recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michael Christopher Tilley** (født 6. mai 1985 i Winston-Salem, Nord-Carolina) er en amerikansk sportsskytter og stormester i USPSA. Han tok gullmedalje i Open Junior-kategorien i IPSC Handgun World Shoot i 2002 og 2005. Han er også kjent for å ha deltatt i sesong 2 av History Channel sin TV-serie *Top Shot*.

Chris viste interesse for og dyktighet med skytevåpen fra veldig ung alder, og da Chris var 11 år gammel bygde faren hans en innendørs skytebane i Raleigh, Nord-Caroline, hvilket gav Chris muligheten til å trene på skyting. Ett år etterpå som 12 år gammel begynte han å konkurrere i IPSC-stevner.

Tilley nevner at en av farens første ansatte, en tidligere marineinfanterist ved navn Cazz, hadde en betydelig innflytelse på hans sportsskytekarriere. Cazz tok Tilley med på hans IPSC-stevne, og drog ham med videre i konkurranseskyting. Som 14 år gammel ble Tilley stormester i USPSA, hvilket gjorde han til en av de yngste stormestrene i historien.

I 2011 vant han områdetittelen i USPSA Area 6 i Open-divisjonen fremfor Max Michel. I september samme år tok han en 6. plass i IPSC Handgun World Shoot i Hellas.

I 2016 tok han 1. plass i Open-divisjonen som gjesteskytter i IPSC Australasia Championship. Tilley jobber som våpenhandler og skyteinstruktør.

Referanser
----------

1. ↑  Chris Tilley Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Arkivert 2016-03-04 hos Wayback Machine on Infinity Firearms
2. ↑  Chris Tilley on *Guns & Ammo*; Tarr, James (September 24, 2010)
3. ↑  Tilley Upsets Michel for USPSA Area 6 Open Title on ChrisTilley (April 20, 2011)
4. ↑  Overall Match Results: IPSC World Shoot XVI on World Shoot 2011
5. ↑  IPSC Match Results on IPSC.org (July 29, 2018)

Eksterne lenker
---------------

* Chris Tilley Bio på History Channel
* (en) Chris Tilley på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Rue Saint-André des Arts
**Rue Saint-André des Arts**  i Paris er en gate som løper fra Île de la Cité til Abbaye Saint-Germain-des-Prés.

Den begynner ved Place Saint-André des Arts nr. 15 og Place Saint-Michel nr. 10, krysser gjennom Quartier de la Monnaie i 6. arrondissement, og ender etter 320 meter ved Rue Dauphine nr. 3 og Rue de l'Ancienne Comédie nr. 1.

Gaten nevnes i kjente kilder første gang i 1179. Den var opprinnelig bare rundt hundre meter lang og førte til den tidligere kirke Saint-André des Arts, også kalt *Saint-André de Laas*, idet den stod på feltet *Clos de Laas*. Her løper nå Rue Danton. Dens fortsettelse var Rue Saint-Germain.

Den har opp gjennom tiden har flere navn:

* *Rue de Laas*
* *Rue Saint-Germain*
* *Rue Saint-Germain-des-Prés* (1332)
* *Rue Saint-André*
* *Rue Saint-Andrieu*
* *Rue Saint-André de Laas*

Den gamle *Rue de la Clef* gikk inn i Rue Saint-André des Arts.

I middelalderen strakk Rue Saint-André des Arts seg helt til Rue de la Harpe. På 1800-tallet ble de store gatene Boulevard Saint-Michel og Rue Danton trukket gjennom området. Da ble områdets gateløp noe omkalfatret, med det sluttresultatet at det som nå er Rue Saint-André des Arts er et annet gateavsnitt enn det som bar dette navn i middelalderen. Lignende gjelder noen andre gater i området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rue Saint-André-des-Arts (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Ausschnitt aus dem Stadtplan von Paris (Viamichelin) Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.
* Nomenclature
**Sidney Patrick Grauman** (født 17. mars 1879 i Indianapolis i Indiana, død 5. mars 1950 i Beverly Hills i California) var en amerikansk showmann som laget ett av Sør-Californias mest gjenkjennelige landemerker, Grauman's Chinese Theatre. Han var sønn av David Grauman, som døde i 1921 i Los Angeles i California, og Rosa Goldsmith (1853–1936).

Liv og virke
------------

Grauman var en ikke suksessfull gulleter i Klondike-gullrushet. Han hadde eid kinoer i Alaska og Nord-California, deriblant i San Francisco, før han bygget tre notable kinoer i Los Angeles: Million Dollar Theatre, Egyptian Theatre og til slutt Chinese Theatre, kjent for sin ekstravagante fasadedesign og inngangsparti med kjente personers hånd- og fotavtrykk. Grauman's Chinese Theatre er nå en av de mest besøkte stedene i Sør-California. 

Grauman døde i Los Angeles den 5. mars 1950.

Grauman var velkjent blant de største stjernene i Hollywood, og var regnet som en nær venn hos mange, deriblant Roscoe «Fatty» Arbuckle. Det var i Graumans kontor i Million Dollar Theatre at Arbuckle ringte politiet i San Francisco for å melde seg.

Ettermæle
---------

Grauman mottok en Æredsoscar i 1949 for å ha forbedret standarden for filmfremvisning. Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6379 Hollywood Blvd. Han er gravlagt ved Forest Lawn Memorial Park Cemetery i Glendale i California.

Sid Grauman var en av de 36 opprinnelige grunnleggerne av Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS).

Se også
-------

* Charles E. Toberman

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 413, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wd6mkc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Sid Grauman Dies. Theatre Owner, 70. 'Immortalized' Movie Stars by Recording Hand and Footprints in Wet Concrete». The New York Times. 6. mars 1950. «Sid Grauman, showman and theatre owner, who built the Egyptian and Chinese Theatres on Hollywood Boulevard, died today at the age of 70.»  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sidney Patrick Grauman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sid Grauman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sid Grauman i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Sid Grauman hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Sid Grauman's Chinese Theater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Saint-Sévérin
Sorbonne
Lycée Louis-le-Grand
Saint-Jacques-du-Haut-Pas
Val-de-Grâce
**Rue Saint-Jacques** er en gate i Latinerkvarteret i Paris som ligger langs den romerske Lutetias *cardo*. Boulevard Saint-Michel, som ble anlagt gjennom denne gamle parisiske bydel av Baron Haussmann, relegerte den omtrent parallelle *rue Saint-Jacques* til bakgate, men den var egentlig en aksial hovedgate i middelalerens Paris, noe bygningene langs gaten fremdeles vitner om.

Gaten var fra middelalderen utgangspunktet for pilegrimmer som forlot Paris på deres ferd langs *chemin de St-Jacques* som førte frem til pilegrimsmålet, Santiago de Compostela.

Det parisiske hovedsete for dominikanerordenen ble etablert i 1218 under ledelse av Pierre Seila i Chapelle Saint-Jacques, tett ved Porte Saint-Jacques, på denne gaten; det er derfor at dominikanerne ble kalt *jacobins* i Paris.

Johann Heynlin og Guillaume Fichet etablerte den første trykkpressen i Frankrike først ved Sorbonne og så kort etter ved denne gaten, i 1470-årene. De neste boktrykkerne i Paris var Peter Kayser og Johann Stohl; det var ved Soleil d'Or-merket i Rue Saint-Jacques, i 1473. Gatens nærhet til Sorbonne, det vil si byens universitet, førte til at stadig flere bokhandlere og boktrykkere etablerte seg her .

Referanser
----------

1. ↑  Edwin Mullins (2001) *The Pilgrimage to Santiago*, s. 3
2. ↑  Okey, Thomas (1906) *The Story of Paris*. London: Dent; s. 148–50

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Portal: Videospill

***Sid Meier's Ace Patrol*** er et enkelt turbasert taktikkspill der man som flyger under første verdenskrig skal utføre militære oppdrag, enten alene eller sammen med andre flygere. Firaxis skapte spillet for iPad, iPhone og PC og lanserte det 9. mai 2013.

Spillet
-------

Fra en gruppe på fire flygere velger man hvem som skal fly det neste oppdraget, og pilotene får nye ferdigheter som følge av erfaring. Ettersom tiden går får man også nye fly som er raskere, tåler mer, flyr høyere eller manøvrerer bedre, samt at en flyger kan få spesielt utstyr til sitt fly.

Siden spillet er turbasert må man tenke over hvilke manøvre piloten og flyet kan, hva motstanderen kan, og så må man fly slik at man kan angripe målet samtidig som man må passe på å ikke ende midt i skuddlinjen for fiendene når det er deres tur.

Utvikling
---------

Sid Meier, som startet karrièren med å lage flysimulator-spill, hadde tenkt en stund på å lage et nytt fly-spill fra første verdenskrig. 
 Han fikk mulighet til lage et spill på kort tid, i en liten gruppe og med mindre budsjett, med da også muligheten til å ta større risiko. Spillet ble utviklet for mobiltelefon, noe som var nytt for Meier. Inspirasjonen til spillet kom blant annet fra brettspillet *Wings of War*.
Spillet var gratis da det kom, men alt etter seks oppdrag må man betale for å komme videre. Ideen var at spillet skulle være gratis og at man kjøpte utvidelser av spillet, men Meier sier at det i realiteten ble opplevd mer som en gratis demo-versjon, og Steam-versjonen, samt oppfølgeren *Sid Meier's Ace Patrol: Pacific Skies* kom kun som en betalt men komplett premium-versjon.

Portrettene av flygerne i spillet er basert på ansatte hos Firaxis Games, blant annet Sid Meier selv.

Mottagelse
----------

Spillet fikk ros for spill-mekanikken, for å være morsomt og avslappet, men spillet er kort og ikke veldig variert.

Referanser
----------

1. 1 2  Dogfights and free-to-play: The making of Sid Meier's Ace Patrol, Kirk Mckeand, 12. juni 2013
2. 1 2  Sid Meier interview: Ace Patrol, Civ's evolution, and the future of strategy games, Cory Banks, 26. desember 2013
3. ↑  Sid Meier’s Ace Patrol: flying strategy to new heights, Dave Cook, 24. mai 2013
4. ↑  SID MEIER'S ACE PATROL PC REVIEW, 5. sept 2013
5. ↑
Duskformede trakégjeller hos en døgnfluelarve.
**Trakégjeller** finnes hos enkelte vannlevende organismer og er en del av åndedrett til en rekke laverestående dyr. De ligner lite på gjeller slik vi finner hos fisker. Trakégjeller er utvekster, vanligvis bladformet, tynne, ofte med et lett synlig trakésystem (årenett). De kan også være trådformet, som en enkelttråd, eller mer duskformet. 

Navnets første del, *traké* kommer av gresk τραχεία, *trakheia*, som kan oversettes «luftrør». Trakégjellene er i forbindelse med trakéene, som er et nett av tynne rør, såkalte trakérør. Trakéer finnes hos laverestående dyr, som blant annet insekter og edderkoppdyr. Felles for dyr som har trakéer er at de ikke har en lunge eller gjeller hvor kroppen kan ta opp oksygen. Trakéene forsørger alle kroppens celler direkte med atmosfærens oksygen.

Trakégjeller finnes hos laverestående dyr som lever i vann i larvestadiene, blant annet som hos vannymfer, døgnfluer og steinfluer. Voksne dyr (imago), som lever i vann slik som vannkalver har ikke trakégjeller og må opp til vannoverflaten med jevne mellomrom for å hente luft.
**Sida** (*Swedish International Development Cooperation Agency*), **Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete**, er en statlig svensk myndighet med hovedkontor i Stockholm og underordnet Utrikesdepartementet. Sidas mål er å bidra til å skape forutsetninger for fattige mennesker å forbedre sine levevilkår.

På linje med andre svenske myndigheter arbeider Sida selvstendig innenfor de rammer gitt av Riksdagen og regjeringen. De bestemmer de økonomiske rammene, hvilke land Sverige, og dermed Sida skal samarbeide med og hvilken innretning arbeidet skal ha. Sida har gjennom svenske ambassader lokal representasjon i et 50-tall land.

I 2005 hadde Sida 900 medarbeidere hvorav 190 var stasjonert i utlandet ved ambassader og konsulat i samarbeidsland. Personalet i Sverige finnes i Stockholm, Härnösand og Visby.

Sida styrer om lag 54 % – eller i 2006 cirka 15,9 milliarder kr – av Sveriges totale bidrag til det internasjonale utviklingssamarbeidet. Totalt var det svenske bidraget til bistand 29,3 milliarder svenske kroner i 2006.

Se også
-------

* Bai Bang Paper Company

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** CiNii
 |
**Andrew Declan Keogh** (født 16. mai 1986 i Dublin i Irland) er en irsk tidligere fotballspiller.

Klubbkarriere
-------------

Keogh begynte i klubben Leeds i en alder av seksten år. Han klarte aldri å sette sine spor i Leeds, men gjorde sin ligadebut den 7. august 2004 i en 3-1 seier over Rochdale FC. Han scoret to mål på 12 kamper før han fikk en skade som gjorde at han ble kalt tilbake til sin overordnede klubb.

Han ble kjøpt opp av Scunthorpe United FC for rundt £50 000 for å bringe ham til klubben på permanent basis. Leeds akseptert tilbudet, og den 14. februar 2005, sluttet Keogh i klubben som han hadde startet sesongen med. Keogh gjorde seg virkelig bemerket sammen med denne klubben i 2005/2006-sesongen, og han scoret til sammen 38 mål for Scunthorpe United.

Den 12. januar 2007 ble det annonsert at han hadde avvist en forbedret kontraktstilbud fra Scunthorpe United og vil derfor være fri til å forlate klubben på slutten av sesongen 2006-2007. Keogh signerte dermed en kontrakt med klubben Wolverhampton Wanderers FC den 23. januar 2007. Han signerte en tre og et halvt års kontrakt og overføringen kostet Wolves en innledende sum £600 000. Kontrakten med denne klubben utløper sommeren 2012.

Landslagskarriere
-----------------

Keogh fikk sin første innkalling til Irland fra landslagstrener Steve Staunton i mars 2007, etter at Caleb Folan ble tvunget til å trekke seg tilbake på grunn av en alvorlig skade. Keogh gjorde sin debut for det irske landslaget den 23. mai 2007 i en vennskapskamp mot Ecuador på Giants Stadium i New York, og senere ble han presentert i den irske fotballt-roppen som ble sendt til EM-kvalifiseringen for 2008.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 29419, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andy Keogh – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Andy Keogh – FBref Rediger på Wikidata
**Chris Sommerset** (født 1870, død ?), er en tegneseriefigur fra bladet *Fantomet*. Han var sønn av det syttende Fantomet og hans ungdomskjærlighet, piratdronningen Kate Sommerset.

Biografi
--------

Chris Sommerset ble født utenfor ekteskapet og er omtalt som det syttende Fantomets «uekte sønn». Som niåring blir han sendt på internatskole i London, men trives ikke her. I 1889 har Chris rømt fra skolen og England og er blitt pirat sammen med Singh-piratene. Det syttende Fantomet drar straks etter sin eldste sønn når han får vite dette. Samme år ser Chris det syttende Fantomet bli drept. Chris Sommersets bror, det attende Fantomet avlegger eden og sverger hevn for sin far. Det blir Kate Sommerset som fullfører hevnen. I denne historien blir Chris lenket til rullestol etter tortur.

I London vinteren 1889–1890 er Chris sammen med den noe eldre mørkhudete Anna. Anna mønstret på piratdronningen Kate Sommersets skip Crimson Corsair i sin ungdom, og Chris ble kjent med henne gjennom sin mor. Sammen klarer Anna og Chris og helbrede Chris slik at han igjen kunne gå. I 1890 gifter de seg, og året etter blir det attende Fantomets nevø født. Han får navnet Kit (Christoffer) Sommerset.

I 1891 er det attende Fantomet i London hos Chris og Anna. De blir innblandet i en massemordsak kalt «Tunnelbanemordene».

Liste over historier med Chris Sommerset
----------------------------------------


| Historie | Forfatter | Tegner | Utgitt i | Handlingsår |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Elskede pirat |  |  | *Fantomet* 23/2003 | 1869 |
| Piratdronningens sønn |  |  | *Fantomet* 16/2004 | 1889 |
| Falt i strid |  |  | *Fantomet* 23/2004 | 1889 |
| Av samme blod |  |  | *Fantomet* 24/2004 | 1889 |
| Piratdronningens sønn del 1: Hodeskallehalsbåndet |  |  | *Fantomet* 13/2005 | 1889–1890 |
| Piratdronningens sønn del 2: Kongelig bytte |  |  | *Fantomet* 17/2005 | 1889–1890 |
| Piratdronningens sønn del 2: Dødsgudinnen |  |  | *Fantomet* 17/2005 | 1889–1890 |
| Tunnelbanemordene del 1: Cutbush |  |  | *Fantomet* 7/2006 | 1891 |
| Tunnelbanemordene del 2: Hospitalet |  |  | *Fantomet* 8/2006 | 1891 |
|

Kilder
------

* «Det syttende Fantomet», fra Fantomet.org
* *Fantomet* 13/2007, «Sjefen svarer» s.72–73.

Portaler: Litteratur | Kunst
***Bill.mrk: Bryllup*** var en norsk reality-TV-serie som gikk på TV3 i 2004. Konseptet gikk ut på å hjelpe en utvalgt kvinne, mellom 25 og 45 år, med å finne drømmemannen. I løpet av 45 dager skulle hun date så mange menn som hun bare orket. Hver mann fikk minst 24 timer med henne, så kunne hun be om neste. Parallelt med datingen skulle hun forberede sitt eget bryllup, slik at alt skulle ligge til rette for at hun kunne gifte seg i siste episode.

Programmet ble sendt to sesonger, vår og høst 2004. I første sesong var Bente Hafslund den utvalgte, i andre sesong Ann-Kristin Gresby. Ingen av de to ble imidlertid gift.

Seriens ekspertpanel betod av Mads Larsen («sjekkeguru»), Maia Mack (psykolog) og Sophia Lea (astrolog).

Serien ble lagt ned etter sesong to på grunn av lave seertall. Siste sesong hadde et seertall på godt under 100 000. Premieren av sesong en ble sett av 188 000.

Omtale
------

Etter at serien var over gikk flere av deltagerne ut og fortalte at de møtte mangel på respekt fra produksjonsselskapet, at de ble regissert og styrt til å gjøre og si ting de egentlig ikke ville. Flere av frierne mener at Ann-Kristin ble mast på, styrt og presset til å ta valg tidligere enn hun egentlig ville.

Se også
-------

* Oversikt over norske Reality-TV-serier

Referanser
----------

1. ↑  «TV3 satser på Bill. Mrk. Bryllup». Nettavisen. 2004. Besøkt 16. september 2016.
2. ↑  «Bill.mrk: Ikke bryllup - Tv - Dagbladet.no». Dagbladet. 28.11.2004. Besøkt 16. september 2016.
3. ↑  «Bente vil ha flere friere». Dagbladet. 9.3.2004. Besøkt 16. september 2016.
4. ↑  «Bill.mrk: Bråk - Tv - Dagbladet.no». Dagbladet. 3.11.2004. Besøkt 16. september 2016.
**Christine Pullein-Thompson** (født 1. oktober 1925 i Oxfordshire, død 2. desember 2005) var en britisk barnebokforfatter, best kjent for sine hestebøkene. Som hestebokforfatter for barn og ungdom var hun både kollega og samarbeidspartner med den ett år eldre søsteren Josephine  og sin egen tvillingsøster Diana.

Moren Joanna Cannan (1896–1961) var selv forfatter av hestebøker, og søstrene debuterte sammen med *It began with Picatee* (1946). Til sammen skrev de tre omkring 150 bøker. De drev også en rideskole. 

Christine var den mestskrivende av de tre søstrene. Man mener at hennes bøker inneholder noe mer sosialrealistiske skildringer enn søstrenes bøker. Datteren Charlotte Popescu er også forfatter, av fagbøker om mat og hestehold. 

Søstrene skrev den felles selvbiografien *Fair Girls and Grey Horses, Memories of a country childhood* i 1996.

Flere bøker er oversatt til norsk.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 126986, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  The National Portrait Gallery (trippelportrett)
3. ↑  Julia Eccleshare. *Beatrix Potter to Harry Potter, portraits of children’s writers*. National Portrait gallery, 2002. ISBN 1-85514-342-9
4. ↑  ponymadbooklovers.co.uk, biografi
5. ↑  http://pullein-thompson-archive.blogspot.no: *Review: Fair Girls and Grey Horses*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Christine Istad** (født 8. april 1963 i Sverige) er en norsk billedkunstner, kjent for sine multimediale verk der fotografi og video vises samtidig. Hun er datter av grafiker Lars Christian Istad og søster til skulptør Peder Istad, oppvokst i Molde og bosatt i Haslum. Hun studerte ved Manger Folkehøgskule (1981–82), Strykejernet kunstskole i Oslo (1982–83), Parsons School of Design i New York City (1983–84) og Westerdals School of Communication reklameskole i Oslo (1985–87), og har hatt nasjonale og internasjonale utstillinger siden 1999. Utover flermedial kunst kombinerer hun også med musikk, blant annet Arve Henriksens trompet og stemme.

Etter flere studiereiser til Japan ble hun festivalkunstner ved Moldejazz 2008. Hun har hatt seks utstillingsprosjekter på Henie Onstad Kunstsenter, blant annet Elevator 2005, 505050 outdoor project 2008, Frozen Landscape 2008, Lost Garden 2012, Traveling SUN 2014-2015. Kunstmuseet Kube i Ålesund 2009. Innkjøpt av blant annet St. Olavs Hospital, Statsministerens Kontor, Norges Bank, Universitetet i Oslo, Utdanningsdepartementet, Gjensidige Forsikring, Bærum Kommune etc.[*klargjør*]

Utgivelser
----------

* *Brødmat* (Messel Forlag, 2002), med Tom Victor Gausdal og Synøve Dreyer
* *Min reise til Hellas* (Damm, 2004), med Kari Gjæver Pedersen og Gry Moursund
* *Vikingkonger* (Gyldendal, 2006), med Kari Gjæver Pedersen og Anne Britt Meese
* *Hvordan komme til Nirvana uten å dø først*

(Arneberg Forlag/Cappelen Damm, 2018) med Kari Gjæver Pedersen

Referanser
----------

1. ↑  christine-istad.no og kulturnett.no[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Christine Istad i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Sicklauddsbron** (også kalt *Apatébron*) er en 62 meter lang gang- og sykkelbru over Sickla kanal i Hammarby sjöstad i Stockholm. Brua ble innviet i 2002 og har en seilfri høyde på 2,6 meter ved middelvannstand.

Forut for byggingen ble det i 1998 avholdt en internasjonal arkitektkonkurranse. Det vinnende forslaget var «Bro Apaté», herav det alternative navnet *Apatébron*. Forslaget ble utformet av Erik Andersson, Jelena Mijanovic og Magnus Ståhl. Den ferdige brua mottok *The European Steel Design Award* for 2003 og også det svenske *Stålbyggnadspriset*.

Konstruksjon
------------

Den 80 tonn tunge brukroppen er sveist sammen av 25 millimeter tykke plater av rustfritt stål som senere er glassblåst. De utenpåliggende spennkablene er festet på sørsiden i et landkar, som er innfarget med svart jernoksid og har en ballast av diabas. Herfra går den sentrale delen av brua, en buet trekantformet buet kasse. Brua fungerer som en enkelspent sentralt plassert bærebjelke som sammen med kablene opptar den vertikale belastningen. Kablene bidrar også til bruas stivhet. Gjennom å la bjelkehøyden være størst ved kaia og minske suksessivt mot parkstranden i nord ble den asymmetriske situasjonen løst. Belysningen er bygget inn i rekkverket av rustfritt stål, mens slitebanen er belagt med asfalt.

Brua er framstilt i Trollhättan og ble fraktet til Stockholm i tre deler på 20 meter hver.

* Kablenes innfestning.Kablenes innfestning.
* Brua sett fra Sickla udde.Brua sett fra Sickla udde.

Referanser
----------

1. ↑  Stockholmskällan: Apatébron.
2. ↑  «Apatébron i Hammarby Sjöstad prisad». byggindustrin.com. 30. september 2003. Besøkt 17. januar 2014. [*død lenke*]
3. ↑  «Steel Design Award 2003 - Apatébron» **(svensk)**. Stålbyggnadsinstitutet. Arkivert fra originalen 3. februar 2014. Besøkt 17. januar 2014.
4. 1 2  «Stålbyggnadspriset 2003 - Apatêbron Sickla kanal». Stålbyggnadsinstitutet. Arkivert fra originalen 10. november 2007. Besøkt 17. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sicklauddsbron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Christine Muzio** (født 10. mai 1951i Creil, død 29. november 2018) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal og 1980 i Moskva.

Flament ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i florett for damer foran Sovjetunionen og Ungarn. De andre på laget var Isabelle Bégard, Véronique Brouquier, Pascale Trinquet og Brigitte Gaudin.

Fire år tidligere, under Sommer-OL 1976 i Montréal, vant hun en sølvmedalje i lagkonkurransen i florett med det franske laget som kom på andreplass bak Sovjetunionen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i fekting, florett lag damer Frankrikes flagg Frankrike
* Sølv 1976 Canadas flagg Montréal - Sølv i fekting, florett lag damer Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 30. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christine Muzio – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christine Muzio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Christine Muzio – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Trepegger
En **peg** eller en **tee** er en liten pinne av tre eller plast til å plassere golfballen på ved utslag. Peggen stikkes i jorden og ballen plasseres oppå, noe som gjør det lettere å treffe ballen med golfkøllen. Opprinnelig ble golfballen lagt på en liten sandtue før utslaget.

Ifølge de offisielle golfreglene kan man kun benytte peg ved utslag fra utslagsstedet (*tee*) på et hull. Lokale regler kan imidlertid gjøre unntak og åpne for bruk av peg også på andre slag, for eksempel i vintersesongen når gress og torv er spesielt ømtålig. Å pegge ballen gir spilleren en betydelig fordel, spesielt ved bruk av driver, og det gjøres derfor så snart reglene tillater det. På par 3-hull der utslaget gjøres med en jernkølle, velger imidlertid noen spillere å slå ut uten peg.

Plastpegger blir mindre og mindre vanlig, og er forbudt ved de fleste golfklubber. Dette skyldes både at den harde plasten ødelegger knivbladene i gressklipperne og at plastpegger ikke brytes ned i naturen.

| * v
* d
* r
Golfterminologi |
| --- |
| Golfscore | 
* Hole in one
* Kondor (-4)
* Albatross (-3)
* Eagle (-2)
* Birdie (-1)
* Par (0)
* Bogey (+1)

 |
| Golfslag | 
* Backspin
* Chip
* Draw
* Duff
* Fade
* Hook
* Mulligan
* Pitch
* Putt
* Shank
* Slice

 |
| Banen | 
* Bunker
* Divot
* Dogleg
* Fairway
* Green
* GUR
* Links
* Out of bounds
* Rough
* Tee
* Vannhinder

 |
| Golfutstyr | 
* Driver
* Peg
* Spoon
* Stimpmeter
* Wedge
* Wood
* Jern
* Golfball

 |
| Annet | 
* Caddie
* Cut
* Dormie
* Dropp
* Fore
* Fourball
* Foursome
* Greens in regulation
* Greenfee
* Greenkeeper
* Handikap
* Loft
* Major
* Matchspill
* Pengeliste
* Playoff
* Scramble
* Scrambling
* Slagspill
* Slope
* Straffeslag
* Tour

 |

Portal: Golf
Befestningen i Bagamoyo i den tyske kolonitiden
**Bagamoyo** er en by i Tanzania, og var den opprinnelige hovedstaden i Tysk Østafrika, fra 1886 til 1891. Den var en av de viktigste handelspostene på kysten av Øst-Afrika, og utgangspunktet for mange av de mest berømte oppdagelsesreisene i det 19. århundre inn i det indre av kontinentet. Blant kjente oppdagelsesreisende som dro gjennom byen kan nevnes Richard Francis Burton, John Hanning Speke, Henry Morton Stanley og James Augustus Grant. Etter at David Livingstone døde ble liket hans fraktet til England, på veien lå det i tårnet i den gamle kirken i byen, mens følget ventet på høyvann for å frakte det videre til Zanzibar. Da Stanley og Emin Pasha kom til kysten i 1889, holdt den tyske guvernøren i Bagamoyo, Hermann von Wissmann, en stor mottagelse for dem, under festen falt Emin ut av et vindu og ble hardt skadet.

I 1916, under første verdenskrig ble Bagamoyo utsatt for britiske luftangrep og beskytning fra sjøen, tyskerne ble nedkjempet og den tyske garnisonen tatt til fange

Idag har byen 30 000 innbyggere, og er kandidat til listen over verdensarven.

Navnet Bagamoyo kommer fra swahili «Bwaga-Moyo», som betyr «legg ned hjertet ditt». Dette oppsto enten fordi slavefølgene fra innlandet nådde kysten her («gi opp alt håp») eller fordi bærerne i elfenbenshandelen til de store sjøene endelig kunne hvile («ta av din tunge bør og hvil»).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
For den irske seileren, se David Burrows (seiler)

**David Burrows** (født 25. oktober 1968) er en tidligere engelsk fotballspiller som spilte i en rekke klubber. Mest kjent er han likevel fra tiden i Liverpool FC.

Burrows begynte sin profesjonelle karriere i West Bromwich som 17 åring i 1985. Han ble i klubben i tre år. På denne tiden hadde han spilt 46 kamper og skåret ett mål for de blå-hvite.

20. oktober 1988 ble han kjøpt til Liverpool av manager Kenny Dalglish for £550 000. Han gjorde sin debut allerede to dager senere i hjemmekampen på Anfield, mot Coventry, i en kamp som endte 0-0. Han ble i klubben frem til 17. september 1993 da han ble solgt til West Ham. I tiden i Liverpool hadde han vært med å vinne ligamesterskapet i 1990, FA-Cupen i 1992 og Charity Shield i 1989 og 1990. Totalt spilte han 193 kamper, og scoret tre mål for de røde.

Burrows ble kun en sesong i West Ham. I 1994 byttet han klubb til Everton FC. Han var også innom Coventry, Birmingham og Sheffield Wednesday før han la opp i 2003.

Medaljer
--------

* **1989:** Charity Shield vinner.
* **1990:** Ligavinner 1. Divisjon.
* **1990:** Charity Shield vinner.
* **1992:** FA-Cup vinner.
* **1989:** Nr 2. i 1. Divisjon.
* **1992:** Charity Shield, tapende finalist.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 109481, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Burrows – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Burrows – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) David Burrows – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) David Burrows – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) David Burrows – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på LFChistory.net
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
***Peep Show*** er en britisk situasjonskomedie som gikk på Channel 4 fra 2003 til 2015. Serien har David Mitchell og Robert Webb i hovedrollene.

Handling
--------

Serien følger Mark (Mitchell) og Jeremy (Webb), to menn i slutten av 20-årene som kjenner hverandre fra universitetet, og som nå deler leilighet i Croydon sør i London.

Mark har en kontorjobb og er den mest finansielt vellykkede av de to, men er ekstremt ukomfortabel sosialt, og pessimistisk om det aller meste. Jeremy leier et rom hos Mark. Han er vanligvis mye mer optimistisk og energisk enn Mark, men det musikalske gjennombruddet lar vente på seg, og han er ikke så populær eller tiltrekkende som han liker å tro.

Produksjon
----------

*Peep Show* skiller seg ut ved at hendelsene i de to hovedpersonenes liv nesten bare vises fra deres eget perspektiv (og perspektivet til andre karakterer som de interagerer med), til en slik grad at en arbeidstittel for serien var *POV* (point of view). Scenene er ofte filmet med kameraer festet til skuespillernes hoder. Figurenes interne monologer (eller tanker) blir presentert gjennom voiceover. Det hender at denne stilen brytes til fordel for et mer tradisjonelt tredjepersonsperspektiv, vanligvis for å etablere scener og «flashbacks». Det er verd å merke seg at også disse scenene er filmet fra synspunktet til en tredje person (en forbipasserende eller perifer figur).

Referanser
----------

1. ↑  *Peep Show*, Internet Movie Database. Besøkt 29. august 2016
2. ↑  «Peep Show turns 10». *The Telegraph*. 19. september 2013. Besøkt 19. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Peep Show* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Peep Show* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Peep Show* på Metacritic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Andreas Osiander** (født 9. desember 1498 i Gunzenhausen i Tyskland, død 17. oktober 1552 i Königsberg) var en tysk protestantisk teolog. På grunn av sine lærestandpunkter i teologiske spørsmål regnes han blant de såkalte filippistene.

Liv og virke
------------

Som katolsk prest i menigheten St. Lorenz i Nürnberg ble han tilhenger av Martin Luthers teologi. Sammen med venner som maleren Albrecht Dürer, rådsnotaren Lazarus Spengler, diplomaten og humanisten Willibald Pirkheimer og mestersangeren Hans Sachs fikk han gjennomført den protestantiske reformasjon i Nürnberg.

Hertug Albrecht av Brandenburg-Ansbach, stormester av Den tyske orden, kalte ham deretter til teologiprofessor ved det nyopprettede universitetet "Albertina" (grl. 1544) i Königsberg. Her ble Osiander forviklet i en disputt om et teologisk punkt som skulle vise seg å bli et kjernepunkt for den lutherske tro, nemlig læren om rettferdiggjørelsen. Den såkalte osiandriske strid stod på i årevis og førte til en splittelse innen den protestantiske bevegelse.

Osiander var i 1523 med på å bevirke at Albrecht av Brandenburg-Ansbach gikk over til lutherdommen.

Han var vel bevandret i hebraisk og var fortrolig med jødisk mystikk ("kabbala"). Som en engasjert venn av jødedommen engasjerte han seg når urett ble begått mot jøder – blant annet bekjempet han den utbredte ritualmordløgnen (om at jøder til tider bortførte kristne barn og drepte dem).

Han var en motstander av det som i luthersk teologi kalles "forensisk rettferdiggjørelseslære", og som var blitt den dominerende tenkning blant lutheranerne, som for eksempel Philipp Melanchthon og Konkordieboken). Det førte til at Osiander og hans tilhengere ble marginalisert i de lutherske kretser.

Osiander la seg også ut med mange, også med Luther og Melanchthon fordi han skrev et utførlig forord til *"De Revolutionibus Orbium Coelestium"*, det banebrytende verket til Nikolaus Kopernikus, og bidro til at verket utkom i Königsberg i 1543.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 24. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BPN **·** NKC **·** BNE
 |

Portal: Tyskland
**Ilja Mohandas «Andy» Hoepelman** (født 26. mars 1955 i Hilversum) er en nederlandsk tidligere vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal.

Hoepelman vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Italia. Det nederlandske laget vant to kamper og spilte to uavgjort og tapte èn i finalerunden som besto av seks lag. Nederland fikk seks poeng, samme som Italia som kom på andreplass. Hoepelman spilte åtte kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Nederland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andy Hoepelman – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Andy Hoepelman – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andy Hoepelman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andy Hoepelman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Peep Jahilo** (født 24. september 1962 i Tallinn) er en estisk diplomat som i perioden 2000 – 2004 var Estlands ambassadør til Norge.

Peep Jahilo ble uteksaminert fra Universitetet i Tartu i 1985, fra filologisk fakultet og ble ansatt i Estlands utenriksdepartement i 1990, som førstesekretær hvor han arbeidet i seksjon for utenriksøkonomi og politikk. Fra 1991 – 1992 var han direktør for protokollavdelingen ved presidentens kontor og 1992 – 1993 var han assisterende rådgiver for utenrikssaker ved presidentens kontor.

I 1994 – 1995 var han kabinettsekretær ved det estiske utenriksdepartementet og i 1995 – 1997 Chargé d'affaires ved Estlands ambassade i London. 1997 – 2000 var Jahilo sjef for personellavdelingen i Estlands utenriksdepartement. 2000 – 2004 var han Estlands ambassadør til Norge, 2002 – 2004 også sideakkreditert som Estlands ambassadør til Island. 2004 – 2007 var han generalinspektør ved Estlands utenriksdepartement og fra 2004 – 2009 Estlands ambassadør til Albania, residerende i Tallinn, fra 2007 til 2009 Estlands ambassadør til Hellas og Kypros med residens i Athen. Fra 2009 til 2012 var Jahilo vært undersekretær ved Estlands utenriksdepartement, og fra 2012 til 2017 var han Estlands ambassadør til Nederland.

I juli 2017 ble han utnevnt til generalsekretær i Riigikogu, som er Estlands generalforsamling.

Han er gift og har fire barn.

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 5. februar 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Estlands utenriksdepartement - *Estonian Ambassador to the Netherlands Presents Credentials*, besøkt 5. februar 2019.
3. ↑  LinkedIn - *Peep Jahilo*, besøkt 5. februar 2019.
4. 1 2  Riigikogu - *Peep Jahilo begins his work as the Secretary General of the Riigikogu*, besøkt 5. februar 2019.

Kilder
------

* Estonian Embassy in The Hague - Estonian Ambassador to the Netherlands Presents Credentials Arkivert 5. februar 2019 hos Wayback Machine.

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Seilet hotell (t.v.) og Molde Stadion
**Kjell Kosberg** (født 8. april 1953) er en norsk sivilarkitekt. Han etablerte Kosbergs Arkitektkontor i Molde (1986), med datterselskap i Oslo (1994), begge ble fusjonert til ett firma i 2000, der han var daglig leder, faglig leder og styreformann. 1. mars 2020 ble selskapet kjøpt av Norconsult.

Hans virke har gitt internasjonal oppmerksomhet, da spesielt gjennom byggene i hjembyen Molde og hjemfylket Møre og Romsdal. Hans viktigste arbeid er Molde Forum (1990), Shellbygget i Kristiansund (1992), galleri Barbara i Sunndal (1992), utvikling av Nydalen i Oslo (1992), Nybygg for Stålprodukter (1995), Molde Brannstasjon (1998), Molde Stadion (1998), Molde Brygge (2000), Molde Kunnskapspark (2002), Seilet hotell (2002), Bjørnsonhuset (2002), Nye Tresfjord skule samt nye omsorgsboliger i Vestnes (2003). 

Hans firma flyttet i 2005 til toppen av en ombygd kornsilo i Molde, en ombygging som inngikk i et større Kosberg-tegnet utviklingsprosjekt i et tidligere industriområde i Molde.

I 1999 ble han nominert til den internasjonale «Prix d'Excellence», utdelt av den internasjonal arkitektforeningen FIABCI.

Referanser
----------

1. ↑  «Norconsult kjøper nok er Arkitektkontor». norskbyggebransje.no. Besøkt 4. april 2021.
2. ↑  «Våre prosjekter». Besøkt 4. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Andreas Rosenpalm til Brorupgaard** (født 18. mars 1679, død 18. januar 1754) var en dansk admiral.

Rosenpalm ble kadett i 1690, 11 år gammel. I 1697 ble han sekondløytnant, i 1699 premierløytnant, i 1700 kapteinløytnant, i 1708 kaptein, i 1710 kommandørkaptein og deltok i slaget ved Køge bukt, førte i 1712 «Prins Christian» og delok i Rügen-affæren, førte i 1713 «Delmenhorst», var nestkommanderende i Sehesteds ekskadre ved Stralsund og ble samme år kommandør, førte i 1714 «Prins Carl», ble 1715 schoutbynacht og sjef for kadettkompaniet, overtok i juli 1717 kommandoen over eskadren i Norge og Kattegat etter Peter Wessel Tordenskiold og ble samme år viseadmiral, og ble 1727 utnevnt til admiral. Han ble i 1731 patron for Holmens Kirke, var fra 1746 1. deputert i Admiralitetet og Generalkommissariatskollegiet og ble samme år hvit ridder.

Andreas Rosenpalm var gift med Sophie Amalia Benzon til stamhuset Skærsø.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Andreas\_Rosenpalm[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Andrew Hargreaves** (født 13. februar 1951 i Accrington i England) er en britisk professor i sosiologi. Han er leder ved lærerutdanningen ved Boston College i USA. Hargreaves undervisning og forskning konsentrerer seg om bærekraftig ledelse, profesjonelle lærende organisasjoner, skoleutvikling og psykososiale forhold blant lærere.

Biografi
--------

Andy Hargreaves vokste opp i arbeidsklassebyen Accrington i England som den yngste av tre brødre. Han gikk på *Spring Hill Primary School*, hvor en av lærerne inspirerte han til å selv bli lærer. Han ble den første i familien som søkte høyere utdanning da han begynte på studier innen sosiologi ved Sheffield University. 

Hargreaves ble lærer i grunnskolen før han noen år senere tok sin Ph.D. i sosiologi ved University of Leeds i England. Han foreleste deretter ved en rekke engelske universiteter, deriblant Oxford. I 1987 flyttet han til Canada og var med å stifte «*International Center for Educational*» i Ontario. I perioden 2000–2002 var han også professor innen skoleledelse og skoleutvikling ved University of Nottingham i England.

Han er bosatt i en forstad til Boston i Massachusetts, sammen med sin kone, som også er lærer. De har en sønn som bor i Toronto, og en datter som er bosatt i New York.

Forfatterskap
-------------

Professor Hargreaves har forfattet og redigert over 25 bøker, og er oversatt til en rekke språk. 

Han har mottatt prisene «Choice Outstanding Book Award» fra *American Libraries Association for Teaching* og «Outstanding Book Award» fra American Educational Research Association

### Bibliografi i utvalg

Merk: Sentrale bøker mangler på denne listen!

* 2005: *Sustainable Leadership*, medforfatter Dean Fink, Jossey Bass/Wiley
* 2004: *Læring og undervisning i kunnskapssamfunnet. Utdanning i en utrygg tid* Abstrakt forlag ISBN 82-7935-092-6
* 1996: *Lærerarbeid og skolekultur – Læreryrkets forandring i en postmoderne tidsalder*. Oslo. Gyldendal Akademisk ISBN 82-417-0533-6

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Kjell Arnt Knarvik** (1927–2011) var en norsk skihopper.

Han var fra Mysen, og representerte Mysen Idrettsforening både i fotball og skihopp.

Som hopper vant han fem av seks renn i uttagningen til Vinter-OL 1952, men etter å ha skadet seg i et renn i Holmenkollen måtte Knarvik melde forfall. Han ble imidlertid med i den norske hopptroppen til Ski-VM 1954 i Falun, og der overrasket han med å bli beste norske hopper med sin fjerdeplass.

På fotballbanen var Knarvik en del av Mysen-laget som ble kretsmestre i andredivisjon i 1949 og dermed rykket opp til førstedivisjon 1949–1950.

Knarvik var utdannet fra Befalsskolen for Hærens Samband og senere med handelsutdannelse, blant annet fra et universitet i Idaho i USA. Han arbeidet i alle år i bilbransjen, først hos Norsk Scania og deretter i ulike stillinger i som salgs- og avdelingsleder for Harald A. Møller.

Hoppkarriere
------------

Beste plasseringer internasjonalt
* 1954: Nr 4 i VM i Falun
* 1954/55: To fjerdeplasser i den tysk-østerrikske hoppuka, i henholdsvis Oberstdorf og Garmisch-Partenkirchen

Beste plasseringer i Norgesmesterskap
* 1951: Nr 7 i Narvik
* 1952: Nr 12 i Porsgrunn

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Til minne: Kjell Knarvik». *Smaalenenes Avis*, 1. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Knarvik – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Kjell Knarvik – TheSports.org Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Andreas Ropeid** (1916–1996) var en norsk historiker som arbeidet i grenseland mellom fagene historie, etnologi og lokalhistorie. 

Ropeid tok examen artium ved Rogaland Landsgymnas i 1938. I 1943 ble han sammen med andre studenter i Oslo tatt til fange og sendt i tysk fangenskap i Buchenwald og Sennheim.

I 1948 tok han embetseksamen med historie hovedfag ved Universitetet i Oslo. 

Ropeid disputerte for den filosofiske doktorgraden i 1960 med en avhandlingen *Skav. Ein studie i eldre tids forproblem*. 

Han ble ansatt ved Norsk etnologisk gransking i 1953 og arbeidet der til 1986 da han gikk av med pensjon, de siste 17 årene ledet han institusjonen. Han utarbeidet spørrelister, holdt kontakt med et landsdekkende nett av informanter, holdt foredrag og veiledet forskere og studenter i bruk av spørrelistemateriale. Fra 1979 var han professor II i etnologi ved Universitetet i Oslo.

Hønefoss bys historie var første oppgave Ropeid tok fatt på etter embetseksamen. Første bind kom til byens jubileum i 1952; de neste bindene arbeidet han med parallelt med andre oppgaver, og de utkom 1965 og 1968. 

Ropeid arbeidet også med religion som kulturhistorie. Lekmannsbevegelsen og bedehusene sto i sentrum for hans interesse, og som pensjonist med seniorstipendium fortsatte han disse undersøkelsene.

Referanser
----------

1. ↑   Dødsfall i Norge, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 6. juni 1996[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   fanger.no
4. ↑  Anne Swang: Forord til "Matklokka", et småskrift utgitt av Norsk etnologisk gransking. 1985
5. ↑   SNL
6. ↑  Anne Swang: Forord til "Matklokka", et småskrift utgitt av Norsk etnologisk gransking. 1985
7. ↑  Anne Swang: Forord til "Matklokka", et småskrift utgitt av Norsk etnologisk gransking. 1985
8. ↑  Andreas Ropeid: Hønefoss I, sagbruk og sagarbeidere. 1952 
bokhylla.no

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Andreas Ropeid i BIBSYS
* krigsfangearkivet fanger.no
* Portrett Andreas Ropeid

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
**Valget i Sør–Afrika i 1924** var et valg i Unionen Sør-Afrika til nasjonalforsamlingen som ble holdt den 19. juni 1924 for å velge 135 representanter. 

Økende misnøye med regjeringen til Jan Smuts førte til hans koalisjonsregjerings nederlag for det proafrikandiske Nasjonalistpartiet og South African Labour Party, et sosialistisk parti som representerte interessene til det hvite proletariatet. 

Sørafrikanske nasjonalister var misfornøyd med Smuts' moderate standpunkt i sørafrikansk uavhengighet fra det britiske imperiet. Den verdensomspennende depresjonen etter første verdenskrig hadde ført til streik i Sør–Afrika som ble avsluttet gjennom en kombinasjon av militær makt og forhandlinger med de kuede fagforeningene, noe som gjorde Smuts til fiende av arbeidervelgerne. Konsekvensen var at Smuts' SAP ble beseiret av en nasjonalist–arbeider pakt. Barry Hertzog dannet regjering og ble statsminister, en stilling han holdt til 1939.

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Parti** | **Representanter** |
| Nasjonalistpartiet | 63 |
| Labour Party | 18 |
| South African Party | 53 |
| Uavhengige | 1 |
| **Totalt** | **135** |

  


| * v
* d
* r
Valg i Sør-Afrika |
| --- |
| Parlamentariske valg | 1910 **·** 1915 **·** 1920 **·** 1921 **·** 1924 **·** 1929 **·** 1933 **·** 1938 **·** 1943 **·** 1948 **·** 1953 **·** 1958 **·** 1961 **·** 1966 **·** 1970 **·** 1974 **·** 1977 **·** 1981 **·** 1984 **·** 1987 **·** 1989 **·** 1994 **·** 1999 **·** 2004 **·** 2009 | Sør-Afrikas flagg |
| Folkeavstemninger | 1960 **·** 1983 **·** 1992 |
**Carl August Ringvold sen.** (født 3. april 1876 i Oslo, død 22. februar 1960 i Oslo) var en norsk seiler og OL-deltaker.

Under OL 1920 i Antwerpen vant Ringvold gull i klassen *8 meter type 1907* med den norske båten «Irene». Han vant sammen med Thorleif Holbye, Tellef Wagle, Kristoffer Olsen og 
Alf Jacobsen. Det var kun en båt i denne klassen. Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han sin andre olympiske gullmedalje, da sammen med sin sønn Carl Ringvold, Jr.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen - **Gull** i seiling, 8-metersklassen type 1907 Norges flagg Norge
* Gull 1924 Frankrikes flagg Paris - **Gull** i seiling, 8-metersklassen Norges flagg Norge

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Ringvold – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl Ringvold – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carl Ringvold – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |