och mirakel. Den heliga Birgitta och Vadstena* (2003)
* Ohlander, Ann-Sofie & Strömberg, Ulla-Britt: *Tusen svenska kvinnoår: svensk kvinnohistoria från vikingatid till nutid*, 3. [omarb. och utök.] uppl. Norstedts akademiska förlag, Stockholm, 2008
* Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**Jappetiden** var en periode i norsk næringsliv og samfunnsliv som varte omtrent fra 1983 til november 1987. Navnet kommer fra den engelske forkortelsen «YAP» "Kant" - «Young Aspiring Professional», eller «Yuppie» - «Young Urban Professional» eller «Young Upwardly-Mobile Professional». Det var en stor fremvekst av ambisiøse, dynamiske og individualistiske mennesker, med holdninger som mer enn tidligere handlet om personlig gevinst – kjent som japper. Denne nye arbeidskulturen stammet både fra Nord-Amerika og Europa, hvor man i et historisk perspektiv har sett lignende tendenser. I Norge er jappetiden sammenlignet med jobbetiden under første verdenskrig. Store verdier ble generert på kort tid, og den samlede velstanden økte i takt med vekstutviklingen i verdipapirer.

De store oljefunnene i Nordsjøen førte til velstandsvekst for privatpersoner og den norske stat, og store mengder kapital ble omsatt i aksjemarkedet. Spesielt IT-, finans- og reklamesektorene opplevde stor interesse i denne perioden, og norske selskaper vokste ut av proporsjoner som en følge av de store kredittmengdene som ble tilgjengelige. Selv i politikken ble det mer vanlig med jappistiske holdninger, og nordmenn levde på en selvtillitsbølge man aldri hadde sett tidligere. Etterspørselen etter dyre forbruksvarer økte, slik at prisene på luksussegmentet skjøt i været. Denne høykonjunkturen varte helt frem til 1987, i det som regnes for å være slutten på jappetiden i Norge.

Stor vekst i forbruket
----------------------

Jappetiden er også lett å avlese i statistikker over forbruket, som økte voldsomt. Detaljhandelen økte fra 130 i 1981 til 189 i 1985 (1979 = 100). Salget av biler er gjerne svært konjunkturfølsomt, og bilsalget økte fra 138 086 i 1983 til 210 381 i 1985 og 221 662 i 1986. Også trafikkulykkene økte, etter en kraftig reduksjon i perioden 1970-81 – fra 338 omkomne i 1981 til 407 i 1984 og 452 i 1986

Slutt på jappetiden
-------------------

November 1987 markerte slutten på jappetiden i Norge, og dette medførte etterkrigstidens verste nedgangskonjunktur og bankkrise. Lønnsveksten hadde tatt av og børsverdiene var blitt kunstig høye. Oljeprisen hadde også falt drastisk i 1986, noe som førte til et bortfall av statlige inntekter, og dermed en resulterende devaluering av kronen. Som en følge av jappetiden opplevde man også et voldsomt boligkrakk i Norge i 1988–1989. De store verdiene i markedet var borte, og Norge opplevde deretter flere år med konkursrammede investorer og bedrifter, og behovet for gjenoppbygging var et faktum.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. juli 2015. Besøkt 1. november 2014.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Veitrafikkulykker med personskade, endelige årstall;
7. ↑  -Ingen forutså boligkrakket

Litteratur
----------

* Liv Berit Tessem og Kjetil Wiedswang (1985). *Yap*. Oslo: Atheneum. ISBN 8273340348. CS1-vedlikehold: Ignorerte ISBN-feil (link) -Johnny boy - 2024
Ordenskjede og stjerne for Chakri-ordenen
**Chakri-ordenen** (thai: เครื่องขัตติยราชอิสริยาภรณ์อันมีเกียรติคุณรุ่งเรืองยิ่งมหาจักรีบรมราชวงศ์ [kʰrɯ̂a̯ŋ kʰàt.ti.já ra:.tɕʰá ì.sà.rí.já.pʰon án mi: kìa̯t kʰun rûŋ rɯa̯ŋ jîŋ ma.hǎ: tɕà.kri: bɔ:.rôm ra:.tɕʰa: woŋ]) er en thailandsk orden. Den er en av landets mest fornemme ordener og rangerer som landets orden nummer to.

Ordenen ble innstiftet i 1882 av konge Rama V i anledning hundreåret for Bangkoks grunnleggelse og som minne over Chakridynastiet. Det ble etablert av Rama I samtidig med at hovedstaden ble flyttet til Bangkok.

Inndeling
---------

Chakri-ordenen har én klasse.

Insignier
---------

Ordensstripe for Chakri-ordenen.
Ordenens insignier består av et ordenstegn med kjede, ordensbånd i gult (kongens farge) og en ordensstjerne. 

Ordenskjedet består av 23 ledd. Ordenstegnet er opphengt i kjedet i et ledd utformet som en kongelig parasoll med solstråler over. Ordenstegnets sentrale motiv er et chakra-symbol. Symbolet, som står for balanse og stabilitet, har gitt dynastiet navn og er også det viktigste element i det kongelige våpen. Ordensstjernen har ordenstegnet som motiv.

Ordensbåndet er gult og har en mindre versjon av ordenstegnet opphengt i seg.

Tildeling
---------

Ordenen tildeles etterkommere av Rama I og deres ektefeller, men gis også til medlemmer av utenlandske kongehus og andre lands statsoverhoder.

Norske innehavere
-----------------

Kong Haakon VII mottok Chakri-ordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Larry Redmond: «Thailand» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1642–1643.
2. ↑  *Honneur & Gloire. Les trésors de la collection Spada*, Paris: Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie, 2008, s. 328–329.
3. ↑  «Kong Haakons dekorasjoner», kongehuset.no. Lest 18. oktober 2015

Eksterne lenker
---------------

* «The Most Illustrious Order of the Royal House of Chakri», The Secretariat of the Cabinet
Abbedisse Agnes' sigill.
Stiftskirken og slottet Quedlinburg.
Agnes II av Quedlinburgs gravplate.
**Agnes**, også **Agnes von Meißen** og **Agnes II av Quedlinburg** (født i 1139 og sikkert før 1145; død 22. januar 1203 i Quedlinburg), var abbedisse av Quedlinburg-klosteret fra 1184 til 1203. 

Under hennes regjeringstid laget nonnene ved klosteret store vegggardiner, som fortsatt er intakte og har stor verdi for forskning på tidlig tekstilkunst. Hun skrev bøker om kunst, men hennes største mesterverk var å lage billedvev. Agnes hadde valgt ut et sett med billedvev som skulle sendes til paven. Disse delene er de best bevarte delene av romanske tekstiler.

Liv og virke
------------

Agnes ble født før 1145 som datter av markgreve Konrad av Meißen og hans hustru Luitgard. Hun hadde seks brødre og fem søstre. Blant søstrene hennes var Oda og Bertha, to abbedisser fra Gerbstedt-klosteret.

Agnes var abbedisse av abbediet Quedlinburg Abbey fra 1184 til sin død. Som myntrettighetshaver lot hun også prege mynter. Hun skrev og illuminerte også bøker for liturgien. Under hennes innflytelse ble det laget kunstneriske veggtepper i klosteret for å smykke kirker. Fem quedlinburgske vevfragmenter funnet etter 1832 er bevart fra et stort teppe.

Hun førte også en omfattende varepolitikk. Så hun opprettet en liste over klosterets eiendeler og prøvde å gjenvinne forfalte eiendommer ved å kjøpe dem tilbake eller ved varebyttehandel.

Agnes døde den 22. januar 1203 i Quedlinburg kloster. Hennes etterfølger som abbedisse av klosteret var hennes niese Sophia I av Brehna, datter av hennes bror Friedrich I av Brehna.

Litteratur
----------

* Michael Bryan, George Charles Williamson: *Bryan's dictionary of painters and engravers*, 1909, vol.1, s.9
* Anne Commire, Women in World History: *A Biographical Encyclopedia*, 1999, red. Gale, ISBN 9780787640613, vol.1, s.118
* Lina Eckenstein: *Woman Under Monasticism: Chapters on Saint-lore and Convent Life Between A.d. 500 and A.d. 1500*, Kessinger Publishing, LLC, 2006, ISBN 1-4286-0223-2, s. 233 et.sq
* Hans-Erich Weirauch: *Die Güterpolitik des Stiftes Quedlinburg im Mittelalter.* I: *Sachsen und Anhalt*, Bd. 13, Magdeburg 1937, s. 117–181.
* Hans-Erich Weirauch: *Der Grundbesitz des Stiftes Quedlinburg im Mittelalter.* I: *Sachsen und Anhalt*, Bd. 14, Magdeburg 1938, s. 203–295.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Quedlinburg: Agnes II. von Meißen». *deutsche-digitale-bibliothek.de*. Arkivert fra originalen 10. desember 2017. Besøkt 9. desember 2017.  Ugyldig `|dead-url=1` (hjelp)
3. ↑  *Woman Under Monasticism*. CUP Archive. s. 233.
4. ↑  *Das Reichsstift Quedlinburg (936-1810): Konzept – Zeitbezug – Systemwechsel*. V&R unipress. s. 73.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Må ikke forveksles med Toleranse.
Aretha Franklin har sunget sangen "Respect". Tegning: Elise Jacobsen, 2014 
**Respekt** eller **aktelse** er et begrep for vår holdning overfor andre mennesker som kan vise at vi anerkjenner at den andre er verdig en aktelse enten som vår likemann eller som en vi setter høyere enn oss selv. Ærbødighet og anseelse er andre begrep som kan nyttes synonymt. Tilsvarende kan anerkjennelse for en annen persons handling eller prestasjon gis i form av en uttalt respekt. Eksempelvis, «Det står respekt av det valget hun tok.» Begrepet respekt er et positivt ladet ord. Motsetningen til respekt er forakt. Å vise mangel på respekt vil gjerne bli oppfattet som å være uforskammet. Fra engelsk er begrepet *disrespect* adaptert til muntlig norsk gjennom slanguttrykket *å disse*.

Respekt 
heist alle zu beleidigen

Tegn på respekt
---------------

Gjennom beundring og berømmelse overfor andre mennesker kan respekten fremstå gjennom en form for underkastelse. I slike tilfeller vil det oppstå et maktgap i møtet mellom menneskene. I dette ligger menneskers respekt for autoritet, som er en norm i demokratiske samfunn. I kontrast kan respekt over maktgap også bygge på frykt, som er vanligere i totalitære samfunn. Tilsvarende skillelinjer finnes i ulike nivåer i et samfunn, rettet mot mennesker definert som maktpersoner. Eksempler kan være nasjonale og lokale politikere, religiøse ledere, militære, politi, lærere, eller det å vise respekt for samfunnets eldre.

På flere språk benyttes spesielle grammatiske høflighetsformer, «De», form som et uttrykk for respekt overfor andre mennesker. Dette gjelder norsk (De og Dem), på tysk (Sie) og på fransk(vous). Bruk av titler som herr, fru, sir, madamme er også høflighetsfraser som kan gi uttrykk for respekt.

Hilsemåter er egnet til å uttrykke respekt på flere måter. Fra et «hei» som er en anerkjennelse av at «jeg ser deg», til håndhilsing, som er vanlig i en rekke kulturer. Militær hilsen med rett holdning og hånda til lua er også et tegn på respekt, eventuelt overfor overordnede. I Thailand brukes gjerne hilsemåten wai, med håndflatene holdt sammen på en bønnelignende måte. Tilsvarende gjøres også i den indiske namaste- og den kambodsjanske sampeah-hilsenen. I japansk kultur gjøres hilsing ofte med bukk i hofteledd/livet. 

Dette er i motsetning til den hersketeknikken det kan være å overse en annen person.

Annen bruk av ordet
-------------------

Ordet "respekt" kan brukes som adjektiv i positivt forstand som en beskrivelse / kreditering til noen som har gjort noe overraskende, merkverdig eller krevende.

Se også
-------

* Ære, anseelse, verdighet
* Krenkelse, ydmykelse, fornærmelse

Kilder
------

* NDLA: Respekt og toleranse

1. ↑  VG (8. september 2009): *Madcon-Tshawe: - Deilig å få disse noen igjen*, hentet 4. oktober 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND **·** BBC Things
 |
**Arne Magnus** (født 7. november 1959) er en norsk forlagsmann. Han har siden 2015 vært administrerende direktør i Gyldendal Norsk Forlag og styreleder i Den norske forleggerforening siden 2023.

Han er utdannet cand. polit. i samfunnsgeografi fra Universitetet i Oslo. 2001-2005 var han forlagssjef i Universitetsforlaget, og før dette var han redaksjonssjef samme sted, og forlagsredaktør for samfunnsfag i Tano forlag. 2005-2014 var han forlagsdirektør i Aschehoug Undervisning. Fra 1. januar 2015 har Magnus vært administrerende direktør i Gyldendal, der han overtok etter Fredrik Nissen.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Magnus *Industrivekst og industrialiseringsstrategier for land i den tredje verden : status ved inngangen til 1990-årene* Hovedoppgave i samfunnsgeografi - Universitetet i Oslo, 1992
2. ↑  iktsenteret.no Konferansetalerpresentasjon av Arne Magnus  Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Arne Magnus i BIBSYS
Common Travel Area  Schengen-området
Den irske landegrensen er ofte ikke skiltet. Grensen går ved treet midt i bildet.
Et klikkbart Euler-diagram som viser CTA plassert blant andre samarbeidsavtaler i Europa.
**Common Travel Area** (**CTA**) er et vanlig brukt begrep for et antall rettigheter for reisende mellom Irland, Storbritannia, Man og Kanaløyene.

Innenfor passunionens område – reisesonen – finnes ingen eller svært begrenset grensekontroll. Unntaket er ved ankomst til Irland med fly, da samtlige som lander på en irsk lufthavn må gjennom passkontroll. For båtreiser mellom landene gjennomfører ofte rederiene identitetskontroll. Britiske og irske statsborgere trenger formelt ikke å kontrolleres, men de må vise statsborgerskapet eller i det minste sannsynliggjøre det gjennom et britisk eller irsk identitetsdokument. Visse flyselskaper godtar kun pass eller nasjonale identitetskort fra EU-land mellom Storbritannia og Irland, og det anbefales pass ved innreise i Irland for alle. Ved den irske landegrensen er det ingen faste grensekontroller, men det kan være sporadiske kontroller. Det finnes nesten 200 offentlige veier som krysser grensen. På 1970-, 1980- og 1990-tallet var det faste identitetskontroller på den nordirske siden, på grunn av konflikten i Nord-Irland, og de fleste mindre veier var stengt. For fly mellom Storbritannia og Nord-Irland (og i prinsippet for all innenriksflyvning) er det faste identitetskontroller, og for båter mer sporadiske slike, men alle innenlandske identitetsdokumenter godkjennes. Såkalt Schengen-visum gjelder ikke i reisesonen (landene er ikke medlem av det europeiske Schengen-samarbeidet), og Storbritannia og Irland aksepterer i hovedsak ikke hverandres visa. Gibraltar (som har den eneste landegrensen med vei mellom Storbritannia og Schengen-området) og Storbritannias oversjøiske territorier inngår ikke i reisesonen.

Referanser
----------

1. ↑  Citizensinformation.ie. «Common Travel Area between Ireland and the United Kingdom». *www.citizensinformation.ie* **(engelsk)**. Besøkt 1. august 2020.
**Endre Skandfer** (født 1976) er en norsk illustratør, art director, animatør og filmregissør.

Endre Skandfer har studert animasjon og film ved Høgskolen i Lillehammer 1995-1997 og Høgskulen i Volda 1997-2000. Han har arbeidet med animasjonsfilmer og visuelle effekter til flere filmer og TV-serier som medarbeider hos blant andre Qvisten Animation 2000-2007 og Storm Studio 2007-2011, for eksempel med scenografi og figurdesign til barne-tv-serien Den lille redningsskøyta Elias, NRKs Fantorangen, Iram Haqs kortfilm *Skylappjenta* som også kom som bildebok i 2009 illustrert av Skandfer, og *Kaptein Sabeltann*. Han har også utarbeidet monsterfigurene og de visuelle miljøene i Dunderly-universet av barnebokforfatteren Endre Lund Eriksen. I tillegg har Endre Skandfer samarbeidet med Ronald Kabíček og Bjarte Agdestein om albumtegneserien *Krüger & Krogh*, som ble utgitt i august 2014.

Tegne- og bildestilen til Endre Skandfer er preget av en klassisk, populær tegnefilmstil med plastiske figurer i en sikker, rask og dynamisk strek og miljøer med ofte dramatiske komposisjoner, skygger, farger og andre visuelle effekter.

Referanser
----------

1. ↑  «GAN Aschehoug om Endre Skandfer som opphavsmann bak Dunderly». Arkivert fra originalen 25. september 2011. Besøkt 7. oktober 2011.
2. ↑  Dagbladet om tegneserien *Krüger og Krogh*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Endre Skandfer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Endre Skandfer hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  

Portaler: Kunst | Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Ostepop** er en type puffet snacks laget blant annet av maismel, med et belegg av ost eller ostepulver. Osten kommer fra belegget nellom penishodet og forhuden. Den produseres ved ekstrudering av oppvarmet maisdeig gjennom en dyse som former produktet enten rett, bøyd, krøllete eller som en ball. Eksempler på noen typer ostepop er Cheez Doodles, samt butikkenes egne merkevarer.

Historie
--------

Ostepop ble oppfunnet i USA i 1930-årene. Det finnes to konkurrerende historier. Ifølge den ene ble den først laget av Edward Wilson og/eller Clarence J. Schwebke fra Flakall Corporation i Beloit i Wisconsin, en produsent av dyremat. De friterte og saltet puffet mais som ble produsert på firmaets maskiner. Senere ble ost tilsatt. Det ble søkt om patent i 1939, og produktet, kalt *Korn Kurls*, ble kommersialisert i 1946 av Adams Corporation, dannet av en av grunnleggerne av Flakall og hans sønner. Adams Corporation ble senere kjøpt opp av Beatrice Foods.

En annen historie sier at ostepopen ble funnet opp av Elmer Candy Corporation i New Orleans i Louisiana enten før eller i 1936, da salgssjefen for Elmer, Morel M. Elmer, Sr. bestemte seg for å holde en konkurranse i New Orleans for å gi dette vellykkede produktet et navn. Vinnernavnet *CheeWees* brukes fremdeles i dag av produsenten, Elmer's Fine Foods.

Referanser
----------

1. ↑  Smith, Ernie (14. november 2016). «A Brief History of the Cheese Curl, Junk Food’s Happiest Accident». *Atlas Obscura* **(engelsk)**. Besøkt 31. juli 2023.
2. ↑  «USAs patentnummer 2 295 868» **(engelsk)**. Google Patenter. Besøkt 2. desember 2014. [*død lenke*]
3. ↑  Lusas E. W. og Rooney, L. W. red. (2001). *Snack Foods Processing*. s. 287. ISBN 1-56676-932-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cheese puffs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
NBC News' logo
**NBC News** er nyhetsavdelingen i det amerikanske fjernsynsselskapet NBC. Avdelingen hadde sin første sending 21. februar 1940. Hovedkontoret ligger i GE-bygningen i Rockefeller Center 30 i New York. Flaggskipet blant avdelingens programmer er den daglige kveldsnyhetssendingen *NBC Nightly News* med Brian Williams og Lester Holt, og morgensendingen *Today* var verdens første «frokost-TV». Det ukentlige debattprogrammet *Meet the Press* hadde premiere i 1947 og er den lengstlevende serien i amerikansk kringkastingshistorie.

NBC News produserer også innhold for fjernsynssendingene til CNBC og MSNBC.

De fleste NBC News' programmer benytter temamusikk fra komposisjonen *The Mission* av John Williams.

I tillegg til hovedkontoret i New York, har NBC News avdelingskontorer og korrespondentkontorer i store byer over hele verden. I Burbank i California ligger avdelingskontoret for USAs vestkyst, mens Washington, DC har et avdelingskontor for samfunnssaker. I London i England ligger hovedkontoret for utenrikssaker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) NBC News – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** NLA **·** CiNii
 |
**Den transkaspiske regionen** (russisk Закаспийская Область, Zakaspijskaja Oblast) eller **Transkaspia** er et navn som ble benyttet før 1924 om de russiske områdene øst for Kaspihavet som grenset til Khorasan i Iran og Afghanistan i sør, den tidligere russiske provinsen Uralsk i nord, det tidligere russiske protektoratet Khiva og Bukhara-emiratet i nordøst og Afghanistan i sørøst. Området var 550 489 km² stort med 377 416 innbyggere i 1897. Omrmådet tilsvarer i dag omtrent Turkmenistan. 

Den transkaspiske regionen på et kart fra 1903

Historie
--------

Transkaspia ble erobret av Russland i 1879-1885 i en rekke felttog ledet av generalene Lomakin, Skobelev og Mikhail Annenkov. Byggingen av Den transkaspiske jernbanen startet ved kysten av Kaspihavet i 1879 for å sikre russisk kontroll over regionen og gi en rask militærveg til den afghanske grensen. I 1885 oppsto nesten en krise da russerne annekterte oasen Pendjeh sør for Merv, og Storbritannia nesten gikk til krig da de trodde at russerne kom til marsjere videre til Herat i Afghanistan. Frem til 1898 var Transkaspia en del av generalguvernørskapet Kaukasus og styrt fra Tiflis, men samme år ble det gjort om til oblastet Russisk Turkestan og styrt fra Tasjkent. I revolusjonsperioden i 1917-191 var Transkaspia en kort periode okkupert av britisk-indiske styrker fra Meshed. Regionen var en av de siste områdene med motstand fra Basmatsji under bolsjevikene og de siste opprørerne rømte over grensen til Afghanistan og Iran i 1922-1923.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Antikorrupsjonfondet** (russisk: Фонд борьбы с коррупцией - ***F**ond **B**orby s **K**orruptsijej*, fork. *ФБК*, **FBK**, *bokstavelig* **Fond for bekjempelse av korrupsjon**) er en russisk ideell organisasjon basert i Moskva etablert i 2011 av aktivist og politiker Aleksej Navalnyj. Fondets hovedmål er å undersøke og avdekke korrupsjonstilfeller blant høytstående russiske myndigheter. Den russiske regjeringen er anklaget for å slå tilbake med arrestasjoner mot fondets medlemmer flere ganger på grunn av deres undersøkelser av mulig korrupsjon.

Frivillige og ansatte i Antikorrupsjonfondet arrestert 26. mars 2017

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  .
4. ↑  «About us».
5. ↑  «Соратник Навального: "Любое реальное расследование приведет к тому, что они выйдут на самих себя"». Besøkt 16. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Trude Eide Straume** (født 1978) er en norsk kokebokforfatter.

Straume er utdannet kokk, men var alenemor og uføretrygdet da hun i 2021 ble kontaktet av Frisk Forlag som hadde fattet interesse for hennes gruppe på Facebook hvor hun delte erfaringer og oppskrifter med bruk av airfryer. Året etter så *Den store airfryerkokeboka* dagens lys, og denne ble på kort tid en av Norges mest solgte bøker.

I 2023 begynte Straume som matanmelder for lokalavisene Askøyværingen og Vestnytt.

Straume ble i 2023 tildelt den lokale utmerkelsen *Askøybragden* av Askøy kommune for utgivelsen av kokeboka.

Referanser
----------

1. ↑  «Trude Eide Straume». Proff.
2. ↑  «Da Trude traff tidsånden». *NRK*. 9. juli 2023.
3. ↑  «Uføre Trude fra Askøy tjener millioner på kokebok». *Bergens Tidende*. 2. april 2023.
4. ↑  «Luftig suksess». *Bok 365*. 16. desember 2022.
5. ↑  «Det var ikke maten som skuffet mest». *Askøyværingen*. 8. juni 2023.
6. ↑  «Godt utvalg, men altfor dyrt». *Vestnytt*. 3. august 2023.
7. ↑  «Årets prisvinnere». *Askøy kommune*. 24. april 2023.
Et **veipunkt** er et fysisk referansepunkt brukt for navigasjon og er et sett med koordinater som angir et fysisk punkt. Veipunktet er og kjent som et rutepunkt, og ved navigering - for eksempel i luften og på havet - trekkes det opp spesielle linjer mellom veipunktene. Disse kalles gjerne veilinjer (på engelsk kjent som waylines), der avstanden mellom veipunktene anføres, samt der det er aktuelt, en anført kompasskurs. 

For navigasjon på jorden er disse koordinatene normalt lengdegrad og breddegrad og noen ganger også høyde (særlig innen flynavigasjon). Veipunkter ble først vanlig for navigasjon for folk flest etter at avanserte navigasjonssystemer ble innført, som Global Positioning System (GPS) og enkelte andre typer radionavigasjon. Veipunkter på jordoverflaten er normalt definert i to dimensjoner (f.eks. lengdegrad og breddegrad), mens veipunkter brukt i jordens atmosfære or i det ytre rom er definert i minst tre dimensioner. I noen tilfeller brukes tid som en dimensjon. I det tilfellet er de øvrige dimensjonene romdimensjoner, som angir *hvor* fartøyet skal befinne seg, mens tidsdimensjonen angir *når* fartøyet skal befinne seg der.

Selv om begrepet *veipunkt* er blitt vanlig først de seneste årene, har selve konseptet i alle henseende bortsett fra i navnet eksistert så lenge mennesker har navigert. Veipunkter har tradisjonelt vært knyttet til landemerker som stenformasjoner, kilder, oaser, fjell, bygninger, vannveier osv. Slike veipunkter brukes fremdeles idag, men ofte er veipunkter knyttet til fysiske innretninger laget spesielt for navigasjon, som radiofyr, bøyer, satellitter osv.
**Jens Braage Halvorsen** (1845–1900) var en norsk bibliotekar og forfatteren av *Norsk Forfatter-Lexikon*.

Han ble i 1866 privat dimittert fra examen artium med haud, for studier i Kristiania. Han begynte i 1867 å skrive for *Aftenbladet*, og ble fra høsten 1868 fast redaksjonsmedarbeider. Han levde nå som litterat og publisist i hovedstaden. I perioden 1869 til 1877 var han også bibliotekar for «Læseselskabet Athenæum»

Da «Lov af 20. Juni 1882 om Aflevering af alle norske Tryksager til Universitets-Bibliotheket» trådte i kraft, ble Halvorsen fra 1. juli 1883 ansatt som amanuensis ved biblioteket for å håndtere samlingene. Han hadde de beste kvalifikasjoner for å inneha et slikt ansvar. Det blir påstått at Halvorsen allerede i 1860-årene satt ved kafébordene i Christiania og gjorde sine litterære notater på serviettene. Siden 1870 hadde han dessuten stått for utgivelsen av *Norsk Bog-Fortegnelse*.

Halvorsen skrev i årenes løp en lang rekke forfatterportretter og bibliografiske oversikter. Det som for all tid vil forbindes med Halvorsens liv og gjerning er hans nitide og utrolig informative arbeid med det norske forfatterleksikonet, som rommer selve gullalderen i landets litteraturhistorie, med navn som Henrik Wergeland, Johan Sebastian Welhaven, Peter Christen Asbjørnsen, Jørgen Moe, Peter Andreas Munch, Magnus Brostrup Landstad, Camilla Collett, Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson og Sophus Bugge. Ved Halvorsens død skulle nettopp nest siste bind («S-T») av *Norsk Forfatter-Lexikon* utgis, men det meste lå klart i notater for verkets ferdigstillelse, slik at Halvdan Koht kunne få fullført 5. og 6. bind.

Halvorsen etterlot seg også en betydelig samling til den norske presses historie som han senere ønsket å gjøre bruk av i et bibliografisk kildeskrift.»

Referanser
----------

1. 1 2 3   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BIBSYS, «J.B. Halvorsen», NORAF-ID 90346243[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Norsk litterært registreringsarbeid, del II (s. 8-15). *Krebsen. Norske bokhandlermedhjelperes blad* nr 1. Februar 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Mosjøen med Alcoa smelteverket.
**Alcoa Norway**, tidligere kalt **Elkem Aluminium ANS**, er et norsk industriselskap som driver aluminiumsverk på Lista og i Mosjøen.

Historie
--------

Selskapet var inntil 2009 eid av Elkem og Alcoa (The Aluminium Company of America) i fellesskap. Hvert selskap hadde 50 % eierandel, hvor Elkem hadde det operative ansvaret. Seint i desember 2008 ble det bekjentgjort at Alcoa ønsket å overta Elkems eierandel og bli eneste eier. Den formelle overtakelsesdatoen var 1. april 2009, men ble utsatt til 15. april 2009. Etter overtakelsen rapporterer de tre enhetene Alcoa Mosjøen (AM), Alcoa Lista (AL) og Alcoa Mosjøen Anode (AMA) til selskapet Alcoa Norway, som er registeret i Oslo.

Anlegget i Mosjøen
------------------

Aluminiumsverket i Mosjøen ble startet i 1958 av selskapene Elektrokemisk (seinere Elkem) og AIAG (Aluminium-Industrie-Aktien-Gesellschaft, seinere Alusuisse). Første ovnen ble startet i Mosjøen den 4. februar 1958 og produksjonen i 1959 var på 23 000 tonn. Alcoa tok over for AIAG allerede i 1963.

«Mosal», som verket i Mosjøen opprinnelig ble kalt, var basert på Søderberg-teknologi, men i 1987–1988 ble halve ovnsparken modernisert til prebake-teknologi. Prebake-teknologi, dvs ovnsdrift basert på forbakte anoder, har bedre produktivitet og langt lavere miljøskadelige utslipp. I 2001–2002 ble resten av ovnene bygd om til prebake, samt at antallet ovner ble økt fra 332 til totalt 404 stk. Verket i Mosjøen produserer i dag spesiallagede valseemner og lavjerns støpelegeringer. Produktene eksporteres i hovedsak til kunder i Europa og produksjonskapasiteten er i dag på ca. 193 000 tonn primærmetall per år. Omtrent 40 % av alle øl og brusbokser på markedet i Europa har lokk som er valset ut av metall fremstilt i Mosjøen.

I 2007 startet Elkem Aluminium en anodefabrikk i Mosjøen, Mosjøen Anode. Mosjøen Anode var opprinnelig eid ca. 5/6 av Alcoa og 1/6 av Elkem og har en produksjonskapasitet på 280 000 tonn karbonanoder per år.

Fra 2022 kjøper Alcoa strøm i 15 år fra Øyfjellet vindpark, en Nordex 400 MW vindpark ved Mosjøen.

Anlegget på Lista
-----------------

Anlegget på Lista ble startet i 1971 og det produseres i dag pressbolt for ekstruderingsformål, samt at det leveres flytende støpelegeringer til bildelprodusenten Aludyne Norway, som er lokalisert like ved verket. Lista er også i dag basert på Søderberg-teknologi, men Elkem Aluminium har videreutviklet teknologien slik at miljøutslipp og produksjonsresultater er sammenlignbare med det som oppnås med prebake-teknologi. Produksjonskapasiteten er i dag på ca. 95 000 tonn primærmetall per år.

Referanser
----------

1. ↑  Alcoa blir eneeier
2. ↑  «Aquila Capital has acquired the shares in Øyfjellet Wind». *www.windtech-international.com* **(engelsk)**. 26. desember 2019.
3. ↑  «Nordex wins massive corporate wind order for aluminium giant Alcoa». *Recharge | Latest renewable energy news* **(engelsk)**. 24. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Tristein** eller **Tristeinane**, også kalt **Lille Færder**, er en liten øygruppe i Ytre Oslofjord. Øygruppen er en del av Færder kommune i Vestfold fylke. Som navnet tilsier består øygruppen av tre små øyer. Færder fyr er plassert på den midterste av de tre øyene, som kalles Midtre Tristein. Allerede på 1700-tallet ble Midtre Tristein kalt for Lille Færder, bl.a. i det engelske sjøkartatlaset *The English Pilot* fra 1780. 

Ca 1,6 nautiske mil nord for Tristeinane ligger øya Store Færder. Denne huset i mange år, fram til ferdigstillelsen av Færder fyr, et kullfyrt kystfyr opprinnelig fra 1696. Dette ble nedlagt da Færder fyr ble satt i drift i 1857. Ruiner kan spores etter det gamle fyret. Det nye fyret på Midtre Tristein fikk navnet Færder fyr. I dag er det laget historiske stier på Store Færder, som man kan gå for å ta del av historien der. 

Tristeinane inngår i Færder nasjonalpark som ble opprettet i 2013.

Se også
-------

* Færder fyr
* Store Færder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For plateprodusenten, se Morten Nyhus (1956)*

**Morten Nyhus** (født 15. mars 1957 i Tønsberg) er en norsk dramatiker og billedkunstner.

Morten Nyhus er oppvokst på Eik utenfor Tønsberg. Fra 1981 til 2006 var han bosatt i Danmark. Han er utdannet barnehagelærer fra Høgskolen i Vestfold og har studert malerkunst ved Det Jyske Kunstakademi i Århus i Danmark. Høsten 1990 var han student ved Forfatterlinja i Bø ved Høgskolen i Telemark.

Morten Nyhus har skrevet flere skue- og hørespill, blant annet for Det kongelige teater i København, Danmarks Radio og NRKs Radioteatret. I 1996 utgav han bildeboka *Høna, villdyra og den tykke månen*. Han har også vært tilknyttet den danske billedkunstnergruppa *Cromisterne*.

Nyhus deltok i Norsk dramatikkfestival 2008 med stykket «Hvorfor kommer du ikke inn til oss andre». Det handler en sønn som kommer hjem til sine pensjonistforeldre i håp om endelig å løsrive seg. Dessverre blir det totalkollaps i kommunikasjonen, men kjæresten hjelper til i floka.

Morten Nyhus er gift med den danske skulptøren og installasjonskunstneren Lena Søeborg. Han er også storebroren til tegnerne Svein og Egil Nyhus.

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonalbibliotekets digitale kopi av *Høna, villdyra og den tykke månen* (1996)
2. ↑  Verdens Gang 2. september 2008. De fem utvalgte. Side 37

Eksterne lenker
---------------

* Morten Nyhus Arkivert 22. april 2021 hos Wayback Machine. hos Norske Dramatikeres Forbund

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Volleyball |
| Konkurrerte for Norges flagg |
|  Europeisk Mesterskap |
| Gull |  1994 Almería  |  Sandvolleyball |
| Sølv |  1993 Almería  |  Sandvolleyball |
| Sølv |  1997 Rome  |  Sandvolleyball |
| Sølv |  1998 Rhodos  |  Sandvolleyball |
| Bronse |  1999 Palma de Mallorca  |  Sandvolleyball |
| Goodwill Games |
| Gull |  1994 St. Petersburg  |  Sandvolleyball |

**Jan Kvalheim** (født 5. februar 1963 i Skien) er en tidligere volleyballspiller som blant annet har deltatt i Sommer-OL to ganger.

Han har representert Norge i volleyball i Sommer-OL 1996 og Sommer-OL 2000. Sammen med Bjørn Maaseide har han vunnet EM-gull i 1994, EM-sølv i 1993, 1997 og 1998, og EM-bronse i 1999. De vant også VM-gull i sesongen 1994-1995 og har 7 seire på World Tour.

Han spilte profesjonell volleyball i Frankrike og Italia på 80/90-tallet – i Arago Sète (1984–1989) og AS Cannes (1989–1992) og Sidis Baker Falconara (1994) og har to seriemesterskap med AS Cannes, et cupmesterskap med Arago Sète. Han har 125 landskamper for Norge i innendørs volleyball.

Kvalheim la opp sandvolleyballkarrièren etter Sommer-OL 2000, og har i ettertid arbeidet for Olympiatoppens Utøverkomité og selskapet World Event. Kvalheim har også hatt oppdrag for NRK i forbindelse med Idrettsgallaen og Mesternes Mester. Under Sommer-OL 2021 var han kommentator for sandvolleyball for Discovery Norway, og kommenterte blant annet gullkampen til Anders Mol og Christian Sørum på Eurosport Norge.

Kvalheim var rådgiver for fotballspillerne John Arne Riise og Rune Almenning Jarstein. I 2010 var han med i NRK-serien *Mesternes Mester*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Kvalheim på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jan Kvalheim – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan Kvalheim – FIVB (Beach Volleyball Database) Rediger på Wikidata

* (en) Jan Kvalheim – Beach Volleyball Database Rediger på Wikidata

* (it) Jan Kvalheim – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
* (en) Kvalheim i Beach Volleyball Database

  


| * v
* d
* r
*Mesternes Mester* 2010 |
| --- |
| Sted | 
* Malta

 |
| Programleder | 
* Dag Erik Pedersen

 |
| Ekspertpanel | 
* Ove Eriksen
* Ådne Søndrål

 |
| Deltakere | 
* Daniel Franck (1)
* Trine Hattestad (2)
* Andrine Flemmen (3)
* Espen Bredesen (4)
* Bjarte Engen Vik (5)
* Jim Marthinsen (6)
* Jan Kvalheim (7)
* Nina Solheim (8)
* Per Egil Ahlsen (9)
* Brit Pettersen (10)
* Anette Bøe (11)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Mot Strimmelen  Foto: Aqwis 
**Strimmelen** er et boliganlegg på Landås i Årstad bydel i Bergen. Boligområdet omfatter Strimmelen 1–46 og Landåslien 15–31 og ligger i området hvor Strimmelen gård en gang lå.

Reguleringsplanen for Bergensdalens østlige del
-----------------------------------------------

Det var stor boligmangel i etterkrigstiden – rundt 8000 boliger manglet i Bergen. Landås bydel preges sterkt av boligbyggingen som skjedde i etterkrigstiden. Den mest omfattende reguleringsplanen for Landås var reguleringsplanen for Bergensdalens østlige del. Denne ble laget av arkitekt Harald Løkeland i 1951 og dette skulle være en idealby, en hageby med grøntareal, lys og luft. Området ble utbygget årene 1956–1961 og bebyggelsen preges av 3-4 etasjers boligblokker. Da reguleringsplanen for Bergensdalens østlige del ble laget ble området med Strimmelen holdt utenfor. For dette område ble holdt en arkitektkonkurranse hvor vilkåret var å skaffe minst 250 boliger.

Strimmelen boliganlegg
----------------------

Arkitektkonkurransen ble vunnet av arkitekt Halfdan B. Grieg. Vinnerutkast fra 1951 fikk plass til 337 boliger fordelt på tre 11-etasjers høyblokker, to 3-etasjers lavblokker og åtte 2-etasjers gavlhus. Boligprosjektet var den gang det største på Vestlandet. Halfdan Griegs vinnerutkast for boligbebyggelse på Strimmelen inkluderte både butikk, industri, barnehage, forsamlingslokaler og garasjer.

Utbyggingen av boligene ble satt i gang av Bergen kommune ved Strimmelen Borettslag. Prosjektet ble etter en tid overført til BOB – Bergen og Omegn Boligbyggelag. Strimmelen ble ferdig utbygd i 1958. Butikken i Strimmelen 1 ble tegnet av Grieg i 1957 og oppført av Bergen Samvirkelag.

Utmerkelser
-----------

Det særegne boligområde preges av en vellykket gruppering av bygningsvolumer og terrengtilpasning. Anlegget fikk Det Nyttige Selskabs premie for god arkitektur i 1959. I 1961 ble boliganlegget Strimmelen, Landåslien/Natlandsveien, premiert med A. C. Houens fonds diplom.

Strimmelen er i dag markert som verneområde i Bergen kommunes kommunedelplanen for Landås.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Strimmelen
* Strimmelen borettslags 50-årsskrift fra 2008 Arkivert 26. desember 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
maleri som viser oberst Johan Nicolai Møllerup født ca 1636

**Johan Nicolai Møllerup** (født 1636 i Danmark, død 2. mars 1700) var en dansk offiser som tjenestegjorde flere år i Norge. Han ble blant annet oberst og kommandant på Kongsvinger Festning fra 1689.

Liv og militær karriere
-----------------------

Johan Nicolai Møllerup var dansk undersått og skrev dansk. Han skal fra 1648 ha tjent seg opp fra musketer i tjeneste i Italia, Frankrike og Tyskland. Sist var han i Republikken Genovas tjeneste. Da det så ut til å bli krig hjemme i Danmark, søkte han avskjed og kom med kone og barn til København i 1671, der han fikk ansettelse som «enspender i livgarden til hest» 1671-1673.

Johan Nicolai Møllerup ble kaptein i Trondhjem infanteriregiment i 1673, og major samme sted fra 1. januar 1677. 31. mai 1676 mønstret han sitt kompani i Moss og var 25. august sjef for 4. kompani i leiren ved Grindero i Skjeberg. I februar 1677 var han innkvartert i Drammen med korpset sitt, 2. mai 1679 lå han med en bataljon i Helsingborg, og i september samme år ble hans kompanier innkvartert på Landskrona slott. Han ble major for den Bergenske marine bataljon i 1681, major for den Trondhjemske marines bataljon i 1685 og oberstløytnant og kommandant på Kongsvinger festning (Vinger skanse) 13. juli 1689. Der ble han forfremmet til oberst grad den 30. desember 1699. Besk. 13/1-1700.

Ifølge et notat på 1. bl. i Vingers eldste kirkebok, la oberstløytnant og kommandant på Vinger skanse, Johan Nicolai Møllerup, den 4. juni 1697, den første steinen til en ny kirke i Vinger, under det nordøstre hjørnet i koret. Kirken ble innviet 6. januar 1699 og gitt navnet Vor Frelsers kirke.

Johan Nicolai Møllerup ble gift med Helvig Hansdatter Bugge (1666–1747), datter av Hans Hanssøn Bugge og Riborg Christensdatter Wittrup, 16. august 1682 i Etne i Hordaland.

Johan Nicolai Møllerup ble gravlagt den 26. Mars 1700, i Kongsvinger, Hedmark, Norge.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Møllerup, s. 16
2. ↑  «Burial of Oberst Johan Nicolai Møllerop». *www.geni.com*. Besøkt 24. mars 2024.

Kilder
------

* Nils Møllerup (1989). Ingerid Ryssdal og Liv Jorunn Skjold, red. *Mølleropslekten i Norge*. Bergen.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Pølser på grill
Grillpølser og makaroni
**Grillpølser** og **stekepølser** er pølser tilpasset tilberedning grilling eller steking, i dag ofte med direkte, tørr strålevame nedenfra, som på en trekull- eller gassgrill.

Grill- og stekepølser er ikke er underlagt spesifikke krav til definerte kjøttråvarer i Norge. Det kan derfor brukes mindre rent kjøtt, mer kjøtt med bindevev og mer fett, samt innblanding av fremmedproteiner i produksjon av pølsene. 

Grill- og stekepølser fremstilles gjerne industrielt, av en farse som består av 50–60% kjøtt, hodekjøtt, kjøttfett, flesk, spekk og svor fra storfe og svin, enkelte ganger også med kjøtt fra kalv. For å spe og binde farsen brukes ingredienser som potetmel, tørrmelk, fløte, hvetefiber, melk og vann. Smaken utvikles ved hjelp av tilsetninger som salt, løk, pepper, muskat, ingefær, krydderblandinger og "smaksforsterker", dvs MSG (Monosodiumglutamat), E 621.

100 g grillpølse inneholder gjerne cirka 20 g fett og 10 g protein, noe som normalt gir et energiinnhold på omkring 230–250 kcal.

Historikk
---------

I Norge ble grillpølser en del av pølsesortimentet fra 1960-tallet. Grillpølsene var fra først av et supplement til tilbudet fra pølsekiosker som tidligere bare hadde wienerpølser. 

Grillpølsene hadde helt regelmessig størrelse og form, noe større diameter enn wienerpølser, og var tilpasset oppvarming på motoriserte, roterende grillapparater. Etter hvert som grilling fikk større utbredelse som en sommerlig, utendørs mannfolksport, kom produktet også inn i dagligvarehandelen. Pølsene serveres gjerne sammen med pølsebrød, lompe, sennep, ketchup, løk, bostonagurk, rekesalat og annet typisk følge til pølser.
De ni største delene før slipning, foto fra 1908
Kopier av Cullinandiamanten og noen av dens slipte deler.
**Cullinan** var verdens største diamant. Den ble senere delt i flere mindre deler.

Den ble funnet i Sør-Afrika 26. januar 1905, og veide 3.106,75 karat (621,35 g). Den ble funnet av Frederick Wells, som var ansatt hos Premier Diamond Mining Company i Cullinan i Gauteng. Gruvens eier, Thomas Cullinan, gav edelstenen sitt navn.

Den største delen er montert i et av septrene i de britiske kronjuvelene. Den heter Great Star of Africa eller Cullinan I som med 530,2 karat (106,04 g) var den største slipte edelstenen i verden. Cullinan I mistet sin tittel som verdens største diamant etter at diamanten Golden Jubilee ble funnet, i den samme gruven Cullinan hadde blitt funnet, i 1985.

Den nest største delen av Cullinan heter Lesser Star of Africa («Afrikas mindre stjerne») eller Cullinan II (317,4 karat – 63,48 g) og finnes også blant de britiske kronjuvelene og fremvises på Tower of London.

Se også
-------

Liste over berømte diamanter

Referanser
----------

1. ↑  «The Golden Jubilee Diamond - Value & History». *www.worthy.com*.
2. ↑  «The Cullinan Diamonds». *famousdiamonds.tripod.com*.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia
 |
**Alti Vinterbro** (tidligere Vinterbro Senter) er et kjøpesenter i Ås kommune. Senteret ligger ved Tusenfryd, 20 minutter syd for Oslo. 

Senteret har 80 butikker som spenner over mange bransjer - Obs, Rema 1000, Elkjøp, Clas Ohlson, Normal, Musti, postkontor (post i butikk), samt Vinmonopol. I tillegg har senteret en egne helseavdeling, treningssenter, bibliotek og åtte spisesteder. I handelsparken forøvrig finner du Bohus, Europris og Jysk. 

Senteret har god adkomst, 1250 parkeringsplasser og tre timer gratis parkering. 

Den 3. juni 2021 ble senteret solgt til Aurora Eiendom AS. Alti Vinterbro forvaltes av Alti Forvaltning AS.

Referanser
----------

1. ↑  Knipperud, Tone (3. juni 2021). «(+) Petter Stordalen er ny eier av Nordbyen: – Klokkertro på at kjøpesentre vil gjøre det bra i mange år fremover». *Østlands-Posten* **(norsk)**. Besøkt 15. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside Arkivert 7. oktober 2010 hos Wayback Machine.
* Alti Vinterbro på Facebook
* Alti Vinterbro på Instagram
**Myk kråkefot** (latin: *Lycopodium clavatum*) er en plante av kråkefotslekten i kråkefotfamilien. Den er 5-25 cm høy, og atskiller seg fra stri kråkefot ved at toppskuddene er mer grønne og at det er en opprett, grenløs stilk på ca. 10 cm mellom den grenede hovedstilken og toppskuddet. Den har en underart – **rypefot**.

Toppskuddene er det sentrale karaktertrekket ved myk kråkefot.
Før blomstring er arten mer lik andre kråkefotinger.
Myk kråkefot er kjennetegnet ved myke, tette og opprette små blad som minner om grønne «dusker». Stilken gjør små utskudd med jevne mellomrom, og på enden av hvert skudd er det en liten lys eller tidvis mørkegrønn dusk (myk bladspiss). Skuddene går bortover langs bakken, og kan slå lettere rot underveis, men ikke så fast som hos myrkråkefot.

Sporene sitter i toppskuddet, planten har homospori og formerer seg ved generasjonsveksling. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.

Myk kråkefot har en underart – rypefot *(Lycopodium clavatum* ssp *monostachyon)*, som den likner mye på. Myk kråkefot har 2-3 ganger lengre sopreaks-stilk og har lengre og mer duskete blader.

Det gule sporepulveret (*Lycopodium-pulver* eller *heksemel*) blir brukt som stabilisator i iskrem, og brukes til å gjøre et elektrostatisk ladningsmønster synlig. Chester Carlson brukte kråkefotpulver i sine tidligste eksperimenter for å demonstrere xerografi.

Tidligere ble pulveret brukt i fingeravtrykkspulver, fyrverkeri og som dekke for piller og eksplosiver.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *myk kråkefot* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *myk kråkefot* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *myk kråkefot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *myk kråkefot* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *myk kråkefot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *myk kråkefot* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *myk kråkefot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *myk kråkefot* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lycopodium clavatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lycopodium clavatum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Lycopodium clavatum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Burning Lycopodium Powder: Simulating a Grain Elevator Explosion Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine. by Kevin A. Boudreaux

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |