recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tajmyrøya** (russisk Остров Таймыр, *Ostrov Tajmyr*) er ei stor øy langs kysten av Karahavet i Russland. Øya er 33 km lang og i snitt om lag 10 km bred. Øya ligger vest for Tajmyrbukta i et område med mange skjær vest for Tajmyrhalvøya. Det smale sundet mellom Tajmyrøya og kysten av Sibir heter **Proliv Tajmyrskij** og er om lag 3 km bredt. 

Kysten av Tajmyrøya og noen av de større naboøyene, som Nansenøya som Bonevi og Pilota Makhotkina er forrevne med mange viker. Sundet mellom Tajmyrøya og naboøyene er også noe labyrintaktig. Geologisk er alle disse kystøyene en forlengelse av Nordenskiöldøyene som ligger lengre nord. 

Havet omkring Tajmyrøya er dekket av pakkis gjennom den lange og bitre vinteren og det er isflak i farvannet selv om sommeren. 

Tajmyrøya hører til Krasnojarsk kraj og er en del av Det store arktiske statlige naturreservatet, det største naturreservat i Russland og Europa.

Historie
--------

I oktober 1900, under den skjebnesvangre siste ekspedisjonen til Baron Eduard von Toll, ble det opprettet vinterkvarter for skipet hans «Zarja» på Nabljudenijøya og det ble bygget en forskingsstasjon her. Dette er ei lita granittøy som ligger sørvest for Tajmyrøya i bukta som Baron Toll kalte for **Bukhta Kolin Artsjera** (Colin Archer-bukta), etter skipsverftet der «Zarja» ble bygget. 

På mange kart står Tajmyrøya bare oppført som **Tajmyra**. Øya må ikke forveksles med øya Malyj Tajmyr, som ligger i Laptevhavet utenfor sørøstkysten av Severnaja Zemlja.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Rajeev Karwal** (født 11. april 1963 i India, død 12. mai 2021) var en indisk forretningsmann. Han bragte LG Corp til India i 1997. Karwal var også administrerende direktør for Electrolux Kelvinator og for Reliance Retail.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Rajeev Karwal ble utdannet ved Institute of Management Technology, Ghaziabad i delstaten Uttar Pradesh.

Karwal begynte sin karriere ved Onida Electronics som *Marketing Executive* og ble selskapets *Deputy General Manager*. Han fortsatte karrieren hos *Kishinchand Chellaram Group* på Kanariøyene i Spania. Han arbeidet hos *Surya Roshini Limited* og klarte på kort tid å gjøre selskapet svært profitabelt igjen.

Så virket han i *LG Corp India* som dets visepresident for salg og markedsføring, og bevirket en ny giv i selskapet. Etter LG ble han ansvarlig for konsumentelektonikkavdelingen hos Philips. Og deretter ble han *Managing Director* for *Electrolux India*. His turnaround in Electrolux resulted in the company posting a 49% growth in sales.

Etter en tid som president og administrerende direktør for *Consumer Durables Vertical* innen Reliance Retail, grunnla han *Milagrow Business and Knowledge Solutions*. Karwal grunnla *Milagrow Business and Knowledge Solutions* i 2007.

Han døde 12. mai 2021 etter å ha blitt rammet av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  «Among IMT's innovators : Rajeev Karwal». Arkivert fra originalen 7. oktober 2016. Besøkt 12. mai 2021.
2. ↑  «Man with a golden eye».
3. ↑  «LG thinks big, looks ahead».
4. ↑  «Rajeev Karwal quits Phillips to join Electrolux».
5. ↑  CEO Milagrow Robots Rajeev Karwal reportedly dies after battling with covid-19
6. ↑  «With Karwal at helm, Electrolux posts record 49% growth in sales».
7. ↑  «The year 2005 is for turnaround : Rajeev Karwal». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 12. mai 2021.
8. ↑  «Reliance Retail loses Karwal».
9. ↑  «The SME Change Agent». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 12. mai 2021.
10. ↑  «Rajeev Karwal to offer services to SMEs».
11. ↑  «Rajeev Karwal, the Man Behind Milagrow Robots, Dies Due to COVID-19». *News18 India*. 12. mai 2021. Besøkt 12. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Rajeev Karwal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Den britiske lette krysseren HMS «Chester» fra den første verdenskrigen.
**Lette krysser** er et krigsskip i det tjuende århundret vanligvis med et deplasement på mellom 2 000 og 10 000 tonn med vannlinjepanser og panserdekk. Begrepet «lette krysser» er en forkorting av uttrykket «*den lette pansrede krysseren*» ettersom krysseren er pansret på samme måte som en panserkrysser, men med mindre deplasement og større hastighet som en videreutvikling fra den armerte krysseren. Til forskjell fra den tidlige generasjonen kryssere som hatt dampdriftsmaskineri, er lette kryssere og deretter tunge kryssere utstyrt med dampturbin som deres drivkraft.

Se også
-------

* Krysseren
* Armerte krysseren
* Panserkrysseren
* Slagkrysseren
* Tung krysseren
**Blokkevier** (latin: *Salix myrtilloides*) er en liten busk av pilefamilien (vierfamilien) av maksimalt 1 meters høyde, hvor bladene har jevn bølgekant og arten i mangt likner på blokkebær. Den har ikke øreblad. Arten vokser spredt nord for Bodø. Den foretrekker fuktig torvjord, strandmyr, skogsmyr eller langs bekker. 

Blokkevier er en busk på normalt 20-100 cm meters høyde. Den likner på blokkebær. Kvistene er tynt hårete som unge, deretter snaue. barken er rødbrun eller rød-violett. Bladskaftene er bare 2-4 mm lange, og bladene er helrandete og 1-4 cm lange. Bladet er mørkegrønt oppå og blågrønt under, med 8-11 par av sidenerver fra midtnerven. Arten har ikke øreblad. Blomstring i mai-juni, starter like før løvspretten. 

Raklene står på 1-4 cm lange rødbrune skaft, og dette rakleskaftet har 2-6 blad som er litt mindre enn de øvrige bladene. Raklene har lyse skjell, grønne, grønn-brune eller grønn-røde og tidvis hårete. Den snaue rødgrønne kapselen er 5-6 mm lang, og står på 2-4 mm lange skaft.

Utbredelse
----------

Blokkevier vokser i Eurasia og er i Norden en nordøstlig art med utbredelse i hele Finland, nordlige Sverige, og rundt hele Bottenviken. I Norge spredt fra Bodø i sør til Finnmark hvor den er tallrik. 

### Hybrider

Blokkevier kan danne hybrider med ørevier og lappvier:

* Blokkevier-lappvier *(Salix myrtilloides x lapponum)*
* Blokkevier-ørevier *(Salix aurita x myrtilloides)*

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blokkevier* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Blokkevier* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Blokkevier* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Blokkevier* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Blokkevier* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Blokkevier* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Salix myrtilloides* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Salix myrtilloides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Flettepil** (*Salix x molissima* eller *Salix triandra x viminalis*) er et relativt sjeldent, hybrid løvtre i pilefamilien / vierfamilien (*Salicaceae*). Det er en krysning av artene mandelpil og kurvpil, og blir en opptil 5 meter høy busk. Det har blitt dyrket i Norden og er naturalisert på spredte steder i storbyområder i Danmark, Finland (Helsingfors), i Sverige (Stockholm) og på sørøstlandet i Norge (Oslo, Lista, Stavanger). Den er sjelden i hele Norden, men mer vanlig lengre sør.

Barken er grønn eller grønnbrun, og unge skudd er tett hårete. De olivengrønne knoppene er 5-11 mm lange, og rette (parallelle med stilken) eller litt utoverbøyde med tidvis behåring. De blanke og lyst klargrønne, fintannede bladene er 5-12 cm lange og lyse- eller rødgrønne med silkehår under, bladstilken har helt tydelige kjertler. Bladet er smalt, om lag 5-10 ganger lengre enn det er bredt, og er bredest før midten (elliptisk) med en relativt smal spiss. Ørebladene har lansettform og kan sitte en god stund på busken. 

Flettepil blomstrer i mai-juni med hunnblomster i 2-6 cm lange rakler med blomsterskjell som er omvendt eggformede. Det er nesten utelukkende hunnplanter som forekommer i Norden. Arten vokser i fuktig jord langs strender av innsjøer og elver, eller veigrøfter. Den skilles fra kurvpil ved at sistnevnte har lengre og lett krusete blader.

Flettepil har, som navnet antyder, blitt mye brukt til å flette kurver osv.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Salix* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Sørgepil** (*Salix x sepulcralis* eller *Salix alba x pentandra*), engelsk *weeping willow*, er et svært vanlig, hybrid løvtre i pilefamilien / vierfamilien (*Salicaceae*). Det er en krysning av artene hvitpil og tårepil, og blir opptil 12 meter høyt med karakteristiske hengende grener. Det har blitt dyrket i Europa og er naturalisert på spredte steder tilknyttet hager og parker.

Grenene er lange, hengende og smale, og det første året er kvistene hårete. Grenene brekker ikke så lett. Andre årets grener er inntil 4 mm tykke, og med brunlig eller grønnbrun bark. Knoppene er gulbrune eller lysbrune, eggerunde og 5-7 mm lange, og innoverbøyde uten behåring. Knoppene ligger ofte tett inntil kvisten, og skilles fra fontenepil *(Salix x pendulina)* ved at sistnevnte har mørkere brune og mer utoverbøyde knopper. 

De matte og klargrønne eller lyst olivengrønne, svært fintannede bladene er 7-14 cm lange og lysegrønne under, bladstilk 7-10 mm med inntil 2 kjertler. Bladet er mye lengre enn det er bredt, og er bredest ved midten (ikke elliptisk) med en smal spiss og 9-12 par av gulaktige sidenerver. Ørebladene er oftest fraværende. 

Sørgepil blomstrer i mai med gulaktige hunnblomster i 3-4 cm lange rakler med hår langs sidene og ytterst på spissen. Raklene har en kort griffel. Den kan likne veldig på fontenepil, men skilles ved de gulbrune knoppene som er mørkere hos fontenepil. Arten vokser i hager ogi fuktig mark. 

Både fontenepil og sørgepil tåler bedre fuktig klima enn hva tårepil gjør, og dyrkes derfor i både Europa og Nord-Amerika.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sørgepil* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Sørgepil* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Sørgepil* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sørgepil* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Sørgepil* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Salix × pendulina nothof. tristis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Salix* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Salix × sepulcralis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Nysibirøyene** (russisk: Новосиби́рские острова eller *Novosibirskije Ostrova*) er ei øygruppe nord for Sibir, mellom utløpet av elvene Lena og Kolyma.

De egentlige Nysibirøyene, eller Ostrova Anzhu, består av øyene

* Kotelnijøya (о. Коте́льный) på 11 700 km² og
* Faddejevskij (о. Фадде́евский) på 5 300 km²
	+ som er forbundet ved Zemlja Bunge (земля́ Бу́нге) på 6 200 km² (tidvis oversvømt),
* Novaja Sibir (о. Но́вая Сиби́рь) på 6 200 km² og
* Belkovskij (о. Бельковский) på 500 km².

Sør for disse og nærmere fastlandet ligger Lyakhovskij-øyene, som består av

* Store Lyakhovskiøy (о. Большо́й Ля́ховский) på 4 600 km²,
* Lille Lyakhovskiøy (о. Ма́лый Ля́ховский) på 1 325 km² og et par mindre øyer.

New Siberian IslandsNew Siberian Islands
De små De Long-øyene på til sammen 228 km² ligger nordøst for Nysibirøyene.

De fleste øyene er lave og er dekt av løsmasser. Berggrunen består av kalkstein og leirskifer. Største høyde er 374 moh. på Kotelnyj. Klimaet er strengt arktisk, og bakken er snødekt ni måneder av året. Juli har en gjennomsnittstemperatur på 11°C i innlandet og 4°C ved kysten, mens januartemperaturen ligger på rundt -30°C. Årsnedbøren ligger på 130 mm. Grunnen har permafrost, og overflata har tallrike små innsjøer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Tundravier** (*Salix arctica*) er en krypende markbusk av pilefamilien (vierfamilien) av maksimalt 10 centimeters høyde. Den vokser i Arktis inklusive Island og Svalbard samt Færøyene. Den foretrekker fuktig jord, hei, grusbakker, frodig tundra, grusrygger, eller bekkekanter. Tundravier danner neppe hybrider eller varianter.

Tundravier på Kamtsjatka.  Foto: Denis Anisimov

Beskrivelse
-----------

Tundravier er en krypende, svært lav busk, men ellers morfologisk ganske lik på sølvvier men mangler de loddentykke hårene på årskvistene. Den har gråbrun til mørkebrun bark og ligger krypende langs bakken med blottede, knortete og krokete kvister og bladoverplater. Bladene er lansettformede, butte eller bare moderat spisse i begge ender, og 2 - 7 cm lange. Bladskivene er mørkegrønne oppå og litt glatte med noe hår, mens bladstilken er rød i likhet med bladets midtnerve. Ørebladene er små eller helt fraværende. Blomstringen foregår i juli-august. 

Raklene er inntil 8 cm lange og relativt snaue, de står på 1 - 5 cm lange, hårete skaft med 3-4 blader på. Raklene er brune og butte, kapslene er inntil 1 cm lange og av ulik farge, grønn-gråskjær med brunt eller rødt. Kapselen er tett hårete, og skaftet kapselen står på er svært kort med rødt arr. Raklene er iøynefallende og gir en illusjon av rød-hvite, oppstående «blomster».

Utbredelse
----------

Tundravier vokser på Grønland, Island, Færøyene og på sentral-sørlige Svalbard blant annet rundt Isfjorden. Den vokser også i store deler av Canada.

Bruk
----

Nordvest på Grønland har rotbark, blader og modne hunnrakler vært brukt som tilskudd i kosten.

Referanser
----------

1. ↑   *Gamle norske matplanter*. Oslo: I kommisjon hos J. Dybwad. 1929. s. 4.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *tundravier* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *tundravier* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *tundravier* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *tundravier* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *tundravier* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *tundravier* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *tundravier* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *tundravier* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Salix arctica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Salix arctica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Salix arctica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Lindisfarne slott** er en forhenværende borg og nåværende lystslott på øya Lindisfarne i Northumberland i England. Øya er for det meste ganske flat, men domineres av en fjelltopp eller høy klippe kalt Beblowe Crag. Slottet er bygd på denne.

Da klosteret på Lindisfarne ble nedlagt på 1500-tallet ble bygningene brukt som depot for den engelske marinen. I 1542 ga Henrik VIII jarlen av Rutland i oppdrag å befeste anlegget i tilfelle angrep fra Skottland. Det ble imidlertid ikke bygget noen anlegg på Beblowe Crag før i 1549. I 1570-71 ble det bygget et lite fort her oppe. I og med personalunionen mellom England og Skottland i 1603 forsvant betydningen av å ha en militærbase på Lindisfarne, og anleggene forfalt. 

I 1901 ble fortet kjøpt av forleggeren Edward Hudson, som fikk arkitekten Edwin Lutyens til å bygge det om til et lystslott. Fortets grønnsakhage ble omgjort til et hageanlegg i tidens stil. I dag er slottet, hagen og kalkbrenneriet like ved overtatt av The National Trust, og er åpent for publikum.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 15. mars 2020.
2. ↑  ; besøksdato: 9. februar 2023.
3. 1 2   www.nationaltrustcollections.org.uk, besøkt 15. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Lyngen kirke
**Lyngen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Troms prosti. Det omfattet sogn i Lyngen kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Lyngen kirke. 

Lyngens kirkesogn er nå en del av Lyngen kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Troms prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Fra 1728 hadde Lyngenområdet vært et såkalt "missionariat" eller misjonsmark under Karlsøy kapellani i Tromsø prestegjeld. Den første kirken i Lyngen ble oppført i 1731 på Karnes, som allerede i 1740 ble flyttet til Lyngseidet hvor dagens kirke er oppført. Ved kgl.res. av 18. januar 1776 *blev [Kaldet] delt således at Karlsø, Lyngen og Skjervø bleve egne Sognekald.*

Lyngen prestegjeld dannet grunnlaget for Lyngen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 8. juli 1865 ble Sørfjord sogn overført fra Karlsøy prestegjeld til Lyngen, gjeldende fra 1. januar 1867, som dermed hadde prestegjeldet to sogn. Flere av beboerne i det senere Sørfjord kirkesogn hadde da alt søkt Lyngen kirke i flere tiår, ref. kgl.res. av 3. desember 1813. Ved kgl.res. av 15. august 1911 ble Hateng skolehus tillatt vigslet til kapell for Storfjord distrikt. Ved kgl.res. av 21. juni 1929 ble Lyngen hovedsogn delt i tre: Kåfjord, Storfjord og Lyngen. Til prestegjeldet hørte også fortsatt Sørfjord sogn, som fra 16. juli 1937 fikk navnet Ullsfjord. Skibotn bedehus i Storfjord sogn ble innviet 5. mars 1930. Ved kgl.res. av 24. juni 1966 ble Ullsfjord sogn overført til Tromsøysund prestegjeld. Ved kgl.res. av 2. juni 1978 ble Kåfjord sogn utskilt fra Lyngen som eget Kåfjord prestegjeld, gjeldende fra 1. august 1978.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Lyngen
* Storfjord

Referanser
----------

1. ↑  Larssen, Emil (1976). *Lyngen bygdebok*. no#: Kåfjord kommune. s. 9.
2. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i Nord. 2015. s. 44. ISBN 9788293393054.
3. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
6. ↑  Ullsfjord sogn, lovdata.no
7. ↑  Lervoll, Frode (2010). *Kirkehistorikk fra Kåfjord menighet*. [Kåfjord menighet]. s. 30.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Bruce Oram Davidson** (født 31. desember 1949), amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal, 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1996 i Atlanta.

Davidson ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han og hesten «Irish-Cap» var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i feltritt. De andre på laget var Michael Plumb på «Better & Bette», Edmund Coffin på «Bally-Cor» og Mary Tauskey på «Marcus Aurelius».

Tolv år senere, under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, vant han en ny gullmedalje. Han og hesten «J.J. Babu» var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i feltritt. De andre på laget var Michael Plumb på «Blue Stone», Karen Stives på «Ben Arthur» og Torrance Fleischmann på «Finvarra».

Davidson ble verdensmester i feltritt tre ganger, 1974 i Burghley både individuelt og i lag og individuelt 1978 i Lexington.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1976 Canadas flagg Montréal - **Gull** i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA
* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA
* Sølv 1972 Tysklands flagg München - Sølv i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA
* Sølv 1996 USAs flagg Atlanta - Sølv i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bruce Davidson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Davidson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Davidson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Davidson – FEI Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Aksel Ludvig Andersen** (født 21. mai 1864, død 17. april 1943) var en norsk fløytist, i sin tid regnet som landets ledende.

Han var solofløytist i Oslo Filharmoniske Orkester 1919-26. Hans kone Dagny Andersen spilte harpe i samme orkester.

Han spilte tidligere i Nationaltheatrets orkester under kapellmester Johan Halvorsen. Videre var han aktiv som pedagog. Blant hans elever er solofløytistene Per Wang,
Hans Stenseth og Ørnulf Gulbransen og komponisten og filharmonikeren Arvid Kleven.

Andersen fikk Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt musikalske virke.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 20. april 1943[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsfall: Den kjente fløytist Aksel Andersen er avgått ved døden, nær 79 år gammel». *Aftenposten*, 20. april 1943.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Jordal Amfi** er en ishall i Oslo som åpnet høsten 2020. Den erstatter en tidligere ishall på stedet, som også het Jordal Amfi.

Hallen har 5 300 sitteplasser, delvis over to plan. Arenaen er energiøkonomisk, med et planlagt energiforbruk på én million kilowattimer i året, dersom det blir solceller på taket, mens den gamle hallen hadde et forbruk på 4,5 millioner kilowattimer.

Flere av de arkitektoniske grepene som bidro til å gjøre det gamle amfiet unikt, er videreført i den nye arenaen. Ishallen er tegnet av Hille Melbye Arkitekter. Arenaen ble bygget av entreprenørselskapet NCC med Oslo kommune som byggherre.

Vålerenga Ishockey spiller sine hjemmekamper på nye Jordal Amfi.

Historie
--------

Før sommeren 2015 ble det vedtatt å rive det gamle anlegget, ettersom den gamle ishallen var ansett som utdatert og kondemnabel. Rivingen begynte 26. januar 2017, og etter de opprinnelige planene skulle det nye anlegget stå ferdig i september 2018. Den nye hallen vil få 5 500 sitteplasser, delvis over to plan. Hallen vil bli energiøkonomisk, med et energiforbruk på én million kilowattimer i året, dersom det blir solceller på taket, mens dagens hall har et forbruk på 4,5 millioner kilowattimer. Det nye prosjektets endelige budsjett skulle per 2015 foreligge i mars 2016, og det var da forventet at den totale kostnaden vil bli på over 200 millioner kroner.

10. oktober 2020 etter nesten fire års ventetid, kunne daværende Kultur- og likestillingsminister Abid Raja, ishockeypresident Tage Pettersen og daværende sportsjef i Vålerenga Hockey, Espen «Shampo» Knutsen innvie Nye Jordal Amfi Oslos nye storstue. Med koronasituasjonen som preget Norge var det kun tillatt med 200 tilskuere på åpningskampen. Det ble en festaften for de over 200 som fikk se hjemmelaget slå Grüner 4-1. Bortelagets Carl Wassenius scoret det første offisielle målet mens Jonas Oppøyen scoret Vålerengas to første mål.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  «Nye Jordal Amfi». *Oslo kommune* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 11. juli 2020. Besøkt 8. juli 2020.
2. ↑  «Ishall i verdensklasse åpnet: Bli med inn i nye Jordal amfi». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. 25. september 2020. Besøkt 12. oktober 2020.
3. ↑  «Støymålinger nye Jordal Amfi». *Oslo kommune* **(norsk)**. Besøkt 8. juli 2020.
4. ↑  Vålerenga med drømmestart på nye Jordal Amfi TV 2
5. ↑  Vålerenga seiret i første kamp i nye Jordal Amfi: - Starten på en ny æra Nettavisen

| * v
* d
* r
Vålerengens Idrettsforening |
| --- |
| Lag | 
* VIF fotball:
	+ herrer og damer
* Vålerenga Håndball
* Vålerenga Ishockey
* Vålerenga Trolls

 |
| Arenaer | 
* Jordal Amfi
* Nye Jordal Amfi
* Jordal Idrettshall
* Jordal Idrettspark
* Valle Hovin Kunstgress
* Vallhall Arena
* Intility Arena

 |
| Annet | 
* Klanen
* «Vålerenga kjerke»
* Vålerenga mot rasisme

 |
**Klisjé** (fra fransk: *cliché*, fra middelalderfransk: *«clicher»* eller *«éclisser»*) er i opprinnelig og egentlig betydning et begrep som stammer fra trykkerikunsten der en klisjé er en trykkplate som brukes for å gjenskape eller mangfoldiggjøre bilder. 

I dagligtalen betyr det snarere et fast (og forslitt) uttrykk.

De opprinnelige klisjeer
------------------------

En trykkform av papirmâché skapes for å kunne støpe en stereotyp.
Ved etsning eller utvasking dannes det forhøyninger som speilvendt tilsvarer motivet som ønskes gjenskapt. I blytypenes dager ble støpeformene (klisjeene) for landsomfattende annonser sendt fra klisjéanstalt til avisenes typografavdeling for støping før de ble plassert på trykkpressen.

Originalen kunne også overføres fotografisk til trykkplaten som har et lysømfintlig belegg.

*Etymologi:* Mange autoriteter mener at det franske *cliché* er lydhermende, ved at det etterligner lyden av smeltet stereotypemetall som tømmes inn i trykkplatematriksen, og at det dermed skulle være av lignende opphav som *cliquer*, «klikke»,. Kanskje er dette influert av middelhøytyskens *klitsch*. Men andre språkforskere stiller seg tvilende til dette.

Nyere dagligtale
----------------

«Our Three-Volume Novel at a Glance», en tegning av Priestman Atkinson, fra *The Punch Almanack* for 1885, som spøkefullt betrakter noen av samtidens litterære *klisjeer*.
I dagligtale brukes for øvrig klisjé også om andre konkrete og abstrakte forhold for å angi at det ikke er tale om originaliteter, typisk; «Filmen var full av klisjeer». Som klisjeer kan forøvrig regnes alle former for standardformularer, inklusive ferdigtekstede hilsnings- og gratulasjonskort.

En *klisjé* er oftest, og i overført betydning, en forslitt og mye brukt uttrykksmåte. At noe betegnes som en klisjé kan tidvis være ment nedsettende, men er i utgangspunktet kun beskrivende.

Referanser
----------

1. ↑  «cliche». *The American Heritage Dictionary of the English Language, Fourth Edition*. Arkivert fra originalen 18. juli 2011. Besøkt 21. oktober 2010.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 9. januar 2005. Besøkt 13. juni 2013. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «cliché». *Merriam-Webster Online Dictionary*. 2010. Besøkt 21. februar 2010.
3. ↑  Partridge, Eric (1966). *Origins: A Short Etymological Dictionary of Modern English*. Besøkt 11. juli 2012.
4. ↑  «cliché, n». *OED Online*. Oxford University Press. juni 2012. Arkivert fra originalen 28. august 2017. Besøkt 12. juli 2012.
5. ↑  Harper, Douglas. «cliche». *Online Etymology Dictionary*. Macmillan. s. 103. Besøkt 21. oktober 2010.
6. ↑  «cliché». *Dictionary.com Unabridged*. Besøkt 21. februar 2010.

Litteratur
----------

* Gero von Wilpert: *Sachwörterbuch der Literatur.* 8. Auflage. Alfred Kröner Verlag, Stuttgart 2001, ISBN 3-520-23108-5.
* Harald Burger, Annelies Buhofer, Ambros Sialm: *Handbuch der Phraseologie.* de Gruyter, Berlin/New York 1982, ISBN 3-11-008002-8.

Se også
-------

* Stereotyp

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** NKC
 |
Frodige rasmarker i Sunndal
Mnemosynesommerfugl på skogstorkenebb
**Rasmark** er en naturtype som omfatter skrenter og bratte dalsider der det går skred i form av steinras fra bergvegger, snøras eller utrasinger i ustabile løsmasser, for eksempel leirras. I Naturtyper i Norge tilhører rasmark natursystemhovedtypene «åpen ur og snørasmark», «åpen skredmark» og «nakent berg».

Denne naturtypen finnes spredt både i kulturlandskapet, langs kysten, i skogen og på fjellet. Rasmark utgjør antakelig mindre enn et par prosent av arealet under skoggrensa i Norge, men i fjellet utgjør den en større del av arealet. Naturtypen er likevel viktig for mange rødlistearter, spesielt insekter. De ustabile naturforholdene og det bratte terrenget gjør antakelig at rasmarkene er mindre utsatt for menneskelige inngrep enn andre naturtyper med mange rødlistearter.

Vegetasjonen varierer avhengig av bergart, lokalklima og hvor ofte det går nye ras. På finkornet kalkrik skredjord kan det vokse artsrike engsamfunn med sjeldne karplanter og biller. Mnemosynesommerfuglen er i Norge avhengig av kombinasjonen av snørasbetingede rasmarksenger og tilliggende skog og kratt med vertsplanten lerkespore.

I åpen grovsteinet ur kan det finnes rike samfunn av lav og mose som vokser direkte på berg og stein (epilittisk). Variasjonen i lys og fuktighet kan være stor over kort avstand, noe som gir høyt artsmangfold. Åpen og grov steinur kan være et viktig overvintringshabitat for flaggermus i Norge, og en vesentlig del av flaggermusene som er radiomerket sent på høsten og tidlig vinter har anvendt dette habitatet.

I sør- og vestvendte rasmarker kan det vokse skog med varmekrevende treslag som alm, hassel og lind. Her vokser det også andre lyselskende og tørketålende plantearter som barlind, bergmynte, falkbregne, junkerbregne, kantkonvall, krossved, stankstorkenebb, svarterteknapp, taggbregne og vårerteknapp.

Hvis rasmarka vender mot nord eller øst, blir derimot vekstsesongen kortere, og det er mer skygge og fuktighet. Her vokser det ofte gran, og vegetasjonen kan bestå av høystaudearter eller små bregner.

Litteratur
----------

* F. Ødegaard, H. Blom og T.E. Brandrud (2010). «Rasmark, berg og bekkekløfter». I J.A. Kålås m.fl. *Miljøforhold og påvirkninger for rødlistearter*. Trondheim: Artsdatabanken. s. 89–96. ISBN 978-82-92838-27-3. Arkivert fra originalen 21. mai 2011. Besøkt 28. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Rasmarksskog – sistesjanse.no
* Naturtypedatabasen – Åpen ur og snørasmark
* Naturtypedatabasen – Åpen skredmark
* Naturtypedatabasen – Nakent berg
**Isteren** er en innsjø i Engerdal kommune i Innlandet fylke. Isteren er en næringsrik innsjø med et stort artsmangfold. Den er en populær sjø for sportsfiske. Sjøen huser en av landets 30 storørretstammer. Vi er derfor pålagt et strengt vern og strenge fiskeregler. Sommeren 2006 ble det tatt en ørret som veide 9,250 kg med stang fra en liten båt. Her finnes også gjedde, sik, abbor, harr og lake. Spesielt er at det er tre ulike stammer sik i Isteren; den mest tallrike er *dvergsik*, også kalt *siksild* eller lokalt bare *sild*. En annen form, *grunnsik*, kan bli storvokst, opptil flere kilo. Den er vanlig forekommende i strandsonen. En mellomtype, *strømsik*, går opp i Gløta for å gyte.

Isteren ligger i et statsalmenningsområde, men «retten» til fisket og administrasjonen av fisket er privatrettslig. Fiskerettighetene er delt på 46 andeler. (Lotteiere og hevdseiere.) Det blir solgt fiskekort for stangfiske og garnfiske.(Manuelt kortsalg og elektronisk via Inatur. Rundt sjøen er det to fiskevoller og noen enkeltstående hytter.

Fra nord renner elva Sømåa ut i Isteren. Ved elva er det et rikt fugleliv, spesielt om våren. Her kan en observere sjeldne arter på trekk. Også bever og elg finnes. Både den nedre del av Sømåa og Isteren er et eldorado for kanopadlere. Isteren er ikke særlig dyp, med gjennomsnittsdybde 7,4 meter. Bunnen er også kupert, noe som gir mange viker, holmer, skjær og grunner.

Det er tilatt med motorbåt på Isteren. Største tillatte motorstørrelse er 40 hk, og fartsgrense er 20 knop. 

Østbredden av Isteren danner grense for Bjørnberga og Isteren naturreservat, som utgjør hele området mellom Isteren og Femunden. Den nordøstre delen av sjøen (Bjørnfjorden og Balvika) ligger også innenfor reservatet. Her er all motorisert ferdsel forbudt. Dette området mellom Isteren og Femund er også vinterbeiteområde for rein fra Elgå reinbeitedistrikt. (Svahken Sijte). Noen store bukker går ofte igjen i området på sommeren, disse er populære fotoobjekter da de er temmelig nærgående og lite sky. Dyrene er helt ufarlige.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. april 2014
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. april 2014
3. ↑  «Driftsplan for Femund-/Trysilvassdraget». Fylkesmannen i Hedmark. Arkivert fra originalen 4. mai 2015. Besøkt 4. mai 2015.  Driftsplanen er fra 1.1.2013 erstattet av ny Fiskeforskrift Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Dybdekart over Femund og Isteren» (PDF). NVE. 1950. Besøkt 13. april 2014.
5. ↑  Forskrift om motorfartøy brukt i utmark og vassdrag, Engerdal kommune, Hedmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En pannekake med krem og syltetøy
**Pannekake** er en matrett som kan tilberedes i en stekepanne, men om du er ute etter best mulig resultat brukes det et pannekakejern. De vanligste ingrediensene er hvetemel, salt, melk og egg. Tradisjonelt nytes pannekaken med sukker, kanel, blåbærsyltetøy, sirup eller bacon som middagsrett, men den kan også nytes som dessert, da gjerne sammen med pisket krem og multer.

Det finnes mange forskjellige typer pannekaker: I USA spiser man oftest en variant som kalles amerikansk pannekake, en tykk variant med mindre diameter som gjerne spises med lønnesirup. Ovnspannekaken er en annen variant som ikke er like vanlig, hvor en form med pannekakerøre settes i ovnen eller stekes i pannen. Denne røren inneholder mer egg.

I den senere tid har man i butikker kunnet få kjøpt ferdigstekte pannekaker, eller ferdigblandet pannekakemiks (som bare skal tilsettes vann). 

I Frankrike fås pannekaker (crêpes) og galettes i egne *crêperier.* En kjent variant av franske pannekaker er crêpe Suzette.

En indisk variant er den tynne og porøse pannekaken dosa eller dosai (tamilsk) som er laget av mel fra linser og fra ris på en rund støpejernspanne.

Funn av stivelseskorn på mange tusen år gamle verktøy vitner om at mennesker i steinalderen kan ha kvernet mel for å lage en form for pannekaker stekt over åpen ild. Noe som kan minne om pannekaker ble funnet på Ötzi, og det finnes forskjellige varianter av pannekaker blant antikkens grekere, hos romerne og i andre kulturer jorden rundt.

Liknende bakverk og matretter
-----------------------------

* Crêpe, tynne franske pannekaker
* Blini, russiske pannekaker
* Lefse, tynn, flat og myk kake, særlig bakverk laget av poteter og hvetemel
* Lompe, tynt potetlefse
* Røstipotet, stekte potetkaker
* Tortilla, lompe av mais eller hvete (i Amerika) eller tykk potetkake (i Spania) (burrito er fylt tortilla)
* Piadina, mykt, italiensk flatbrød
* Pita, rundt flatbrød av hvete med innvendig «lomme»
* Plinsen pannekaker fra i Sachsen i Tyskland.
* Yufka, rundt tyrkisk flatbrød
* Khubz, arabisk flatbrød
* Injera, surdeigspannekake av teff, fra Eritrea, Etiopia og Somalia
* Roti, «brød» på urdu og hindi
	+ Tandori roti, nan og kultja, gjærbakst i tandor-ovn
	+ Chapati, fulka og paratha, usyret og uten gjær, stekt i olje på takke
* Arepas, flat, søramerikansk maisbolle eller -brød
* Lavash, usyret flatbrød fra Anatolia og øst til Iran

Se også
-------

* Pannekakeservering

Referanser
----------

1. ↑  *nationalgeographic.com* Rebecca Rupp. Hot off the Griddle, Here’s the History of Pancakes. Besøkt 3. februar 2022

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pancakes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Pancake – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kokeboka på Wikibøker: Pannekake – oppskrift |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
Guvernør Daveys proklamasjon til aborginerne i 1816, som bestod av fire ulike scener for å bedre kommunikasjonen.
**Den svarte krigen** er navnet på konflikten mellom britiske kolonister og tasmanske innfødte i Tasmania først på 1800-tallet. Kolonistenes "krigføring", som var mer som en klappjakt å regne, blir av noen omtalt som et rent folkemord, da den førte til nesten fullstendig utryddelse av den tasmanske urbefolkningen. 

Krigen ble aldri offisielt erklært, og dette har ført til variasjoner med hensyn til når den startet og sluttet. Starten blir gjerne datert til da europeisk nybygging på øya begynte i 1803. Klappjakten på urinnvånerne var mest intens i 1820-årene, og det er disse årene som til vanlig blir kalt «Den svarte krigen». Krigen tok slutt i 1833, da restene av den innfødte befolkningen ble deportert til den lille øya Flinders Island i Bass-stredet. 

Konflikten er omdiskutert blant australske historikere, blant annet når det gjelder tallet på innfødte som ble drept, men den innfødte befolkningen i 1803 (da den britiske koloniseringen tok til) er vanligvis regnet for å være mellom 5 000 og 10 000. I 1833 var det kun 300 av disse igjen, da de ble deportert til Flinders Island. Her døde de fleste etter kort tid pga. sykdom. En liten håndfull tasmaniere ble tilbakeført til Tasmania etter et par år.

Litteratur
----------

* Windschuttle, Keith (2002). *The Fabrication of Aboriginal History, Volume One: Van Diemen's Land 1803-1847*. Macleay Press. ISBN 1-876492-05-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
«Hipp, hipp, hurra! Kunstnerfest på Skagen» av den danske maleren P.S. Krøyer, 1888.
Rakı-skåling.
«Familiefest» av Niko Pirosmani. En georgisk *tamada* utbringer en skål.
**Skål** er et uttrykk brukt ved drikking, og regnes som en forkortelse av «din skål» som viser til drikkekarene skål som opprinnelig var felles og ble sendt rundt blant dem som deltok i drikking i øl. I mange kulturer er det vanlig skikk å skåle for «god helse» og lykkønskning generelt, og i noen tilfeller et brudd på etikette å unnlate dette. Under formelle måltider er det i noen monarkier kutyme å utbringe den første skålen som en lojalitetsskål til monarken. Denne kan tilpasses i andre land, slik at man gir en tilsvarende skål til det passende statsoverhode.

Historie
--------

Det nordiske oppfordringen «skål!» er ikke kjent fra noen norrøn kilde. Her benyttes uttrykket «*å drikke minne*». I *Olav Tryggvasons saga* reiser Svend Tveskjegg seg for «å utbringe en minneskål» for faren sin, Harald Blåtann, som det heter i oversettelsen til moderne språk. Men i originalteksten «*drakk han minnet hans*», og «skål» viste bare til den lille skålen hver enkelt ved bordet drakk av.

Første gang skål-hilsenen gjengis skriftlig som en del av gjestebudskulturen, var i en rettssak på Bornholm 5. september 1555, der den siktede nektet å utbringe en skål før han «drakk Guds skål». På den tiden var drikkeglass fortsatt sjeldne og kostbare, så folk drakk helst av små skåler. Hadde folk råd, var det på moten å drikke av en liten, avlang sølvskål, kalt en *kovsken*. Utover 1600-tallet ble *kovsken* gammeldags og stort sett smeltet om, for folk drakk da heller skål med pokaler som helst skulle være forgylte. Nå ble drikkeglass også vanligere etter at den første danske glassproduksjonen kom i gang på slutten av 1500-tallet. Skål-hilsenen har imidlertid fortsatt til denne dag, selv om skålene er ute av bildet for godt.

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Skål (gest)» i *Store norske leksikon*
2. ↑  «Royal Navy Toast». Hmsrichmond.org. Besøkt 16. april 2012.
3. ↑  Kasper H. Andersen og Stefan Pajung: *Drikkekultur i middelalderen*
4. ↑  Annette Hoff: «Den danske vinhistorie», *Skalk* desember 2018 (s. 28)
5. ↑  Rykind-Eriksen, Kirsten: «kovsken» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 5. februar 2024 fra
6. ↑  Annette Hoff: «Den danske vinhistorie», *Skalk* desember 2018 (s. 29)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** NKC
 |
**trosit** er et utropsord som sies til en som nyser: «må det være til nytte». Det er en hilsen i ordets opprinnelige forstand (hilse = helse).

Ordet stammer fra det latinske *pro* = «for» og *sit* = «måtte det være», og kan oversettes med *måtte det være (til gagn) for (deg)* eller *prodesse*. Dette kommer av at de overtroiske mente at et nys var et forvarsel på noe som enten var godt eller ondt og man håpet dermed at nyset skulle være til det gode.

Ordet er beslektet med det tyske ordet «*prost*», som uttrykker et ønske om god helse i forbindelse med at man utbringer en skål.

Det har vært hevdet at skikken med å si «prosit» ved nys stammer fra pestens tid, fordi kraftige nys angivelig var første tegn på smitte. I så fall ville hoste vært et mye mer illevarslende symptom, og likevel kjenner man ikke til noen avverge-hilsen forbundet med hoste.

Referanser
----------

1. ↑  «prosit», *Bokmålsordboka*
2. ↑  «prosit», *Etymonline.com*
3. ↑  «prosit», *Merriam-webster.com*
4. ↑  Tysk: *Prost!* = norsk: «Skål!»
5. ↑  Petter S. Hagebo: «Å nyse – er det fali, det?» *Tidsskrift for Den norske legeforening*
**Konrad von Urach** (født i 1170-årene i Urach i det som i dag er Baden-Württemberg i Tyskland, død 30. september 1227 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble som prest tilknyttet domkirken i Liège og fra 1199 var han cistercienser ved klosteret i Villers (begge steder ligger i det som i dag er Belgia). Han ble abbed i Villiers i 1209. I 1214 ble han abbed i Clairvaux, og i 1217 abbed i Cîteaux og dermed general for hele ordenen.

Han ble kreert til kardinal i 1219 av pave Honorius III, til kardinalbiskop av Porto og Santa Rufina.

Paven gav ham to viktige oppdrag: Det ene i Frankrike gikk ut på å bekjempe den albigensiske vranglære (1220–1223), det andre i Tyskland om å preke og arrangere korstog (1223–1226).

Etter Honorius IIIs død ble kardinalene enige om å velge Konrad til pave, men han avslo.

Referanser
----------

1. ↑   www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Vri-åtter**, også kalt **Olsen**, er et spill for 2–6 spillere med en vanlig kortstokk.
Hvis man ser at nokon har ett kort i gjen. Då kan man seie ett kort og då må den personen som har ett kort i igjen, trekke inn tre kort. Dermed basta😁😁

Oppsett
-------

Det deles ut fem–åtte kort til hver spiller. De gjenstående kortene ligger i en bunke midt på spilleområdet med baksiden opp. Hensikten er å bli kvitt samtlige kort ved å følge farve eller verdi på øverste kort i bunken eller å skifte til en annen farve («vri») ved hjelp av en åtter eller et kort med samme verdi som ligger øverst i bunken. Man kan vri med en åtter også når det ligger en åtter øverst i bunken fra før.Det er lov og legge på to av de samme kortene for eksempel to konger når man spiller med åtte kort ikke fem.

Navnevarianter
--------------

### Olsen

Dette kortspillet er også kjent under andre navn, deriblant *Olsen*. Den eneste forskjellen i reglene er at man i stedet for å si «ett kort igjen», sier noe annet, f.eks. «Olsen», når man har ett kort igjen. Resten av spillet er identisk.

### Svenskevri

Kortspillet er også kjent under navnet **Svenskevri** med kun mindre justeringer i reglene. Hvis en spiller legger på et ess, må alle andre spillere trekke et kort hver.

Se også
-------

* Uno

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Verbum Forlag** er en privat stiftelse med et ideelt formål. Stiftelsen driver nonprofit forlagsvirksomhet på kristen basis.

Verbum Forlag ble stiftet 26. april 1820, og er dermed Norges eldste eksisterende forlag (9 år eldre enn Cappelen). Forlaget het opprinnelig Selskabet for Christelige Underviisnings- og Andagts-bøkers Udgivelse, etter hvert forkortet til Andaktsbokselskapet. Det sprang ut fra Det Norske Bibelselskap som ble stiftet fire år tidligere, i 1816. Forlaget har vært i kontinuerlig drift siden, under ulike navn. Navnet Verbum Forlag har vært i bruk siden 1985.

I den første tiden hadde forlaget mange viktige bøker som solgte i store opplag. Blant disse var Pontoppidans katekismeforklaring, Luthers lille katekisme og W. A. Wexels' *Andagtsbok for menigmand*, som inneholdt klassiske tekster og salmer. I mange år var liturgiske bøker og salmebøker de viktigste utgivelsene på forlaget. Fra 1985 ble det imidlertid ved siden av salmebøker, liturgiske bøker og kirkelige håndbøker også satset på å utvikle andre utgivelsesområder. Det gjelder blant annet litteratur og annet materiell som kan brukes til trosopplæring og kirkelig undervisning, litteratur som tolker og formidler kristen tro og tradisjon og litteratur i skjæringspunktet kirke – kultur – samfunn. Forlaget utgir nå 25-30 titler årlig.

I 1998 ble vedtektene endret slik at forlaget nå er tverrkirkelig – med representanter både fra Den norske kirke og andre kristne trossamfunn i styret. Forlagssjef er Arne Christian Konradsen.

Forlaget er medlem av Forleggerforeningen og Norsk Forleggersamband. 

Ved årsskiftet 2010/2011 ble Verbum Forlag økonomisk og styremessig igjen slått sammen med Det Norske Bibelselskap etter 190 års atskillelse. Verbum Forlag lever likevel videre, dels som imprint og dels som en egen avdeling i Bibelselskapets forlagshus.

Referanser
----------

1. ↑  Verbum forlags nettsider "om oss"[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**MSG Production** er et norsk selskap som leverer løsninger for vasking, avising og teknisk inspeksjon av luftfartøy. Selskapet har hovedkontor ved Skien Lufthavn, Geiteryggen.

MSG Production ble grunnlagt av Svein Gunnar Mæland i 2009. Hans idé var å konstruere en helautomatisk vaske- og avisingsrobot for luftfartøy. I 2015 ble MSG Productions første fullskala prototype lansert ved Inter Airport i München, Tyskland. I 2019, signerte selskapet sin første kjøpskontrakt.  

I 2016 fikk MSG Production økonomisk støtte og en utmerkelse fra EU’s forskningsprogram Horisont 2020. En av hovedgrunnene for utmerkelsen var at den teknologiske løsningen selskapet utviklet baserte seg på gjenbruk og resirkulering av kjemikalier.

Tidligere Norwegian-topp Geir Steiro, ble i 2021 ansatt som administrerende direktør.

Referanser
----------

1. ↑  Skumsvoll, Nils Fridtjof (27. august 2019). «MSG Production signerte millionkontrakt med Saudi-Arabia». *NRK*. Besøkt 24. mai 2021.
2. ↑  «About us | MSG Production AS» **(engelsk)**. Besøkt 24. mai 2021.
3. ↑  Strande, Mona (2. april 2017). «Denne norske vaskehallen kan avise et fly på under seks minutter». *Tu.no* **(norsk)**. Besøkt 24. mai 2021.
4. ↑  «Tidligere Norwegian-topp blir sjef i MSG Production: Vil erobre verden med vaskehall for fly». *e24.no*. Besøkt 24. mai 2021.