recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**James Jesse Strang** (født 21. mars 1813, død 9. juli 1856) var en religiøs leder som grunnla den grenen av De siste dagers hellige som er kjent som strangitter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Strang var født og oppvokst som baptist. Han var advokat og arbeidet også som journalist og var tilknyttet Smithsonian University. Han hadde begynt å helle over til filosofisk skeptisisme da han ble kjent med Joseph Smiths forkynnelse og ble medlem i hans kirke.[] I kirken fylte han flere verv. 

### Mormonleder

Da Joseph Smith ble myrdet i 1844 hevdet Strang at han hadde fått et brev hvor Smith hadde utpekt ham til sin etterfølger. Han hevdet også å ha mottatt åpenbaringer som bekreftet utvelgelsen. Flere slektninger av Smith skal en tid ha støttet hans påstander.[]

Strang ble snart utestengt fra kirken av Brigham Young, men han samlet seg en tilhengerskare som etterhvert kom til å telle flere tusen. Mange av hans tilhengere ble med ham til området rundt Lake Michigan. Her slo de seg ned, og på Beaver Island grunnla de et senter. 

Strang hevdet å motta egne åpenbaringer og han hevdet også å ha funnet noen metallplater med innskrifter på som han klarte å tyde ved mirakuløs hjelp. Han dannet et samfunn som han hevdet var den sanne fortsettelsen av kirken som Smith hadde grunnlagt. Dette samfunnets tilhengere praktiserte polygami. Strang fikk seg fem koner.

### Kongekroning

I 1847 lot Strang seg utrope til konge og kalte seg James I. Han ble innsatt med en kroningsseremoni. Dette førte til at han ble anklaget for forræderi. Imidlertid klarte han å forsvare seg mot anklagene og ble medlem i den lovgivende forsamlingen i Michigan.

Imidlertid oppstod det opptøyer og Strang ble på et tidspunkt angrepet fysisk og truffet av flere skudd. Det har vært flere påstander om de nøyaktige omstendighetene rundt angrepet.[] Han ble dødelig såret, men levde i flere dager etter angrepet. Han utropte ikke noen etterfølger, da han trodde det måtte en åpenbaring til det. Etter hans død ble flere av tilhengerne drevet bort fra området. Mange av tilhengerne ble senere medlemmer av Den Reorganiserte Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige. Men noen holdt fast ved forkynnelsen til Strang, og de fortsetter å være et samfunn den dag i dag.

Referanser
----------

1. 1 2   International Music Score Library Project, oppført som James Strang, IMSLP-identifikator Category:Strang,\_James, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som James Strang, SNAC Ark-ID w6hq3zqv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Den restaurete gamle steinportal i Donglinakademiet
**Donglin-akademiet** (kinesisk: 東林書院, pinyin: *Dōnglín Shūyuàn*), også kjent som *Guishan-akademiet* (龜山書院 *Guīshān Shūyuàn*), var opprinnelig anlagt i 1111 under Det nordlige Song-dynasti (北宋) i det som i dag er Wuxi i Kina. Det var opprinnelig en skole der den neokonfucianske lærde Yang Shi underviste. Det forfalt over tid.

I 1604, i Wanli-keiserens tid, gjenopprettet imidlertid Ming-storsekretær Gu Xiancheng (顧憲成 *Gù Xiànchéng*, (1550–1612)) og Gao Panlong (高攀龍 *Gāo Pānlóng*, 1562-1626) akademiet på samme sted. Grunnen til gjenopprettelsen var deres bekymring over forfallet innen det statlige byråkrati, som de forgjeves hadde forsøkt å gjøre noe med.

Akademiet representerte en tilbakevenden til tradisjonell konfucianske samfunnsmoral. Det utviklet seg til et kraftsenter for kritikken av Ming- og det tidlige Qing-dynastis byråkrati, og ble svært involvert i fraksjonspolitikk.

**Donglin-bevegelsen**: Under Tianqi-keiseren førte akademiets opposisjon mot evnukken Wei Zhongxian til at det ble stengt i 1622 at dets leder Yang Lian og fem andre av dets ledere ble torturert og henrettet i 1624. I 1626 ble akademiet grundig rasert, og tilbake stod bare en del av dens seremonielle inngangsportal.

Men da Chongzhen-keiseren kom til makten året etter ble akademiet gjenopprettet og gjenvant sin tidligere heder og verdighet. Senere under Chongzhen-styret utviklet det seg en konflikt mellom akademiet og storsekretæren Wen Tiren, noe som til slutt endte med at han ble avsatt i 1637.

**Qing-dynastiet**: Akademiet ble gjenoppbygd av Yongzheng-keiseren og Qianlong-keiseren for å vinne sympati for Qing-styret for de kinesiske lærde som bodde i Wuxi.

Den kinesiske regjering restaurerte og redekorete akademiet årene 1981–82.

Referanser
----------

1. ↑  老虎 (19. februar 2011). **(kinesisk)**. Arkivert fra originalen 15. september 2013. Besøkt 15. mars 2012.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp) «Arkivert kopi». Archived from the original on 15. september 2013. Besøkt 29. mai 2016. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
**Honduras' kvinnelandslag i fotball** representerer Honduras i internasjonal fotball for kvinner. Honduras har stort sett kommet sist i sine kvalifiseringsgrupper, men de har redusert forspranget til lagene foran i løpet av årene de har vært med.

Honduras debuterte i mesterskapssammenheng i CONCACAF's Women's Championship 1998, der det tapte stygt mot Guatemala og spilte uavgjort mot El Salvador. I kvalifiseringen til Gold Cup i 2000 endte Honduras nok en gang sist, bak Guatemala, Costa Rica og Nicaragua. Honduras tapte samtlige kamper, men ingen med så stygge resultat som det mot Guatemala to år tidligere. Også i kvalifiseringen til Gold Cup i 2002 endte Honduras sist, men de tok sin første seier gjennom å slå allerede kvalifiserte Panama i siste kamp.

Honduras ble noe bedre til kvalifiseringen til OL i Athen, der de slo Nicaragua og tapte «bare» 0-6 mot Mexico, som var det beste kvinnelandslaget etter USA og Canada. Imidlertid forsvant Honduras deretter, etter først å ha trukket seg fra Gold Cup i 2006 og deretter ikke ha stilt opp til kvalifiseringen til OL i Beijing. Først Gold Cup i 2010 dukket Honduras opp igjen. Da kom i gruppe med Nicaragua og Costa Rica, og tapte begge kampene, om enn resultatet ble jevnt.

Se også
-------

* Honduras’ herrelandslag i fotball
* CONCACAF
* CONCACAF Gold Cup for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Nord-Amerika, Mellom-Amerika og Karibien (CONCACAF) |
| --- |
|  | 
* Anguilla
* Antigua og Barbuda
* Aruba
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Bermuda
* Canada
* Caymanøyene
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* De amerikanske Jomfruøyer
* De britiske Jomfruøyer
* De nederlandske Antiller
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Fransk Guyana
* Grenada
* Guadeloupe
* Guatemala
* Guyana
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Martinique
* Mexico
* Montserrat
* Nicaragua
* Panama
* Puerto Rico
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint-Martin
* Saint Vincent og Grenadinene
* Sint Maarten
* Surinam
* Trinidad og Tobago
* Turks- og Caicosøyene
* USA

 |  |
**Den gule keiser** eller **Huang Di** (kinesisk: 黃帝, pinyin: *Huáng Dì*) er en legendarisk kinesisk hersker og kulturell helteskikkelse som sies å være alle kineseres stamfar. Han skal ha blitt født der dagens Xinzheng i Hunan nå er.

Som en av De tre opphøyede keisere og fem konger skal Den gule keiser ha hersket fra 2696 til 2598 f.Kr. Legenden om hans tilbaketog vestover under krigen mot den østlige keiser Chī Yóu ved slaget ved Zhuōlù betraktes som startpunktet for det han-kinesiske folk. 

Blant alt Den gule keiser skal ha utrettet, er også utviklingen av prinsippene for tradisjonell kinesisk medisin. *Nèijīng* (Den gule keisers medisinale foretegnelse) skal angivelig ha blitt til i samarbeid med hans lege Qí Bó. Moderne historikere mener imidlertid at den ble kompilert på grunnlag av en rekke eldre kilder av en lærd som levde i brytningstiden mellom Zhou- og Han-dynastiene, mer enn 2000 år senere.

Ifølge legenden var det Den gule keisers hustru Leizu som lærte kineserne å veve silke fra silkeormene, og hans historiker Cang Jie som skal ha skapt de første kinesiske skrifttegn.

Litteratur
----------

* Anne Birell: *Chinese Mythology*. Johns Hopkins University Press, 1993. ISBN 0-8018-4595-5
* Trygve Løtveit: *Den gule keiser, og andre historiske fortellinger fra det gamle Kina*. Huitfeldt, 1995
* Muhammad W.G.A. Schmidt: *Die Medizin des Gelben Kaisers. Konzepte und Therapien für Körper und Geist in der Traditionellen Chinesischen Medizin*, Viademica-Verlag Berlin, 2008, ISBN 978-3-937494-48-7

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***For Love of Gold*** er en amerikansk stum kort kriminalfilm fra 1908, regissert av D. W. Griffith. Filmen er basert på novellen "Bare kjøtt" av Jack London.

Handling
--------

To kriminelle planlegger et tyveri. Det er velkjent at deres tiltenkte offer til enhver tid sitter på en stor sum penger, og et vell av juveler i pengeskapt sin hjemme. De ankommer denne eiendommen kort tid etter at eieren har lagt seg for natten. Å komme seg inn skjer veldig enkelt og lydløst. Et lommetørke med kloroform setter snart eieren ut av spill, og pengeskapet blir brutt opp. Der finner tyvene både penger og andre verdisaker, blant annet et veldig kostbart diamant-kjede.

Men etter at de har kommet seg trygt unna og skal fordele byttet, begynner de to tyvene å krangle intenst om hvem av dem som skal få det verdifulle diamant-kjedet. For å være helt sikker på at han skal få byttet selv, slipper en av dem gift i kaffe-koppen til kameraten sin. Kort tid senere utvikler kameraten en rekke voldsomme krampetrekninger, og han faller livløs til gulvet. Men den andre innbruddstyven sin glede, for hans tilsynelatende seier, blir veldig kortvarig. Rett etterpå blir han også syk og dør, fordi det viser seg at den andre kriminelle hadde puttet gift i kaffe-koppen hans også.

Medvirkende
-----------

* Harry Solter som Thief / Butler
* George Gebhardt som Thief
* Charles Gorman
* Charles Inslee

Referanser
----------

1. ↑  «For Love of Gold». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 24. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For Love of Gold* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *For Love of Gold* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *For Love of Gold* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *For Love of Gold* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *For Love of Gold* på Silent Era Rediger på Wikidata
Buddhaen i Baifoshan-klippegrottene
Dongping i byprefekturet Tai'an.
Baifoshan-parken
*Må ikke forveksles med Dongping-demningen i Hubei.*
**Dongping** (kinesisk: 东平; pinyin: *Dōngpíng*) er et fylke i byprefekturet Tai'an i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina.

Oldtidsfunn, kulturminner
-------------------------

Dongping er mest kjent for den oppdagelse som ble gjort i 2007 i et gravmæle fra Han-dynastiets tid, en serie av svært godt bevarte fresker. Oppdagelsen ble gjort under forberedelsen av bygging av et kjøpesenter. Freskene har blant annet noen av de aller eldste avbildninger av Konfucius som man kjenner til. 

Regionen har mange buddhistiske templer og noen svært bemerkelsesverdige buddhistiske inskripsjoner, tekster som opprinnelig ble innrisset under nordlige Qi men som senere ble tilføyet eller overrisset billedlige fremstillinger av Buddha på 1000-tallet.

Steinskulpturen i Baifoshan-klippegrottene (*Baifoshan shiku zaoxiang*, 白佛山石窟造像) og Hongdingshan-klippeinnskriftene (*Hongdingshan moya*, 洪顶山摩崖) ble i 2001 og 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.

Kjente personer
---------------

De kjente kommunistiske politikerne Wan Li og Zhang Qingli kommer fra Dongping.

Referanser
----------

1. ↑  Wang and Ledderose

Litteratur
----------

* Ha, Jungmin. (2016) *Shaping Religious and Cultural Aspiration: Engraved Sutras in Southwestern Shandong Province from the Northern Qi Dynasty (550-577 CE), China.* Phd Dissertation. Department of Art, Art History & Visual Studies, Duke University.
* Wang, Yongbo and Ledderose, Lothar. (2014) *Buddhist Stone Sutras in China. (Vol.1) Shandong Sheng = Shandong Province.* edited by Wang Yongbo and Lothar Ledderose.Wiesbaden : Harrassowitz ; Hangzhou : China Academy of Art Press, 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider
* The valley of inscriptions at Mount Hongding, Dongping county[*død lenke*]
* Felsinschriften für die Ewigkeit
* Meditation vor großen Schriftzeichen. Heidelberger Ostasien-Wissenschaftler erforschen buddhistische Felseninschriften in China
* Baifoshan shiku zaoxiang
* Baifoshan shiku zaoxiang
* Artikkel om oppdagelsen av Dongpingfreskene
* Artikkel med billeddetaljer av freskene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Penn** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Chiltern i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England, omkring 5 km nordvest for Beaconsfield og 6 km øst for High Wycombe. Den dekker et areal på omkring 16 km². I henhold til folketellingen i 2011 bor det 3961 innbyggere i landsbyen.

Historie
--------

Navnet er opprinnelig brytonisk og betyr «høyde»; landsbyen ligger på et høydedrag i Chiltern Hills, og fra tårnet i Treenighetskirken i Penn skal det være mulig å se inn i åtte grevskap på en klar dag. 

Det største godset i Penn er Segraves Manor, som tilhørte adelsfamilien Penn. Sybil Penn var amme for kong Edvard VI og dronning Elisabeth I. William Penn, som delstaten Pennsylvania er oppkalt etter, kommer også fra denne familien. I 1735 døde Roger Penn uten mannlige arvinger, og godset gikk derfor over til hans søster, som var gift med lord Curzon.

En liten husklynge, Penn Street, ligger omkring 1 1⁄2 km fra hovedlandsbyen. 

Flere av husene er kjøpt opp av forretningsmenn fra London, da stedet ligger nær veier inn til hovedstaden slik at det er mulig å pendle fra Penn.

Urnen til Donald Duart Maclean, som spionerte for Sovjetunionen under og etter andre verdenskrig, og senere ble oberst i KGB, ble satt ned på kirkegården i Penn i 1983.

Referanser
----------

1. ↑  «Neighbourhood Statistics 2011 Census». Arkivert fra originalen 21. oktober 2016. Besøkt 2. oktober 2016.
2. ↑  «Burgess and Maclean», *New Communist Party of Britain*
3. ↑   «Nostalgia: Penn's grave connection to secrets and spies» Arkivert 3. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Get Bucks* 16. september 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Penn, Buckinghamshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Penn and Tyler's Green Community and Village, samfunnsnettsted drevet av lokale med nyheter, hendelser, foto og kart.
* Penn and Tyler's Green Independent Village
* Penn Street

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**James Jemut Masing** (født 5. mars 1949 i den britiske kronkolonien Sarawak, død 31. oktober 2021 i Petra Jaya ved Kuching i Malaysia) var en malaysisk politiker i delstaten Sarawak på Borneo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Masing var av folkegruppen iban og var kristen.[]

### Politisk karriere

Gjennom åtte mandatperioder var han medlem av Sarawak State Legislative Assembly som representant for valgkretsen Satok State Constituency siden 1983. Han var medgrunnlegger og første president av Sarawak Peoples' Party (Parti Rakyat Sarawak, PRS) siden 2004 og frem til sin død. Han var visesjefminister sammen med Abang Abdul Rahman Johari Abang Openg, Douglas Uggah Embas og Awang Tengah Ali Hasan under sjefsministrene Adenan Satem og Abang Abdul Rahman Johari Abang Openg siden mai 2016. Han var også en tid minister for infrastruktur og havneutbygging i Sarawak.

### Død

Den 28. september 2021 testet den fullvaksinerte Masing positiv for covid-19 og ble innlagt på intensivavdelingen på Sarawak General Hospital. Han ble flyttet til Normah Sarawak Medical Centre i Petra Jaya, en forstad til Kuching, der han senere døde av komplikasjoner den 31. oktober.

Referanser
----------

1. ↑  «Joseph Salang taking over PRS’ top leadership, Baleh candidacy to be decided at meeting». Dayak Daily. 31. oktober 2021.
2. ↑  «Official Website Office of the Chief Minister of Sarawak». *www.cm.sarawak.gov.my* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 11. september 2019. Besøkt 21. juli 2018.
3. ↑  «James Jemut Masing meninggal dunia» **(malayisk)**. Astro AWANI. 31. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**James Karen** (født Jacob Karnofsky 28. november 1923 i Wilkes-Barre i Nord-Pennsylvania, død 23. oktober 2018) var en amerikansk skuespiller.

Han opptrådte flere ganger på film og fjernsyn og på teateroppsetninger på Broadway. Han debuterte som profesjonell skuespiller for første gang i 1965 med sine prestasjoner i filmene *Frankenstein Meets the Space Monster* og *Film*. I 1970 spilte han mot Arnold Schwarzenegger i filmen *Hercules in New York*.

James Karen var sønn av de russiskfødte jødiske immigrantene Mae (født Freed) og Joseph H. Karnofsky, som var produsent og forhandler. Som ung mann ble James oppfordret til å bli skuespiller av den amerikanske kongressmannen Daniel J. Flood, som var en amatørutøver selv, og rekrutterte ham til en produksjon på Little Theatre i Wilkes-Barre.[] Han gikk på Neighborhood Playhouse School of the Theatre i New York. Hans store gjennombrudd kom da han ble bedt om å delta på den opprinnelige Broadway-produksjonen av *A Streetcar Named Desire*.

På TV spilte han dr. Burke på *As the World Turns* og han var den opprinnelige Lincoln Tyler på *All My Children*. Han er kjent for sin faste rolle i TV-serien *Eight Is Enough*. Han er også kjent på østkysten for hans 20 år som TV- og radiotalsmann for Pathmark-supermarkedkjeden. Han var også med i *Golden Girls* som en potensiell kjæreste for Dorothy.

Hans filmer inkluderer *Poltergeist* (1982), *The Return of the Living Dead* (1985), *Wall Street* (1987), og i 2006 var han på rollelisten til *The Pursuit of Happyness*. Han var for en periode gift med Susan Reed, som var tidligere skuespiller og folkesanger. De skilte lag, og han giftet seg senere med Alba Francesca.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 78506, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wz1zxm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «James Karen, Actor in 'Poltergeist' and So Much More, Dies at 94», verkets språk ungarsk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Karen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) James Karen i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) James Karen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) James Karen på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) James Karen på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) James Karen på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) James Karen hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) James Karen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) James Karen hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Honduras’ riksvåpen
**Honduras' riksvåpen** er et nasjonalt emblem for Honduras.

Offisiell beskrivelse
---------------------

Honduras lov beskriver våpenskjoldet som følger:

Våpenet som skal brukes er en likesidet trekant. Ved dens fot en vulkan mellom to borgtårn, over dem en regnbue, og under den, bak vulkanen, stiger en sol opp og sprer lys. Trekanten står på et terreng badet av begge hav. Rundt dette en oval som inneholder de gylne bokstavene: REPÚBLICA DE HONDURAS LIBRE, SOBERANA, INDEPENDIENTE. – 15 DE SEPTIEMBRE DE 1821. Over øvre del av ovalen vises et kogger fylt med piler, hvorfra henger to overflødighetshorn forbundet med et bånd. Det hele står i et grønt landskap med en rekke fjell, hvorav to med inngang til gruver. Ved siden av skjoldet står tre eiketrær til høyre og tre furutrær til venstre. Midt under skjoldet ligger gruveredskaper, en stang, et bor, en kile, en slegge og en hammer.

Se også
-------

* Honduras’ flagg
* Honduras’ nasjonalsang

Referanser
----------

1. ↑  La Gaceta, num. 9495, dekret nr. 16
En **penlop** er en gammel bhutansk tittel for den øverste lederen i hvert fylke (dzongkhag), en slags *fylkesordfører* eller aristokratisk *jarl*. Noen av disse titlene er fortsatt i bruk. 

Som administrativ leder i det enkelte fylke finnes i dag en statlig ansatt *dzongda*, som kan sammenlignes med en *fylkesmann* eller *fylkesrådmann*.

Bhutans historie inneholder både før og etter Shabdrung perioder hvor sentralmakten var svak, og de enkelte dzongkhag var helt eller delvis autonome. I slike perioder var en penlop like mye en *småkonge*. Bhutans første konge Ugyen Wangchuck var en slik småkonge eller *fylkeshøvding* i Trongsa før han i 1907 ble kåret til landets første konge.

Ettersom kongefamilien har sin bakgrunn fra Trongsa, brukes tittelen **Trongsa penlop** (eller *Chhoetse penlop*) om kronprinsen.

Eksterne lenker
---------------

* A Historical Background of the Chhoetse Penlop Arkivert 14. november 2006 hos Wayback Machine. Fra Journal of Bhutan Studies 2004
* The Symbolic and Functional Significance of Chhoetse Penlop: A Tribute to the Sixteenth Chhoetse Penlop Arkivert 14. november 2006 hos Wayback Machine. Fra Journal of Bhutan Studies 2004

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Wiktionary har ordbokoppføringer om ***min***

**Min** eller **MIN** kan referere til:

* Min (Fujian), en elv i Folkerepublikken Kina
* Min (Sichuan), en elv i Kina
* Min (kongedømme), et av de ti kongedømmene i De fem dynastiers og ti kongedømmers tid i Kina
* Min (Dingxi), et fylke i Dingxi i Gansu i Kina
* Min (språk), en kinesisk språkgeruppe utbredt i Kina og på Taiwan
* Min (navn), et kinesisk slektsnavn
* Min (fornavn), et asiatisk fornavn for begge kjønn
* Min (gud), en egyptisk gud
* Minutt, forkortet min
* Minimum, forkortet min.
* Min Áigi, en tidligere avis på samisk
* Min (eidendomspronomen)

 Denne siden beskriver en kombinasjon av tre bokstaver som kan enten være en forkortelse, et norsk ord, et ord i et annet språk eller en kombinasjon av disse. Hvis du har fulgt en lenke hit, så kan du kanskje gå tilbake og rette opp lenken så den peker rett på siden som var ment. Se alle artikler som begynner med **Min**.

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Min*.
Nasjonalflagget
Orlogsflagget
**Honduras' flagg** er vannrett delt i blått, hvitt og blått, slik også flaggene for El Salvador og Nicaragua er. I tillegg har Honduras' flagg fem blå stjerner i midten. Fargene i flagget forklares med at blått står for himmelen og brorskap, mens hvitt står for fred og renhet.

Likheten med andre mellomamerikanske flagg skyldes at landene Honduras, El Salvador og Nicaragua, sammen med Guatemala og Costa Rica, fra 1823 utgjorde unionen Den mellomamerikanske føderasjon. Unionen førte fra starten nettopp blått, hvitt og blått i sitt flagg. Honduras' flagg kan dermed føre sin historie tilbake til 1823, men det ble først formelt vedtatt 9. januar 1866. De fem stjernene i Honduras' flagg representerer de fem landene som en gang utgjorde føderasjonen.

Honduras' flagg benyttes i uforandret form som nasjonalflagg, handelsflagg og statsflagg, mens orlogsflagget har riksvåpenet i midten.

| * v
* d
* r
Nordamerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Antigua og Barbuda
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Canada
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Mexico
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent og Grenadinene
* Trinidad og Tobago
* USA

 |
| Territorier | 
* De amerikanske Jomfruøyer
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Bonaire
* De britiske Jomfruøyer
* Caymanøyene
* Curaçao
* Grønland
* Guadeloupe
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Saba
* Saint-Barthélemy
* Saint-Martin
* Saint-Pierre og Miquelon
* Sint Eustatius
* Sint Maarten
* Turks- og Caicosøyene

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Sayf al-'Arab al-Qaḏḏāfī** (arabisk: سيف العرب القذافي; født 1982 i Tripoli, død 30. april 2011), som oftest kalt **Saif al-Arab al-Gaddafi** var den sjette sønnen til Libyas statsleder Mu'ammar al-Qaḏḏāfī. 

Sayf ble såret i det amerikanske bombeangrepet mot Libya i april 1986, da han var fire år gammel. Fra 2006 til 2010 tilbrakte Sayf mye tid i München det han ble immatrikulert ved det tekniske universitetet i München. I 2008 da Sayf al-'Arab studerte i München gjorde overdreven støy og eksos fra hans Ferrari F430 at han ble stilt spørsmål fra tysk politi og bilen hans ble beslaglagt. Samme år ble Sayf al-'Arab mistenkt for forsøk på å smugle skytevåpen og ammunisjon fra München til Paris i en bil med diplomatiske nummerskilt. Imidlertid ble saken senere droppet fordi de påståtte våpnene aldri ble funnet og den tyske statsadvokaten besluttet at det ikke finnes tilstrekkelig bevis for å gå videre med en tiltale.

Al-Qaḏḏāfī skal ha kommet til Libya da opprøret brøt ut. Den 30. april 2011, rapporterte den libyske regjeringen at Sayf og tre av hans nieser og nevøer ble drept i et luftangrep av NATO mot huset hans under den libyske borgerkrigen. I begynnelsen av opprøret, ble Sayf gitt ansvaret for en militær avdeling av hans far for å knuse opprøret i Benghazi. Medlemmer av opposisjonen i Benghazi har spekulert i om den libyske regjeringens påstand om Sayf al-'Arabs død var en taktikk for å vinne sympati.

Eksterne lenker
---------------

* «Knowing Muammar al-Gaddafi’s Children More Closely». *World News Connection*. 24. februar 2011. Arkivert fra originalen 25. desember 2011. Besøkt 1. mai 2011.
Elven Min ved Nanping.

**Min** (kinesisk: 闽江; pinyin: *Mǐnjiāng*) er en 577 km[] lang elv i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Den er den største elven i Fujian og en viktig ferdselsåre. De største byene langs elveløpet er Sanming og Nanping. Ved utløpet ligger millionbyen Fuzhou i Taiwanstredet. Ved elva ligger Shuikou-demningen med 1400 MW installert vannkraft-effekt.

Den må ikke forveksles med elven Min i Sichuan, som skrives 岷江.

Elvenavnet går igjen i ordene minnan (闽南, navnet på den kinesiske dialekt som tales sør for elven - *nan* = «sør»), minbei (闽北, de dialekter som tales nord for elvens øvre løp - *bei* = «nord») og Mindong (闽东, et språk og et område som ligger nordøst for elven - *dong* = «øst»).[]

Den første omfattende skildring av elven på et vesteuropeisk språk var ved Johan Neuhof (1618–1672), som var nederlandsk sendemann i Østen: 

«*Bei der ersten Haupt Fuzhou fließt der Fluss Min, der seinen Ursprung an der Grenze zur Provinz Zhejiang hat, und dann an den Städten Pucheng 浦城, Yanping 延平 und Shuikou 水口 vorbeifließt. Jenseits der Städte aber wird er sehr wasserreich, schleust mit Gewalt in den Landstrich dieser Hauptstadt, und fällt endlich in die See. Er rauscht von der Stadt Pucheng bis an die Stadt Shuikou gar stark und schnell durch die Täler und Steinklippen, danach beginnt er sanft zu fließen. Und wie stark er auch strömen mag, so wird er doch von den Chinesen durch ihre angeborene Scharfsinnigkeit und wunderbare Kunstfertigkeit mit gar kleinen Schiffen befahren. Welche nicht nur ein einziges Steuer besitzen wie andere Schiffe, sondern deren zwei, nämlich eines vorne und eines hinten. Mit diesen Steuerhölzern weiß man diese Schifflein eben wie mit dem Zaum eines Pferdes zu regieren und durch die sowohl unter als über dem Wasser liegenden Klippen behend und geschwind hindurch zu leiten.* »

Referanser
----------

1. ↑  Johan Neuhof fra grevskapet Bentheim som i årene 1655–1657 var nederlandsk sendemann i Kina. Sitert etter Siegfried Englert: *Die Provinz Fujian in der VR China* Arkivert 5. februar 2018 hos Wayback Machine.. Annweiler: Plöger, 2013. ISBN 978-3-89857-289-7 .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Gered Mankowitz** (født 3. august 1946 i London) er en engelsk fotograf som har hatt sitt virke innen rockemusikken de siste 40 årene. Flere av hans portrettbilder av rockeartister som The Rolling Stones og Jimi Hendrix er nå blitt en del av den permanente kolleksjonen til National Portrait Gallery i London. 

Mankowitz åpnet sitt eget studio i 1963 etter studiene og ble siden forespurt om å ta bilder av Marianne Faithfull som da hadde fått sitt gjennombrudd med låta *«As Tears Go By»*. Etter å arbeidet tett innpå henne ble han forespurt av hennes plateprodusent Andrew Loog Oldham om å fotografere for The Rolling Stones, som Oldham også var manger og produsent for. Han fortsatte å fotografere Rolling Stones til 1967, da gruppa og Oldham brøt samarbeidet. 

Gjennom resten av 1960-tallet fortsatte Mankowitz samarbeidet med Oldham gjennom hans plateselskap Immediate Records og arbeidet mot flere artister som Jimi Hendrix, Free, Traffic, The Yardbirds, The Small Faces og Soft Machine. På 1970-tallet arbeidet han også opp mot Slade, Gary Glitter, Suzi Quatro, Sweet, Elton John, Kate Bush, Camel, Eurythmics, ABC, Duran Duran og mange flere.

På begynnelsen av 1980-tallet hadde Gered Mankowitz flere utstillinger i London, og ga også ut et par bøker i eget navn, som fikk gode besøks– og salgstall. Siden da har Mankowitz kun hatt sporadiske oppdrag knyttet mot musikken, men heller konsentrert seg mot reklameindustrien og skriving av forskjellige bøker om sine egne arbeider. Gereds far var for øvrig forfatteren Wolf Mankowitz.

Bibliografi
-----------

* 1995 : *Masons yard to Primrose Hill* (65-67) Genesis Publications
* 1998 : *I Contact* (the Gered Mankowitz archives) Genesis Publications

Referanser
----------

1. ↑   Le Delarge, oppført som Gered MANKOWITZ, Delarge-ID 21656\_artiste\_MANKOWITZ\_Geredj[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Mankowitz' offisielle hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
***For a Wife's Honor*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1908, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

Irving Robertson, en suksessrik dramatiker, har nettopp mottatt en melding fra utlandet. Han blir bedt om å være til stede under den aller første fremføringen av et av skuespillene hans. Mens han er i ferd med å forlate hjemmet sitt, ringer Henderson, manageren hans, for å betale ut royalties. Samtidig kommer Frank Wilson, en venn av familien, innom. Henderson overleverer Robertson flere tusen dollar, før han går sin vei. Han legger pengene midlertidig på skrivebordet sitt og forbereder seg på reisen, unnskylder seg til Wilson, og reiser sin vei i all hast. For familien var det ansatt en fransk hushjelp, hvis uforsiktighet like før denne alt dette hadde pådratt seg misnøyen til fru Robertson - og hushjelpen fikk sparken.

Wilson, en bank-kasserer, hadde kommet til Robertson for å søke råd - men begynner i stedet å snakke med fru Robertson. Men hushjelpen, som har pakket eiendelene sine for å reise sin vei, får plutselig en ide. Så hun snur lydløst nøkkelen i døren og låser den fra utsiden, og dermed blir fru Robertson og Wilson fanget der inne. Så skynder hun seg for å ta igjen Mr. Robertson, og hushjelpen anklager hans kone for å være utro mot ham. Når Mr. Robertson derfor skynder seg hjem oppdager han at døren har blitt låst, og han mistenker straks at hans kone og Wilson virkelig har et forhold.

Medvirkende
-----------

* Charles Inslee som Irving Robertson
* Harry Solter som Frank Wilson
* Linda Arvidson som The Maid
* George Gebhardt som Henderson, the Manager
* Charles Gorman
* Arthur V. Johnson

Se også
-------

* D. W. Griffiths filmografi

Referanser
----------

1. ↑  «For a Wife's Honor». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 24. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For a Wife's Honor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *For a Wife's Honor* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *For a Wife's Honor* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Gerda Steinhoff**, (født 29. januar 1922 i Danzig, (Gdańsk), død 4. juli 1946 i Gdańsk, Polen) var en tysk kvinnelig fangevokter som var ansatt ved konsentrasjonsleiren Stutthofs kvinneavdeling. Hun deltok i selekteringen om hvem som skulle sendes til gasskammeret og behandlet fanger på en sadistisk måte.

Steinhoff ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser og forbrytelse mot menneskeheten.

Liv og SS-karriere
------------------

I 1939 ble Steinhoff ansatt som kjøkkenhjelp i konsentrasjonsleiren Stutthof. Hun giftet seg og fikk senere et barn. Da nazistene ville rekruttere nytt personale til leiren meldte hun seg frivillig og den 1. oktober 1944 ble hun ansatt som fangevokter i SK-III som var kvinneavdelingen i Stutthofs leir. Der var hun aktiv i å velge ut folk til gasskamrene. Den 31. oktober 1944 avanserte hun til *Oberaufseherin* og ble forflyttet til satellittleiren Danzig-Holm og en måned senere befant hun seg i kvinneleiren i Bromfjell-Ost ikke langt ifra Danzig. Den 25. januar 1945 fikk hun medalje for sin lojalitet mot det Tredje riket. I leirene øket hun sin brutalitet mot fangene. Ved krigens slutt  flyktet Steinhoff fra Stutthof og reiste hjem.

Rettssaken og dommen
--------------------

Den 25. mai 1945 ble Steinhoff arrestert av polske myndigheter og fengslet i påvente rettssak. Under saken var flere SS-menn og kvinner som hadde vært fangevoktere i andre konsentrasjonsleire. Under saken viste både Steinhoff og flere av de andre tiltalte kvinnene dårlig oppførsel og lo. På grunn av hennes delaktighet i å velge ut fanger til gasskamrene og sadistisk behandling av fanger i leirene ble hun dømt til døden. Da dommen ble lest opp gråt både Steinhoff, Wanda Klaff, Elisabeth Becker og Ewa Paradies.

Steinhoff ble dømt til døden og henrettet den 4. juli 1946 i Biskupia Górka i Gdansk. Ytterligere ti personer ble henrettet fra samme rettssak for krigsforbrytelse og forbrytelse mot menneskeheten. De ble alle hengt for offentlig beskuelse.

Referanser
----------

1. ↑   **(engelska)**. Arkivert fra originalen 3. juni 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***For Vietnam*** var det eksterne tidsskriftet til Solidaritetskomiteen for Vietnam.

Bladet ble utgitt i årene 1966 til 1977, vanligvis med 3 – 4 utgaver i året. *For Vietnam* var i 1966 et stensilert blad med trykt omslag. Senere kom det i offset-trykt versjon, i tilnærmet A4-format. Det ble solgt på skoler, gater og torg i regi av aktivister fra FNL-gruppene. Ofte foregikk salget under de såkalte «Vietnam-ukene» som ble arrangert hver vår og høst for å samle støtte til Vietnam i krigen mot USA.

Opplaget på bladet varierte, men lå vanligvis i overkant av 10 000 eks. Høsten 1968 og våren 1969 ble det laget fire utgaver, med et samlet opplag på om lag 30 000 eksemplarer. I 1972 ble det utgitt fire utgaver med et samlet opplag på 53 000. I tillegg til de ordinære utgivelsene ble det laget ekstranummer, brukt som løpesedler og spredt i større opplag.

Bladet ble laget på dugnad, av «en mer eller mindre permanent og frivillig, men likevel svært profesjonell, stab».

Redaktører
----------

* Harald Minken (1967)
* Arild Johansen (1968)
* Odd Erik Germundsson (1968 - 1969)
* Øystein Johansen (1969)
* Harald Rekkedal (1970)
* H. Leonardsen (1970)
* Rolf Mikkelsen (1971 - 1972)
* Bjørn Gjelsvik (1972 – 1973)
* Inger Selsjord (1974 – 1975)

Noter
-----

**Type numrering**
1. ↑  I 1966 utkom bladet uten at redaktør var angitt
2. ↑  Johansen tok over fra nr. 2 - 69, men Germundsson var etter det fortsatt redaktør for to spesialnummer.
3. ↑  Mikkelsen var redaktør for ordinære nummer ut 1972, men Gjelsvik sto som redaktør for minst et spesialnummer dette året.

Referanser
----------

1. ↑  James Godbolt: *Den norske vietnambevegelsen*, Side 248. Unipub (2010) ISBN 978-82-7477-444-5
2. ↑  James Godbolt: *Den norske vietnambevegelsen*, Side 283. Unipub (2010) ISBN 978-82-7477-444-5
**«Gilly, Gilly, Ossenfeffer, Katzenellen Bogen by the Sea»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Al Hoffman og Dick Manning. Den ble publisert i 1954.

Den best kjente versjonen i USA ble spilt inn på plate av The Four Lads 27. februar 1954. Den best kjente versjonen i Storbritannia, med Max Bygraves, ble også spilt inn på plate i 1954. Innspillingen med The Four Lads ble utgitt i USA av Columbia Records med katalognummer 40236. Max Bygraves' innspilling ble utgitt i Storbritannia av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10734.

Four-In-A-Chord, med Instrumental Accompaniment, har også spilt inn sangen. I Norge ble den utgitt på 78-platen Harmoni 604. Sangen er jevnlig med i leken kjent som «One Song to the Tune of Another» i panelshowet *I'm Sorry, I Haven't a Clue*, som har gått på BBC radio i mange år.

Heino Gaze har skrevet en tysk tekst. Den tyske tittelen er identisk med originaltittelen. Bibi Johns und Die Starlets, Franz Thon und das Tanzorkester des NWDR, Hamburg, spilte den inn i Hamburg 5. september 1954. Sangen ble utgitt av Electrola med katalognummer EG 8116. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L 3484.

Torst. Sveinsson har skrevet en islandsk tekst med tittelen «Svo ung og blid». Nora Brockstedt med The Monn Keys og Egil Monn-Iversens orkester spilte den inn 20. august 1955. Sangen ble utgitt på 78-platen Musica IM 92.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Huset bakom hekken».

### Innspilling

* Nora Brockstedt, Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5164 og på EP-platen Musica NEP-806.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plasserinbg | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Four Lads | USAs flagg Billboard Best Sellers In Storwes-listen | # 18 |  | 3. juli1954 |
| Max Bygraves | Storbritannias flagg Storbritannia | # 7 | 8 | 11. september 1954 |

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Whitburn, Joel (1973): Top Pop Records 1940-1955*. Record Research*
3. ↑  Chart Stats - Max Bygraves - Gilly, Gilly, Ossenfeffer, Katzenellen Bogen By The Sea
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Chiles flagg Chile |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Gull | Buenos Aires 1952 |  Spydkast |
| Gull | Rio de Janeiro 1947 |  Spydkast |
| Sølv | Lima 1949 |  Spydkast |
| Sølv | Montevideo 1945 |  Spydkast |

**Gerda Martín** (født 5. september 1927) er en chilensk tidligere friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerte i spydkast. Hun ble søramerikansk mester i spydkast i 1947 og 1952.

Idrettskarriere
---------------

Martín deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945, og kom der på andreplass i spydkast, bak sin landskvinne Ursula Holle. Hun deltok igjen under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1947, og vant der spydkast, foran Ingeborg Mello og Ursula Holle. Under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1949 fikk hun sølv i samme øvelse, og hun vant også spydkast under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1952. Hun deltok i spydkast under Sommer-OL 1952, og kastet der 36,94 meter i kvalifiseringen, men gikk dermed ikke til finalen, der kravet var 38 meter.

Det ble også arrangert et uoffisielt Søramerikansk mesterskap i friidrett 1946, og Martín vant der kulestøt og fikk bronse i høydehopp.

Referanser
----------

1. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (women)*, besøkt 12. november 2020.
2. ↑  Sports-reference.com - *Athletics at the 1952 Helsinki Summer Games: Women's Javelin Throw*, besøkt 12. november 2020.
3. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (Unofficial)*, besøkt 12. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerda Martín – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gerda Martín – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* (en) Gerda Martín - Athletics Podium
Guillaume Postels marginnotater på et arabisk astronomisk manuskript fra al-Kharaqī, *Muntahā al-idrāk fī taqāsīm al-aflāk* («Den endelige forståelse av sfærenes inndeling»).
**Abū Muḥammad 'Abd al-Jabbār al-Kharaqī** (arabisk: محمد بن أحمد بن بشر المروزي), eller **Al-Kharaqī**, var en persisk astronom og matematiker som virket på 1100-tallet. Han ble født i Kharaq nær Merv. Han arbeidet for Sultan Sanjar ved det persiske hoff. Al-Kharaqī utfordret Ptolemaios' astronomiske teorier som fremstilt i *Almagesten*, og oppsatte en alternativ teori om sfærene. Han forestilte seg enorme materielle sfærer der planetene beveget seg innenfor tuber.

Under sine reiser i Det ottomanske rike i 1536 anskaffet Guillaume Postel et astronomisk verk av al-Kharaqī, *Muntahā al-idrāk fī taqāsīm al-aflāk* («Den endelige forståelse av sfærenes inndeling»), adnoterte det, og tok det med tilbake til Europa.

Al-Kharaqī forfattet også matematiske traktater som siden er gått tapt: *Al-Risala al-Shāmila* («Komprehensivt traktat») og *Al-Risala al-Maghribiyya* («Nordafrikansk traktat»), relatert til kalkyler med dirhamer og dinarer).

Verker
------

* *Muntahā al-idrāk fī taqāsīm al-aflāk*, 1138/9
* *Al-Risala al-Shāmila*
* *Al-Risala al-Maghribiyya*

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Encyclopaedia of the history of science, technology, and medicine*, ed. Helaine Selin, p.478
2. ↑  *Islamic science and the making of European Renaissance*, by George Saliba, s.218 ISBN 978-0-262-19557-7
**Gerda Gräfin Paumgarten-Hohenschwangau** (født 4. februar 1907 i Graz, død 1. januar 2000 i Wien) var en østerriksk alpinist. I 1936 ble hun verdensmester i slalåm.

Under VM 1933 i Innsbruck tok hun sølv i kombinasjonsøvelsen og bronse i utforrennet. På grunn av innenrikspolitiske begivenheter i Østerrike (februaroppstanden) gikk hun glipp av deltakelse i VM 1934 i St. Moritz. Den samme vinteren vant hun både utfor og slalåm i det franske mesterskapet som ble arrangert i Bagnères-de-Luchon.

I 1935 deltok Paumgarten sjelden i internasjonale renn, men arbeidet hovedsakelig som skiinstruktør. Dette førte til at hun ble utelukket fra OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen på grunn av det strenge amatørreglementet.

Under VM 1936, som igjen ble arrangert i Innsbruck, fikk hun delta. I utforrennet falt hun og kom på femteplass, og hadde dermed ingen sjanse ti å vinne kombinasjonsøvelsen. Hun vant gull i slalåmrennet. Etter første omgang lå hun på tredjeplass, men med overlegen bestetid i finaleomgangen ble hun verdensmester og sikret seg samtidig bronsemedaljen i kombinasjonen.

I 1936 vant Gerda Paumgarten også slalåmrennet i de prestisjefylte Arlberg-Kandahar-rennene i St. Anton, og i 1937 et internasjonalt renn i Davos. Etter at hun la opp i 1938, utvandret hun til USA, dit broren Harald hadde dratt noen år tidligere. Etter krigen dro hun tilbake til St. Anton. De siste leveårene tilbrakte hun i Wien.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Paumgarten Gerda, biografia.sabiado.at[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerda Paumgarten – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Gerda Paumgarten – ski-db.com Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensmestre i slalåm, kvinner |
| --- |
| 
* 1931: Esmé Mackinnon
* 1932: Rösli Streiff
* 1933: Inge Wersin-Lantschner
* 1934: Christl Cranz
* 1935: Anny Rüegg
* 1936: Gerda Paumgarten
* 1937: Christl Cranz
* 1938: Christl Cranz
* 1939: Christl Cranz
* 1948: Gretchen Frazer
* 1950: Dagmar Rom
* 1952: Andrea Mead-Lawrence
* 1954: Trude Klecker
* 1956: Renée Colliard
* 1958: Inger Bjørnbakken
* 1960: Anne Heggtveit
* 1962: Marianne Jahn
* 1964: Christine Goitschel
* 1966: Annie Famose
* 1968: Marielle Goitschel
* 1970: Ingrid Lafforgue
* 1972: Barbara Cochran
* 1974: Hanni Wenzel
* 1976: Rosi Mittermaier
* 1978: Lea Sölkner
* 1980: Hanni Wenzel
* 1982: Erika Hess
* 1985: Perrine Pelen
* 1987: Erika Hess
* 1989: Mateja Svet
* 1991: Vreni Schneider
* 1993: Karin Buder
* 1996: Pernilla Wiberg
* 1997: Deborah Compagnoni
* 1999: Zali Steggall
* 2001: Anja Pärson
* 2003: Janica Kostelić
* 2005: Janica Kostelić
* 2007: Šárka Záhrobská
* 2009: Maria Riesch
* 2011: Marlies Schild
* 2013: Mikaela Shiffrin
* 2015: Mikaela Shiffrin
* 2017: Mikaela Shiffrin
* 2019: Mikaela Shiffrin
* 2021: Katharina Liensberger
* 2023: Laurence St-Germain

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Utsikt over Hærland fra Høytorp fort
Bøndenes Hus, Hærland
**Hærland** er navnet på det østligste sognet i Eidsberg prestegjeld. Det brukes også om et lite sted i Eidsberg kommune i Østfold, ved E18 mellom Mysen og Ørje. Lundeby & co bokbinderi og Nortura Hærland ligger i Hærland. Hærland har sin egen barneskole, kirke og barnehage. Navnet henger sammen med elvenavnet Hæra, som også kalles Mysenelva og Lekumelva. 

Et landemerke i Hærland er Bøndenes Hus, innviet 5. mars 1932 og tegnet av arkitekt Mons Løvfald. Bygningen er i stående panel og malt i stavangergult med hvit staffasje. Festsalen i andre etasje har takmalerier av den lokale kunstneren Trygve Rognerud, og framstiller bondens arbeid gjennom året. Lysekronene er laget av den lokale smeden Nils Underum etter tegninger av Løvfald. Bygningen drives som kulturhus av ulike lokale lag. Under andre verdenskrig var bygningen leir for arbeidstjeneste for kvinner.

Hærland har sitt eget fotballag, Hærland IL. 

En litt kjent badestrand er ved Lundebyvannet, hvor mange mennesker pleier å komme om sommeren, fra hele Indre Østfold.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Historikeren og vitenskapsteoretikeren Ibn Khaldūn var araber fra Nord-Afrika. Moderne statue fra Tyrkia.
***Al-Muqaddimah*** er en bok fra 1377 av den arabiske historikeren Ibn Khaldūn (1332-1406). Boken er opprinnelig skrevet som en introduksjon og metodebeskrivelse til hans omfattende historieverk *Kitab al-Ibar* («Boken om lærdommene»), men «fordi forfatteren vil gi en uttømmende analyse av samfunnet, ender han opp med å beskrive i detalj hele den islamske sivilisasjonens kultur.» Al-Muqaddimah har derfor lenge vært betraktet som et selvstendig verk, og som en tidlig metodisk introduksjon til fag som samfunnsøkonomi, historiefaglig metode, demografi og sosiologi. Bjørsnes sier at «Khaldūn inndeler vitenskapene og beskriver deres formål og metoder.»

Boken utkom på norsk i 2012, i serien Bokklubbens Kulturbibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Amund Bjørsnøs' innledning til *Klassiske islamske tekster*, 2013
2. ↑  Magid al-Araki. «Ibn Khaldun og vitenskapen om vekst og utvikling». I: *Sosiologi i dag*; nr 2, 2006. Også to andre artikler av/om Khaldun i samme nr
3. ↑  *Al-muqaddimah : boken om lærdommene, med en introduksjon til verdens historie*. Oversatt og med innledende essay av Magid al-Araki. Pax forlag, 2012. ISBN 978-82-530-3494-2.
4. ↑  Amund Bjørsnøs. «Klassisk islamsk sivilisasjon i to bind». I: *Arr*; nr 3, 2013
5. ↑  Amund Bjørsnøs. «Midtøstens klassiske kulturhistorie». I: *Babylon*; nr 2, 2013
6. ↑  Dag F. Hwang. «Al-Muqaddimah : Ibn Khaldun (1332-1406), Middelalderens fremste samfunnsviter». I: *Samfunnsøkonomen*; nr 2, 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |