recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nylig avdød:** Artikkelen handler om en person som døde nylig. Slike biografier kan bli hyppig endret og oppdatert. Les som vanlig Wikipedia med kritisk sans.

**Oddvind Ørbeck** (født **Odd Ørbeck**; 1925–2023) var en norsk billedkunstner: maler, tegner, illustratør, skulptør og tekstilkunstner bosatt i Kongsberg. Han var i sin kunst inspirert av blant annet russiske ikoner og indiansk kunst. Da han var 79 år gammel endret han fornavn til Oddvind, ettersom den nye navneloven da gjorde det enklere å skifte navn.

Kunstnerisk virke
-----------------

Etter å ha arbeidet to år som fabrikkarbeider på Kongsberg Våpenfabrikk, bestemte Ørbeck seg for å bli kunstner. Han hospiterte ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, og hadde studieopphold i Stockholm og Paris.[]

Han debuterte på Statens høstutstilling i 1970, og hadde samme år sin første separatutstilling i Oslo. Per 2005 hadde han hatt over 30 separatutstillinger, blant annet i Kunstnerforbundet i Oslo, i Bergen, Gøteborg og Stockholm.[]

Ørbeck arbeidet vesentlig med maleri, men utførte også skulpturarbeider og tekstilkunst. Som maler ble han inspirert av russiske ikoner i en periode han var bosatt i Sverige, og siden malte han ofte ikonlignende bilder som skilte seg ut fra hans øvrige malerier ved at de var gullbelagt og malt på tykke treplater.

Han var blant de første som ble tildelt Statens garantiinntekt for kunstnere. Han var æresmedlem i Kongsberg kunstforening.[]

Ørbeck er innkjøpt av Riksgalleriet og Norsk kulturråd. Av større utsmykningsoppdrag var et stort veggfelt i auditoriet i Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap.[]

Fra 2009 hadde Ørbeck, ved siden av egne utstillinger, hovedansvaret for etablering og drift av et ikke-kommersielt, kunstnerstyrt galleri: Galleri Labro ved Labrofossen 5 km syd for Kongsberg. I 2011 viste galleriet inka- og maya-indiansk tekstilkunst, innkjøpt av Ørbeck på reiser i Peru, Bolivia, Guatemala og Mexico. Nesten alle broderiene og vevnadene ble solgt og inntekten gikk til Regnskogfondet.[]

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 467bbd99-de36-45b7-b129-69d692f2b422, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Minnesider, «Oddvind Ørbeck | Dødsannonse», besøkt 10. november 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Storfossen, Jan (16. november 2023). «(+) Oddvind Ørbeck bisatt: – En uvanlig mann med et uvanlig liv». *Laagendalsposten* **(norsk)**. Besøkt 25. november 2023.
4. ↑  Ulstein, Jenny (23. mai 2018). «(+) Oddvind Ørbeck (93): – Jeg har blitt mer uskikkelig på mine gamle dager». *Laagendalsposten* **(norsk)**. Besøkt 25. november 2023.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Ørbecks nye fargerike». *Laagendalsposten*. Kongsberg. 15. oktober 2005.
6. ↑  «Åpner lite galleri i Tønsberg». *Øyene*. Tønsberg. 12. mai 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Jobber lekent og spontant – artikkel om Ørbeck i *Eiker Avis*.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Juliane Ernestine de Cicignon** (født 30. oktober 1744, død 22. juni 1799) var en norsk adelskvinne. 

Hun ble født i Christiania som datter av offiser og stiftamtmann i Bergen Ulrik Frederik de Cicignon og Nicolaina Antoinette von Brügmann (1717-1759). Den 6. oktober 1762 giftet hun seg med amtmann Frederik Georg Adeler. Fire år senere bygget paret Solum kirke ved Skien, hvor kirkens gallerifront ble utstyrt med store malte monogram– og våpenskjold for blant andre Juliane Ernestines farsslekt Cicignon og hennes morsslekt Brügmann.

Oppløsning av ekteskapet
------------------------

Ekteskapet var ulykkelig og paret ble separert i 1785. Hun hadde fire barn sammen med Adeler, hvorav sønnen Anton Beatus nådde voksen alder. Faren tok rettslige skritt for å få sønnen erklært umyndig og testamenterte godset til sin brorsønn, baron Fredrik Adeler til Adelersborg. Frederik Georg Adeler giftet seg senere med Caroline Rudolphine Schubart.

I enkedronningens omgangskrets
------------------------------

Juliane Ernestine flyttet til København, hvor ekteskapet ble oppløst ved kongelig resolusjon i 1795. Heretter fikk hun tillatelse til igjen å bære sitt pikenavn. Hun ferdedes en del hos enkedronning Juliane Marie, av hvem hun mottok en gullring med dronningens initialer. Det gikk dog tilbake for henne økonomisk, og hun ble nødt til å pantsette både ring og klær, samt leie ut de fleste værelser i hennes bolig i Klosterstræde 39. 

Juliane Ernestine Cicignon døde 22. juni 1799 og ble bisatt fra Helligåndskirken på Assistens Kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑  Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders. «7 (Danmarks Adels Aarbog / 1906. Treogtyvende Aargang)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 30. november 2019.
2. ↑  Rian, Øystein (27. mars 2015). «Fredrik Georg Adeler». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 30. november 2019.
3. ↑  O. v. Muntfie af Morgenstierne (1920). «En udenlandsk Adelsslægt i Danmark og Norge: de Cicignon». *Personalhistorisk Tidsskrift, 41*. 41: 235.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Bjarne Vilhelm Børde** (født 5. juli 1897 i Aker, død 26. juni 1976) var en norsk diplomat og ambassadør.

Karriere
--------

Etter skolering i handelsfaget og noe reising i Amerika var han sekretær ved et opplysningskontor for næringsveiene i perioden 1918–1922, og fra 1921 kansellist ved den norske legasjon i Mexico og i arrangementskomiteen for norsk deltakelse ved Verdensutstillingen i Rio de Janeiro, som pågikk fra 1922 og noen måneder inn i 1923. På 1930-tallet var han byråsjef ved opplysningskontoret til Utenriksdepartementet, fra 1938 var han ett år ved legasjonen i København, før han frem til 1945 var kontorsjef i Forsyningsdepartementet. Deretter var han administrerende direktør for det nystartede Norges Eksportråd i fem år, kun avbrutt av en periode som handelsråd for det vestlige USA. I 1951 ble han utnevnt til generalkonsul i San Francisco. I 1958 ble han utnevnt til ambassadør ved Norges ambassade i Reykjavik, der han virket frem til 1962.

Familie
-------

Han var sønn av tollkontrollør Peter Bernhard Amundsen (1866–1916) og Rina Giltvedt (1867–1953). I 1928 giftet han seg med den danske Anna-Charlotte Bjerg (1906–1980). De ble foreldre til Unni Børde Kröyer (1930–1991), som var programsekretær i NRK og gift med islandske ambassadøren Haraldur Kröyer (1921–1995), ambassadør Ketil Børde (1935–2022) og NRK-journalist Haakon Børde (1940–2023).

Utgivelser
----------

* Bjarne Børde (1935). *Håndbok for utenrikshandelen*. Cappelen.

Referanser
----------

1. ↑   Lillehammer Tilskuer, urn.nb.no, utgitt 2. juli 1976[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 2. juli 1976[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Børde, Bjarne i Hvem er Hvem 1973.
4. ↑  Unni Børde Kröyer ­ Minning Fædd 30. desember 1930 Dáin 8. október 1991 Þann
5. ↑  Berit Vikal, *Diplomatfrue i fire verdensdeler* i Aftenposten den 29. desember 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Christian Gyldenløve ble stiftsamtmann i Bergen som fireåring. Bilde fra Dansk Adels Aarbog etter Hyacinthe Rigaud.
**Stiftamtmann** var fra 1692 i Danmark-Norge den offisielle betegnelse for den i stiftsbyen fungerende amtmann, som sammen med stiftets (bispedømmets) biskop utgjorde stiftsøvrigheten. I Norge var det fire av dem, én i Christiania (som også kunne titulere seg «Vice-stadholder» og stod noe over de andre), Christiansand, Bergen og Trondhjem. Under disse stod amtmennene; under disse igjen fogdene.

Opprinnelig var stiftsamtmannen ikke kun amtmennenes, men også de øvrige kjøpstadmyndigheters foresatte. Han skulle våke over kongens regalier og rettigheter, samt påse at kongens befalinger og forordninger ble overholdt. Han skulle også passe på at stiftets biskop ikke forfaldt til vranglære eller forargerlig levnet. Denne overordnede rolle tapte med tiden en del av sin betydning. 

I Norge falt benevnelsen bort i 1918 og ble erstattet med fylkesmann.

Referanser
----------

1. ↑  Bricka, Carl Frederik. «336 (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 21. desember 2019.
2. ↑  «Stiftamtmand — ODS». *ordnet.dk*. Besøkt 21. desember 2019.
3. ↑  Torgrim Sørnes: *Dødsskyggens daler; de henrettede i Norge 1759-64* (s. 11), forlaget Commentum 2020, ISBN 978824161518
4. ↑  «AMTMANDSBOGEN PORTRÆTTER OG BIOGRAFIER AF STIFTAMTMÆND OG AMTMÆND I DANMARK SAMLEDE MED EN INDLEDNING AF PALLE ROSENKRANTZ». *docplayer.dk*. Besøkt 21. desember 2019.
5. ↑  «298 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XXII: Spekulation—Søøre)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 21. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Popovsko sett fra Dzjano
**Popovo** eller **Popovsko** er den største av en gruppe på elleve fjellvann kalt Popovosjøene. Innsjøen og de omliggende er et av de mest populære turistområdene om sommeren i Pirin nasjonalpark i Bulgaria. Vannet ligger i bunn av dalsøkket Popovski og er omringet av fjelltoppene Sivrija, Dzjano, Kralev dvor, Momin dvor og Dzjengal.

Vannet er det største og dypeste i Pirin, og har i tillegg det største volumet. Overflatearealet er 123,6 mål, og er dermed den fjerde største innsjøen i Bulgaria. Innsjøen er 29,5 meter på det dypeste, 480 meter lang og 336 meter bred. Vannvolumet er 1 270 000 m³. Innsjøen ligger i en høyde på 2 234 m. Vannet får tilsig fra regn og snø, i tillegg til to små bekker som munner ut i vannet i den sørlige enden. Den største vannmengden har en om våren da snøsmeltingen fra de omkringliggende fjelltoppene er størst.

Utsiget fra vannet skjer vi små bratte bekker som renner ut i sju av de andre Popovskisjøene i den lavere delen av dalsøkket, og fra her har en av sideelvene til elven Mesta sit utspring. Området rundt innsjøen inneholder også enger og grupper av furuskog.
**Anna Sybille Schubart** (født 15. september 1753, død 21. juni 1828) var en dansk lensgrevinne, brevskriver og filantrop. 

Hun ble født i Odense på Fyn som datter av offiser Carl Rudolph Schubart (1714–1759) og den norskfødte adelskvinne Inger Løvenskiold (1732–1808). Faren døde tidlig, og moren fikk plassert to av sine døtre hos slektninger på Løvenholm gods på Sjælland. Her sørget Magdalene Charlotte Hedevig Løvenskiold (født Numsen; 1731–1796) for at barna fikk enn bred og praktisk utdannelse, samt adgang til hennes store bibliotek.

16. mai 1778 ektet frk. Schubart greve Johan Ludvig Reventlow til Baroniet Brahetrolleborg (1751–1801). I ham fant hun en likesinnet og deres hjem ble et samlingspunkt for slekten og for filantropisk arbeid. Da han døde fortsatte hun med å forbedre skolevesen og utdannelsesysemet omkring Brahetrolleborg. 

Hun døde på Brahetrolleborg i 1828, og ble begravet samme sted. 

Grevinnen korresponderte med flere av sine samtidige, og hennes brev er utgitt i *Efterladte Papirer fra den Reventlowske Familiekreds 1770-1827*, vol. 9, av L. Bobé, 1895-1932.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nordicwomensliterature.net[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kvinder der forandrede Danmark*. Lindhardt og Ringhof. 2015. ISBN 978-87-11-44342-2. OCLC 909309717.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «65 (Dansk biografisk Lexikon / XIV. Bind. Resen - Saxtrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 27. desember 2019.
5. ↑  «Reventlow, Anna Sybille». *Nordic Women's Literature* **(engelsk)**. Besøkt 27. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree **·** VIAF **·** ISNI
 |
Såinnhus på gården Beitlandet i Forradalen, Stjørdal kommune. Fotograf: Lars Marius Garshol
Et **såinnhus** er en tradisjonell gårdsbygning for tørking av maltet korn til ølbrygging. Såinnhuset brukes i dag i Stjørdal, til brygging av maltølet stjørdalsøl. Dette er en overlevning fra den tiden da alle gårder brygget sitt eget øl på malt de selv lagde av eget korn. Det spesielle med såinnhuset og Stjørdal er at her er det fortsatt vanlig å malte korn og brygge tradisjonelt øl av det.

Malt lages ved å bløtlegge korn og så la det spire, før spiringen avbrytes ved at maltet tørkes. I såinnhuset står en ovn som kalles såinn, der maltet blir tørket. Ordet *såinn* kommer fra keltisk *sorn*, som også gjenfinnes i færøysk, hvor *sodnhús* brukes mer alminnelig om en korntørke. Moderne såinner bygges av forskalingsstein. Man bygger vegger i firkant, ca 4 meter i bredden, 2 meter i dybden, og omtrent 1,80 meter høyt. På toppen legges planker som lokk, med en trekarm rundt, så maltet ikke skal falle ut. I plankene borres tusenvis av hull, der varme og røyk kommer opp, for å varme opp maltet som skal tørke, og sette røyksmak på det.

Nede ved gulvet er det en fyringsluke som åpner inn til ildstedet, som kalles "kjerringa." Rundt kjerringa er det satt stein, med åpninger mot siden. På toppen ligger en kraftig steinhelle. Dette skal beskytte plankene mot gnister, og spre varmen utover i såinnen, slik at varmen blir jevn over det hele.

I Stjørdal fyres det utelukkende med oreved i såinnen, og dette gir stjørdalsølet den karakteristiske kraftige aromaen av orerøyk. Oreved brukes for å få den rette aromaen, men også fordi or brenner jevnt, slik at det er lett å holde rett temperatur. Malterne måler sjelden temperaturen, men det er velkjent at når plankene i såinnen begynner å lage kneppelyder er temperaturen for høy, og fyringen må reduseres.

Tørking av maltet tar typisk 15-24 timer.

Et såinnhus er en hel bygning, og å vedlikeholde denne er krevende for en bygning som vanligvis brukes bare én gang i året. Fra 1990-tallet av ble det derfor vanlig å starte "såinnhuslag," der mange bryggere går sammen om å bygge, eie, vedlikeholde og bruke såinnhuset. Slik får man delt vedlikeholdsarbeidet og kostnadene på flere. I nyere såinnhus består huset ofte av to deler: såinndelen og en egen bryggeridel. Ofte er det også festlokale i bryggeriet.

Referanser
----------

1. ↑  Gårdsøl - det norske ølet, Lars Marius Garshol, Cappelen Damm, 2016.
2. ↑  «Slik vart gåta om "såinn" løyst». Høgskulen i Volda. Arkivert fra originalen 12. januar 2003. Besøkt 5. desember 2009. , Erik Erstad, Norsk Maltøltidende nr 3, 1992/1993.

* Les mer om malting av korn under artikkelen Whisky.

Eksterne lenker
---------------

* Er juleølet norsk? – Fra bladet Forskning nr. 1-1999
**Petrea Magdalene Buchholm** (født 1786 i Flekkefjord, død 1874 i Kragerø) var en norsk forfatter.

Familie
-------

Petrea Buchholm var datter av lyrikeren Magdalene Sophie Buchholm (1758-1825) og tollinspektør Joachim Frederik Buchholm (ca. 1762–1834). Hun var halvsøster av lege og døvelærer Peter Atke Castberg (1779–1823).

Liv og virke
------------

Petrea Buchholm vokste opp i Flekkefjord og Stavanger, og kom til Kragerø da faren i 1806 ble tollinspektør der. Hun oppholdt seg også flere perioder i København. Hun var tilhenger av den kyniske skole innenfor filosofien, og forsøkte å opprette en egen pikeskole i Kragerø.

I København utga hun i 1817 den lille barneboken *En Faders Vandring med sine Børn fra Kiøbenhavn til Brede*. I 1822 utga hun i Christiania en bok med *Smaae Fortællinger af forskjellige Forfattere*. På bokens tittelblad oppgis det at fortellingene er «udgivne af en Dame». Det er uvisst om dette er fortellinger hun har oversatt, eller om hun kun var redaktør.

Bibliografi
-----------

* 1817: *En Faders Vandring med sine Børn fra Kiøbenhavn til Brede*, København
* 1822: *Smaae Fortællinger af forskjellige Forfattere*, Christiania

Referanser
----------

1. ↑  Hopstock, Carsten (1967). *Stabbestad*. s. 78.
2. ↑  *Smaae Fortællinger*. Trykt i det Wulfsbergske Bogtrykkerie. 1822.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 42. ISBN 8257900109.
* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 252. ISBN 8253014988.

Eksterne lenker
---------------

* Runeberg: Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880 / Første Bind. A-B, Buchholm, Petrea, besøkt 17/1 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Høvåg kirke
**Høvåg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Lillesand kommune i Aust-Agder fylke, og hovedkirken var Høvåg kirke.

Høvåg prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lillesand kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Heyvágar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Høvåg antas å være lagt under Vestre Moland prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Høivaag sogn tilhørte Vestre Moland prestegjeld inntil det ved kgl.res. av 25. februar 1860 ble opprettet et eget sognekall.

Ved kgl.res. av 27. jumi 1975 ble Høvåg igjen lagt under Vestre Moland prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 155.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
5. ↑  Nedleggelse av Høvåg soknekall, lovdata.no
**«Let It Snow! Let It Snow! Let It Snow!»** er en amerikansk sang med melodi av Jule Styne og tekst av Sammy Cahn. Den ble skrevet i juli 1945 i Hollywood, California, på årets varmeste dag.

Sangen ble først spilt inn på plate av Vaughn Monroe. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-1759. Den andre siden var «When the Sandman Rides the Trail». Sangen ble en populær hit og nådde førsteplassen på Billboard-listen året etter. Det har blitt gjort tallrike coverversjoner av «Let It Snow! Let It Snow! Let It Snow!». På grunn av sin sesongbetonte tekst blir den vanligvis betraktet som en julesang. Likevel til tross for den glade helligdagsfølelsen er den en kjærlighetssang som aldri nevner julen.

Frank Sinatras fremførelse var nedlasting nummer 25 millioner på Apples musikkbutikk iTunes.

Sinatras kamerat i The Rat Pack, Dean Martin, spilte den inn. Sangen ble utgitt på LP-platen *The Dean Martin Christmas Album* (Reprise R 62222 (mono), Reprise RS 6222 (stereo)) i 1966. Den ble brukt under rulletekstene på de to første *Die Hard*-filmene, hvor handlingen utspilte seg på julaften.

Vonda Shepard gjorde en coverversjon i 2000 for *Ally McBeal*. Den ble utgitt på albumet *A Very Ally Christmas*.

Jessica Simpson spilte inn sangen i 2004. Den ble utgitt på hennes *Rejoice: The Christmas Album*. Billy Mann var produsent. Sangen var også den første singlen fra albumet og nådde inn på topp 20 på Billboards Adult Contemporary-liste.

Den italienske sangeren Irene Grandi spilte inn en personlig versjon i 2008, fremført på engelsk.

Andre versjoner
---------------

* Herb Alpert
* Garth Brooks
* The Carpenters
* Patsy Cline
* Chris Isaak
* Martina McBride
* Carly Simon
* Andy Williams

Norske versjoner
----------------

Arne Riis har skrevet en norsk tekst. Den heter «La det sne». En tekstforfatter, som ikke er angitt, har skrevet en annen norsk tekst. Den bærer tittelen «Se det sner».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | «La det sne» | *Nora's jul* | Nora Brockstedt | «Arne Riis» | LP | Philips 6317 011 |
| 1973 | «Se det sner» | *Jule...* | Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen, Terje Fjærns kor og orkester |  | LP | RCA YNJL 1-804 |
| 1975 | «La det sne» | *God jul* | Nora Brockstedt | Arne Riis | LP | Philips 6478 023 |
| 1991 | «La det snø, la det snø, la det snø» | *Wenches jul* | Wenche Myhre | Jan Vincents Johannessen | CD | CNR Records CNR 102-2 |
| 2004 | «La det sne» |  | Nora Brockstedt, Fredrik Conradi | Arne Riis | CD-single | JazzAvdelingen JASCD 201 |

*God Jul* er en nyutgivelse av *Nora's jul*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   Let It Snow! Let it Snow! Let It Snow! by Dean Martin Songfacts
2. ↑  RCA Victor Records in the 20-1500 to 20-1999 series
3. ↑  The Dean Martin Fan Center Website
4. ↑  «Die Hard» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
5. ↑  «Die Hard 2» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
6. ↑  Nora Brockstedt: *Nora's jul* (Philips 6317 011, LP, 1972)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Olfert Fischer, dansk sjøoffiser og admiral. Fra *Danmarks Riges Historie* vol. 5 av Edvard Holm
**Johan Olfert Fischer** (født 4. august 1747, død 18. februar 1829) var en dansk sjøoffiser og admiral, kjent for å ha kommando over de dansk-norske sjøstridskreftene under angrepet på Københavns red den 2. april 1801.

Fischer var sønn av Olfert Fischer (1700–1761) og ble kadett i 1763. Han reddet besetningen på sitt linjeskip «Oldenborg» i 1799, i en storm ved Kappstaden ved å strandsette det, hvorved skipet nok ble tapt, men besetningen reddet. 

Fischer hadde den øverste kommandoen over de dansk-norske sjøstyrkene i forsvaret av København i 1801, under det som i Danmark kalles «Slaget på Reden». Under disse kampene ble han såret av en tresplint i hodet. Mange år senere fikk han en posisjon som en av Danmarks største sjøhelter for sin angivelige innsats, og det ble hevdet at han til tross for at han var såret hadde vært en ualminnelig dyktig anfører for de dansk-norske styrkene under de vanskelige forholdene. I årene like etter Slaget på Reden fikk han imidlertid år kun mindre oppgaver. Etter 62 års tjeneste i flåten ble han utnevnt til viseadmiral i 1825.

Hans karriere og en pinlig rettssak mot ham er gjennomgått av museumsinspektør og forsker Jakob Seerup i boken *Danske største søhelte* (2010). Gjennomgangen førte til at synet på Olfert Fischer ble endret; Seerup påpekte blant annet at samtiden neppe hadde ansett som en helt etter slaget i 1801, og at da en engelsk delegasjon ble sendt ut av Englands øverstkommanderende Lord Nelson for å forhandle med Danmark-Norge, henvendte delegasjonen seg ikke til Fischer, som var Lord Nelsons likemann. Delegasjonen tok i stedet kontakt med den danske kronprinsen, og Jakob Seerup fremholder at dette var en desavouering av Fischers autoritet.

Fischer ligger begravet ved Reformert kirke i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Olfert\_Fischer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Søhelten Olfert Fischer var sexforbryder». *videnskab.dk* **(dansk)**. 14. januar 2010. Besøkt 13. januar 2023. «»Der var ikke specielt mange, der syntes, han var en helt i dagene efter slaget. Han havde tidligt under slaget fået en hjernerystelse, og det er tvivlsomt, hvor meget han derfor har kunnet lede noget som helst,« siger Jakob Seerup. | Og da Lord Nelson sendte sine delegerede af sted for at forhandle fred, henvendte de sig ikke til Nelsons rangmæssige modstykke Olfert Fischer men til den danske kronprins. Det viser, hvor lidt betydning Olfert Fischer havde under begivenhederne, siger forskeren.»

Litteratur
----------

* E. Briand de Crèvecoeur, *Olfert Fischer – Københavns modige Forsvarer*, Hirschsprung, 1944.

Eksterne lenker
---------------

* Om Olfert Fischer, fra *Dansk biografisk Lexikon*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Wencke Ophaug** (født 22. juli 1957) er en norsk fonetiker og germanist. Hun er førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo der hun underviser i tysk- og engelsk fonetikk og intonasjon. Ophaug er også timelærer ved Norges musikkhøgskole og Statens operahøgskole der hun underviser i tysk-, britisk- og amerikansk sanguttale. 

Ophaug er den eneste i Norge med doktorgrad i sangfonetikk

Utdanning
---------

Ophaug studerte tysk, engelsk og religionshistorie ved Universitetet i Oslo og i Bergen. Hun tok doktorgraden i sangfonetikk i 1999.

Jobb og virke
-------------

Ophaug forsker innen sanguttale og har utgitt en rekke kompendier og bøker knyttet til dette fagområdet. Blant annet har hun hatt en sentral rolle i Telemannsprosjektet som har forsket på barokkens sanguttale.

Bibliografi
-----------

* *Sangfonetikk - en innføring* (2009)

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Omtale hos telemann.uib.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Alvær-gruppen** var en større motstandsgruppe som hadde tilholdssted i Bergen under andre verdenskrig. Den fikk sitt navn etter den 22 år gamle journalisten Roald Alvær fra Andenes, som var den førstetiltalte i en stor prosess i *Reichskriegsgericht* (rikskrigsretten) i Berlin.

Gruppen bidro med ulike typer illegal virksomhet frem til vinteren 1942, da den ble rullet opp av tysk etterretning. Flere av gruppens medlemmer ble arrestert, og den 1. april 1942 ble disse sendt til Tyskland som NN-fanger, hvor de ble stilt for retten tiltalt for henholdsvis motstandsarbeid, spionasje og våpenlagring. Fjorten medlemmer av Alvær-gruppen ble allerede den 16. oktober 1942 arkebusert i Berlin-Tegel. 17 andre medlemmer som slapp dødsstraff, fikk lange opphold på tukthus i konsentrasjonsleiren Sonnenburg, mens tre fikk mindre fengselsstraffer.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. desember 2019. Besøkt 28. desember 2019.

Litteratur
----------

* Haga, Arnfinn (1981). *Da stjernene frøs: Alværsaken - et drama fra krigens Norge*. Oslo: Cappelen. ISBN 82-02-04903-2.

Eksterne lenker
---------------

* «Alvær-gruppen» hos Norsk krigsleksikon.

Portal: Andre verdenskrig
Forsiden av *Skilling-Magazin* for 14. mars 1891 prydes av portretter av statsministrene Johannes Steen og Otto Albert Blehr gravert av Albert Møller (1864–1922)
***Skilling-Magazin*** utkom som illustrert ukeblad i Norge i perioden 1835 til 1891 med undertittelen «til Udbredelse af almennyttige Kundskaber».

Om grunnleggeren
----------------

Bladet ble grunnlagt av litteraten, tegneren og naturforskeren Peter Andreas Brandt i 1834. Samme år emigrerte Brandt imidlertid til Brasil, og det første nummeret av magasinet ble ikke utgitt før året etter. I Brasil samarbeidet Brandt for øvrig med den danske zoologen og paleontologen Peter Wilhelm Lund i over 30 år.

Om ukebladet
------------

Ukebladet ble oppfattet som et middel til lesetrening da illustrasjonene var ment å vekke interesse og leselyst hos dem som ikke eide boklig lærdom. Spesielt skoleflinke barn ble rapportert inn til myndighetene og mottok en hel årgang av *Skilling-Magazin* med kongelig innbinding og gullkrone gravert inn på bindet.

Bladet ble fra starten av redigert av Carl August Guldberg og Alexander Dzwonkowski, og hadde Peter Christen Asbjørnsen blant sine flittigste bidragsytere i de tidligste år. Av de senere redaktører var H. Lassen.

I de tidligste femten år ble alle xylografistokker eller støpte kopier av disse kjøpt og importert fra utlandet, særlig Tyskland, Frankrike og Danmark, inntil håndverket også ble tatt opp av nordmenn. Den første var Haakon Adelsten Lunde. I 1880-årene kom imidlertid etsede klisjeer (fototypier og autotypier) fra firmaet Angerer & Göschl i Østerrike til å prege omslagssidene.

Referanser
----------

1. ↑  Peter Andreas Brandt i Illustreret norsk konversationsleksikon

Litteratur
----------

* Anon. 1885: «Skilling-Magazinet» (s. 69-70). *Typografiske Meddelelser* Nr. 18. 9de Mai 1885.
* Just, Carl 1969: «Skilling-Magazin» (s. 79-94). I: Hroar Scheibler (Utg.): *Fabritius & sønner. Institusjonen Scheibler. I Gutenbergs tjeneste gjennom 125 år*. Oslo: Fabritius & sønner.
* H. Lassen (Udg.) 1882: *Brogede Blade. Udvalgte Stykker af Skilling-Magazinet 1857-1881*. Kristiania: W.C. Fabritius.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skilling-Magazin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Werner Hans Frederik Abrahamson Læssøe** (født 23. september 1811 i København, død 25. juli 1850) var en dansk offiser som er kjent fra Første slesvigske krig. Han var sønn av Margrethe Juliane Signe Læssøe og bror til presten Kristian Frederik Læssøe, maleren Thorald Læssøe og numismatikeren Ludvig Læssøe.

Ved krigsutbruddet 1848 var Læssøe stabssjef ved hæroverkommandoen. Han deltok i kampene ved Bov, Nybøl og Dybbøl Banke. Læssøe kom ved denne anledning i konflikt med krigsministeren, som trakk i tvil kompetansen til hærens ledelse. Og som en følge av nederlaget ved Egernførde begynte man jakten på en syndebukk. Krigsminister Hansen benyttet da nederlaget til å fjerne sjefen for overkommandoen, general Christoph von Krogh og hans stabssjef Frederik Læssøe.

Men da general Olaf Rye fikk i oppgave å lede den danske hærens tilbaketrekning i 1849, fikk han Læssøe med seg i sin stab, og han deltok i Slaget ved Kolding. Læssøe ble utnevnt til oberst i 1850 og førte 12. bataljon i Slaget på Isted Hede, hvor han falt under kampene. Han ble begravet i Flensborg.

Læssøesgade i både Aarhus, København og Læssøegade i Kolding er oppkalt etter ham.

Se også
-------

* H.C. Andersen var en nær venn av Læssøe og hans familie. Se hans minnedikt i Kalliope.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Frederik\_Læssøe[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 272
3. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 278
4. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 279 – 280
5. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 290
6. ↑  Bjerg/Frantzen (2005), side 305

Litteratur
----------

* Biografi i Dansk biografisk leksikon
* Hans Christian Bjerg/Ole L. Frantzen (2005). *Danmark i krig*. Gyldendals Bogklubber/Politikens Forlag. ISBN 87-03-00990-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederik Læssøe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Goodrich Corporation**, tidligere *B. F. Goodrich Company*, var et amerikansk aerospace produksjonsselskap basert i Charlotte, North Carolina. Grunnlagt i Akron, Ohio i 1870 som *Goodrich, Tew & Co*. av Dr. Benjamin Franklin Goodrich. Selskapets navn ble endret til *B. F. Goodrich Company* i 1880, til *BFGoodrich* på 1980-tallet, og til *Goodrich Corporation* i 2001.

Reklame for Goodrich dekk i (i *L'Illustration*, 1923).
I 1869 kjøpte Benjamin Franklin Goodrich *Hudson River Rubber Company*, en liten bedrift i Hastings-on-Hudson, New York. Det følgende året aksepterte Goodrich et tilbud på 13 600 dollar fra borgere i Akron, Ohio, for å flytte sin virksomhet dit. Goodrich rangerer som det 67. blant United States selskaper.[*klargjør*] Under andre verdenskrig fikk selskapet betydelige kontrakter på militært utstyr.

1920-reklame for Goodrich Dekk Silvertown.

Referanser
----------

1. ↑  Peck, Merton J. & Scherer, Frederic M. *The Weapons Acquisition Process: An Economic Analysis* (1962) Harvard Business School p.619

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Goodrich Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Peter Greis Krabbe** (født 26. oktober 1755, død 21. april 1807) var en norsk-dansk offiser. 

Han var sønn av oberstløytnant Frederik Christian Krabbe (1713–1776) og Ingeborg født Greersen (1732–1784). Han er mest kjent for en episode fra 1800 da han førte fregatten Freia på konvoi til Middelhavet. Ved inngangen til den engelske kanal traff han en overlegen engelsk styrke som forlangte å visetere hans skip. Da dette stred mot Krabbes ordre avslo han begæringene og havnet i kamp hvor hans fregatt ble angrepet av fire engelske. Etter en times kamp overgav Krabbe seg og ble innbrakt til Downs. Han slapp dog snart løs igjen, skipet ble reparert i Sheerness og Krabbe fortsatte deretter sin misjon. 

For sin kjekke oppførsel forærte kongen ham ved hjemkomst en gullæressabel.

Krabbe ble 1794 gift med Sophie Juul Gaarder (1773–1837), datter av oberstløytnant Gaarder.

Han døde i 1807, og ble begravet på Holmens kirkegård i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Peter G. Krabbe, Dansk Biografisk Leksikon-ID Peter\_G.\_Krabbe[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «402 (Dansk biografisk Lexikon / IX. Bind. Jyde - Køtschau)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
Beliggenhet for Tyterskär i Finskebukten
**Bolsjoj Tjuters** (russ.: Большой Тютерс, svensk: *Tyterskär*, finsk: *Tytärsaari*) er en liten russisk øy i Finskebukten. Øya hører til Leningrad oblast og ligger 75 km syd for den finske byen Kotka.

Før 1944 var Tyterskär en finsk utøy. Tyterskär var egen kommune under Viborgs län. Til kommunen hørte også den mindre øya *Lilla Tyterskär* (finsk: *Pien-Tytärsaari*, russ.: Малый Тютерс (*Malyj Tjuters*)) som ligger 15 km vest-sydvest for Tyterskär. Kommunen hadde et areal på 8,3 km², og folketallet var 436 i 1939.

Fotnoter
--------

1. ↑  En eldre skrivemåte for det svenske navnet er *Tytterskär*, se Genalogiska Samfundet i Finland, Avträdda områdets församlingar som upphört. Under *Tyterskär församling* oppgis Tytterskär som «gammalt namn».

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Tytterskär i *Nordisk familjebok*, bind 30, spalte 708, 1920
* *Uppslagsverket Finland*, Tyterskär[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**John Elsden Martin** var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Martin vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det britisk laget som kom på andreplass i lagskyting armégevær med 2 497 poeng, bak USA med som fikk 2 531. De andre på laget var Harcourt Ommundsen, Arthur Fulton, Fleetwood Varley, William Padgett og Philip Richardson. Det var åtte lag som deltok og det var seks mann på hvert lag, konkurransen ble avviklet 10. og 11. juli 1908. Hver deltaker skjøt 15 skudd på hver av distansene 200-, 500-, 600- , 800 og 1 000 yards. Martin skjøt totalt 410 poeng som var det svakeste resultatet på det britiske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Sølv Sølv i skyting, armégevær lagskyting Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Martin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Martin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Hans Antonsen** (født 26. august 1965) var ordfører i Grimstad fra 2007-2015. Han representerte Venstre, som sammen med Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Høyre hadde flertall i kommunestyret. Varaordfører fra 2007-2011 var Per-Egil Mangor Pedersen (KrF), og fra 2011-2015 var det Anne Merete Holmberg (Ap) som var varaordfører.

Antonsen har tidligere vært generalsekretær i Venstre og redaktør av partiavisa Liberalt Perspektiv. I 2017 meldte han seg ut av Venstre grunnet at partiet inngikk regjeringsforhandlinger med Høyre og FrP.

Antonsen startet PR-byrået Ordkraft i 2005, men sluttet som daglig leder da han ble ordfører i Grimstad i 2007. Antonsen tok over som daglig leder for Kilden teater og konserthus i Kristiansand i januar 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Anniken Pedersen og Kristian Sønvisen Bye (11. desember 2017). «Lokalledere melder seg ut av Venstre etter beslutning om regjeringsforhandlinger». NRK. Besøkt 12. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Antonsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Hans Antonsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Svein Harberg** | **Grimstads ordfører**(2007–2015) | Etterfølger:**Kjetil Glimsdal** |
**Netscape Communications Corporation** var firmaet bak nettleseren Netscape Navigator, den mest populære grafiske nettleseren i 1990-årene.

Selskapets opptur
-----------------

Selskapet Netscape ble grunnlagt i 1994 av Jim Clark og Marc Andreessen, som også hadde utviklet den første grafiske nettleseren, NCSA Mosaic, som gjennom konseptet WWW spredte Internett til en stor brukergruppe. Universitetet der de utviklet dataprogrammet NSCA Mosaic, så raskt verdien og krevde opphavsretten til det. Jim og Marc startet da *selskapet* Mosaic, som kort tid etter skiftet navn til Netscape, og deres nye program Netscape Navigator (NN), som kom i oktober 1994, ble den mest populære nettleseren på resten av 1990-tallet.

Utover nettleserer har Netscape utviklet en tidligere svært populær webtjener, Netscape Enterprise Server, USENET-tjeneren Netscape Collabra, og mange ulike andre nett-tjenere. Selskapet har også startet Mozilla, et prosjekt for nettlesere med åpen kildekode, og funnet opp det mye utbredte programmeringsspråket JavaScript.

Netscape ble i mars 1999 kjøpt opp av selskapet America Online (AOL).

På slutten av 1990-tallet fikk Netscape kraftig konkurranse av Explorer og mistet dermed sin dominerende posisjon. I 2001 var de redusert til under 20% av markedet.

Selskapets nedtur
-----------------

I begynnelsen kostet nettleseren Netscape Navigator penger, men etter at tallet på Microsoft Windows-brukere av Verdensweben begynte å ta innpå tallet på UNIX-brukere og Microsoft begynte å dele ut sin nettleser, Internet Explorer (IE) gratis medfølgende operativsystemet Microsoft Windows, ble også Netscape tvungne til å dele ut programvaren gratis. Men denne strategien var ikke nok. Netscapes del av markedet dalte. En avgjørende faktor var da IE 5 ble lansert i 1999. På den tida var Internet Explorer mer avansert enn Netscape Navigator. Året etter kom den Mozilla-baserte Netscape 6, men den viste seg å være altfor ustabil og klarte derfor ikke å få mange brukere til å gå over til Netscape.

Etter flere forsøk på å snu trenden, la AOL (som på det tidspunktet het AOL Time Warner) i juli 2003 ned utviklingsavdelingen i Netscape og oppløste hele datterselskapet.

Se også
-------

* Nettleser
* Internet Explorer
* lynx (nettleser)
* Mozilla
* Firefox

Referanser
----------

1. ↑   «AOL Cuts Remaining Mozilla Hackers», publisert i MozillaZine, utgitt 15. juli 2003[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Hard Thing About Hard Things[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   National Software Reference Library[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Dagbladet - Nytt år - ny nettleser? (7.1.2001)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Netscape – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NDL
 |
**Northrop Grumman Shipbuilding Newport News**, tidligere **Northrop Grumman Newport News** eller **Newport News Shipbuilding and Drydock Company**, var det største privateide skipsverftet i USA før det ble kjøpt opp av Northrop Grumman i 2001. Verftet er et av to som kan levere alle typer tjenester til atomdrevne ubåter og det eneste som kan bygge hangarskip av Nimitz-klassen og Gerald R. Ford-klassen. Det samarbeider ofte med marineverftet Norfolk Naval Shipyard. Verftet ligger i byen Newport News i Virginia.

Historie
--------

Verftet ble bygget i 1886 av Collis P. Huntington for å reparere skip som fraktet kull fra Newport News. Verftet ble snart involvert i å bygge krigsskip for Den amerikanske marinen og i 1897 hadde verftet levert sine tre første skip.

Etter første verdenskrig begynte verftet å bygge hangarskip, og USS «Ranger» (CV-4) ble levert som det første i 1934.

I 1959 ble den første atomdrevne ubåten bygget på verftet, USS «Shark» (SSN-591), sjøsatt.

Den 28. januar 2008 ble de to skipsbygger divisjonene av Northrop Grumman, Northrop Grumman Ship Systems og Northrop Grumman Newport News, samlet som en divisjon under navnet Northrop Grumman Shipbuilding. Den nye sektoren består blant annet av følgende verft: Northrop Grumman Shipbuilding Newport News, Ingalls Shipbuilding og Avondale Shipyard.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Newport News Shipbuilding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Må ikke forveksles med Fritz Jensen.

**Anton Tobias Friedrich Bühring** «**Fritz**» **Jenssen** (født 10. juni 1886 i Strinda, død 15. april 1966 i Oslo) var en norsk bankmann og politiker for det fascistiske partiet Nasjonal Samling (NS).

Han var sønn av grossist, konsul og stortingsmann Anton Jenssen og dennes tyskfødte hustru Emilie Frieda Lizzy Bühring.

Jenssen tok artium ved Trondhjem katedralskole i 1905, og gikk deretter inn i bankvirksomhet i Trondheim mens han studerte. Fra 1907 til 1912 studerte han i utlandet, i Tyskland, London og Paris. Høsten 1912 begynte han i Christiania Bank og Kreditkasse, før han under første verdenskrig drev egen aksjemeglervirksomhet. I 1922 gikk han tilbake til Kredittkassen, i stillingen som soussjef.

Oslos ordfører Fritz Jenssen (nummer to fra venstre på rad to) under åpninga av Idrettstinget i Universitetets Aula i mars 1942. På plassen foran sitter Vidkun Quisling, fører i Nasjonal Samling (NS). Foto: Riksarkivets bildesamling 
Jenssen gikk inn i NS i stiftelsesåret 1933. Etter nazifiseringen av kommunestyrene ble han 20. februar 1941 innsatt som Oslos ordfører. Gjennom krigsårene stod han for flere politiske avskjedigelser og ansettelser i Oslo kommune. Selv ble han direktør for Norges Bank. Etter frigjøringen i 1945 ble Jenssen stilt for retten i landssvikoppgjøret og dømt til ti års tvangsarbeid, men ble sluppet fri i 1949.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketelling 1891 for 1601 Trondheim kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 20. april 1966[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Dødsannonse». *Aftenposten morgen*: 15. 20. april 1966.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
5. ↑  Steffens, Haagen Krog (1911). «Jenssen, linie III». *Norske Slægter 1912*. Kristiania: Gyldendal. s. 154.
6. ↑  «Den nye ordfører i Oslo». *Aftenposten*, 18. februar 1941.
7. ↑  Schmidt, Olaus (1956). *Jenssen-slekten*. Oslo: Hellstrøm & Nordahls boktr. s. 84-85.
8. ↑  «Jenssen, Friedrich», i *Norsk krigsleksikon 1940–45*, Oslo: Cappelen, 1995, s. 201. ISBN 8202141389. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritz Jenssen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** WikiTree
 |

Portal: Andre verdenskrig
Ovnsplate Danneskiold-Laurvig merket CCDL - fra Fritzøe Jernverk Foto: Arnstein Rønning Akeleyelunden - her har det antakelig stått et lysthus. Vi skimter gården Roligheten mellom trærne.
**Christian Conrad greve Danneskiold-Laurvig** (født 12. mai 1723 i København i Danmark, død 10. april 1783 på gården Roligheten i Hedrum i Larvik, Norge) var greve av Laurvigen fra 1762 til 1783.

Han ble født i København i 1723, i unionstiden mellom Danmark og Norge, og tilhørte miljøet omkring de danske kongene Fredrik 5. og Christian 7.

Bortvist fra hovedstaden
------------------------

I 1764 bortførte han den unge skuespillerinne Mette Marie Rose fra hennes hjem i København. Dette førte til at han ble forvist fra den danske hovedstaden, og han bodde deretter i Larvik frem til 1766. I 1766 vendte han tilbake til København, men allerede i 1771 kom han igjen til Larvik. Der oppholdt han seg frem til sin død i 1783. Det meste av tiden bodde han på gården *Roligheten* i Hedrum, sammen med Ingeborg Ackeleye, som tidligere hadde vært gift med Herman Løvenskiold til Fossum.

I løpet av 1700-tallet fikk funksjonærenes sønner ledende stillinger i administrasjonen. De giftet seg ofte med døtre av greven eller med menn fra byens ledende kjøpmannsfamilier. Etter grevens død, var det funksjonærene og ikke greven selv som valgte ut etterfølgere til stillingene som de ledende menn i grevskapets administrasjon. Økonomisk utroskap var vanlig blant funksjonærene, med bestikkelser og såkalte «lån» fra grevens kasse.

Greve Christian Conrad prøvde å komme utroskapen til livs ved å øke funksjonærenes lønninger. Likevel fortsatte funksjonærenes underslag i resten av hans tid som greve.

Gjeld
-----

Da hans gjeld steg til uanede høyder, ble grevskapet satt under administrasjon. En offentlig administrasjonskommisjon sørget for at overskuddet skulle betale renter og avdrag. Fritzøe Jernverk og sagbruket ble forpaktet bort til kjøpmann Abraham Bøckmann i Larvik fra 1776 til 1784. Bøckmann var svoger av oberinspektør Fabricius jr.

Alt dette ble grev Christian Conrad gjort personlig ansvarlig for, noe som ga ham tilnavnet «den onde greve». Christian Conrad var likevel av natur en vennlig og forståelsesfull mann med omtanke for sine undersåtter.

Den første frimurerlosjen i Norge, «St. Olai», ble grunnlagt av grev Christian Conrad i Christiania i 1749.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Laurvigen grevskap
* Carl F. Bricka: Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
Portal: Danmark

Inngangsportalen til Blegdamshospitalet med Atheneskulpturen av Vilhelm Bissen
Plan over Blegdamshospitalet 1912
**Blegdamshospitalet** var et epidemisykehus på Blegdamsvej i København, som spredte seg utover 78 000 m² med paviljonger og driftsbygninger. Det ble revet ned på 1970-tallet for å gi plass til Panuminstituttet for medisinstudenter.

Historie
--------

Hospitalet ble oppført for Københavns kommune i årene 1878–80 ved Vilhelm Friederichsen, senere utviklet av stadsarkitekt Ludvig Fenger, som et moderne paviljongshospital. Den slags bygningsanlegg hadde i utlandet vist seg effektive i bekjempelsen av hospitalssykdommer som pasientene pådro seg under innleggelsen.

Opprinnelig var Blegdamshospitalet bestemt som et epidemihospital for akutte, smittsomme sykdommer som kopper, eksantemisk tyfus, dysenteri, pest m.fl. Senere tilkom behandling av skarlagensfeber, difteri og meslinger som tidligere var blitt behandlet på Kommunehospitalet.

Blegdamshospitalet ble kjent i omverdenen, da man under den store epidemien i 1952, innførte respiratorbehandling til bekjempelse av åndedrettslammelse ved akutt poliomyelitis.

Skulpturen fra inngangsportalen, skapt av Vilhelm Bissen og forestillende Athene som beskytter sine barn mot pestgudens piler, befinner seg nå på Københavns Museum.

Referanser
----------

1. 1 2   Den store danske om Blegdamshospitalet
2. ↑   Københavns stadsarkivs arkivdatabase
3. ↑   Salmonsens konversationsleksikon om Blegdamshospitalet

Eksterne lenker
---------------

* Salmonsens konversationsleksikon om Blegdamshospitalet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |