recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Per Einar Odden** (født 26. januar 1956 i Levanger, død 10. februar 2022 i Trondheim) var en norsk arkitekt og katolsk prest.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Per Einar Odden var sønn av gårdsarbeider Harald Odden (1913–1983) og Asbjørg Elfrida Odden *født* Zahl (1922–1990). Per Einar Odden var det tredje av deres fem barn. Han vokste opp på Ytterøya i Trondheimsfjorden.

Etter videregående utdanning på Levanger gymnas begynte han å studere ved Norges tekniske høgskole. I studietiden var han blant annet involvert i registrering av eldre bygningsmasse på Ytterøya.

### Arkitekt

Han ble uteksaminert som sivilarkitekt i 1981, og arbeidet som arkitekt i Oslo fra mai 1981 fram til januar 1991. Diplomoppgaven hans var tegninger til Hoeggen kirke. Da førte en kronisk nyresykdom til at han ble arbeidsufør. 

I 1992 ble han opptatt i den katolske kirke og arbeidet i en rekke sammenhenger i St. Olav menighet i Trondheim; blant annet menighetsråd, Olsok-komité, styret for *Katolsk Forum*. Fra 1993 til 1. september 1997 var han redaktør av *Søndagsbladet*. Fra 1995 til 1. september 1997 var han menighetssekretær i St. Olav menighet. Han var kantori-sekretær og redaktør for en rekke liturgihefter i Trondheim (*Graduale Nidrosiense*) og St. Olavs domkirke i Oslo. Han var ansvarlig for helgensidene på nettstedet katolsk.no.

### Prest

Han påbegynte i 2004 studier som prestekandidat for Oslo katolske bispedømme på presteseminaret Allen Hall i London og avsluttet i 2009 med grader fra *Heythrop College*, University of London, og Katholieke Universiteit Leuven. Han ble presteviet 12. juni 2010 av biskop Bernt Eidsvig Can.Reg. på Tautra Mariakloster. 

Han gjorde tjeneste i St. Svithun menighet i Stavanger, men denne måtte begrenses på grunn av sviktende helbred. Siden juni 2017 var han bosatt i Trondheim.

Han døde i en alder av 66 år i Trondheim den 10. februar 2022.

Referanser
----------

1. ↑   www.katolsk.no, besøkt 20. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «R.I.P Per Einar Odden (1956-2022)», besøkt 11. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Artikkel i *Levanger-Avisa*. 1980-06-05. (no) Digital versjon på Nettbiblioteket.
4. ↑  Leserinnlegg i *Adresseavisen*. 1981-01-17. (no) Digital versjon på Nettbiblioteket.

Kilder
------

* Biografi på katolsk.no, lest 19. august 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Kane og Abel**(Kane and Abel), er en roman fra 1979 av den engelske forfatteren Jeffrey Archer.

Boken ble utgitt i Storbritannia i 1979 og i USA i februar 1980, og solgte over en million kopier i løpet av den første uken, noe som gjorde den til en internasjonal suksess. Den toppet New York Times bestselgerliste. I 2009 hadde den solgt omtrent 34 millioner kopier over hele verden.

En oppfølgerbok, The Prodigal Daughter, har Abel’s datter Florentyna som hovedperson.

I 2003 kom Kane and Abel på 96. plass i BBCs "The Big Read" undersøkelse. Kane & Abel er blant de mest solgte bøkene i verden, og har solgt like mange kopier som To Kill a Mockingbird og Gone with the Wind.

Bok Sammendrag
--------------

Kane og Abel forteller historien om to forskjellige liv. Kane, mens han studerer ved Harvard, lærer at hans gudfar Henry svindlet moren hans og at hans virkelige identitet er Vitorio Tossana. Dette fører til morens død og at Kane kaster Henry ut av herskapshuset.

På den annen side blir Abel Rosnovski oppvokst i skogen av en familie av dyrefangere og er kjent for sin intelligens. Han blir invitert til å bo på slottet av en baron, men det blir okkupert av tyskerne under første verdenskrig og baronen blir drept. Abel flytter til Sibir, rømmer til Tyrkia og emigrerer til Amerika.

I Amerika jobber Abel som servitør på et hotell og studerer økonomi. Under den store depresjonen begår hotellets eier selvmord og etterlater eiendommen til Abel. Abel omdøper hotellet til Baron og inngår et partnerskap med politikeren Henry Osborne.

Abel og Kanes barn forelsker seg og gifter seg uten å være klar over farens fiendskap. Mens Kane og Abel fortsetter å være fiender, er de ikke klar over at de påvirker hverandres liv. Historien slutter med Abels død og barnebarnet William gir ham sølvbåndet som en gang merket ham som en baron. Denne historien stiller dype spørsmål om kompleksiteten i menneskelig motivasjon, bedrag og forsoning.

Referanser
----------

1. ↑  «Kane ve Abel Kitap Özeti - Arabuloku» **(tyrkisk)**. 24. februar 2024. Besøkt 26. mars 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Mineralull
**Mineralull** er et isolasjonsmateriale som er produsert av mineraler (sand, stein eller glass). Det benyttes til isolering av installasjoner og bygninger mot kulde og varme i tørre omgivelser.

Støv fra mineralull kan være irriterende på hud, øyne, luftveier og slimhinner.

Råmaterialet till mineralull kan være returglass eller sand, SiO2. Råmaterialet smeltes ved cirka 1400 °C og den smeltede massen ledes til roterende spinnere som slynger glasset ut i små hull. Det stivner i tynne tråder som bearbeides sammen med fenolharts og cirka 0,5 % mineralolje for å binde støv. Den formes siden til isoleringsplater eller andre produkter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mineral wool – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Thermal insulation – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** NDL
 |
**Francis Wang Xueming** (født i 1910 i landsbyen Siaonoor i Dalad Qi i Indre Mongolia i Kina, død 10. februar 1997), hankineser, var katolsk erkebiskop av Suiyuan (Hohhot) i Indre Mongolia i Kina.

Wang ble presteviet i 1935. Pave Pius XII utnevnte ham til erkebiskop i 1951 og hans forgjenger, erkebiskop Alois Morel av Suiyuan, ordinerte ham.

Han ble fengslet for sin tros skyld fra 1955 til 1957.[]

Under kulturrevolusjonen ble biskopen i 1966 sendt til reform ved arbeid-leir. Han bkle også, likesom mange andre kinesiske katolske geistlige og nonner, utsatt for et hardt press for å oppgi sølibatet.[] Mange gav etter for presset, noen for at understilte prester eller nonner ikke lenger skulle utsettes for mer forfølgelse. Noen av dem som gav etter, inngikk kun *pro forma* ekteskap, det vil si de i realiteten kun delte bosted, men uten seksuelt samkvem. Erkebiskop Wang var imidlertid blant de helt standhaftige som ikke engang inngik et slikt forhold, og fikk derfor et desto sterkere press.[]

Dette innebart at da myndighetene i 1980-årene tillot religionene å gjenoppta sin virksomhet, hadde han en bredere oppslutning blant de troende enn tidligere.[]

Han fortsatte imidlertid som tilknyttet den kinesiske patriotiske katolske forening, og ble viseformann for den regjeringsapproberte katolske bispekonferanse i 1980. Han lot seg også utpeke til representant til det kinesiske folks politiske konsultative konferanse.

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID wahm, besøkt 23. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Metropolitan Archdiocese of Suiyuan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
Kulturområde markert i rødt
**Majiabangkulturen** (forenklet kinesisk: 马家浜文化, tradisjonell kinesisk: 馬家浜文化, pinyin: *Mǎjiābāng wénhuà*) var en neolittisk kultur i Kina. Den bestod langs nedre del av floden Yangtze og rundt innsjøen Tai Hu. Den er oppkalt etter funnstedet **Majiabang** (avdekket i 1959) ved byen Jiaxing 嘉兴市 i provinsen Zhejiang. Elementer fra Hemudukulturen ble videreutviklet her. Dateringsmotodene viser at kulturen blomstret mellom 4750 f.Kr. og 3700 f.Kr.

Kulturen var et jordbrukssamfunn, med dyrking av xian-ris (*Oryza sativa*, subspecies *hsien*, en langkornet glutinøs ris), og man drev også med svin, hund og andre husdyr. Fiske og jakt var også utviklet. 

**Majiabang-funnstedet** (forenklet: 马家浜遗址, pinyin: Majiabang yizhi) ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  *Cihai*, s. 1116a.

Litteratur
----------

* *Cihai*; Shanghai: Shanghai cishu chubanshe 2002; ISBN 7-5326-0839-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hanøyklubben naturreservat** består av et område nord på Hanøy i Askøy kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Det ble ikke registrert noen hekkende arter i 2014

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 30. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Hanøyklubben naturreservat, Askøy kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 30. mars 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 166. Besøkt 30. mars 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

***Politimorderen***, org. *Polismördaren* (1974) er en roman av forfatterparet Sjöwall & Wahlöö i deres krimserie om Martin Beck og hans team. Boken er den niende i serien *Roman om en forbrytelse* (*Roman om ett brott*).

Handling
--------

En kvinne blir funnet myrdet i Anderslöv, nær Trelleborg i sør Sverige. Martin Beck blir tilkalt for å etterforske forbrytelsen. I mens dreper noen unge kriminelle en politimann når de blir stoppet mens de kjører i en stjålet bil. Mens Martin Beck etterforsker mordet på kvinnen, tar Gunvald Larsson kommandoen i jakten på politimorderen.

Karakterer og deres utvikling
-----------------------------

Folke Bengtsson, en person som var med i den første Sjöwall og Wahlöö romanen Roseanna, dukker opp som mistenkt for mordet på en kvinne. 

Hergott Nöjd blir introdusert som karakter med en spesiell tiltalende tørr type humor. Han og Martin Beck utvikler et vennskap under etterforskningen. Nöjd vender tilbake i den neste Sjöwall og Wahlöö romanen, Terroristene.

Lennart Kollberg fratrer politistyrken ved slutten av boken. 

Portaler: Litteratur | Sverige

| * v
* d
* r
*Roman om en forbrytelse* av Sjöwall & Wahlöö |
| --- |
| Maj Sjöwall • Per Wahlöö |
| Bøkene | *Roseanna* • *Mannen som gikk opp i røyk* • *Mannen på balkongen* • *Døden tar buss* • *Brannbilen som forsvant* • *Snut, snut, kaffegrut* • *Mannen på taket* • *Det lukkede rom* • *Politimorderen* • *Terroristene* |
| Filmatisering | *Roseanna* (1967) • *The Laughing Policeman* • *Mannen på taket* • *Mannen som gick upp i rök* • *Brannbilen som forsvant* • *Det slutna rummet* • *Roseanna* (1993) • *Polis polis potatismos* • *Mannen på balkongen* • *Politimorderen* • *Stockholm Marathon* |
| Hørespill | Døden tar buss (2007) |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** OCLC
 |
**Ertenøya naturreservat** består av nordre del av Ertenøynane i Askøy kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Det ble ikke registrert noen hekkende arter i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 30. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Ertenøya naturreservat, Askøy kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 30. mars 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 168. Besøkt 30. mars 2024.
Denne artikkelen omhandler boka.  For filmen, se Jorden rundt på 80 dager (film).  For filmen fra 2004, se Jorden rundt på 80 dager (2004).

***Jorden rundt på 80 dager*** (*Le tour du monde en quatre-vingt jours*) er en roman av Jules Verne, først utgitt som føljetong i *Le Temps* i 1872, deretter som bok i 1873. Den britiske gentlemannen Phileas Fogg inngår et veddemål om at det er mulig å reise jorden rundt på 80 dager. Han reiser sammen med sin nye butler Passepartout, mens de blir forfulgt av en etterforsker fra Scotland Yard som mistenker Fogg for et bankran.

Romanens virkningshistorie
--------------------------

Den er filmatisert flere ganger, første gang som stumfilm i 1914. Den mest kjente filmversjonen er nok Michael Andersons fra 1956 med David Niven som Phileas Fogg: *Jorden rundt på 80 dager*. 1956-versjonen fikk 5 Oscar av i alt 8 nominasjoner. Det finnes en nyere filmatisering fra 2004 med Steve Coogan som Phileas Fogg og Jackie Chan som hans kinesiske venn som kan kampsport.

I 26. april 2008 skulle operaen *Jorden rundt på 80 dager* oppføres under åpningen av Den Norske Opera. Musikken er laget av Gisle Kverndokk, og med libretto av Øystein Wiik. Den ble likevel ikke oppført før 21. mai 2010, på grunn av mangel på opplæring i det nye tekniske utstyret i Den Norske Opera.

Romanen ble første gang utgitt på norsk i Cammermeyers magasin "Folkebladet" som føljetong i 1882.

Boken kom i forkortet versjon, illustrert av den norske bokkunstneren Louis Moe (1857-1945) i utgave for barn i serien 'Børnenes bogsamling', Kristiania 1899.

Men lenge før Vernes fortelling kom ut i bokform i Norge, ble den fremført i sceneversjon. Sommeren 1876 ble forestillingen "80 Dage rundt Jorden" spilt på Klingenberg Theater i Kristiania. En adaptasjon for radioteateret gikk på NRK første gang i 1960. Og i 1972, da fortellingen var 100 år, gikk en oppsetning i nynorsk oversettelse på Det Norske Teatret. Rollelister og detaljer fremkommer i visuell tidslinje over adaptasjoner/oversettelser på jules-verne.no .

Referanser
----------

1. ↑  Bibliothèque nationale de France (på fr), *Autorités BnF*, BNF-ID 12108954z, Wikidata Q19938912,
2. ↑  Biblioweb : analyse Arkivert 4. mars 2006 hos Wayback Machine. (fransk)
3. ↑  «Around the World in Eighty Days (1956)» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
4. ↑  «Around the World in 80 Days (2004)» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
5. ↑ . jules-verne.no - bibliografi, norske oversettelser
6. ↑  «Jorden rundt i 80 dage / paa norsk ved Kr. Hauglid ; med 38 tegninger af Louis Moe». Nasjonalbiblioteket. Besøkt 24. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Around the World in Eighty Days – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (fr) Le Tour du monde en quatre-vingts jours – originaltekster fra den franskspråklige Wikikilden |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Eva Liestøl** (født 1957) er en norsk idéhistoriker og forfatter. Hun er vært ansatt som direktør for brukertrygghet i Medietilsynet og har skrevet flere tekster om dataspill i flere utgivelser, inkludert én bok som hovedforfatter.

Liv
---

Eva Liestøl er født i 1957. Hun er gift med Gunnar Liestøl, professor ved Universitetet i Oslos Institutt for medier og kommunikasjon. 

Liestøl er cand.philol i idéhistorie, og skrev i 1991 en doktoravhandling om konseptet *femme fatale*.

Virke
-----

Hun bidro med en tekst, «Dataspill en egotripp? – analyse av en actionheltinne og et elektronisk eventyr», i boka *Digital barndom* (Ad Notam Gyldendal, 1998), med Marit Haldar og Ivar Frønes som redaktører. Hun utga en egen bok, *Dataspill – innføring og analyse*, gjennom Universitetsforlaget i 2001. I 2005 bidro hun med kapittel ti av *Fritid og aktiviteter i moderne oppvekst – grunnbok i aktivitetsfag* (Universitetsforlaget, 2005), med redaktør Reidar Säfvenbom.

Hun har jobbet for Medietilsynet, hvor hun er områdeleder eller direktør for brukertrygghet.

Bibliografi
-----------

* *Dataspill – innføring og analyse* (Universitetsforlaget, 2001)

Referanser
----------

1. ↑  Liestøl, Eva (2001). *Dataspill – innføring og analyse*. Universitetsforlaget. ISBN 8251838061.  [Baksiden av omslaget]
2. ↑  «Utgravingen på Øye: 'Gravhaug' er trolig tysk krigsstilling!». *Agder*. Flekkefjord. 14. august 1987. s. 6. «Sammen med sin kone og assistent Eva Liestøl setter [Gunnar Liestøl] nå kursen for registreringsarbeider på Knaben.»
3. ↑  «Hun forsker på 'FEMME FATALE'». *Ringerikes Blad*. Ringerike. 19. september 1991. s. 18.
4. ↑  Steine, Jan-Erik (16. februar 2007). «Medietilsynet: Vulgær!». *Altaposten*. Alta. s. 15. «[...] sier områdeleder for brukertrygghet hos Medietilsynet, Eva Liestøl, [...]»
5. ↑  Velsand, Mari; Eva, Liestøl (16. oktober 2017). «Høring om utkast til ny personopplysningslov – gjennomføring av personvernforordningen i norsk rett» (PDF). Medietilsynet. Besøkt 30. mars 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Eksempel på poding
**Poding** er sammenkobling av plantevev fra to forskjellige planter.

Vanligvis er det bare botanisk nær beslektede arter som kan podes. To eller flere planter kan podes sammen. En liten plantedel kan podes på en større ved hjelp av forskjellige teknikker. 

Poding går ut på å få kontakt mellom floem og vaskulært kambium i grunnstamme og podekvist. Sårstedet er utsatt for uttørking og soppangrep og må dekkes av en podevoks som vanligvis inneholder bivoks, harpiks, stearin etc. Podekvisten bindes fast med strikk eller bast som skal morkne når podingen er fullstendig. 

Noen sorter og krysninger har vanskelig for å sette frø, og noen kan ikke stiklingsformeres. I disse tilfellene er poding velegnet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Samnanger kirke
**Samnanger prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Midhordland prosti. Det omfattet sogn i Samnanger kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Samnanger kirke.

Samnangers kirkesogn er nå en del av Samnanger kirkelige fellesråd, og underlagt Hardanger og Voss prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Samnangr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Samnanger antas å være lagt under Os i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Samnanger ble utskilt fra Os som eget sognekall i 1949, med Haalandsdal og Strandvik annekssogn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Samnanger

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 221.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 82.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Ilopango internasjonale flyplass** (IATA: ILS, ICAO: MSSS) er en flyplass som ligger i den østre del av byen San Salvador i El Salvador. Flyplassen var landets internasjonale flyplass fram til 1980 da den ble erstattet av den større og mer moderne El Salvadors internasjonale flyplass som ligger ca 50 km sør for byen. I dag brukes Ilopango som militærflyplass, taxiflyging og chartertrafikk. Årlig avvikles også Ilopango Air Show. Flyplassen gamle terminalbygning rommer også landets flymuseum (Museo Nacional de Aviación).

Historie
--------

Ilopango var en av de største flyplassene i Sentral-Amerika. Men under landets borgerkrig var den mål for bombing og geriljangrep. I januar 1980 ble den internasjonale trafikken flyttet til den mer moderne Comalapa internasjonale flyplass. 

Reagen-administrasjonen i USA brukte flyplassen under Iran-Contras-skandalen.

Rehabilitering
--------------

Flyplassen i Ilopango har samme utfordring som mange eldre flyplasser. Den ligger for nær en by, har bebyggelse tett innpå og rullebanen mangler muligheter til utvidelse. 

I 2016 innviet CEPA El Salvador den nye passasjerterminalen på Ilopango internasjonale lufthavn. Venterommet har kapasitet til å ta imot maksimalt 60 passasjerer, ifølge CEPA-representanter.

Referanser
----------

1. ↑  Ilopango Air Show
2. ↑  Pious, Richard M. (2008). *Why presidents fail*. Lanham, Md.: Rowman & Littlefield Publishers. ISBN 978-0-7425-6284-4. OCLC 213080311.
***Rex: hvad Diogenes søgde og fandt*** er en norsk reklamefilm på over 22 minutter fra 1923. Filmen ble produsert på oppdrag av Mustad fabrikker. Regissør var Trygve Dalseg. Manusforfatter var Peter Lykke-Seest. Fotograf var Gunnar Nilsen, senere Gunnar Nilsen-Vig. Produksjonsselskap var Norvegia Film.

Handling
--------

Den greske vismannen Diogenes, som bodde i ei tønne, leter etter et menneske. I en drøm ser han en kvinne fra 1920-tallet. Hun sier til ham:

> Diogenes, dumme vismand. Du søker et menneske. Hvorfor vælger Du ikke et større maal for din søken?... Søk den Rex, som skal bringe menneskene lykke og tilfredshet!
> 
> 
> 

På sin tusenårige ferd gjennom historien møter Diogenes en rekke berømte personligheter, som alle titulerer seg som Rex, men ingen av dem er den han søker etter. Til slutt havner han i Kristiania i 1923. Han setter seg ned for å hvile og tar opp et brød. En ung kvinne kommer bort til ham og tilbyr ham Rex margarin. Hans søken er over.

Rolleliste
----------

* Harald Stormoen - Diogenes
* Stub Wiberg - Aleksander den store
* Ulf Selmer - keiser Nero
* Halvard Hoff - Sigurd Jorsalfare
* Victor Bernau - keiser Napoleon

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
**Fredrik Färber** (født 25. mars 1979) er en norsk politiker som tidligere var statssekretær for statsminister Erna Solberg. 

Färber er cand.mag. fra Høgskolen i Lillehammer, hvor han studerte samfunnspolitikk og offentlig forvaltning, norsk og internasjonal politikk samt informasjon og samfunnskontakt i perioden 1998–2002. Deretter arbeidet han som politisk rådgiver, informasjonsleder, kommunikasjonssjef og avdelingsleder for Fremskrittspartiet på Stortinget fra 2002 til 2013. Han hadde akkurat begynt i ny jobb som kommunikasjonssjef i Norges Rederiforbund da han ble kalt tilbake til politisk arbeid som statssekretær. Han ble utnevnt som statsekretær ved Statsministerens kontor 16. oktober 2013. Han ble deretter utnevnt som statssekretær ved Finansdepartementet 17. oktober 2014 og fungerte der frem til 29. mai 2016. 

Fra 4. mai 2016 var han generalsekretær i Fremskrittspartiet. I 2020 begynte han i Forbrukerrådet.

Som folkevalgt har han erfaring fra et år i kommunestyret i Østre Toten, han fikk permisjon på grunn av studier. I perioden 1997 til 2001 var han 1. varamann til Stortinget for Frp fra Oppland og han møtte 32 dager.

Referanser
----------

1. 1 2  Fredrik Färber hos stortinget.no
2. ↑  NRK (4. mai 2016). «Ny generalsekretær i Frp». *NRK*. Besøkt 26. mars 2024.
3. ↑  «Färber til Forbrukerrådet | Fremskrittspartiet - FrP». 23. april 2020. Besøkt 26. mars 2024. «– Jeg er takknemlig for alle mulighetene jeg har fått i FrP. Som generalsekretær har jeg fått lede partikontoret gjennom en svært interessant tid for partiet, sier Fredrik Färber, som nå slutter som generalsekretær i Fremskrittspartiet for å starte i ny jobb i Forbrukerrådet.»
4. ↑  Fredrik Färber hos regjeringen.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Fredrik Färber hos Stortinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Jehanne Rousseau** er en fransk dataspillprodusent og -forfatter. Hun var med på å stifte og er daglig leder for det franske spillselskapet Spiders.

Virke
-----

Rousseau begynte sin karriere som grafisk designer for RFX Interactive i 1999, der hun jobbet på *Tonic Trouble*, et spill for Game Boy Color. I 2005 ble hun ansatt i Monte Cristo og skapte *Silverfall*-verdenen inntil selskapet sluttet å lage rollespill.

Sammen med noen tidligere ansatte ved Monte Cristo, var hun med på å starte opp Spiders i 2008. Hun var hovedforfatteren for Spiders-spillet *GreedFall* (2019).

I 2020 mottok Rousseau en utmerkelsen «Personnalité de l'année» (fransk, «årets personlighter») fra Académie des arts et techniques du jeu vidéo («Akademiet for videospillkunst og -teknikker»). Hun ble i 2021 utnevnt som ridder i Den nasjonale fortjenstorden, noe som ble presentert til Rousseau av Muriel Tramis.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jehanne Rousseau | Institut français». *www.institutfrancais.com* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2022.
2. ↑  Mézière, Jonas. «Jehanne, Spiders Studio, talks about recruitment in the video game». *Gaming Jobs* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2022.
3. ↑  Wray, Chris (18. april 2019). «Exploring GreedFall - Interview With Spiders CEO Jehanne Rousseau». *Wccftech* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2022.
4. ↑  «Édition 2020» **(fransk)**. Académie des Arts et Techniques du Jeu Vidéo. Besøkt 31. mars 2024. «PERSONNALITÉ DE L’ANNÉE — Jehanne Rousseau, directrice du studio Spiders»
5. ↑  Victoria. «Femmes de Culture élit 5 personnalités féminines du jeu vidéo en 2021 | Women in Games France» **(fransk)**. Besøkt 21. februar 2022.
Constant Puyo: *Mise en scène*
**Mise en scène** er et begrep for hva som er plassert på en scene i et teaterstykke eller en film, sceneoppstettet, og det kan være bruk av audiovisuelle virkemidler for å dramatisere teater eller film. Begrepet er fransk og betyr «å sette i scene». På norsk innebærer begrepene iscenesettelse og gestaltning det samme. 

Det er mange elementer i skuespill og i filmer som hjelper til med å veilede en seers oppmerksomhet. Det refererer til alt som er plassert på scenen eller foran kameraet – herunder også mennesker. Med andre ord, *mise en scène* er en oppsamlingsplass for alt som bidrar til den visuelle presentasjonen og helhetlige formgivningen til en produksjon.

Rent praktisk innebærer dette at man bruker blant annet bevegelser i kameraet og hos skuespillerne, scenografi, lyssetting, optikk klippetempo og lyddesign for å fortelle om karakterer og situasjoner. Slik forsterkes og dramatiseres hendelsen med audiovisuelle virkemidler.

Lyssetting
----------

Lys gir varme, liv, og ikke minst skygge, skaper spenning og uhygge.

* *Trepunkts lyssetting*.
	+ *Hovedlys forfra* – litt på skrå for objektet slik at bildet ikke blir flatt.
	+ *Utfyllingslys* – fra siden, fjerner skygger i ansiktet.
	+ *Motlys* – på skrå bak objektet, for å skape dybde i bildet.
* Bruke lyset som *virkemiddel* for å skape skumle scener – kun i bruke under-/ over-/ sidelys.

Lys måles i Kelvin-temperatur. For innendørsfunksjon må man stille inn i henhold til kunstbelysningens karakteristikk (en tradisjonell innstilling er 3200 Kelvin). Utendørs innstilling ligger gjerne på rundt 5600 Kelvin. På lyssetting kan man bruke «konversfiltere» for å få opp eller ned Kelvin-gradene i lyset.

Referanser
----------

1. ↑  «mise-en-scène», Merriam-Webster Dictionary
2. ↑  «What Is Mise en Scène in Film?», *MasterClass*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mise-en-scène – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Erling Monrad Nesbø** (1954–2023) var en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Han var varaordfører i Aurland kommune fra 2011 til 2015. Før dette hadde han én periode i kommunestyret i Aurland (fra 2003) og to perioder i Ulvik i Hardanger (fra 1979).

Nesbø har det meste av sin yrkeskarriere vært tilsatt ved jernbanen. Han startet som sesongarbeider på Finse i 1970 og ble ansatt som banevokteraspirant året etter. Høsten 1977 ble han ansatt som baneformann på strekningen Finse–Myrdal.

Nesbø var aktiv i Finse Røde Korps Hjelpekorps fra våren 1972. Han fikk tildelt fortjenstmedaljer fra Hordaland Røde Kors og Norges Røde Kors for sin lange tjeneste.

Bare fem dager før han døde ble Nesbø tildelt med Kongens fortjenstmedalje for sitt engasjement og arbeide på jernbanen, for Finse Røde Kors Hjelpekorps og sitt politiske engasjement for lokalsamfunnet både på høgfjellet og i Aurland.

Referanser
----------

1. 1 2   «Erling Monrad Nesbø | Minneside», verkets språk bokmål, utgitt 17. november 2023, besøkt 25. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Politisk toppskifte i Aurland», *Sogn Avis* 10. oktober 2011.
3. ↑  «Juksebilete», *Bergens Tidende* 14. november 2009.
4. ↑  «Her stod toget fast i fire måneder», *Jernbanemagasinet* 26. februar 2019; besøkt 4. februar 2022.
5. ↑  «Søk: Erling Nesbø | Tildelinger av ordener og medaljer». Kongehuset. Besøkt 26. mars 2024.
**Solveig Lohne** (født i 1945 i Sandefjord, død 2019 samme sted) var en norsk billedkunstner som arbeidet med maleri, tegning, grafikk og skulptur.

Utdannelse
----------

Lohne begynte som privatelev hos kunstneren Borghild Nilsen i Sandefjord. I 1964 kom hun inn på Statens Håndverk- og Kunstindustriskole, i dag en del av KHiO. Hun studerte ved Statens Kunstakademi i Oslo (1966-1968 og 1970-1972), på Koninklijke Academie van Beeldende Kunsten i Haag (1968-1969) og deretter Konsthögskolan i Stockholm (1973-1975).

Lohne fikk tidlig et nært profesjonelt og personlig forhold til Danmark. Gjennom lengre opphold i Tistrup og som en del av kretsen rundt tidsskriftet Hrymfaxe, deltok hun i det regionale kunstliv.

Karriere
--------

Lohne debuterte i Unge Kunstneres Samfunn i 1970 med en utstilling som viste malerier og grafikk. I årene 1973 til 1975 eksperimentere hun med polyester og plexiglass, noe som resulterte i en rekke skulpturer og relieffer. Plexiglass ble også brukt for skape grafikk. Serigrafier ble trykt på plexiglass, og platene ble så stilt bak hverandre slik at de skapte gjennomskinnelige skulpturelle objekter. Andre ganger kombinerte hun grafiske trykk med vakuumformede plastrelieffer. Hun arbeidet også med *shaped canvas*-bilder, som hun kalte billed- eller malerikonstruksjoner.

Som kunstner markerte Lohne seg med separatutstillinger i Norge, Sverige, Danmark og Nederland. Hun var også med på flere gruppeutstillinger i Europa, USA og Taiwan, som blant annet Utenriksdepartementets vandreutstilling «Norsk samtidskunst» i Tyskland, England og Østerrike fra 1974 til 1975.

Innkjøp og utsmykningsoppdrag
-----------------------------

Lohne utførte utsmykningsoppdrag for blant andre Norske Skog, Høyskolen i Vestfold, Telemark Sentralsykehus, NRK Hordaland, Bergen musikkonservatorium og Sandefjord byfogdkontor.

Hennes verker er innkjøpt av Nasjonalmuseet, Kulturrådet, Oslo kommunes kunstsamlinger, Ribe Kunstmuseum og Vestjyllands Kunstmuseum med flere.

Lohne ble på 1990-tallet del av kunstnergruppen SYRAH sammen med Zdenka Rusova, Sidsel Westbø og Liisa de Corral. Sammen stile de ut på Vestfold Kunstmuseum, nå Haugar kunstmuseum i 1997 og i Sandefjord Kunstforening i 1998.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00317606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 9014, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 131e7a34-f475-47e2-8436-f24fa657b2ea, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.sb.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Glenny Alfsen. «Solveig Lohne». Store Norske Leksikon. Besøkt 15. mars 2024.
6. ↑  Weirup, Torben (februar 1991). «Solveig Lohnes arbejder er ikke billeder af nature. De er billeder af naturens natur.». *North-information* (No. 201): upaginert.
7. 1 2 3 4 5 6  Thorud, Svein (2003). *Solveig Lohne*. Tønsberg: Haugar kunstmuseum. s. 23.
8. ↑  Norsk kunstnerleksikon: Solveig Lohne

Eksterne lenker
---------------

* «Verker av Solveig Lohne i Nasjonalmuseet». Nasjonalmuseet. Besøkt 15. mars 2024.
**Embedseksamen**, også skrevet **embetseksamen**, er i Danmark, Sverige og Norge en tradisjonell betegnelse på den universitetseksamen som tradisjonelt kreves for ansettelse i et embede. Betegnelsen er særlig brukt om avsluttende høyere grad fra tradisjonelle profesjonsstudier som teologi, jus og medisin.

Historie
--------

Embedseksamensystemet ble innført i Danmark-Norge i 1672, da den medisinske doktorgrad (som da hadde et annet innhold enn i dag) ble forutsetningen for å kunne praktisere som lege (merk at det da også fantes ikke-akademiske profesjoner som utførte bl.a. kirurgi). I 1675 ble det innført en teologisk embedseksamen, *teologisk attestas*. I Danske Lov fra 1683 ble det fastslått at forutsetningen for å kunne bli rektor på en latinskole var at man hadde magistergrad (som da tilsvarte doktorgrad ved de høyere fakulteter). I 1736 ble det innført en juridisk embedseksamen, cand.jur.. I universitetsfundasen for Københavns Universitet ble det bestemt at det skulle være embedseksamen ved alle fakulteter.

Betegnelsen embedseksamen ble videreført i Norge etter opphevelsen av den dansk-norske helstaten; det nye norske universitetet som ble grunnlagt i Christiania i 1811 fortsatte å bruke reglement, grader og andre tradisjoner fra Københavns Universitet. Betegnelsen ble brukt om de tradisjonelle høyere embedsstudiene, og ble senere også brukt om den avsluttende høyere eksamen innen alle fagområder ved universitetene i Norge. Den ble etter hvert brukt både på *embedseksamen av lavere grad*, cand.mag. og *embedseksamen av høyere grad*, det vil si cand.theol. cand.jur. og cand.med. samt de nyere embedseksamenene cand.philol. cand.polit. cand.psychol. cand.scient. og så videre. Betegnelsen falt i stor grad bort i lovverket med universitetsloven av 1989, men ble av de ulike universitetene fremdeles brukt som betegnelse på den avsluttende eksamen for studiene der. I dag har betegnelsene bachelor og master langt på vei erstattet henholdsvis betegnelsene embedseksamen av lavere grad og høyere grad.

Moderne bruk i Norge
--------------------

I moderne tid er ikke embetseksamen en formell gradsbetegnelse i noe fag, men brukes i noen grad fortsatt som et alternativt språklig uttrykk som betegner eksamen fra visse norske profesjonsstudier med lang tradisjon, først og fremst teologi, jus og medisin. Betegnelsen er delvis brukt i forskrifter, retningslinjer, forarbeider og andre offisielle dokumenter, og er i tillegg vanlig i uformell språkbruk, CVer og lignende innen teologi, jus og medisin. F.eks. stiller advokatforskriften krav om «bestått juridisk embetseksamen», forstått som enten cand.jur. eller master i rettsvitenskap, for å drive rettshjelpvirksomhet. I denne sammenhengen er «juridisk embetseksamen» brukt som en konsis fellesbetegnelse på de to avsluttende gradene fra det norske juridiske profesjonsstudiet, cand.jur. eller master i rettsvitenskap.

Se også
-------

* Hovedfag

Referanser
----------

1. ↑  Ot.prp. nr. 16 (2006-2007)
Aarhus Jazz Festival 2011.  Foto: Hreinn Gudlaugsson 
**Bergmund Waal Skaslien** (født 1971) er en norsk bratsjist og komponist.

Han begynte å spille fiolin på musikkskole i Trondheim. Interessen for musikk ble vekket da han som trettenåring lyttet til den amerikanske trompetisten Miles Davis. Etter en tid byttet han til bratsj.

Skaslien studerte improvisasjon og komposisjon 1991–96 ved Musikkonservatoriet i Trondheim og i Bergen på Griegakademiet 1994–98. Han skrev sitt første verk i 1994, og flyttet til Bergen i 1995.

I 1998 utkom debutplata *Atmosfear* med Jens Fossum og Thomas Strønen på TurnLeft, samtidig med teaterstykket «Maskuline Mysterier» med Jo Strømgren som er en norsk koreograf, der Erlend Loe og Anja Garbarek hadde skrevet noen av tekstene. Den brakte ham pris for beste forestilling under Fajr teaterfestival i Iran.

Librettoen «Storegut» fra 2000 var basert på Aasmund Olavsson Vinje sin Storegut (diktsamling) fra 1866, og utkom samtidig med hans plate *Sound Off* på Euridice.

Etter å ha blitt frastjålet bratsjen den 17. desember 2004, laget han forestillingen «Sol Etude» året etter der han er alene.

Han var i 2011 med i ensemblet til Ola Kvernbergs turne med «Liarbird».

Han ble nominert til Gullruten 2024 i klassen beste originalmusikk for musikken han skrev til NRK-dokumentaren *Renessanseprinsen*.

Han er også kjent for sin improvisasjon i grenselandet mellom jazz, klassisk musikk, samtidsmusikk og etnisk musikk, ofte i samarbeid med TrondheimSolistene og i regi av Rikskonsertene.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. 1 2  *6 kandidater til Årets fylkeskunstner Arkivert 13. juni 2018 hos Wayback Machine.* fra Sør-Trøndelag Fylkeskommune i 2015.
3. 1 2 3  *Bergmund og bratsjen* i Dagbladet den 6. februar 1998.
4. ↑  Bergmund Waal Skaslien på hans egen LinkedIn-side.
5. ↑  *Har prøvd å finne sjelen til Mosjøen* i Helgelendingen den 27. januar 2015.
6. ↑  *Bretter ut mer enn bratsjen* i Bergens Tidende den 8. januar 2005.
7. 1 2  *Bergmund, Bergens store gutt* i Adresseavisen den 12. mai 2000.
8. ↑  *Skaslien helt alene* i Adresseavisen den 20. desember 2005.
9. ↑  Kvernberg på tur med Liarbird fra jazzinorge.no den 13. september 2011.
10. ↑  «Gullruten 2024: De nominerte til fagprisene.». *rushprint.no*. 26. mars 2024. Besøkt 31. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Bergmund Waal Skaslien Arkivert 13. juni 2018 hos Wayback Machine. på rockipedia.no, oversikt over utgivelser med ham

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
*Må ikke forveksles med det nyere Huaneng Yueyang kullkraftverk i samme by.*
**Yueyang kullkraftverk** er et kullkraftverk ved landsbyen Linji 14 km fra senteret av byen Yueyang i fylket av samme navn, ca 150 km fra Changsha og helt oppe i det nordvestre hjørnet av provinsen Hunan, i det sørlig-sentrale Kina. Det ligger på sørbredden av Yangtze. 

Anleggene stod ferdig i 1991 og 2006, med kapasitet på totalt 1.325 MW fordelt på 4 turbiner. Dette er fordelt på byggetrinn med hhv 2 britiske turbiner á 362,5 MW hver, og deretter 2 turbiner á 300 MW hver i andre utbyggingstrinn. Årsproduksjonen er ca 6,75 TWh. Brenselkilden er antrasitt. 

Hovedeier av kraftverket er Meiya Power Company Ltd (MPC). Operatør er selskapet Huadian Power International Inc.

Kokere er levert av Dongfang Electric, mens turbiner og generatorer er levert av Harbin Co.

Eksterne lenker
---------------

* – Meiya Power Projects Arkivert 21. desember 2011 hos Wayback Machine.. Besøkt 27. desember 2011.
* Chinese Utility Plant Names – *McIlvaines*, besøkt 1. januar 2012.
* Industcards – besøkt 1. januar 2012.
**Safia Abdi Haase** (født 5. mai 1959) er en norsk-somalisk sykepleier, kjent for sitt arbeide mot kjønnslemlestelse. Hun kom til Norge som kvoteflyktning i 1992, som alenemor med tre døtre og uten utdannelse. 

Haase har blant mye annet vært med på å utforme regjeringens "Handlingsplan mot kjønnslemlestelse" (FGM) og har sittet i det nasjonale utvalget KIM som arbeider med strategier for å bekjempe rasisme og fremme aksept og forståelse mellom kulturer.

I 2002 kom dokumentarfilmen *Safia og hennes døtre*. 

Hun fikk i 2011 en pris fra Unni og Jon Dørsjøs minnefond for sitt kontaktskapende arbeid mellom somaliere og nordmenn, og for at hun er en viktig rollemodell for innvandrerkvinner i Norge.

I 2007 fikk Safia Abdi Haase Blanche Majors Forsoningspris for sitt engasjement for pluralisme og inkluderende politikk. Hun har satt fokus på ukulturer både i norsk offentlig forvaltning og i ulike innvandringsmiljøer. Prisen deles ut av Aktive Fredsreiser hvert år og går til personer eller organisasjoner som på ulike plan engasjerer seg i forsoning og forsoningsprosesser. Prisen peker på viktigheten av forsoningsarbeidet som et ledd i fredsskapende arbeid, særlig i forhold til parter som er, eller har vært i konflikt.

I 2016 mottok hun Amnestyprisen.

Kongen utnevnte i 2014 Haase til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for hennes arbeid til beste for kvinners og barns livsvilkår.

Referanser
----------

1. ↑  «Tente på omskjæring - får pris», artikkel fra *Aftenposten*, 19. oktober 2011
2. ↑  «Blanche Majors Forsoning» Arkivert 16. juli 2022 hos Wayback Machine. fra nettsidene til Aktive Fredsreiser
3. ↑  «Safia Abdi Haase får Amnestyprisen». *Amnesty International Norge*. 1. november 2016. Besøkt 4. januar 2017.
4. ↑  Tildelinger - Safia Abdi Haase - kongehuset.no

Eksterne lenker
---------------

* «En gripende flyktningehistorie», artikkel i forbindelse med TV-aksjonen 2010
* «Presentasjon av Safia Abdi Haase.», fra organisasjonen Amathea
* Om Safia Abdi Haase, fra NRK Østfold 27. september 2014
* «Somalia activist Safia Abdi Haase gets Norway medal», artikkel fra BBC 3. oktober 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Noen av de tiltalte ved Stutthofprosessen, Jenny Wanda Barkmann lengst til høyre i bildet.
Henrettelsene ved Biskupia Górka 4. juli 1946
**Wanda Klaff** (1922–1946) var en tysk kvinne som arbeidet som vakt i Stutthof konsentrasjonsleir under andre verdenskrig.

Hun ble født i 1922 og gitt navnet Wanda Kalacinski. Hun vokste opp i byen Danzig i 1922 som den gang var en del av Tyskland, nå i Polen med navnet Gdańsk. I 1942 giftet hun seg med Willy Klaff.

I 1944 ble Klaff engasjert som vakt i Stutthof konsentrasjonsleir som lå i nærheten av Danzig. Denne leiren var forbeholdt kvinnelige fanger, og vaktstyrken i leiren besto også av kvinner.

Etter å ha flyktet fra leiren i begynnelsen av 1945 ble hun 11. juni arrestert av polske myndigheter. Hun var blant de tiltalte i den såkalte Stutthofprosessen som ble ført mot personer som hadde arbeidet i Stutthof. Sammen med ti andre tiltalte ble hun dømt til døden for forbrytelser mot menneskeheten, og tidligere fanger fra konsentrasjonsleiren fullbyrdet dødsdommen ved offentlig henging.

Referanser
----------

1. ↑  «7 Ordinary Women Who Became Evil Nazi Torturers & Living Beasts». *Medium*. 26. april 2022.
2. ↑  «Wanda Klaff». Biyografya.
3. ↑  «Wanda Klaff». AcademiaLab.
4. ↑  «Nazi War Crimes Trials: Stutthof Trial». Jewish Virtual Library.
| Artikkelen inngår i serien om
**Norsk forvaltningshierarki** |
| --- |
|  |
| **Politisk nivå** |
|  Statsråd  Statssekretær  Politisk rådgiver |
| **Administrativt nivå** |
|  Departementsråd (utenriksråd, regjeringsråd)  ekspedisjonssjef  spesialrådgiver  avdelingsdirektør  underdirektør  |
| **Eldre benevnelser** |
|  byråsjef  fullmektig  kopist  |

**Departementsråd** er den øverste faste embedsmannen i et norsk departement. En departementsråd er direkte underlagt sjefen for departementet, som er en statsråd. Departementsrådens oppgave er å være administrativ sjef for departement og ministerens nærmeste administrative rådgiver.

Ved Statsministerens kontor kalles stillingen siden 2001 **regjeringsråd** (departementsråd 1987–2001), i Utenriksdepartementet **utenriksråd**, i Finansdepartementet **finansråd** og i Forsvarsdepartementet **forsvarsråd**. Regjeringsråden er statsrådets og regjeringens sekretær, fremste administrative rådgiver for statsministeren og Regjeringen, og administrativ sjef for Statsministerens kontor.

Utenriksrådembetet ble opprettet i 1922. 8. mai 1945 ble det ansatt forhåndsutpekte koordinatorer i departementene, som ble gitt tittelen *rådmann*. Deres funksjonstid utløp 13. desember 1945. Senere er deres funksjon overtatt av departementsråder. *Finansrådembetet* og *forsvarsrådembetet* ble opprettet i 1952.

Departementsrådene har lunsj sammen hver onsdag.

Referanser
----------

1. ↑  «Departementsrådenes karakterbok». Besøkt 18. juli 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**David Wijnveldt** (født 15. desember 1891 i Jember på Java, død 28. mars 1962 i Zutphen) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene i 1912 i Stockholm.

Wijnveldt vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1912 i Stockholm. Han spilte på det nederlandske fotball-landslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland spilte fire kamper i turneringen, i første runde vant de over Sverige med 4-3 og i kvartfinalen beseiret de Østerrike med 3-1. De tapte semifinalen mot Danmark med 1-4. I bronsefinalen som ble spilt den 4. juni møtte de Finland som de vant over med 9-0.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i fotball (Nederland)

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 154370, oppført som David Wijnveldt †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Wijnveldt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) David Wijnveldt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) David Wijnveldt – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Wijnveldt – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) David Wijnveldt – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) David Wijnveldt – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Annabelle: Creation*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2017 regissert av David F. Sandberg, etter et manus skrevet av Gary Dauberman. Hovedrollene spilles av Stephanie Sigman, Talitha Bateman, Lulu Wilson, Anthony LaPaglia og Miranda Otto.

Filmen hadde premiere i USA den 19. juni 2017. En oppfølger, Annabelle Comes Home, ble sluppet i 2019.

Handling
--------

En dukkemaker ved navn Samuel Mullins og hans kone Esther sørger etter tapet av deres syv år gamle datter Annabelle, med kallenavnet "Bee", som døde når hun ved et uhell ble truffet av en bil. Tolv år senere åpner Mullin-familien hjemmet deres for å gi ly til en nonne som heter Charlotte og seks jenter som ble hjemløse etter at barnehjemmet deres ble stengt. Til tross for å ha blitt advart om å unngå Bees låste soverom, oppdager den foreldreløse Janice - som sliter med polio - en beskjed hvor det står "finn meg" og hun sniker seg inn i rommet, som på mystisk vis har blitt låst opp for henne. Hun finner en nøkkel til et skap, hvor hun oppdager en skummel dukke av porselen.

Det Janice ikke vet er at dette frigjør en mektig demon som snart begynner å terrorisere flere av de foreldreløse jentene. En natt dukker demonen, som tar form som Bee, for Janice og sier at den vil ha hennes sjel. Selv om hun forsøker å komme seg unna, men hun blir alvorlig skadet og havner i rullestol. Men Janice sin beste venninne Linda må deretter sove alene i et av værelsene, og blir plaget av demonen. En morgen kjører demonen, som poserer som nonnen Charlotte, Janice til den gamle låven, hvor demonen angriper og besetter Janice også.

Linda legger snart merke til forandringer i Janice sin oppførsel, og forteller Samuel at Janice snek seg inn på Bees værelse og fant dukken. Men Janice forvandler seg til demonen, og dreper Samuel på brutalt vis. Den kvelden tar Linda dukken til Janice, og kaster den i brønnen. Men demonen angriper snart flere av barna. Tolv år senere, etter å ha vært involvert i djeveltilbedelse, vender en voksen Annabelle hjem og myrder adoptivforeldrene sine, og vekker Mia, som advarer John om Sharon Higgins skrik.

Rolleliste
----------

* Stephanie Sigman som Charlotte
* Talitha Bateman som Janice
* Tree O'Toole som voksen Janice / Annabelle Higgins
* Lulu Wilson som Linda
* Anthony LaPaglia som Samuel Mullins
* Miranda Otto som Esther Mullins
* Grace Fulton som Carol
* Philippa Coulthard som Nancy
* Samara Lee som Annabelle "Bee" Mullins
* Tayler Buck som Kate
* Lou Lou Safran som Tierney
* Mark Bramhall som pastor Massey
* Adam Bartley som offiser Fuller
* Lotta Losten som adopsjonsagent

Eksterne lenker
---------------

* Internet Movie DataBase
* MetaCritic.com
* Rotten Tomatoes