recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
|  i aking: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Singel |

**Reid Gordon Thomas Watts** (født 22. desember 1998 i Whistler i Britisk Colombia) er en canadisk aker, som har bronse i singel fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2013/14
Watts deltok ved junior-VM i aking 2014, der han kom på 20.-plass.

2014/15
I verdenscupen i aking for ungdom 2014/15 deltok han i dobbel sammen med Matthew Riddle, og i singel. Watts og Riddle vant to av rennene i desember, og vant verdenscupen for ungdom sammenlagt denne sesongen. I singel fikk han en andre- og en tredjeplass, og endte på femteplass sammenlagt. Hans landsmann Adam Shippit vant verdenscupen sammenlagt.

Han deltok ved junior-VM i aking 2015 på Lillehammer, og kom på 14.-plass i dobbel sammen med Watts.

2015/16
Ved det canadiske mesterskapet i oktober kom han på andreplass i dobbel og tredjeplass i singel. I januar 2016 deltok han ved VM i aking 2016, der han kom på 29.-plass i singel. En uke senere deltok han ved junior-VM i aking 2016, der han kom på 14.-plass.

Han deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der han fikk bronse i singel, bak latviske Kristers Aparjods og tyske Paul-Lukas Heider. I lagstafetten kom Canada på 4.-plass.

2022
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 17.

Referanser
----------

1. ↑   olympic.ca[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Luge - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. februar 2022. Besøkt 20. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reid Watts – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Reid Watts – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Reid Watts – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reid Watts – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Reid Watts – FIL Rediger på Wikidata

* (en) Reid Watts – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 19. mars 2016 hos Wayback Machine.
* (en) Profil hos Canadian Luge Association
* (en) Profil hos Les-Sports.info
**Royal Montreal Golf Club** er en canadisk golfklubb. Den ble grunnlagt 4. november 1873 og er dermed den eldste golfklubben i Nord-Amerika. I 1884 fikk den tillatelse av dronning Victoria til å bruke tittelen *Royal*, kongelig.

Klubbens første bane var en ni-hullsbane på Fletcher's Field, et område i Mount Royal Park i utkanten av Montréal. I 1896 flyttet klubben til Dixie i Dorval, der den ble værende inntil urbaniseringen igjen tvang den til å flytte. Klubben flyttet til Île Bizard i 1959, hvor det ble bygget 45 hull: mesterskapsbanen *Blue Course* på 18 hull, *Red Course* på 18 hull og *Dixie Course* på 9 hull. *Blue Course* rangeres regelmessig som en av verdens 100 beste golfbaner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Montreal Golf Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Royal Montreal Golf Club Location

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Et kart som viser land der offentlig steining er rettslig eller utenrettslig form for straff
Steiningen av St. Stefan
**Steining** er en henrettelsesmetode der den dømte tas av dage ved at det kastes stein på ham eller henne inntil døden inntreffer. I dag er det kun Iran som offisielt bruker metoden, men den brukes ofte i forbindelse med selvjustis i andre land. Den er spesielt utbredt i muslimske land, ettersom den der er en tradisjonell henrettelsesmetode.

Historie
--------

Steining er også nevnt i Bibelen som en foreskrevet henrettelsesmetode. I Det nye testamente er metoden nevnt i forbindelse med at Jesus redder en kvinne som er tatt i ekteskapsbrudd, og i forbindelse med St. Stefans martyrdød. 

Normalt[] foregår steining ved at sivile kaster små steiner på den dømte. Steinene skal være store nok til at de kan kalles steiner, men ikke så store at de forårsaker bevisstløshet eller død med ett treff. Det er derfor en henrettelsesmetode hvor det kan ta lang tid før døden inntreffer, noe som gjør den meget smertefull. I en del tilfeller inntreffer døden ved kvelning, etter at den dømte er dekket med stein og så svekket at pusteorganene ikke er sterke nok til å trekke inn luft. Mens de fleste henrettelsesmetoder baserer seg på at en bøddel utfører henrettelsen, blir steining utført av de som måtte ønske å delta.

Kasting utfor stup
------------------

En henrettelsesmetode som gjerne regnes som en avart av steining er kasting utfor stup. Den dømte blir kastet utfor et høyt stup, og knuses mot stengrunnen under. I januar 2008 ble det i Iran bestemt at to dødsdømte menn skulle henrettes på denne måten. Metoden har angivelig også blitt brukt tidligere i Iran, blant annet i et tilfelle i begynnelsen av 1980-årene, men dommen i 2008 er den første som har blitt kommentert i en offisiell publikasjon. Mennene var dømt for medvirkning til voldtekt av en mann. Fire medskyldige ble idømt piskestraff.

Se også
-------

* Liste over henrettelsesmetoder
* Dødsstraff
* Steile og hjul
* Spissrotgang
* Martyrdød

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten, «Dødsdømte skal kastes utfor stup», 7. januar 2008, hentet 2008-01-07
2. ↑  VG, «Skal henrettes ved å kastes utfor stup», 7. januar 2008, hentet 2007-01-07

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stonings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Flere iranere steines ihjel artikkel i Aftenposten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
Må ikke forveksles med Van Zandt.

**Van Zant** er en amerikansk duo bestående av brødrene Donnie Van Zant og Johnny Van Zant. Begge er brødre av avdøde Ronnie Van Zant, tidligere vokalist for Lynyrd Skynyrd. Johnny overtok rollen som vokalist for Lynyrd Skynyrd i 1987, og Donnie er også leder og vokalist i 38 Special.

Historie
--------

på 1980-tallet var Johnny medlem av bandet The Johnny Van Zant Band som ga ut albumer i 1980, 1981 og 1982. Bandet forkortet navnet til Van Zant før det ga ut sitt fjerde album i 1985. Donnie var ikke med i dette bandet, og det ble raskt oppløst. 

Johnny ga ut et til album under sitt fulle navn i 1990, men brukte mesteparten av tiden på å synge for Lynyrd Skynyrd. Han gikk sammen med Donnie, og de brukte igjen navnet Van Zant, og ga ut et album i 1998. *Brother to Brother* skulle egentlig være deres eneste album, men singelen «Rage» ble så populær at de i 2001 fulgte opp med et nytt album, *Van Zant II*, som blant annet inneholdt «Get What You Got Comin'».

### Countrykarriere

I 2005 gikk duoen over fra sørstatsrock til country og ga ut *Get Right with the Man* med Columbia Records. Dette albumet inneholdt blant annet singelen Help Somebody som nådde Topp 10 listen. Albumet fikk også gullsertifisering av RIAA.

Van Zant ga ut sitt andre album for Columbia, *My Kind of Country*, i 2007. Albumet inneholdt singlene «That Scares Me» og «Goes Down Easy».

Diskografi
----------

### Album

| År | Album |
| --- | --- |
| 1985 | *Van Zant* |
| 1998 | *Brother to Brother* |
| 2001 | *Van Zant II* |
| 2005 | *Get Right with the Man* |
| 2007 | *My Kind of Country* |

### Singler

| År | Singel | Album |
| --- | --- | --- |
| 1985 | «You've Got to Believe in Love» | *Van Zant* |
| 1985 | «I'm a Fighter» | *Van Zant* |
| 1998 | «Rage» | *Brother to Brother* |
| 2001 | «Get What You Got Comin'» | *Van Zant II* |
| 2005 | «Help Somebody» | *Get Right With the Man* |
| 2005 | «Nobody Gonna Tell Me What to Do» | *Get Right With the Man* |
| 2006 | «Things I Miss the Most» | *Get Right With the Man* |
| 2007 | «That Scares Me» | *My Kind of Country* |
| 2007 | «Goes Down Easy» | *My Kind of Country* |

### Gjestesingler

| År | Singel | Artist | Album |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | «That's How They Do It in Dixie» | Hank Williams, Jr. | That's How They Do It in Dixie:The Essential Collection |

### Musikkvideoer

| År | Video | Regissør |
| --- | --- | --- |
| 2005 | «Help Somebody» | Peter Zavadil |
| 2005 | «Nobody Gonna Tell Me What to Do» | Trey Fanjoy |
| 2006 | «Things I Miss the Most» | Peter Zavadil |
| 2007 | «Goes Down Easy» | Roman White |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Van Zant på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Van Zant på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Van Zant på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Van Zant på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Steinkjersannan** er en større sandslette like ved Steinkjer sør for munningen av Steinkjerelva og ble i nærmere 300 år brukt som ekserserplass og militærleir. Med unntak av noen få gårder og hus i utkanten var området ubebygd før andre verdenskrig.

På Steinkjersannan hadde Trondhjemske Infanteriregiment fire årlige samlinger allerede på 1600-tallet. Under årene 1726 og 1734 økte aktiviteten ettersom Steinkjersannan ble samlingssted for kompanier fra det Overhaldske, Fosenske og Nærøiske, og i 1738 rykket det første skiløperkompaniet inn.

Steinkjer fikk leieinntekter fra området, riktignok bare 12 riksdaler årlig først på 1800-tallet, men fra midten av 1800-tallet leide Forsvaret området av kommunen vederlagsfritt.

I 1869 ble Steinkjersannan fast ekserserplass for infanteriet, og under den tyske okkupasjonen 1940-1945 ble området utbygd til en større militærleir. Etter andre verdenskrig hadde, frem til sin nedleggelse høsten 1994, Infanteriets øvingsavdeling nr. 3, IØ 3, tilhold der. 

Noe av Sannan, som leirområdet og er kjent som, ble i tiden rundt nedleggelsen av IØ 3, avgitt til Steinkjer kommune, slik at det her kunne etableres en barnehage og en skole. 

Fra midten av 1990-tallet til et par år ut i 2000-tallet var Steinkjersannan en øvingsleir for allierte NATO-styrker, Politihøgskolen, Sivilforsvaret og Heimevernet, slik at leiren i noen år derfor bebodde et mer blandet klientell. 

30. august 2002 ble Nord-Trøndelag regiment på Steinkjersannan lagt ned for godt. To år senere ble leiren med 80 prosent av bygningene, fordelt på 30 000 kvm bygningsmasse og 540 mål tomt, solgt til en privat eiendomsutvikler for 24 millioner kroner og omregulert til bolig- og næringsformål.

Den siste militært ansatte avsluttet sin tjeneste på Steinkjersannan nyttårsaften 2005. Da var også Steinkjer tekniske verksted lagt ned og Nord-Trøndelag heimeverndistrikt 13 var slått sammen med Sør-Trøndelag heimeverndistrikt 12 til Heimeverndistrikt 12, med standkvarter Stjørdal. 

Av mange, både soldater og befal, var Steinkjersannan et av de mest attraktive tjenestestedene, nettopp på grunn av sin bynære plassering; med nærheten til mange av de fasiliteter en by av Steinkjer sin størrelse kunne stille med.

Eksterne lenker
---------------

* «Steinkjersannan fant seg kjøper», fra Forsvarets mediesenter, 22. desember 2003

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Endemorenen til Wordieisbreen på Grønland
Theodor Kjerulfs kart fra 1859 over istidsavsetningene på Østlandet
**Randmorener** er en ryggformet moreneavsetning som er blitt dannet langs kanten av en isbre ved stillstand eller framrykk av brefronten. De kalles *endemorener* når de er avsatt foran brefronten og *sidemorener* når de er avsatt i en dalside ved siden av breen. Andre betegnelser er *morenerygg* og *israndavsetning*. De består av usortert materiale som har blitt transportert av breen.

Av de forskjellige typene randmorener er endemorenene de mest synlige. Flere voller viser hvor langt breen har trengt frem til ulike tider. De ulike *trinnene* kan identifiseres og dateres, og de har gjerne navn etter bestemte lokaliteter, f.eks. Tjøme-Hvaler-trinnet.

De yngste randmorenene er små og er lett synlige foran dagens isbreer. I Norge kan man finne 6-7 endemorener framfor en bre. Har breen gått fram i en dal (dalbre), har endemorenen gjerne form som en halvsirkel. Mange innsjøer er oppdemt av endemorener (bresjø). Etter siste istid ble store rygger dannet på bunnen av fjorder.

På 1700-tallet ble det skapt mange endemorener som i dag ligger mange kilometer fra dagens brefront, for eksempel framfor flere utløpere fra Jostedalsbreen.

Briksdalsbreen gikk i perioden 1987–1996 fram 400 meter. Fra 1996 har den gått tilbake 100 meter.

Forskningshistorie
------------------

Geologen Theodor Kjerulf var den første som beskrev de store kvartærgeologiske løsmassene på Østlandet som avsetninger fra istiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Geografi-vgs (2013): endemorene,». *geografi-vgs.cappelendamm.no*. Besøkt 11. desember 2020.
2. ↑  Theodor Kjerulf: Istiden. København 1876.

Litteratur
----------

* Ole G. Karlsen: Delta. Naturgeografi for den videregående skolen. 1981
* Ole G. Karlsen: Ei verd av is. Oslo 1992
* Israndlinjer i Norden. TemaNord 1998. bokhylla.no
* Theodor Kjerulf: Istiden. København 1876. bokhylla.no

Se også
-------

* Raet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Dionisije Njaradi** (født 10. oktober 1874 i Ruski Krstur i Bačka i Østerrike-Ungarn, død 14. april 1940 i Križevci) var en jugoslavisk gresk-katolsk hierark av russinsk opprinnelse.

Liv og virke
------------

### Prest

Han ble presteviet 1. januar 1899 for eparkiet Križevci. Fader Njaradi var rektor for det gresk-katolske presteseminaret i Zagreb fra 1902 til 1914.

### Biskop

Haa ble utnevnt til titulærbiskop av *Abila Lysaniae* og apostolisk administrator av Križevci den 5. desember 1914. Han ble bispeviet den 9. januar 1915, av biskop Lazar Mladenov, og medkonsekratorene erkebiskop Pierre Kojunian og biskop Nematallah Carame. 

Han var apostolisk administrator frem til 1920 (til 1917 *sede plena*) og biskop i Križevci fra 1920 til 1930. Han var en kortere periode fra 1922 til 1927 dessuten apostolisk administrator av det slovakiske katolske eparkiet Prešov. Årene 1938 - 1939 administrator i Khust i Subkarpatene. 

Han døde i Križevci den 14. april 1940.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop Nilo Isvoroff (1823-1905)
* Biskop Lazzaro Mladenoff, C.M. (1854-1918) \*bispeviet 1883
* Biskop *Dionisije Njaradi* ( -1940) \*1915

Litteratur
----------

* SZÉKELY, G. – MESÁROŠ, A.: *Gréckokatolíci na Slovensku*. Vydalo Slovo a.s. Košice, 1997, s. 35.

Referanser
----------

1. ↑  Blazejowsky, Dmytro (1990). *Hierarchy of the Kyivan Church (861-1990)*. Rome. s. 343.
2. ↑  catholic-hierarchy.org narady, lest 8. april 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Dion Emil Sigmund Nolsøe** (født 23. januar 1898 på Tvøroyri, død 28. februar 1984 i Vágur) var en færøysk snekker og politiker (Jv.). Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1958–1966 og 1968–1970.

Han var sønn av slippformann i Vágur og lagtingsmann Niels Nolsøe og hustru Anna Katrina Mortensen. Hans oldefars farfar, Dione Nolsøe, var bror av Poul, bedre kjent som nasjonalhelten Nólsoyar Páll. Oldefaren på morssiden, Jens Christen Mortensen, var bror av storkjøpmannen Johan Mortensen. Han var eldst av ti søsken; yngstebroren Eli Nolsøe var også lagtingsmann og minister.

Som ung var han både til sjøs og i arbeid på slippen i Vágur. Han tok mesterbrevet som snekker, og drev et snekkerverksted.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 326–327. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2  «Dion Nolsøe». *Sosialurin* **(færøysk)**: 22. 3. mars 1984.
3. ↑  «Eli Nolsøe, fyrrverandi landsstýrismaður, deyður». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 3. 22. november 1996.

Portal: Færøyene
**Dioncounda Traoré** i 2011.
**Dioncounda Traoré** (født 23. februar 1942 i Kati, Fransk Sudan) er en malisk politiker og lederen for *Alliance pour la Démocratie en Mali-Parti Pan-Africain pour la Liberté, la Solidarité et la Justice*. Fra 1994 til 1997 var hans Malis utenriksminister, og den 3. september 2007 ble han Nasjonalforsamlingen president. I 2012, etter at president Amadou Toumani Touré hadde blitt styrtet i et statskupp, ble han utpekt til midlertidig president etter at kupplederen Amadou Sanogo og Burkina Fasos president Blaise Compaoré på vegne av Den vestafrikanske økonomiske og monetære union ble enige om en avtale som gikk på at Sanogo skulle gå av til fordel for Traoré, som skulle bli sittende som presiden til det ble gjennomført et presidentvalg. Traoré overtok presidentskapet i en problematisk situasjon, ettersom det pågikk en krig i Nord-Mali, hvor Azawad i Nord-Mali erklærte seg som en uavhengig stat.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Amadou Toumani Touré (president)

---

Amadou Sanogo (kuppleder)** | **Malis provisoriske president**(12. april 2012–) | Etterfølger: |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Portal: Trondheim

Gråkallbakken ca. 1910–1915.  Foto: Mittet & Co. 
Gråkallbakken i 2016
**Gråkallbakken** er navnet på flere hoppbakker i fjellet Gråkallen (552 moh) i Bymarka i Trondheim. Bakkene ligger i den sørvestlige skråningen mellom Skistua og Vintervatnet. Gråkallbakken ble opparbeidet mot slutten av 1800-tallet og var vertskap for Gråkallrennet. I dag går Gråkallbakken under navnet *Gråkallen Skisenter*.

Historie
--------

Den første Gråkallbakken var en naturlig hoppbakke uten stillas (overrenn), hvor det første Gråkallrennet ble arrangert av Trondhjems Skiklub i 1899. Hovedlandsrennet ble lagt til Gråkallbakken i 1912, 1916, 1921, 1925, igjen i 1930 med kronprins Olav til stede og i 1932. Med tiden ble det bygget en 60-metersbakke i Gråkallen, og siden en helt ny bakke lenger vest i retning Vintervatnet med en lengde på 147 meter. Den sistnevnte bakken er nedlagt etter at bruken av den opphørte på 1960-tallet.

I senere tid har det blitt etablert en bakke for fristilshopping, skiheis samt en kulekjøringsbakke som er 210 meter lang. I dag har hoppbakken et kritisk punkt på 73,5 meter og er en del av Gråkallen Skisenter.

Litteratur
----------

* *Norske skiløpere*. Oslo: Skiforlaget - Erling Ranheim. 1958. s. 78–92.
* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 213. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gråkallbakken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skisprungschanzen-Archiv: Trondheim (Gråkallen)
Randmod Sørensen (nr. 3 fra venstre) sammen med fra venstre Sigmund Ruud, Per Fossum, Birger Ruud, ukjent, Alf Konningen.  
Foto: Ukjent / Norsk Bergverksmuseum
**Randmod Sørensen** (født 12. februar 1910 på Dokka, død 21. januar 1985 i München) var en norsk skihopper og alpinist som representerte Nordre Land IL. Han var også fotballspiller på Stuttgarter Kickers. Sørensen var en av få norske skiløpere som støttet nazistene før og under 2. verdenskrig.

I 1932 reiste han til Østerrike og senere til Tyskland, der han arbeidet som skiinstruktør. Han oppnådde gode resultater i en rekke skirenn i Mellom-Europa, blant annet vant han de nasjonale mesterskapene i hopp i Sveits, Ungarn og Liechtenstein. Sørensen vant slalåmrennet og den alpine kombinasjonen under det tyske mesterskapet i Garmisch-Partenkirchen, som også ble regnet som prøve-OL. I hopprennet ble han nummer 3 og satte bakkerekord med 84 meter. Under prøvehopping i Planica samme år hoppet han 98 meter kort tid etter at Reidar Andersen hadde satt verdensrekord med 99 meter.

Sørensen ble ikke tatt ut til OL i 1936, fordi at han som skiinstruktør kunne bli ansett som profesjonell idrettsutøver. I VM var ikke kravene til amatørskap like strenge, og han fikk delta i verdensmesterskap i både alpint og nordiske grener. Han ble nummer 13 i hopp i Štrbské Pleso i 1935 og nummer 7 i Chamonix i 1937. I alpint fikk han 11. plass i et utforrenn i Innsbruck i 1936 (kort tid etter OL), mens han endte lengre ned på listene i alpinøvelsene i 1937, som også gikk i Chamonix. Under VM i Cortina d'Ampezzo i 1941 som ble boikottet av flere land, og som etter 2. verdenskrig ble annullert, stilte Randmod Sørensen på eget initiativ opp som eneste norske deltaker. Han ble nummer 9 i hopprennet. I forbindelse med mesterskapet var han Norges representant, oppnevnt av Nasjonal Samling, til et møte med styremedlemmer i FIS og representanter for aksemaktene og noen nøytrale land.

Han la opp som skiløper etter at han hadde vunnet nyttårshopprennet i Garmisch-Partenkirchen i 1948.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kåre Kompelien: *Boka om Land XII: Skihistorien i Nordre Land*. Nordre Land kommune 2003. ISBN 82-91525-09-9 (s. 270-272, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Sven-Erik Ødegaard: *Boka om Land XVII: Dokka - Stasjonsbyen - Villabyen - LandsByen*. Nordre Land kommune 2011. ISBN 978-82-91525-31-0 (s. 178-179, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. ↑  *Skihistorien i Nordre Land* (s. 77 og 109)
4. ↑  *Skihistorien i Nordre Land* (s. 111)
5. ↑  1ste Mai: Reidar Andersen hoppet 99 meter (s. 2, 16. mars 1935, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
6. ↑  *Skihistorien i Nordre Land* (s. 112)
7. 1 2  Adam Kwieciński: Radmond Soerensen[*død lenke*] (hoppresultater, besøkt 10. juli 2017)
8. ↑  *Skihistorien i Nordre Land* (s. 113)
9. ↑  Erling Ranheim (red.): *Norske skiløpere - Skihistorisk oppslagsverk i 5 bind - Østlandet Sør*. Skiforlaget - Erling Ranheim, Oslo 1956 (s. 152, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Randmod Sørensen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
**Margaret Haraldsdatter** var datter av kong Harald Gille, norsk konge 1130-1136. Moren er ikke kjent.

Margarets far Harald var gift med Ingerid Ragnvaldsdatter, en svensk prinsesse.[1] Ingerid var mor til Margarets halvbror, den senere kong Inge Haraldsson Krokrygg, men kildene nevner ikke hvem som var Margarets mor. Trolig var det en frille, en fast elskerinne. Faren Harald hadde flere barn utenfor ekteskap og mange friller.[2]

Margaret var gift med lendmannen Jon Hallkjellsson, sønn av Hallkjell Huk. Jons bror, Simon Skalp, var gift med Margarets søster Maria.[3] [4]
Margaret og Jon hadde sønnene Ragnvald og Hallkjell.[5]

Margarets fire brødre ble alle norske konger etter faren Haralds død.

Søsken
------

* Sigurd (norsk konge 1136-1155)
* Inge (norsk konge 1136-1161)
* Øystein (norsk konge 1142-1157)
* Magnus (norsk konge 1142-1145)
* Brigida
* Maria

Referanser
----------

1. ↑  Snorre, Magnus Blindes og Harald Gilles saga, kap. 1
2. ↑  Arstad, Knut Peter Lyche. (2009, 13. februar). Eg. Gilchrist Harald 4 Gille. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 21. september 2016 fra .
3. ↑  Snorre: Haraldssønnenes saga, kap. 22
4. ↑  Blindheimætten. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 21. september 2016 fra .
5. ↑  Sverres saga, kap. 80

Litteratur
----------

* Snorre Sturlason: *Norges kongesagaer*. Oversatt av Anne Holtsmark. Gyldedal, Oslo 1979
* *Sverres saga*, oversatt av Alexander Bugge. I. M. Stenersens forlag, Kristiania 1914
«***Gråmannhus-visa***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i 1956 i sin visespalte i «Magasinet for alle». Han skriver at dette er en meget gammel vise, og en av de mest brukte bygdevisene i Telemark.

Teksten
-------

**1.**Då Ola Gråmannhusen kom seg på Dalen  

trefte han Sigrid, den sløkja så grei,  

blei han av elskhug så rasande galen  

ba at ho ikkje ville seia han nei.  

Sigrid som kunne vel så mangt finne på  

ville ikkje Olas begjæring avslå.  

  

**2.**Så trefte det seg ei forsamling på tinget  

då var det folk som fekk sjå hoss dei for  

tok så den sellen så fælt til å springe  

hoppa eit gjerde tre alen frå jord.  

Då fekk dei sjå at den soga var sann  

at reven var slett ikkje raskar hell han.  

  

**3.**Sigrid ho var no så full ut av gullur  

full utav klokskap og falskheit og svik,  

stappa ho magen sin full utav fillur  

so ho såg ut som ei uppstoppa hit.  

Seinast på hausten ho reiste til den  

som ho som sjoast ha hatt til sin venn.  

  

**4.**Men som ho kom der den sellen var heime  

og han fekk sjå ho var horvelig vid.  

Gjord han ein akkort med henne åleine  

om ho for honom vill seia seg fri.  

Då fekk ho for penning og då fekk ho for tjeld  

då fekk ho dagshyre nok for ein kveld.  

  

**5.**Sigrid ho tøvra i bygdi så lenge  

at honoms svik blei for alle bekjent  

trega då sellen på det ho ha fengje  

at honoms syster blei til henne sendt.  

Narra så av ho ei sylje i hast  

inna dei slutta blei det fælande kast.  

  

**6.**Då dei kvarandre i hårflettun fata  

eg det kje såg, men det var for meg sagt  

det som dei såg, at a Sigrid kje bata  

skjønt ho var dobbelt fe rekna i makt.  

Då dei kvarandre i hårflettun sleit  

Sigrid aut sleppe når Sebyggja beit.  

  

**7.**Fær ikkje Sigrid atter si sylje  

stevner ho Ola for Setesdalsting,  

då fær han sjå at ho kan honom fylgje  

då fær han lense på meddelen sin.  

Då fær han sjå han ha kome i lag  

med dei febannade Bratterudslag.  

  

**8.**Det hender titt at ein mann blir bedregjen  

utav ei sjøkje som steller seg godt,  

baketter blir han no helst forlegen  

di ska kje Ola forhånast med spott.  

Alle hev lyte, men ingen er fri  

narra av sjøkjur så mangen kan bli.

Kilder
------

* De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1973
Flowchart med fire faser (*enrollment*=utvelgelse, *allocation*, *intervention*, *follow-up*, og *data analysis*) av en parallel randomisert studie av to grupper (i en kontrollert studie er det én ev studiene som utgjør kontrollen), modifisert fra «CONSORT (Consolidated Standards of Reporting Trials) 2010 Statement».
En **randomisert kontrollert studie** (RCT, av eng. *randomised controlled trial*), også kalt **randomisert kontrollstudie** på norsk, er en vitenskapelig metode for å undersøke effekt av en bestemt type behandling. 

Formålet er vanligvis å sammenligne resultatet i to eller flere grupper gjennom å gi dem ulik behandling og sammenstille resultatene.

Beskrivelse
-----------

Randomiseringen gjøres for at så langt som mulig få et representativt utvalg i både behandlings/studie- og kontrollgruppe. «Randomisering» betyr at deltakerne velges ut tilfeldig til behandlings- og kontrollgruppene, slik at effekten kan måles. Ideelt sett utføres randomiserte kontrollstudier enten som en blindtest eller en dobbel blindtest.

I en blindtest vet ikke deltakerne hvilke betingelser de har under testen. I en dobbel blindtest vet verken deltakerne eller forskerne (inkludert forsningslederen) som utfører testen hvilke betingelser deltakerne har under testen.

Se også
-------

* Cochrane Collaboration

Litteratur
----------

* Petter Laake (red.:) *Epidemiologiske og kliniske forskningsmetoder* 2007 ISBN 978-82-05-33505-9
* Gunnar Tjomlid: *Placebodefekten - Hvorfor alternativ behandling virker som den virker*, Humanist Forlag (2013) ISBN 9788282820516
* Douglas G. Altman: *Practical Statistics for Medical Research: Clinical trials*. Chapman & Hall/CRC, 1999. ISBN 0-412-27630-5

Referanser
----------

1. ↑  Schulz KF, Altman DG, ((Moher D; for the CONSORT Group)) (2010). «CONSORT 2010 Statement: updated guidelines for reporting parallel group randomised trials». *Br Med J*. 340: c332. PMC 2844940 Åpent tilgjengelig. PMID 20332509. doi:10.1136/bmj.c332. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. 1 2 3  Svartdal, Frode: randomisert kontrollstudie i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 5. mai 2020 fra
3. ↑  Göran Ejlertsson. Grundläggande statistik – med tillämpningar inom sjukvården: Undersökningsmetodik. Studentlitteratur, 1992. ISBN 91-44-21122-8

Eksterne lenker
---------------

* nhi.no Randomiserte, kontrollerte studier - en gullstandard Arkivert 25. juni 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**6. departement** var i perioden 1814–1818 en av enhetene i den norske sentraladministrasjonen.

2. mars 1814 kunngjorde prins Christian Frederik at det skulle oppnevnes et regjeringsråd og et sentralt embetsverk. Dette skulle organiseres i fem departementer etter forbilde av det som i Danmark het *kollegier*. De fem departementene blei betegna ved tall. I og med Grunnloven av 17. mai 1814 endra regjeringsrådet betegnelse til statsrådet.

30. november samme år (ved etableringa av unionen med Sverige) blei departementsordninga endra. Det skulle da være seks departement. Det nye 6. departement fikk ansvaret for forsvarssaker (hær, marine, festninger) og for fyr- og losvesenet. Det blei gjerne betegna som *Det militære departement*. 31. mars 1815 blei dette splitta i to, et departement for landforsvaret (arméen) og et for sjøforsvaret (marinen) og fyr- og losvesenet.

Etter vedtak 17. november 1818 blei det ytterligere endringer i departementene fra 1. januar 1819. Vi[*hvem?*] fikk da departementsnavn av dagens type, altså etter saksfeltet.

Sjef for 6. departement (forsvar)
---------------------------------

* Diderik Hegermann, 18. november 1814 – 31. mars 1815

Sjefer for Armédepartementet
----------------------------

* Diderik Hegermann, 31. mars 1815 – 4. mai 1816
* Peter Motzfeldt, 4. mai 1816 – oktober 1818
* Mathias Otto Leth Sommerhielm, oktober – ny ordning

Sjefer for Marinedepartementet
------------------------------

* Thomas Fasting, 31. mars 1815 – november 1817
* Jens Schow Fabricius, november 1817 – desember 1818 (konstituert)
* Thomas Fasting, desember 1818 – ny ordning

Kilder
------

* *Håndbok for Riksarkivet* (redigert av Knut Johannessen, Ole Kolsrud og Dag Mangset), ad Notam Gyldendal, Oslo 1992, side 86–88.
* *Det norske statsråd 1814–1945*, Statsministerens kontor 1996, side 19 ff.

  


| * v
* d
* r
Departementene i Norge 1814–1818 |
| --- |
| Regjeringen | 1. departement **·** 2. departement **·** 3. departement **·** 4. departement **·** 5. departement **·** 6. departement | Norges flagg |
**Gråhø** eller **Store Gråhø** er det høyeste fjellet i Reinheimen. Det har en høyde på 2 014 meter over havet. En del kaller fjellet for «2014» siden det er navnløst på det mest brukte kartet, men lokalt blir fjellet kalt Løyfthøe (kommer av Nørdre og Søre Løyftet som er gamle ferdselsveier opp fra Lordalen). Likevel har fjellet fått navnet Gråhøe på noen offisielle kart, og denne navneformen blir brukt både av Turistforeningen og NVE. Gråhø ligger i Lesja kommune i Innlandet. Dette fjellet er også Norges mest isolerte 2 000-meterstopp, man må faktisk flere mil unna for å finne de neste fjellmassivene som når opp over 2 000-meters høyde.

Navnet Gråhø brukes også om toppen 2 kilometer lenger vest, 1 945 moh.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Referansesadelen til Gråhø ligger på vannskillet mellom Geirangerelva og Djupvatnet. Sadelens høyde ligger mellom 1035 og 1040 moh. og anslås til 1038 moh.
2. ↑  Avstanden til samme høyde på Hestdalshøgdi (Gjotåbreen).

Referanser
----------

1. ↑  «2014» på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Oddmund Vestenfor, Namneansvarleg region aust, Statens kartverk Arkivert 6. juli 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 1. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Gråkallen** er et fjell i Bymarka i Trondheim. Det har en høyde på 552 meter over havet og er det nest høyeste punkt i Bymarka. 

Gråkallen har en radarkuppel som er en del av Luftforsvarets kontroll- og varsling, som tidligere ble utført fra *Luftforsvarets stasjon Gråkallen*. Opprinnelig var det to kupler, en hvit og en grå, men den hvite blåste vekk som følge av stormen «Ivar» i desember 2013. Radarstasjonen ble nedlagt i 2002, og radarhodet er nå underlagt Luftforsvarets stasjon Mågerø. Gråkallen har et radiofyr som brukes som navigasjonshjelpemiddel for fly. Dette er en non-directional beacon (NDB) som sender på 358 kHz og kan oppfanges av flyenes automatic direction finder (ADF).

*Gråkallen skisenter* drives av Trondhjems Skiklub i *Vintervannskleiva* ved Gråkallen. Trondhjems Skiklub driver også skileikanlegget *Gråkallen Skileik*.

Serveringsstedet Skistua ligger ved Gråkallen.

Galleri
-------

* Gråkallen sett fra GeitfjelletGråkallen sett fra Geitfjellet
* Gråkallen om vinteren sett fra GeitfjelletGråkallen om vinteren sett fra Geitfjellet
* Gråkallrennet 1907  Foto: Anders Beer WilseGråkallrennet 1907  Foto: Anders Beer Wilse

Se også
-------

* Lille Gråkallen leir (1954–2003)
* Gråkallbakken, der *Gråkallrennet* ble arrangert av Trondhjems Skiklub fra 1899.

Referanser
----------

1. ↑  Gråkallen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Forsvaret mer på hjemmebane Arkivert 23. april 2004 hos Wayback Machine.
3. ↑  Trondhjems Skiklub
4. 1 2  adressaguiden.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Samfunnsviterne** er en fagforening som organiserer samfunnsvitere og humanister som enten har en høyere samfunnsvitenskapelig eller humanisisk utdannelse, eller studerer på bachelor eller masternivå i en samfunnsvitenskapelig eller humanistisk disiplin.

Organisasjonen har sin opprinnelse i *Statsviternes Yrkesforening* (SY) fra midten av 1970-tallet. SY ble medlem av Akademikernes Fellesorganisasjon i 1980. I 1994 endret foreningen seg fra bare å være en organisasjon for statsvitere, samtidig som en tok navnet *Samfunnsviternes fagforening*. I 1999 meldte organisasjonen overgang til Akademikerne. I 2007 endret foreningen navn fra Samfunnsviternes fagforening til Samfunnsviterne. Foreningen feiret 20 år i 2014.

Samfunnsviternes landsmøte avholdes hvert tredje år og velger medlemmer til hovedstyret. Hovedstyret består av leder, nestleder, seks medlemmer, en studentobservatør (studentleder) og fem varamedlemmer. Styret er øverste myndighet når landsmøtet ikke er samlet.

Samfunnsviterne hadde ved utgangen av 2017 12 712 medlemmer.

Seks ganger i året utgir organisasjonen medlemsmagasinet *Samfunnsviteren.*

Lederen siden 2016 er Merete Nilsson. Hun etterfulgte Knut Aarbakke, som ledet organisasjonen mellom 2008 til 2015. Gunn Elisabeth Myhren er generalsekretær i Samfunnsviterne.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Gisle, Jon (1. juni 2021). «Samfunnsviterne». *Store norske leksikon*. Besøkt 4. november 2021.
2. ↑  «Samfunnsviterne | Akademikerne UiT». Arkivert fra originalen 4. november 2021. Besøkt 4. november 2021.
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 14. juli 2014. Besøkt 7. juli 2014.
4. ↑  «Magasinet Samfunnsviteren». *www.samfunnsviterne.no*. Arkivert fra originalen 4. november 2021. Besøkt 4. november 2021.
5. ↑  «Hovedstyret 2020-2022». *www.samfunnsviterne.no*. Besøkt 4. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Samfunnsviterne på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Samfunnsviterne på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Samfunnsviterne på LinkedIn Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Akademikernes medlemsforeninger |
| --- |
| Arkitektenes Fagforbund **·** Den norske legeforening **·** Den norske tannlegeforening **·** Den norske veterinærforening **·** Econa **·** Krigsskoleutdannede offiserers landsforening **·** Norges Juristforbund **·** Norsk Lektorlag **·** Naturviterne **·** Norsk Psykologforening **·** Samfunnsviterne **·** Samfunnsøkonomene **·** Tekna |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Tranquillo Grassetti** eller *Xie Giulu*, *Tianjue* (født 1588 i Modena i Italia, død 1647 i Nanchang i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke
------------

Man vet ikke meget om første del av hans liv, bortsett fra at han trådte inn i jesuittordenen i 1617 i Novellara ikke langt fra hjembyen i 1617. Han underviste i grammatikk i mange år, og var forlengst presteviet da han ble sendt ut som misjonær. 

### Til Kina

Han var 41 år gammel da han dro ut fra Lisboa på skipet *Nossa Senhora de Bom Despacho* den 3. april 1629. Det er ikke kjent hvorfor han ble utvalgt til misjonemne - for vanligvis var man vesentlig yngre når man ble sendt til Kina eller Japan. Opprinnelig var han ment for Japan, men det ble Kina isteden, med ankomst i oktober 1630. 

Fra 1631 virket han i Nanchang i provinsen Jiangxi og misjonerte der resten av sitt liv. Han ble sammen med sin medbror fader José de Almeida drept under mandsjuenes invasjon av området og erobring av Nanchang i 1647.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑  Liam Matthew Brockey: *Journey to the East - The Jesuit Mission to China 1579-1724*, Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts, 2007, s. 110

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
**Riksforbundet for Samfunnets stebarn** (Riksförbundet för Samhällets styvbarn) er en interesseorganisasjon for Sveriges tidligere barnehjems-, fosterhjems- og familiehjemsbarn, og deres familier. Organisasjonen ble dannet 20. mars 2004 på et møte i det tidligere Vidkärrs barnehjem i Göteborg.

Aktiviteter
-----------

Riksforbundet for Samfunnets stebarn forsøker å gi oppreisning til ofre for overgrep eller omsorgssvikt innen barnevern, og å fokusere på politikk vedrørende plasserte barn. Organisasjonen søkte å samarbeide med det offentlige utvalget som i 2006 ble etablert for å se nærmere på forsømmelse innen barnevern.

Riksforbundet for Samfunnets stebarn opplyser at deres arbeid skal være basert på demokratiske verdier og menneskerettigheter, slik de er fastsatt i den svenske konstitusjon, og tre av de såkalte internasjonale menneskerettighetskonvensjonene, nemlig FNs konvensjon om barns rettigheter, FNs erklæring om menneskerettigheter og Den europeiske menneskerettskonvensjon.

Riksforbundet har siden 2008 utgitt et nyhetsblad, *Styvbarnen informerar*. Styreleder siden 2010 er Anne Skånér.

Historie
--------

Samfunnets stebarn ble lansert etter en rekke radio-programmer om barnevern, produsert av Ylva Mårtens. I en dokumentar i svensk TV i november 2005 fortalte Kent Sänd, grunnleggeren av Riksforbundet for Samfunnets stebarn, om overgrep han ble utsatt for på Vidkärrs barnehjem. Programmet fikk gode tilbakemeldinger fra tilskuere og mange fortalte om overgrep på andre barnehjem. 

Samfunnets stebarn startet som en forening, men ble 28. februar 2009 til et riksforbund.

Navnet
------

Samfunnets stebarn var den tidlige kvinnebevegelsens navn på barnehjemsbarn og utenomekteskapelige barn. Begrepet er opprinnelig fra Danmark. Uttrykket er også brukt på andre utsatte grupper i samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Pressmeddelande 21 mars 2004. [*død lenke*]
2. ↑  Program för Samhällets Styvbarn. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. juni 2009. Besøkt 8. april 2009.
3. ↑  Utredning om vanvård i den sociala barnavården (S 2006:05). «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. februar 2009. Besøkt 8. april 2009.
4. ↑  Stadgar för Samhällets Styvbarn. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. juni 2009. Besøkt 8. april 2009.
5. ↑  Styvbarnen informerar. Nyhetsblad från Riksförbundet för Samhällets Styvbarn. [*død lenke*]
6. ↑  Artikel i *Styvbarnen informerar* nr 1, 2009. «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 16. juli 2011. Besøkt 8. april 2009.
7. ↑  "Samfundets Stedbarn" (ledarartikel), *Kvindebladet Hvad vi vill, udgivet af De samlede kvindeforeninger*, 1892, nr 49, s. 194.

Eksterne lenker
---------------

* Riksförbundet för Samhällets Styvbarn
**Karmapa-kontroversen** betegner uenigheten om hvem som er den korrekte reinkarnasjonen etter den 16. Karmapa i den tibetanske buddhistiske linjen Karma Kagyu og dermed skal inneha tittelen den 17. Karmapa.

To kandidater ble fremsatt som den 17. Karmapa. En ung munk ved navn Urgyen Trinley Dorje ble av Tai Situ Rinpoche, nummer 3 i rekken etter Karmapa, hevdet å være den korrekte inkarnasjonen. Tai Situ Rinpoche la frem et prediksjonsbrev som han hevdet den 16. Karmapa hadde skrevet som bevis for dette, noe Kunzig Shamar Rinpoche, nummer 2 i rekken etter Karmapa, tvilte på var autentisk og ønsket en vitenskapelig undersøkelse av for å avgjøre om det virkelig var ekte.

Dette ønsket ble ikke oppfylt da Dalai Lama, stikk i strid med tradisjonen, avgjorde at Urgyen Trinley Dorje var den korrekte inkarnasjonen av 16. Karmapa og dermed fikk tittelen 17. Karmapa. Den kinesiske regjeringen støttet også opp under Urgyen Trinley Dorje som den 17. Karmapa og offisielt proklamerte de han som «en buddha». Det at den kinesiske regjeringen i det hele tatt anerkjente en reinkarnasjon av en tibetansk lama var noe helt nytt da de hadde som politikk å ikke anerkjenne noen tibetanske lamaer.

Innsettingsseremonien tok plass i Tibet/Kina uten Shamar Rinpoche (se ekstern lenke) sin godkjennelse. Shamar Rinpoche fant og godkjente derimot Trinley Thaye Dorje som den 17. Karmapa. Trinley Thaye Dorje er anerkjent av mange høytstående tibetanske lamaer.

Karma Kagyu linjen er med bakgrunn i dette delt i to. De som følger Trinley Thaye Dorje og de som følger Urgyen Trinley Dorje.

Kilder
------

* Engelsk nettsted dedikert denne saken[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Karma Tashi Ling – Urgyen Trinley Dorje
* Diamantveibuddhismen i Norge – Trinley Thaye Dorje
* Shamar Rinpoche sin nettside
**Samfunnsplanlegging** (også kalt **regionplanlegging**, **distriktsplanlegging**, **regional planlegging** eller bare **planlegging**) (engelsk: *planning* eller *regional planning*) er et tverrfaglig fag i skjæringsfeltet mellom offentlig administrasjon, samfunnsøkonomi og samfunnsgeografi, som handler om effektiv bruk av landressurser og plassering av menneskelige aktiviteter, infrastruktur og befolkningsvekst over store områder (større enn enkeltbyer). Planlegging omfatter planprosessen der formelle rammer, organisasjon og ledelse, utvikling, politikk, demokrati og medvirkning er sentrale elementer. Faget tar for seg helhetlig planlegging for samfunnsutvikling i regioner, for eksempel hele Nord-Norge. Faget er beslektet med byplanlegging, som tar for seg noen av de samme prosessene på mikronivå. Samfunnsplanlegging er nært beslektet med og drar veksler på fag som offentlig politikk, offentlig administrasjon, samfunnsøkonomi, samfunnsgeografi og ledelse. Samfunnsplanlegging kan sies å være summen av planleggingsaktivitet hos mange aktører. Koordinering på tvers av sektorer og forvaltningsnivåer er sentralt i faget. Samfunnsplanlegging er en utpreget styringsvitenskap.

I Norge finnes det fagmiljøer i samfunnsplanlegging/regionplanlegging ved bl.a. Universitetet i Tromsø, Norsk institutt for by- og regionforskning og Institutt for by- og regionplanlegging ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet.

Referanser
----------

1. ↑  Institutt for by- og regionplanlegging

Eksterne lenker
---------------

* Planlegging etter plan- og bygningsloven, Miljøverndepartementet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN
 |
Jägertropper paraderer på torget i Vasa 1918
Minnestein i Hohenlockstedt. Innskriften: «*Det mektige Tyskland trakk til seg unge finske menn og utdannet dem til soldater innen sin store hær.*»
**Jägarrörelsen** (finsk: *Jääkäriliike*) var en finsk politisk bevegelse hvis mål var å løsrive Finland fra Russland. Jägarrörelsen oppsto i Finland etter at perioden med russifiseringspolitikk hadde vakt interesse for væpnet kamp for selvstendighet.

Det var åpent for alle å slutte seg til Jägarrörelsen som frivillig, men rekrutteringen måtte være hemmelig av hensyn til de russiske myndighetene. Bevegelsen var dominert av tyskvennlige kretser, blant annet fra universitetsmiljøer og i den øvre middelklassen. De 200 første rekruttene ble i januar 1915 sendt via Sverige, offisielt på et speiderlederkurs til Lockstedter-leiren i Hohenlockstedt i Kreis Steinburg i Schleswig-Holstein i Tyskland hvor de ble en del av den 27. kongelige prøyssiske jägerbataljon. Utpå høsten samme år hadde gruppen økt til 2 000 mann. Våren 1916 ble styrken en del av Kaiserliche Armee og deltok i første verdenskrig på den nordre flanken av østfronten.

Situasjonen endret seg for de finske jägerne da Finland erklærte seg selvstendig som følge av oktoberrevolusjonen i 1917. Da den finske borgerkrigen brøt ut i januar 1918 ble de finske enhetene fritatt fra fronttjeneste på tysk side og sendt til Finland, hvor de hadde en avgjørende rolle for de hvites stridsevne. Av de stridende jägere i borgerkrigen ble 128 (10 %) drept og 238 (19 %) såret.

Etter borgerkrigen opprettholdt de retten til å kalle seg jäger som en del av gradsbenevnelsen og mange av dem fortsatte den militære karrieren innen de finske styrkene. Utover i 1920-årene var det en langvarig strid mellom offiserer med jägerbakgrunn og de som hadde bakgrunn fra den keiserlige russiske hær. Til tross for at den øverste militære lederen, Carl Gustaf Mannerheim, tilhørte den siste gruppen, var det offiserene med jägerbakgrunn som kom best ut av denne striden da de fleste militære lederne under vinterkrigen hadde jägerbakgrunn.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland
 |
**Tore Eriksen** (født 1947) er en norsk økonom. Han har vært departementsråd i Finansdepartementet og var ambassadør ved Norges delegasjon til OECD i Paris i perioden 2011-2014.

Eriksen er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo i 1975. Han arbeidet som vitenskapelig assistent ved Økonomisk institutt, Universitetet i Oslo, før han i 1978 begynte sin karriere i Finansdepartementet. Han arbeidet ved Statsministerens kontor 1993-1995. Han har vært ekspedisjonssjef i Finansdepartementets økonomiavdeling og var departementsråd (finansråd) i Finansdepartementet fra 1999 til 2011. 

Avisen VG kåret i 2006 Eriksen til Norges 4. mektigste person. Han er gift med Ap-politikeren Ann-Marit Sæbønes.

Referanser
----------

1. ↑  Offisielt fra statsråd 18. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Tore Eriksen - Store norske leksikon
* uio.no Alumni
* demokraten.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Tore Eckhoff Deinboll** (født 12. juli 1910 i Kristiania, død 18. november 1988) var en norsk kunstner, tegneserietegner og illustratør. 

Som tegneserietegner er Deinboll kjent for tegneseriene *Den evige ilds land* (1936–1937) og *Petter Framgutt* (1938). Begge seriene ble utgitt som ukentlige helsider i *Arbeidermagasinet* (*Magasinet for Alle*). 

Deinboll var kunstutdannet ved malerklassen på Kunstakademiet. Der ble han kjent med Kaare Espolin Johnson, brødrene Olav og Trygve Mosebekk, samt Edvarda Lie. Deinboll ble spesielt god venn med Espolin Johnson.

*Arbeidermagasinet* og Deinboll
-------------------------------

Tore Deinboll og Trygve Mosebekk ble tidlig oppmerksomme på mulighetene i *Arbeidermagasinet*. Tegneroppdrag i aviser og julehefter var ikke bare en kunstnerisk utfordring, det var nyttig med «brødtegning» for å tjene penger. Deinboll hadde nær kontakt med Arbeidermagasinets første redaktør, forfatteren og journalisten Otto Luihn. 

Gjennom oppdragene Deinboll fikk av Luihn i Arbeidermagasinet, fant han gradvis frem til et tegnerideologisk ståsted. Dette resulterte etter hvert til at Deinboll valgte «den sosiale kunst». Kunst ble ofte assosiert med overklassen. Deinbolls valg av «den sosiale kunst» betød at kunstneren deltok i arbeiderklassens kamp. De store pengene befant seg hos overklassen, så et slikt valg var ideologisk begrunnet. Deinboll betraktet derfor innsatsen for illustrasjonskunsten i *Arbeidermagasinet* som sin livsoppgave og det var dette som ble hans kunstneriske hovedverk. 

Det var dette han ville huskes for.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Tore Eckhoff Deinboll, Norsk kunstnerleksikon ID Tore\_Eckhoff\_Deinboll, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, oppført som Tore Eckhoff Deinboll, KulturNav-ID 0994d628-0cc1-4657-9900-b4d9318eb33d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |