recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jevgenij Ilgizovitsj Barejev** (russisk Евгений Ильгизович Бареев, født 21. november 1966 i Jemanzjelinsk) er en russisk stormester i sjakk.
Han var en gang rangert som nummer 3 på FIDEs ratingliste, bak Garri Kasparov og Anatolij Karpov. På FIDEs ratingliste per januar 2009 er han rangert som nummer 86 med en FIDE-rating på 2645.

Barejev ble verdensmester for spillere under 16 år i 1982. Han deltok på Russlands lag i sjakkolympiaden i 1994 og 1996. Karrierens hittil største triumf kom da han vant Corus-turneringen i sjakk i Wijk aan Zee i 2002. Her scoret han 9/13 poeng mot spillere som Aleksandr Grisjtsjuk, Michael Adams, Aleksandr Morozevitsj og Péter Lékó. 

Han var sekundant for Vladimir Kramnik da han vant den klassiske VM-tittelen i sjakk i 2000 mot Garri Kasparov. 

Barejev deltar i kandidatturneringen som er kvalifiserende til VM-turneringen i sjakk 2007. I første kvalifiseringsrunde slo han Judit Polgar med sifrene 3,5–2,5.

Referanser
----------

1. ↑   ratings.fide.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jevgenij Barejev – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Barejev – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Barejev – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Barejev – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Barejev – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Portal: Alternativ behandling

Torbjörn Fjellström innførte addiktologien i Sverige.
**Addiktologi**, fra det engelske ordet *addiction* (avhengighet), er en alternativ behandlingsform som tar sikte på å behandle alle former for avhengighet. Addiktologi bygger tildels på Minnesota-modellen, en alternativ terapi for alkoholisme som anser avhengigheten som medfødt og trekker inn familien i behandlingen.

Addiktologien har hatt betydelig utbredelse i Sverige der man også har utdannet terapeuter via den alternative skolen Fria Universitet i Norden som ble etablert av Torbjörn Fjellström i 1993. Denne skolen opprettet i 2010 en filial i Norge under betegnelsen FUN Norge, tilknyttet Addictologi Akademiet (AA) som drives av Espen Andresen som er gestaltterapeut og utdannet addiktolog ved den svenske skolen. Verken i Sverige eller Norge er utdannelsen berettiget offentlig støtte, men i noen tilfeller har norske elever fått dekket sine kostnader fra NAV. Addictologi Akademiet har siden fått krass kritikk av tidligere klienter med påstander om manipulering og svært kostbare kurs, samt tett samarbeid med firmaet Det Norske Kartselskapet. Etter kritikk i norske medier har Fria Universitet i Norden tatt avstand fra praksisen til Addictologi Akademiet.

Addiktologi mangler vitenskapelig støtte for effekt og er sterkt kritisert av rusforskere. Behandlingen er kostbar, og rusmiddelavhengige har blitt oppfordret til å ta opp kostbare forbrukslån for å dekke kostnadene.

Referanser
----------

1. ↑  *Vil gjøre deg uavhengig*, Romerikes Blad, 19. november 2010 «Addiktologi er læren om alle typer avhengigheter»
2. ↑  Lene Christensen (24. mars 2015). ««Akademi» tilbød falsk master» **(norsk)**. Universitas. Besøkt 8. april 2018.
3. ↑  Avhengig av avhengigheten Arkivert 9. april 2018 hos Wayback Machine. Groruddalen
4. 1 2  Slik ble jeg lurt av addiktologene =Oslo
5. ↑  Skulle bli rusfri: – Måtte bryte med familien NRK
6. ↑  Arbeidstilsynet slo til mot Det Norske Kartselskapet etter VG-avsløring VG
7. ↑  Narkotikaforskare: Bra att länet satsar på metadonbehandling Länstidningen Östersund
8. ↑  Johannes Forssberg: Rensa upp i missbruksvården Expressen
9. ↑  Selger rusbehandling på kreditt E24

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Atombomben over Nagasaki 9. august 1945
**Torvald A. Kibsgaard** (født 28. februar 1918, død 13. mars 2012 i Sandnessjøen) var ordfører i Alstahaug kommune i Nordland i årene 1968–1976. Han representerte Arbeiderpartiet. Som krigsfange i Japan under andre verdenskrig var han en av få nordmenn som så atombomben over Nagasaki med egne øyne.

Liv og virke
------------

Kibsgaard kom fra Dønna. I ungdomsårene var han fisker, men fra han var 19 år arbeidet han på «Kong Alf» i Nordsjøfart. Da andre verdenskrig brøt ut, var han mannskap ombord på M/T «William Strachan». Høsten 1941 ble han syk og måtte på sykehus i Manila på Filippinene, som da var kontrollert av USA. Etter at Japan hadde invadert Filippinene, ble han tatt som krigsfange på øya Corregidor i Manilabukten 6. mai 1942. Krigsfangenskapet startet i Billibid-fengslet i Manila, senere i fangeleiren på Cabanatuan. Han ble sendt til Japan i oktober 1944. Da atombomben ble sprengt over Nagasaki 9. august 1945, var Kibsgaard i fangeleiren Fukuoka 17 ved byen Ōmuta, like utenfor Nagasaki. 15. september ble fangene sluppet fri. Etter et opphold i USA, blant annet som kvartermester om bord i USAT «Henry Weigel», kom han tilbake til Norge og Sandnessjøen i 1946.

Etter krigen tok Kibsgaard utdannelse som maler og fikk håndverksbrev som malermester i 1952. Han var aktiv i politikken i over 40 år, og ordfører i Alstahaug i to perioder. Han drev sin egen malerforretning i Sandnessjøen frem til midten av 1970-årene ved siden av sine politiske verv.

Kibsgaard ble i 1990 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  Husby, s. 114
2. ↑  Tildelinger av ordener og medaljer, kongehuset.no.

Litteratur
----------

* Husby, Olaf (2000). *Torvald Kibsgaard – Sjømann i krig og fangenskap (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)*. Trondheim: Lingo Forlag. s. 119. ISBN 82-995414-0-9.
* Lillegaard, Leif B. (1981). *Ingen dag i morgen*
* Hvite busser til Auschwitz: Tidsvitner – Torvald Kibsgaard (besøkt 14. mars 2012)
* NRK: Torvald så nagasakibomben med egne øyne (14. mars 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
Frontfigur Per Inge Torkelsen i 2010.  Foto: Grethe Tvede (AAbk) 
**Løgnaslaget** var en revygruppe fra Stavanger.

Opprettelsen
------------

Per Inge Torkelsen, Dag Schreiner, Steinar Lyse og Bjørn Aslaksen møttes på lærerskolen hvor de engasjerte seg i studentrevyen i 1976, og etter fullført skolegang stiftet de gruppen i 1980 med Torkelsen som frontfigur (Svein Tang Wa foreslo navnet «Stavanger blokk og blyant» før de landet på «Løgnaslaget»), og debuterte med sin første revyforestilling i oktober 1981 på Stavanger Museum.

Navnet
------

Navnet «Løgnaslaget» er basert på rogalandsuttrykket «løgnas», som brukes om personer som anses som originaler, altså aparte eller særegne.

Medlemmer
---------

Flere kjente artister og komikere har vært med, blant de mest kjente er Sigvart Dagsland, Åshild Helgevold, Grethe Kausland, Sally Nilsson og Rune Andersen. De siste årene frem til Per Inge Torkelsen døde i 2021 bestod gruppa av Torkelsen, Dag Schreiner og Rune Andersen.

Forestillinger
--------------

Gruppa kom med en ny revy omtrent hvert år siden 1981, for det meste i Stavanger, men også på turné landet rundt. Den siste forestillingen het «Løgnaslaget rydder opp» og hadde premiere i Stavangeren i Stavanger 10. april 2013. Den siste forestillingen ble vist 26. oktober 2013.[*hvem?*]

«Nazifrisør»-saken
------------------

Revyen «Løgnasevangeliet», som hadde premiere i oktober 2016, inneholdt en sketsj som harselerte med frisør Merete Hodne – som ble bøtelagt for å ha avvist to kvinner med chador, hvorav den ene spurte hvor mye det kostet å stripe håret. Hodne saksøkte Løgnaslaget for å fjerne den såkalte «nazifrisør»-sketsjen og gi økonomisk oppreisning, men tapte både i tingretten og lagmannsretten. Høyesterett avviste Hodnes anke i 2019.

Diskografi
----------

* 1982: *Klovnar uden sirkus*, CBS
* 1983: *Baklengs i livet*, CBS
* 1990: *Barndomshjemmet*, Plateselskapet
* 2002: *Utsolgt!* (dobbel samle-CD), West Audio Music
* 2003: *Aargang Svin* (DVD)

Referanser
----------

1. ↑  «Bestilte 5000 flasker stripete løgnasbrus til debuten». *www.aftenbladet.no*. 1. august 2020. Besøkt 26. juli 2023.
2. ↑  Espeland, Anett Johansen (18. desember 2017). «Nå avgjør retten om «nazifrisør» var krenkende». *NRK*. Besøkt 26. juli 2023.
3. ↑  «TankeKrim Ep. 9 - En Time TankeKrim med Merete Hodne». Besøkt 26. juli 2023 – via YouTube.
4. ↑  «Merete Hodne - Det koster å gå mot strømmen». *Max Hermansen*. 29. juni 2018. Besøkt 26. juli 2023 – via YouTube.
5. ↑  Larsen, Eirin (14. mars 2017). «Høyesterett har avvist anken i hijab-saken». *NRK*. Besøkt 26. juli 2023.
6. ↑  Hetland, Kjersti (10. mars 2017). «Får lov å parodiere «nazifrisør»». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 26. juli 2023.
7. ↑  Akhtar, Syed Ali Shahbaz (11. februar 2017). «Merete Hodne truer komikere med søksmål hvis de ikke fjerner nazifrisør fra revy». *NRK*. Besøkt 26. juli 2023.
8. ↑  Christensen, Ragnar (28. juni 2019). «Høyesterett behandler ikke nazifrisør-sketsj». *NRK*. Besøkt 26. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Løgnaslaget på YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Sandra Hansson** (født 2. april 1980) er en svensk langrennsløper med internasjonale resultater også på rulleski. Hun går for norske Team Oslo Sportslager-Moelven og representerer Strindheim IL i Norge og Uddevalla IS i Sverige. Hun vant FIS Marathon Cup sammenlagt i 2010/11. Hansson har også to seier i Vasaloppet.

Karriere
--------

Hansson vokste opp i Bäckefors, Dalsland. Som junior gikk hun på Torsby skigymnas (1996–2000) utviklet seg i det svenske juniorlandslaget. Hun deltok i ungdoms-OL (1997) og tre junior-VM (1998–2000). I Štrbské Pleso i Slovakia vant Hansson gull i JVM i stafett sammen med Lina Andersson, Carin Holmberg og Mariana Handler. Hansson ble i 2000 tatt ut av Sveriges Olympiska Kommitté til en framtidssatsing mot OL i 2006.

2001 ble Sandra Hansson tvunget til å slutte med idrett på grunn av sykdom, men hun gjorde comeback i 2007. Hun flyttet til Oslo våren 2007 for å arbeide og gå på ski. I 2008 og 2009 vant hun Vasaloppet og kom på andreplass i 2010. Hun konkurrerer for den svenske klubben Uddevalla IS og den norske klubben Strindheim IL. Sesongen 2008/09 var hun en del av den norske langrennssatsingen Team Mekonomen, der blant annet også Thomas Alsgaard og Hilde Gjermundshaug Pedersen var med. Sesongen 2010/11 var Hansson en del av Team United Bakeries. Hun vant FIS Marathon Cup sammenlagt i 2010/11. I sesongen 2012/13 inngår hun i Team Oslo Sportslager-Moelven.

Meritter
--------

* 1. FIS Marathon CUP 2010-11
* 2. Vasaloppet 2010
* 1. Vasaloppet 2009
* 1. Vasaloppet 2008
* 1. Tartu Ski Marathon 2013
* 1. Tartu Ski Marathon 2011
* 1. König Ludwig Lauf 2011
* 1. Jizerská padesátka 2011
* 1. Jizerská padesátka 2010
* 1. Finlandia Hiitho 2011
* 1. Tartu Ski Marathon 2010
* 2. Marcialonga 2010 o 2011
* 2. FIS Marathon Cup 2008-09
* 2. Birkebeinerrennet 2009
* 1. Tartu Ski Marathon 2009
* 1. VM stafett rullskidor Oroslavje 2007
* 1. JVM stafett Štrbské Pleso 2000
* Tre Worldgames-guld i rullskidor Oberhof 1999
* EM-guld i rullskidor Cervinio 1999
* VM-silver i rullskidor Rotterdam 2000
* 21 SM-medaljer i längdskidåkning, rullskidor, friidrott och terränglöpning (varav 11 guld).

Referanser
----------

1. ↑   Dagens Næringsliv, www.dn.no, utgitt 18. mars 2009, besøkt 9. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Det internasjonale ski- og snøbrettforbundet, www.fis-ski.com, besøkt 9. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sandra Hansson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Sandra Hanssons offisielle hjemmeside Arkivert 2. februar 2011 hos Wayback Machine.
**Museumsnettverk for kvinnehistorie** er et faglig nettverk åpent for museer og beslektede institusjoner. Det driftes av Kvinnemuseet, del av Anno museum, og er ett av totalt 22 museumsnettverk som rapporterer til Kulturrådet.

Formålet med nettverket er å arbeide for at kvinnenes historie blir ivaretatt innenfor museenes forvaltnings- og formidlingspraksiser. Videre skal nettverket fremme formidling med kvinners perspektiver, og være en fagressurs i arbeidet med kvinnehistoriske problemstillinger.

Medlemsinstitusjonene  i nettverket møtes én gang i året. Vanligvis inviteres eksterne  foredragsholdere til å innlede om aktuelle problemstillinger.  Samlingene skal legges hvert andre år til Kvinnemuseet, og går ellers på omgang hos de øvrige medlemsinstitusjonene.

Prosjekter
----------

«Dokument Hundre kvinner» er et flerårig prosjekt gjennomført av Museumsnettverk for kvinnehistorie som ble fullført i 2015. Prosjektet gikk ut på å intervjue og samle inn blant annet fotografier fra hundre norske kvinner som var 70 år eller eldre da prosjektet ble igangsatt. 2015 ble boka *Hundre kvinner*, skrevet av Kari Gjerstadberget og med Kari Sommerseth Jacobsen som redaktør, gitt ut som en del av prosjektet.

«Nå begynner' a med det der igjen» er et prosjekt påbegynt vinteren 2019 og som skal ferdigstilles mars 2021. Prosjektet er støttet av Kulturrådets museumsprogram. Fase 1 av hovedprosjektet var en kartlegging av norske museers arbeid med kjønn i sine samlings- og formidlingsprakis. Den ble fullført høsten 2019. Rapporten «En følelse av fokus» er basert på funnene og ble publisert digitalt november 2019.

Referanser
----------

1. ↑  Pedersen, Mona og Mona Holm. «Museumsnettverk for kvinnehistorie». Kvinnemuseet. Besøkt 06.02.2020.
2. ↑  «Faglige museumsnettverk». Norsk kulturråd. Besøkt 06.02.2020.
3. ↑  Grønbech, Dagrunn (oktober 2015). «100 kvinner». kvinnesak.no. Besøkt 6. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Oslo Internasjonale Poesifestival • OIPF** var to litterære arrangementer som ble avholdt i Oslo. Den første fra 14. til 16. juni 1985 hadde tittelen «Fra Shamanisme til High-Tech»", og den neste, 14.–20. august 1986 bar tittelen «Verden i Oslo – Oslo i Verden».

Poesifestivalen skapte oppmerksomhet i Norge og utlandet. En rekke poeter, forfattere og vitenskapsmenn deltok. Albert Nordengen åpnet festivalene og Åse Kleveland var konferansier. Et stort lerret ble hengt opp mellom Oslo rådhus to tårn, der det ble vist laserprojeksjoner. Initiativtager var opprinnelig forfatteren Olav Angell, og Axel Jensen ledet festivalen fra sitt skip «Shanti Devi», som lå fortøyd ved Aker Brygge. Selve bryggeområdet var nedlagt, og dagens bygningsmasse var ennå ikke kommet på plass, slik at festivalen hadde hele området til disposisjon.

Sponsorer var blant annet DnC ved Leif Terje Løddesøl, Oslo kommune ved ordfører Albert Nordengen, Utenriksdepartementet ved ekspedisjonssjef Knut Sverre, Hertz og SAS. Begivenheten foregikk på Oslo Konserthus, Waterfront, Nordraak, Aker Brygge, Nationaltheatret og Karl Johan.

Deltakere var blant andre:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * Octavio Paz
* Sonia Sanchez
* James Baldwin
* Andreij Voznesinsky
* Gherasim Luca
* Ronald D. Laing
* Roger Greenwald
* Jan Verner-Carlsson
* Protima Bedi
* Gherasim Luca
* Rolf Jacobsen
* Horst Baumann
* Piet Hein
 | * Albert Nordengen
* Åse Kleveland
* Karin Krog
* Noel Cobb
* Lawrence Ferlinghetti
* William Irwin Thompson
* Karl H. Pribram
* Wayne Garcia
* Joolz
* Randall Meyers
* Hazel Henderson
* Patricia Leventon
* Arne Næss
 | * Francis Huxley
* Robert Anton Wilson
* Adele Getty
* Ntozake Shange
* Ustad Nazim Ali Khan
* Sirje Kaerma
* A.T.H. Ljungberg
* Tomas Tranströmer
* Göran Tunström
* Bodil Lindfors
* Jarkko Laine
* Ellen Einan
* Warren R. Carlstrom
 | * Arne Nordheim
* Roí Patursson
* Anthony Barnett
* Robert Haraldsen
* The Fugs
* Erik Bye
* Russel Hoban
* Walter Ahart
* Mathew Collins
* Frode Alnæs
* Olav Angell,
* Lasse Tømte
 |  |

Forfatteren Axel Jensen var styreformann i OIPF i 1985 og 1986. I komiteene var også:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * Olav Angell,
* Lasse Tømte
* Halfdan W. Freihow
* André Savik
* Thomas Bay
* Robert Haraldsen
* Jan Christian Mollestad
 | * Cecilie Sverre
* Kjell Finstad
* Kristin Hansen
* Randi Mikkelsen
* Tone Hovland
* Sven Bjørk
 | * Pelle Gustavsen
* Erik Varjord
* Ellen Lange
* Pratibha Jensen
* Bjørn Stendahl
* Wayne Garcia
 | * Khalid Thathad
* Marte Askeland
* Geir Giske,
* Trygve Åslund
* Tom Knutzen
* Ikhlaque Chan
 | * Klaus Fjellberg
 |

Referanser
----------

1. ↑
**Kukulkanpyramiden**, også kjent som **Kukulkantempelet** og **«El Castillo»**, er et pyramideforma byggverk i den mayiske ruinbyen Chichen Itza i Yucatán i Mexico. Pyramiden er stedets mest kjente bygg, og dominerer den sentrale plassen. Den blei bygd av itza-mayaene på 1100-tallet i den mye eldre byen Chichen Itza, som stammer fra 500-tallet.

Byggverket form som en trappetrinnspyramide med ni nivåer, fire fasader, hver av dem med en trapp i sentrum, og en plattform på toppen, hvor det befinner seg et tempel. Pyramiden ble brukt til tilbedelse av guden Kukulkan, hvis navn betyr «Den fjærkledde slangen», hvilket er grunnen til en rekke slangemotiver i dekorasjonen. Den er også dekorert med symboler som viser til de viktigste talla i de tre mayakalenderne Haab, Tzolkin og kalenderhjulet. Pyramidens plassering gjør at det oppstår flere ulike lys- og skyggefenomener langs veggene ved jevndøgn og solverv.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Avtalevalg*** er en valgform der de stemmeberettigede inngår en avtale om hvordan sammensetningen av et råd eller styre skal være, og så stemmer over hele avtalen.

Kommunelovens §7-7 fastslår at: "Kommunestyret eller fylkestinget kan selv enstemmig vedta at valg til folkevalgte organer skal foregå som avtalevalg etter denne paragrafen."

Avtalevalg gjennomføres på grunnlag av en innstilling som legges fram av for eksempel en valgnemnd. Det enkelte medlems gruppetilhørighet skal opplyses på listeforslaget. I tillegg kan innstillingen inneholde et antall vararepresentanter for hver gruppe som tilsvarer antall medlemmer gruppen skal ha med et tillegg av to. 

Avtalevalg gjør det mulig for et kommunestyre å velge et formannskap som har både forholdsmessig fordeling mellom partiene og samtidig tar hensyn til kjønn, alder, geografi eller annet som vektlegges. En utfordring ved flertallsvalg, som er at èn og èn velges inn med rent flertall, er at et samordnet flertall kan ta alle plassene i et organ, og fordelingen blir ikke forholdsmessig mellom f.eks. partigrupper. Forholdstallsvalg kan ivareta forholdsmessighet mellom partier, men kjønnsbalanse vil da oppnås kun ved tilfeldighet eller samordning på tvers av partiene. Avtalevalg kan løse disse utfordringene, og brukes til valg i kommunale organer. Fra juli 2023 kan også representantskapsmedlemmer til interkommunale selskap velges ved avtalevalg.

Den norske kirke åpnet i 2023 for at kirkerådet kan velges ved avtalevalg, da med 2/3 flertall og ikke med enstemmighet.

Avtalevalg kan forveksles med lovvalgsregler innen internasjonal privatrett, der man må bestemme hvilke lover og avtaler som gjelder i en bestemt sak.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Dan Frejvid Berglund** (født 16. mars 1954 i Helsingfors) er en finsk-svensk visesanger, kjent for flere innspillinger av skandinaviske arbeidersanger.

Etter flytting til svenske Kristinehamn og Hisingen i Sverige begynte studiet av litteratur og gitarmusikk, som ga scenedebut (1974), samtidig med jobb i industrien. Fram til 1980 var han medlem i KPML(r). Han er også blant artistene som er representert på musikksamlingen *(r) Största hittarna*, utgitt av partiet på 1990-tallet.

Berglund er best kjent for «De mördades fria republik» fra debut-LP-en *En järnarbetares visor* (1975). Derpå kom *Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen* (1977 - med tekster av den norske dikteren), *Den stora maskeraden* (1979), *Vildmarken* (1988). Siden kom samle-CD-en *Mina herrar* (1999).

Berglunds musikk fra 1970-tallet kan kortfattet karakteriseres som viser med revolusjonært kommunistisk budskap, med angrep på arbeidsgivere og overklasse og med skildringer over arbeiderklassens lodd i livet. Berglund har senere tatt avstand fra leninismen, men støtter fortsatt opp om klassekampen.

Diskografi
----------

* *En järnarbetares visor* (1975)
* *Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen* (1977)
* *Den stora maskeraden* (1979)
* *Vildmarken* (1987)
* *Mina herrar*, samlealbum 1972-1979 (1999)
* *Såna som vi...* (2007)
* *Allt är idioternas fel* (2011)

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0126360, besøkt 29. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dan Berglund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Dan Berglund på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Dan Berglund hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Dan Berglund på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Dan Berglund på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Dan Berglund på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* Dan Berglund på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Dan Berglund |
| --- |
| Studioalbum | *En järnarbetares visor* (1975)  **·** *Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen* (1977)  **·** *Den stora maskeraden* (1979)  **·** *Vildmarken* (1987)  **·** *Såna som vi...* (2007)  **·** *Allt är idioternas fel* (2011) |
| Samlealbum | *Mina herrar* (1999) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Virvlende dervisjer i Galata Mevlevihane (Mevlevi-losjen), Istanbul.
**Mawlawiya** (fra persisk مولويه - *Molavīyeh*) eller **Mevlevi** (tyrkisk skrivemåte) er en sufi-orden (*tariqa*) grunnlagt i Konya (dagens Tyrkia) i 1273 av tilhengere av Jalal ad-Din Muhammad Balkhi-Rumi (1207–1273), kjent som *Mawlana*, «Vår leder» blant tilhengerne.

Mevleviene er kjent for sin rike poetiske og musikalske tradisjon, og særlig for sin seremoni (*semâ*) med virveldans, hvorfra de fikk tilnavnet «de dansende dervisjer» i Vesten. Virveldansen er en form for meditasjon og utøves til musikk kalt *ayin*, som utføres av minst én sanger, én fløytespiller (*neyzen*), én paukist og én cymbalist. UNESCO inkluderte i 2005 seremonien i sin liste over mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Modell av en dervisj som studerer.
For å bli opptatt i ordenen, gikk personer tradisjonelt gjennom 1001 dager med tilbaketrukket trening i et *mevlevihane*, en form for kloster, der de lærte de om etikk, leveregler og tro gjennom praksis med bønn, religiøs musikk, poesi og virveldans. Etter treningen var gjennomført, forble de medlemmer av ordenen, men gikk tilbake til et vanlig liv med familie og arbeid.

Mawlawiya ble i likhet med andre sufi-ordener forbudt i 1925, som følge av sekulariseringspolitikken i den nye tyrkiske republikken. Hovedlosjen deres ble omgjort til museum, men mange medlemmer holdt tradisjoner i live under private samlinger. 30 år senere ble seremoniene tillatt igjen, men kun fremført offentlig. Etter at ytterligere restriksjoner ble lettet på 1990-tallet, har flere grupper arbeidet med å tilbakeføre seremoniene i en original form. Likevel har de spirtuelle og religiøse dimensjonene ved seremoniene i stor grad gått tapt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  The Mevlevi Sema Ceremony UNESCO.
2. ↑  Malise Ruthven (2006). *Islam in the World*. Oxford University Press. s. 490.
3. ↑  (no) Mawlawiya i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Senkapitalisme** er et begrep som tradisjonelt sett har blitt brukt av nymarxister for å beskrive kapitalismen i etterkrigstiden. Senkapitalismen, som inkluderer høykonjukturen etter andre verdenskrig, anses som en historisk begrenset fase. I 2010-årene kom begrepet igjen på moten for å beskrive moderne forretningskultur, men da ofte på en ironisk måte.

Historisk bruk av begrepet
--------------------------

Begrepet «senkapitalisme» ble først brukt av Werner Sombart i hans magnum opus *Der Moderne Kapitalismus,* som ble utgitt fra 1902 til 1927, og påfølgende skrifter. Mot slutten av 1930-tallet og på 1940-tallet begynte begrepet å bli brukt av sosialister i Europa, da flere økonomer, blant annet Joseph Schumpeter og Paul Samuelson, mente kapitalismen var dømt til undergang.

Den marxistiske økonomen Ernest Mandel populariserte begrepet med sin doktorgradsavhandling *Late Capitalism* fra 1972.

Moderne bruk av begrepet
------------------------

I nyere tid har «senkapitalisme» blitt en samlebetegnelse for ulike fenomener som uttrykker kapitalismens påvirkning på menneskeliv og psyke, ofte benyttet i en kritisk og satirisk sammenheng. Denne bruken formidler også en mening om at moderne kapitalisme ikke kan fortsette som den gjør for alltid, fordi problemene som skapes av næringslivet under dette systemet blir for store og uhåndterlige.

Se også
-------

* Cyberpunk
* Det postindustrielle samfunn
* Hvor går grensen?
* Nyliberalisme
* Overvåkingskapitalisme
* Thomas Malthus

Referanser
----------

1. 1 2  «Why the Phrase 'Late Capitalism' Is Suddenly Everywhere». *The Atlantic* **(engelsk)**. 1. mai 2017. Besøkt 17. juli 2022.
2. ↑  «Joseph Alois Schumpeter: Biography». *econlib.org* **(engelsk)**. Besøkt 18. juli 2022.
3. ↑  «Late Stage Capitalism, Its Characteristics, and Why the Term's Trending». *The Balance* **(engelsk)**. 24. august 2018. Besøkt 17. juli 2022.
4. ↑  «What Does "Late Capitalism" Really Mean?». YouTube. Besøkt 17. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| OversettelseOversettelse | Denne artikkelen er helt eller delvis oversatt fra artikkelen «Late capitalism» på Wikipedia på engelsk. Se originalartikkelens historikkside for informasjon om opprinnelig(e) bidragsyter(e). |
Fele Bygget av Gunnar Gunnarsson Helland. Bilde fra brosjyre for Helland Brothers
**Gunnar Gunnarsson Helland** (født 1889, død 1976) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark som i ung alder slo seg ned i USA og startet Helland Brothers sammen med sin bror.

Liv og virke
------------

Helland arbeidet på verkstedet til sin far Gunnar Olavsson Helland inntil han i 1901 emigrerte til Chippewa Falls, Wisconsin i USA. Der etablerte han Helland Brothers sammen med sin bror Knut Gunnarsson Helland, som døde allerede i 1920. Gunnar fortsatte å drive Helland Brothers alene frem til 1927, da etterspørselen avtok.

I 1927 reiste Gunnar til Minneapolis og arbeidet i to år for Jacob Lundh, som var en kjent felemaker der.

To år senere, i 1929 reiste han til Fargo i Nord-Dakota hvor han drev en butikk inntil han startet Helland Music Company i fjerde etasje i en bygning på Broadway. Forretningen ble drevet helt fram til 1962 da den ble oppkjøpt av Lloyd Hammond. Han fortsatte å arbeide for Lloyd Hammond til han var over 80 år.

Gunnar endret de senere felene han bygget. Han finèrforsterkninger på innsiden av f-hullene for å oppnå bedre styrke, kortere f-hull, lavere profil, og en form som lå nærmere Guarneri del Gesù (Robert «Bud» Larsen).

Den siste hardingfelen Helland bygget var i 1937. Der var ikke stor etterspørsel etter hardingfeler i USA. I hele sitt liv bygget han i alt 300 stykker. Han oppnådde aldri mer enn 150 USD for en fele, mens idag oppnår man fra 10 000 til 15 000 USD og enda mer for de samme felene.

Se også
-------

* Felemakerslekten Helland
* Helland Brothers

Litteratur
----------

* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, tordag 15. juli 1852

Eksterne lenker
---------------

* Felamakerslekten Helland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Olav Audunssøn i Hestviken*** er en roman i to bind av Sigrid Undset: *Olav Audunssøn i Hestviken* som utkom i 1925, etterfulgt av *Olav Audunssøn og hans børn* i 1927. Sammen med *Kristin Lavransdatter* dannet tobindsverket om Olav Audunssøn grunnlaget for at Sigrid Undset fikk Nobelprisen i litteratur i 1928, tildelt henne «*spesielt for hennes mektige beskrivelser av livet i Norden i middelalderen*».

Det er første bok i tobindsverket om Olav Audunssøn som hele livet fører kampen mellom egen vilje og Guds lov. Handlingen foregår rundt Oslofjorden på slutten av 1200-tallet og begynnelsen av 1300-tallet. Olavs sjelekvaler dreier seg om de allmenngyldige og menneskelige emnene; om forholdet mellom begjær og kjærlighet, ektemann og hustru, foreldre og barn. Fortellingen om den unge Olav og Ingunns reise til Hamar der de oppdager hverandre som mann og kvinne, er en vakker kjærlighetshistorie. Men alt har sin pris, og mørke krefter driver inn i Olavs sinn og gjerning. 

Bøkene er skrevet umiddelbart etter at Undset konverterte til katolisismen. De presenterer da også et tema som er klassisk innenfor kristen etikk. Hovedpersonen, Olav Audunssøn, er en tragisk skikkelse. Han er en oppriktig og from mann som føler seg utstøtt og fordømt for en ungdomssynd: Han drepte mannen som var far til hans festemø Ingunns sønn, men han skrifter og soner aldri sin skyld. Som tiden går, blir det umulig for ham å tilstå drapet, uten å samtidig forråde sin elskede hustru og ødelegge hennes gode navn og rykte; og samtidig kunngjøre at hennes sønn og eneste barn ikke er Olavs.

Olavs slektsgård Hestviken ligger i Follo, på østsiden av Oslofjorden. Undset beskriver stedet nøye ut fra områdets topografi og gårdsnavn. Det er blitt lokalisert til Emmerstadbukta sør for Hvitsten, men hun har beskrevet selve gården og dens nærmeste omgivelser fritt i forhold til stedets faktiske topografi.

***Olav Audunssøn og hans barn*** er andre boken i tobindsverket om Olav, der han fortsetter sin kamp for å forstå livet og de sterke kreftene som driver menneskene. Selv om Olav ønsker å leve et godt og riktig liv, floker det seg til for ham, og kampen mellom egen vilje og Guds lov blir sterk og farlig. Først bortforklarer Olav sin egen skyld og klandrer Gud og omgivelsene for de ulykker som skjer, og for at hans gjerninger gjenspeiles i barnas skjebner. Men til slutt innser han eget behov for tilgivelse, skrifte og botsgang.

Odd Eidem bilte en gang med Sigrid Undset over Ringsakerhøyden. Han stanset ved Siljuåsgårdene, der Ingunn satte bort barnet sitt. Undset gikk ut av bilen og stilte seg ved skigarden. Hun hadde aldri vært på stedet før, og nå stirret hun ned på gårdene som lå der svarte i den lyse sommernatten, og sa lavt: «*Ja, her kom hun, Ingunn.*»

Referanser
----------

1. ↑  «Sigrid Undset», *Bokselskap.no*
2. ↑  *Olav Audunssøn og hans barn* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
3. ↑  Lars Roar Langslet: «Sigrid Undset, mai 1982», *Mennesker og milepæler* (s. 35), Cappelens forlag, ISBN 82-02-112427

Eksterne lenker
---------------

* undset.no
* (no) Sigrid Undset i Store norske leksikon
**Gaute Tønder** (født 5.februar 1977 på Kongsvinger) er en norsk komponist, arrangør, lyddesigner og musiker som jobber mot film, tv, teater og dans. Han er også medlem i bandet «The Young Suffering Ensembla»

Musikkarrieren hans startet i indie-scenen i Oslo sent mot 1990-tallet, hvor han spilte i en rekke forskjellige band. Etter året 2000 fokuserte han på film og teatermusikk, som har vært hans yrke helt siden.

Han har en mastergrad i musikkvitenskap fra UIO, hvor han studerte satslære, orkestrasjon og fritonal sats, og studieproduksjon.

Han hadde sin debut som teaterregissør i 2005 på Det Norske Teateret med forestillingen «Frank», og sin debut som filmkomponist i 2011 med filmen «Kommandør Treholt & Ninjatroppen»

Han har i sitt virke som komponist skrevet musikk for opptil 50 teaterforestillinger, flere spillefilmer og TV-serier. 

Og er nominert til Gullruten 3 ganger.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Gaute Tønder på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Gaute Tønder på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Klatring i alpint terreng.
**Alpinklatring** er en betegnelse på klatring i alpint terreng. Alpinklatring innebærer et mer allsidig sikrings- og bevegelsesteknisk kunnskapsregister enn andre former for klatring, idet man vil bevege seg over et variert terreng bestående av både klippe, snø og is.

Ofte vil vær og føreforhold representere en like stor vanskelighet under alpinklatring, som brattheten eller tilgangen på formasjoner og tak i fjellet. Alpinklatring krever kunnskap og erfaring i å vurdere terrengets skiftende karakter, skredfare etc. Det å bevege seg hurtig og med lite utstyr over krevende passasjer, regnes som en grunnleggende forutsetning for å minimere risikoen forbundet med denne formen for klatring.

Ved teknisk klatring brukes tekniske hjelpemidler til å komme seg opp, mens ved friklatring brukes utstyret bare til sikkerhet. Teknisk klatring er mye mer tidkrevende enn friklatring. Teknisk klatring regnes ikke som mindre elegant og mindre etisk holdbart enn friklatring.

Alpin stil
----------

Alpin stil er en variant av bestigning av høye fjell, som skiller seg fra ekspedisjonsklatringen ved at man reduserer det logistiske apparatet rundt bestigningen betraktelig. Ulikt ekspedisjonsklatringen, vil man ved en alpin bestigning ikke benytte seg av bærere som etablerer leirer og legger opp tau opp fjellet. En alpin bestigning innebærer minimal bruk av utstyr, et fåtall klatrere og rask bevegelse blant annet med mulighet til å returnere raskt dersom været blir dårlig. Ved alpin stil i høye fjell flyttes telt og utstyr med etterhvert som man avanserer, mens man med store ekspedisjoner går opp og ned flere ganger og etablerer leirer og legger ut utstyr. Alpin stil er forbeholdt erfarne klatrere, og blir betraktet som vesentlig bedre stil enn ekspedisjonsmetoden.[]

Alpinisme som immateriell kulturarv
-----------------------------------

Alpinisme i Frankrike, Italia og Sveits ble i 2019 ført opp på UNESCOs liste over immateriell verdensarv. Med alpinisme menes i denne sammenheng klatring på fjelltopper og fjellvegger i høye fjell, i alle sesonger og i steinete eller isete terreng.

Referanser
----------

1. 1 2  Gangdal, Jon (1987). *Klatring*. no#: Aschehoug. ISBN 8203155189.
2. ↑  *Klatreboka*. no#: Den Norske turistforening, Bregruppa. 1990. ISBN 8290339011.
3. ↑  *Tinder og tanker*. Norsk tindeklub. 1998. ISBN 8299100224.
4. ↑  «UNESCO - Alpinism». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 14. juni 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Hartvig Frederik Eckersberg** (født 9. juni 1813 på Tangen, død 18. mars 1893 på Løvbrekke i Strand) var en norsk skipsreder i Drammen og Christiania.

Han var opprinnelig skipsfører på Tangen; fra 1830-årene førte han et av de første regelmessige emigrantskipene som gikk fra Drammen til Amerika, «Drafn», eid av Hans Kiær; andre skip han førte var barken «Freia» i 1843 og «Pilgrim». Han var medstifter og formann for Drammen Sømandsforening, og ble utnevnt til æresmedlem i foreningen i 1881. I 1864 eide og førte han skipet «Alardus». I 1866 flyttet han til Christiania, og drev siden rederivirksomhet derfra. Han skjenket Universitetet en samling oldsaker han brakte med seg fra en reise til Lilleasia.

Hartvig Eckersberg tilhørte en gammel skipper- og handelsslekt fra Tangen; han var sønn av skipsreder på Tangen Frederik Eckersberg, bror av en av Drammens ledende forretningsmenn Knud Eckersberg og onkel til maleren Johan Fredrik Eckersberg. Hans datter Isabella Frederikke Desirée Eckersberg var gift med sogneprest i Strand Henrik Bauer Moses, og Hartvig Eckersberg døde under et besøk hos datteren og svigersønnen. Hartvig Eckersberg var morfar til den amerikanske guvernøren og senatoren John Moses.

Referanser
----------

1. ↑  *Rundt om Drammen*, nr. 3, 1993, Drammen historielag
2. 1 2  *Drammens sjømannsforening «Fremad» 1843–1943*. Foreningen. 1943.
3. ↑  Ingemann, A. (1864). *Den norske handelsflaade*. Christiania: I Kommission ved P.T. Mallings Forlagsboghandel. s. 30.
4. 1 2  Ruud, Arnt (1972). *Skipsbyggere i Drammen*. [Drammen]: Drammen slip & verksted. s. 129, 261. ISBN 8299000211.
5. ↑  Alsvik, Jan (1995). *Folk i Strand*. Hafrsfjord forl. s. 565. ISBN 8275900182.
6. ↑  Engen, Jorunn Ingrid (1985). *Eidskog bygdebok*. Eidskog kommune. s. 524–525. ISBN 8271041428.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Daniel Andreas Frøvig** (1870–1954) var en norsk teolog og professor ved Menighetsfakultetet fra 1918 til 1940.

Liv og virke
------------

Daniel Andreas Frøvig var sønn av handelsmannen Jakob Danielsen Frøvig (1834–1894). Han ble cand. theol. i 1896 og foretok senere en to års studiereise i Tyskland. I 1900 ble han residerende kapellan i Johannes menighet i Kristiania. Fra 1905 til 1909 var han samtidig notarius ved det teologiske fakultetet ved universitetet i Kristiania. Han var sogneprest i Fredriksvern (Stavern) fra 1909 til 1918. Fra 1918 var han professor ved Menighetsfakultetet, hvor han også var bibliotekar.

Frøvig var medredaktør av *Luthersk Kirketidende* fra 1919 til 1937 og av *Tidsskrift for teologi og kirke* fra 1930 til 1946. Han var formann i Bekjennelsestro presters broderkrets fra 1926 til 1937. Han utga flere teologiske verker, blant annet kommentarer til Matteusevangeliet og Apostlenes gjerninger.

Utmerkelser
-----------

Frøvig ble æresdoktor ved Universitetet i Erlangen i 1926.

Litteratur
----------

* Albert J. Lange: *Norges gejstlighet i 1914*. Christiania: Hanche, 1915.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som D. A. Frøvig[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Haugesunds Avis, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 16. januar 1954[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Daniel Andreas Frøvig i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Frithjof Skonnord** (født 2. april 1887, død 30. september 1971) var en norsk fotballspiller som spilte én A-landslagskamp for Norge (i 1908). Dette var Norges første landskamp noensinne, og Norge tapte 11-3 for Sverige. På klubbnivå representerte Skonnord Gjøvik/Lyn. Han var den eneste som kom fra et lag utenfor Oslo i denne første landskampen.

Skonnord hevdet seg tidlig i idrett, til å begynne med særlig i turn. Han ble her kretsmester og var aktuell for norske representasjonslag. Han ble kretsmester for Oppland og Hedmark Tenniskrets fire ganger i single.

Skonnord avsluttet sin idrettskarriere allerede i 1912, da han og familien emigrerte til USA, pga. arbeidsløsheten i Norge. Han kom tilbake til Norge i 1919, men da hadde han pådratt seg en alvorlig astmasykdom.

Skonnord ble senere ligningssjef i Gjøvik kommune. Han ble fratatt stillingen i 1941 pga. at han nektet å melde seg inn i NS. Etter krigen fikk han tilbake stillingen.

Referanser
----------

1. ↑   Norges Fotballforbund, NFF-databasen, NFF person-ID 2604391, besøkt 27. mai 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Sigbjørn Hemstad: *Smil Sport og Rock* 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frithjof Skonnord – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Frithjof Skonnord – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Frithjof Skonnord – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Michael Kelly** (født 29. mars 1872 i Galway på Irland, død ukjent) var en amerikansk pistolskytter som konkurrerte under Sommer-OL 1920 i Antwerpen.

Kelly ble olympisk mester i skyting to ganger under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen på 30 meter militærpistol foran Hellas og Sveits. De andre på laget var Karl Frederick, Louis Harant, Alfred Lane og James Snook. Han var også med på laget som vant 50 meter militærpistol foran Sverige og Brasil. De andre på laget var Raymond Bracken, Karl Frederick, Alfred Lane og James Snook.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen – **Gull** i skyting, 30 meter militærpistol lagskyting USAs flagg USA
* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen – **Gull** i skyting, 30 meter militærpistol lagskyting USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Kelly – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michael Kelly – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Michael Kelly – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nasjonalisering** betyr som oftest statlig overtagelse av samfunnsøkonomiske viktige naturressurser, infrastruktur og virksomheter som energiproduksjon, tungtransport, større kredittinstitusjoner, nøkkelindustrier og så videre. Målet er å skaffe staten kontroll over økonomiske virksomheter. Nasjonalisering kan skje frivillig eller ved tvang.

Slike nasjonaliseringer betyr ikke i seg selv en sosialistisk politikk, men har ofte vært en del av de sosialistiske partiene sitt program i mange land. Tankegangen er at kommandohøydene i økonomien bør være underlagt demokratisk styring, og ikke markedskreftene. Det motsatte av nasjonalisering er privatisering. 

Den norske verbet for nasjonalisering er *å nasjonalisere*.

Referanser
----------

1. 1 2  «nasjonalisering». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 29. mars 2016. Besøkt 4. mars 2018.
2. ↑  NUPI. «Nasjonalisering - hhd\_fact | NUPI». *www.nupi.no* **(norsk)**. Besøkt 4. mars 2018.
3. ↑  «Hva er Nasjonalisering? - kunnskap - notmywar.com». *www.notmywar.com*. Besøkt 4. mars 2018.
4. ↑  «Nasjonalisere». *ordbok.uib.no*. Besøkt 4. mars 2018.
5. ↑  «nasjonalisere - Det Norske Akademis ordbok». *www.naob.no*. Besøkt 4. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Pål Kraft** (født 1959) er en norsk psykologiprofessor, tannlege og sosiolog. Han er professor i psykologi ved Psykologisk institutt (PSI) ved Universitetet i Oslo og instituttleder for PSI i perioden 2016–2019. Han har tidligere blant annet arbeidet ved Folkehelseinstituttet og vært direktør for Statens institutt for rusmiddelforskning.

Karriere
--------

Kraft er opprinnelig utdannet cand.sociol. ved Universitetet i Oslo i 1984 og cand.odont. ved Universitetet i Oslo i 1985, og er autorisert tannlege. Han tok embetseksamen i sosiologi med en hovedoppgave om mediekampanjer med tilknytning til tannhelse mens han fortsatt studerte til tannlege. Han arbeidet fra 1986 ved Statens helseundersøkelser og fra 1989 ved Statens institutt for folkehelse der han var leder for AIDS-enheten, forsker og forskningsleder. Han ble dr.philos. i psykologi ved Universitetet i Bergen i 1991 med avhandlingen *AIDS prevention in Norway*, mens han fortsatt arbeidet ved Folkehelseinstituttet. Fra 1995 til 2004 var han professor i psykologi ved Universitetet i Bergen. I 2001, etter at han allerede var professor og hadde doktorgrad i psykologi, tok han hovedfag (cand.polit.) i psykologi ved Institutt for psykologi ved NTNU. Kraft er også utdannet bedriftsøkonom ved Handelshøyskolen BI.

Han var professor i psykologi ved Universitetet i Oslo 2004–2011 og direktør for Statens institutt for rusmiddelforskning (SIRUS) 2012–2016, og ble deretter instituttleder ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo for perioden 2016–2019. Han hadde bistillinger som professor II ved Høgskolen i Hedmark 1995–2005 og ved Handelshøyskolen BI 2005-2015, og har også vært forsker i Verdens helseorganisasjon. Han har startet flere selskaper som har produsert og internasjonalisert en rekke web- og mobiltelefonbaserte digitale helseprogrammer (e-psykologi). Kraft er fra 2016 leder av programstyret for forskningsprogrammet Bedre Helse ved Norges forskningsråd. Han var leder for Statens tobakkskaderåd fra 1994 til 1996.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90358960, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Adresseavisen*. 21. juni 1985. s. 2.
3. ↑  Kraft, P. (1984). *Massekommunikasjon som prosess: Kommunikasjonsbudskap og masse: Mediekampanjer med tilknytning til tannhelse*
4. ↑  «Pål Kraft, tannlege og sosiolog som ble professor ved det Psykologiske fakultet», *Den norske tannlegeforenings tidende*, 1995, årg. 105, nr 9, s. 462–463
5. 1 2  Pål Kraft, Psykologisk institutt, Universitetet i Oslo
6. ↑  *Arbeiderbladet*. 28. april 1994.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Jakob Grubbe Cock Schetelig** (født 18. desember 1875 i Asker, død 17. oktober 1935 i Oslo) var en norsk geolog, kjent for sin kartlegging av Oslofeltet.

Etter examen artium i 1893 studerte han litt medisin og naturfag, før han i 1900 hjalp Fridtjof Nansen å studere ting man fant på Nansens Fram-ekspedisjon noen år tidligere. Fra 1902 var Schetelig amanuensis ved Fysisk institutt (UiO). Han fikk cand.scient. i 1905 og ble amanuensis ved mineralogisk institutt samme sted, etterhvert konservator og i 1917 utpekt som professor etter W.C. Brøgger (1851–1940) som heller ville forske. 

Schetelig var mye ute på feltarbeid, der han blant annet oppdaget mineralet *thortveititt* i 1911. På Svalbard finner man *Scheteligtoppen* på Brøggerhalvøya, samt *Scheteligelva*, begge navngitt etter ham.

 *Scheteligtoppen* på Brøggerhalvøya på Svalbard.
Jakob Schetelig døde bare 60 år gammel av en revmatisk sykdom.

Familie
-------

Han var sønn av skipsreder Harald Fredrik Schetelig (1846–1918) og Magnhild Pedersen (1850–1920) som var søster av Tord Pedersen (1857–1926) ved Drammen latinskole. Lillebroren Haakon Shetelig (1877–1955) ble arkeolog mens søsteren Thea Louise Schetelig (1878–1973) ble mor til meteorologiprofessor Jørgen Holmboe (1902–1979).

Han giftet seg i 1903 med Borghild Jentoft-Larssen (1878–1925) og i 1927 med Borghild Alida Steen Larssen (1887–1962). Med førstnevnte hadde han sønnen Kaare Shetelig.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Jakob Grubbe Cock Schetelig, Norsk biografisk leksikon ID Jakob\_Schetelig, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   MinDat[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Våre falne[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Inge Bryhni, *Jakob Schetelig* i Norsk biografisk leksikon.
5. ↑  Scheteligtoppen fra Norsk Polarinstitutt.
6. ↑  *Våre falne: 1939-1945*. Oslo: Grøndahl. 1951. s. 101.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |