recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geir Henning Hopland** (født 15. oktober 1970 i Bergen) er en norsk manusforfatter og regissør. Han driver også plateselskapet Nordpolen musikklubb sammen med Jan Thomas Hasselgreen.

Hopland startet sin karriere i Ung-redaksjonen i NRK og har mottatt flere priser ved internasjonale filmfestivaler, blant annet «beste nordiske kortfilm» for *Forfall* i 2002 under Göteborg filmfestival. I 2007 kom DVD-samlingen *Five Short Films and More Than 8 Music Videos*. Samlingen inneholder det meste av Hoplands produksjoner siden 1995. I 2008 fikk Hopland i oppdrag fra Norsk Teknisk Museum å lage tre kortfilmer til klimautstillingen «Klima X».[]

Hopland skrev manus til og regisserte TV-serien *Buzz Aldrin, hvor ble det av deg i alt mylderet?*, etter en roman med samme tittel av Johan Harstad. Serien ble nominert til Gullruten ni ganger, deriblant for beste regi og manus. Han regisserte syv episoder av serien *Lilyhammer*, som hadde premiere i 2012.

Hopland var konseptuerende regissør på TV-serien *Frikjent*, det vil si at han hadde ideen til serien i tillegg til å regissere den. Deretter var han regissør på *Advokaten*, en Viaplay-serie der konseptet er utviklet av *Broen*-skaper Hans Rosenfeldt og forfatteren Jens Lapidus.[]

Sammen med hovedrolleinnehaveren Vidar Magnussen regisserte han TV-serien *Magnus*, som ble kåret til årets beste skandinaviske komedie under Seriedagene i 2019.

Hopland har regissert og skrevet manus til *Hodejegerne – Den første løgnen* sammen med Rolf-Magne Golten Andersen. Tv-serien utspiller seg i tiden før Jo Nesbøs roman og hadde premiere i 2022.[]

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 2005: *Singelklubben* (TV-serie)
* 2011: *Buzz Aldrin, hvor ble det av deg i alt mylderet?* (TV-serie)
* 2012–2014: *Lilyhammer* (TV-serie)
* 2015–2016: *Frikjent* (TV-serie)
* 2016: *Det tredje øyet 2* (TV-serie)
* 2017–2020: *Advokaten* (TV-serie)
* 2019: *Magnus* (TV-serie*)*
* 2020: *Blodtur* (TV-serie)
* 2022: *Hodejegerne* (TV-serie*)*

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 321312[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Vik, Øyvor Dalan (23. februar 2018). «Somler ikke med å lage engasjerende konflikter». *www.dn.no* **(norsk)**. Dagens Næringsliv. Besøkt 18. november 2021.
3. ↑  «Anmeldelse: Magnus er kreativt kvalitetstull fra Vidar Magnussen». *Serienytt*. 4. januar 2019. Besøkt 18. november 2021.
4. ↑  «TV-anmeldelse «Blodtur»: Nattbussen til helvete». *www.vg.no*. Besøkt 18. november 2021.
5. ↑  Thorvik, Hannah Bull (26. mars 2020). «Norsk Netflix-skrekk: Søvndyssende». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 18. november 2021.
6. ↑  «Nesbøs «Hodejegerne» blir norsk TV-serie». Verdens Gang. Besøkt 27. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geir Henning Hopland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Geir Henning Hopland på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Geir Henning Hopland på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Geir Henning Hopland hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* *Aftonbladet om ADVOKATEN*
* *VG om FRIKJENT*
* VG anmeldelse MAGNUS
**Dåfjorden** er en fjord på nordsida av Ringvassøya i Karlsøy kommune i Troms. Fjorden er 11 kilometer lang. Den har innløp på begge sider av Dåvøya, gjennom Karasundet i vest og Hestholmsundet i øst, og går inn til bygda Dåfjord i fjordbotnen.

Fjorden er kileformet, og er opptil 5 kilometer bred ytterst ved Dåvøya, men blir gradvis smalere lenger inn i fjorden. Innerst i fjordbotnen svinger fjorden mot øst og danner ei rundt én kilometer lang, grunn bukt kalt Kjosen. Det ligger mindre holmer langs begge fjordsidene.

Vestsida av fjorden er en relativt bratt skrent, avbrutt av bukter hvor grendene Vassbotn og Vatnan ligger, samt enkelte spredte gårdsbruk som Sætervik, Steinnes, Myrbukta og Karanes. Landskapet på østsida av fjorden er flatere, med stort sett sammenhengende jordbruksbosetning. Den tetteste bebyggelsen er i bygda Dåfjord, som går et par kilometer ut fra fjordbotnen. Videre ut over langs østsida ligger gårdene Rydningen, Langstrand, Sakariasbukta og Håkaby. 

Fylkesvei 303 går ned til fjordbotnen. Herfra går kommunale veistrekninger ut langs begge sider av fjorden, til Steinnes på vestsida av fjorden og til Langstrand på østsida.

Referanser
----------

1. ↑  Dåfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Linje 2** (**Línea 2**) er en undergrunnslinje ved Mexico bys metro. Den har fargen blå på rutekart og krysser sentrum av byen fra vest til øst i første del og nord til sør i nederste del. Linjen betjener 24 stasjoner mellom Cuatro Caminos og Tasqueña, og har over 20,7 km med spor.

Linje 2 var den andre linjen som ble konstruert. Den ble tatt i bruk den 1. august 1970 fra Pino Suárez til Tasqueña; den 14. september 1970 fra Pino Suárez til Tacuba og den 22. august 1984 fra Tacuba til Cuatro Caminos.

Den korresponderer med linje 7 ved Tacuba, med linje 3 ved Hidalgo, med linje 8 ved Bellas Artes, med linje 1 ved Pino Suárez og med linjene 8 og 9 ved Chabacano. Ved stasjonen Tasqueña møter den Tren Ligero, som går til Xochimilco.

Linje 2 har 45 forholdsvis nye togsett av typen NM-02. 30 togsett ble laget ved fabrikken til Bombardier Transportation i Mexico, som tidligere var selskapet C.N.C.F, også kjent som *Constructora Nacional de Carros de Ferrocarril*, forkortet (*Concarril*). De 15 andre togsettene er laget ved CAF i Spania. Tidligere hadde linjen togsett av modellene NC-82 og noen NM-83.

Den 20. oktober 1975 skjedde den alvorligste metroulykken i Mexico by på denne linjen. 20 personer ble drept da tog kolliderte ved stasjonen Viaducto. Et tog tok imot passasjerer på stasjonen mens det ble truffet av et annet som ikke hadde fått signal om å stoppe. Etter denne ulykken ble det installert automatiske trafikklys på alle linjene.

Linjen er bygget ved avenyene: Puerto Rico, Calz. de Tlalpan, Calz. San Antonio Abad, Pino Suárez, Seminario, República de Guatemala, Tacuba, Av. Hidalgo, Puente de Alvarado, Ribera de San Cosme, Calz. México – Tacuba og Calz. San Bartolo Naucalpan. Fra Tasqueña til San Antonio Abad er linjen overjordisk. Fra Pino Suárez til Panteones går den under jorden. Cuatro Caminos er også en underjordisk stasjon.

Stasjoner
---------

Kart over Linje 2.

|  |  |
| --- | --- |
| **Stasjonsnavn** | **Overganger** |
| Cuatro Caminos |  |
| Panteones |  |
| Tacuba | Linje 7 |
| Cuitláhuac |  |
| Popotla |  |
| Colegio Militar |  |
| Normal |  |
| San Cosme |  |
| Revolución |  |
| Hidalgo | Linje 3 |
| Bellas Artes | Linje 8 |
| Allende |  |
| Zócalo |  |
| Pino Suárez | Linje 1 |
| San Antonio Abad |  |
| Chabacano | Linje 8 Linje 9 |
| Viaducto |  |
| Xola |  |
| Villa de Cortés |  |
| Nativitas |  |
| Portales |  |
| Ermita |  |
| General Anaya |  |
| Tasqueña |  |

| * v
* d
* r
***Linje 2*** til Mexico bys metro |
| --- |
| Stasjoner | 
* Cuatro Caminos
* Panteones
* Tacuba
* Cuitláhuac
* Popotla
* Colegio Militar
* Normal
* San Cosme
* Revolución
* Hidalgo
* Bellas Artes
* Allende
* Zócalo
* Pino Suárez
* San Antonio Abad
* Chabacano
* Viaducto
* Xola
* Villa de Cortés
* Nativitas
* Portales
* Ermita
* General Anaya
* Tasqueña

 |
| Omstigningsstasjoner | 
* Tacuba
* Hidalgo
* Bellas Artes
* Pino Suárez
* Chabacano
* Ermita

 |
**Galbmielva** (lulesamisk: *Gálmmejåhkå*, også skrevet *Galbmejohka*) er en sideelv til Sjønståelva i Fauske kommune, Nordland, og del av Sulitjelmavassdraget. Elva er 9,51 kilometer lang.

Elvas løp
---------

Elva har sitt utspring fra Stormfjellet, nord for Langvatnet i Sulitjelma. Elva renner i vestlig retning over mesteparten av sitt løp. Sør for Galmitind snur den mot sør og faller bratt ned mot Sjønstådalen. Den renner ut i Hellarmovatnet før den fortsetter ut i Langvasselva, som er betegnelse på den øvre delen av Sjønståelva.

Konsesjonssøknad
----------------

Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Galbmejohka kraftverk, som vil utnytte et fall på 497 meter. Inntaket er planlagt på 635 moh. Masser fra tunnelsprenging og -boring er planlagt deponert like ovenfor kraftstasjonen og i eksisterende steinbrudd ved Sjønstå. Installert effekt vil bli på ca. 5 MW. Etter planene vil årsproduksjon være på 18,3 GWh. Utbyggingen vil føre til redusert vannføring på en 1 400 meter lang strekning i Galbmielva. Det er planlagt å slippe en minstevannføring på 232 l/s i sommersesongen og 17 l/s i vintersesongen. I konsesjonssøknaden er tiltaket beskrevet som middels negativ konsekvens for reindrift, redusere verdien av elva som element i landskapet noe og ikke ha innvirkning på kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  «Galbmielva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 4. november 2016.
2. ↑  «NVE Atlas». *Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. januar 2015
3. ↑  Statens kartverk
4. ↑  NVE Konsesjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Georg Frederik Ludvig Sarauw** (født 12. november 1862 på gården i Petersværft utenfor Vordingborg på Sjælland, Danmark, død 17. februar 1928 i Göteborg) var en dansk arkeolog og botaniker, Han ble æresdoktor ved Göteborgs högskola i 1923.

Etter studier i botanikk og forstvitenskap i blant annet København, München, Rostock, Berlin og Paris fikk han arbeid på  Nationalmuseet i København i 1894 der han kom til virke i 17 år, innen han på grunn av uenighet med dets sjef Sophus Müller forlot museet, allikevel med en statspensjon. I disse årene arbeidet han også som arkeolog og ledet blant annet i 1900 utgravningen av Maglemoseboplassen, som kom til å bli svært betydningsfull for nordisk arkeologi. Nesten 50 år gammel forlot Sarauw sitt hjemland for Sverige, der Oscar Almgren i 1912 formidlet jobben Sarauw fikk som sjef for den arkeologiske avdelingen ved Göteborgs museum. Ved Genom Sarauws driftighet vokste samlingene kolossalt og var allerede tiåret etter da Göteborgs jubileumsutstilling i 1923 ble avholdt så stor at han kunne avholde en forhistorisk utstilling av høy klasse, skapt av systematisk godt arkeologisk arbeid. Sarauw var ved siden av sine akademiske kunnskaper også aktiv som feltarkeolog. Han fikk også i stand den første arkeologiske utstillingen i Ostindiska huset i 1924. Mye av det som ble vist hadde blitt brukt på nytt fra jubileumsutstillingen året før.

Litteratur
----------

* Sjöberg, Jan Eric, *Att återerövra det förflutna. Georg F.L. Sarauw. Botanikern som blev arkeolog.* Göteborgs stadsmuseum, Göteborg 2005. side 328 ISBN 91-85488-74-7

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Georg F.L. Sarauw, Dansk Biografisk Leksikon-ID Georg\_F.L.\_Sarauw[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1023899477, besøkt 2. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 20. februar 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Sjöberg, Jan Eric, Georg Sarauw – botanikern som blev arkeolog. *Profiler i västsvensk arkeologi. Fynd - Tidskrift för Göteborgs stadsmuseum och Fornminnesföreningen i Göteborg. Nr 1-2/2000*, side 29-35.

Eksterne lenker
---------------

* Databasen *carlotta*: s informasjon om Georg Sarauw[*død lenke*]

  

Portaler: Arkeologi | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Botanist
 |
**Georg Strobl** (født 9. februar 1910, død 10. mai 1991) var en tysk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid og 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Strobl vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det tyske laget som kom på tredjeplass, bak Canada og USA, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Tyskland tapte begge kampene til både USA og Canada med slo Polen med 2-1 og 4-1. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Tysklands lag var Rudi Ball, Alfred Heinrich, Erich Herker, Gustav Jaenecke, Werner Korff, Walter Leinweber, Erich Römer, Martin Schröttle, Marquardt Slevogt og Georg Strobl. Strobl spilte alle seks kampene for Tyskland i OL-turneringen og scoret et mål.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georg Strobl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Georg Strobl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Georg Strobl – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Georg Strobl – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Georg Strobl – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ljubov Nikolajevna Tjurina** (russisk: Любовь Николаевна Тюрина født 25. april 1943 i Moskva, død 23. oktober 2015 samme sted) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München.

Tjurina ble olympisk mester i volleyball under OL 1972 i München. Hun var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Japan og Nord-Korea. Sovjetunionen vant semifinalen med 3-1 over Nord-Korea og i finalen vant de over Japan med 3-2. Tjurina spilte fire kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Tysklands flagg München - Gull **Gull** i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ljubov Tjurina – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ljubov Tjurina – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ljubov Tjurina – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ljubov Tjurina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Dronning Elizabeth II med diamantdiademet på frimerke fra Australia utgitt i 1953
**Georg IVs statsdiadem**, også kalt **diamantdiademet**, er et diamantbesatt diadem og en del av de britiske kronregaliene. Diademet ble laget til kroningen av kong Georg IV i 1821, men er senere særlig benyttet av og forbundet med kvinnelige medlemmer av den britiske kongefamilien.

Til sin kroning planla kong Georg IV en ny krone der blomsteremblemer for England, Skottland og Irland skulle ha en framtredende plassering: Rose for England, tistel for Skottland og trekløver for Irland. Dette ble det ikke noe av, men kongen fikk i stedet laget et diadem som han benyttet sammen med en fløyelshatt i deler av kroningshøytidelighetene. Det antas at diademet er formgitt av Philip Liebart fra firmaet Rundell Bridge & Rundell.

Diademet er 7,5 cm høyt og har en diameter på 19 cm. Det er i gull og sølv og er besatt med 1 333 diamanter og perler. Diademet har fire kors vekslende med ornamenter av rose, tistel og trekløver. Ringen er besatt med rader av perler, diademet for øvrig av diamanter. Korset foran har en gul briljant på fire karat. 

Fra kroningen av dronning Adelaide i 1831 har diademet særlig vært benyttet av kvinner. Det er kjent fra portretter av dronning Victoria og dronning Alexandra. Georg IVs statsdiadem ble benyttet av dronning Elizabeth II i 1953, da hun bar diademet på veg til kroningen. Dronningen benytter det også når hun er på veg til den høytidelige åpningen av Det britiske parlamentet.

Georg IVs statsdiadem er benyttet på mange portretter av dronning Elizabeth II, og er særlig kjent fra frimerker, mynter og pengesedler fra Storbritannia og andre samvelderiker.

  

* Portrett av dronning Victoria iført Georg IVs statsdiadem (1859)Portrett av dronning Victoria iført Georg IVs statsdiadem (1859)
* Dronning Elizabeth II med diamantdiademet på britisk frimerke  fra 1953. Plantemotivene for England, Skottland, Irland og Wales omgir monarkens portrettDronning Elizabeth II med diamantdiademet på britisk frimerke fra 1953. Plantemotivene for England, Skottland, Irland og Wales omgir monarkens portrett
* Frimerke fra Nord-Irland fra 1958 der dronningen bærer diamantdiademetFrimerke fra Nord-Irland fra 1958 der dronningen bærer diamantdiademet

Referanser
----------

1. ↑  Anna Keay: *The Crown Jewels*, London: Thames & Hudson, 2011, s. 122–123.
2. ↑  «The Diamond Diadem», The Royal Collection.
3. 1 2  
«The Diamond Diadem», 1820, The Royal Collection.
4. ↑  «50 facts about The Queen's Coronation» Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine. The Royal Household.

Eksterne lenker
---------------

* (en) George IV State Diadem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kvænangen** (nordsamisk: *Návuonna*; kvensk: *Naavuono*) er en fjord i Kvænangen og Skjervøy kommuner i Troms. Fjorden er 117 kilometer lang i henhold til kartverkets målinger; NAF Veibok oppgir 72 kilometer, åpenbart med andre målepunkter. Den har innløp mellom Hylla i vest og Ramnes i øst, og går hovedsakelig i en sørlig retning inn til Kvænangsbotn.

Den ytre delen av fjorden ligger øst for Arnøya og Laukøya i Skjervøy. Sør for Laukøya ligger selve Skjervøya, og mellom denne og Store Haukøya lenger øst går den store fjordarmen Reisafjorden mot sørvest inn til Storslett. Øya Spildra ligger midt i fjorden der den begynner å skjære seg innover i fastlandet, mens Rødøya ligger lengre nordvest. I området ved disse øyene går det mange fjordarmer østover. Lengst nord ligger Olderfjorden, deretter Reinfjorden, Jøkelfjorden som er den lengste av disse fjordene og som strekker seg inn til Øksfjordjøkelen, og til slutt Lille Altafjorden og Burfjorden.

Sør for Spildra ligger øya Skorpa, og på vestsiden av fjorden mellom disse to øyene ligger den veiløse bygda Valanhamn. Sørøst for Skorpa ligger øya Nøklan, og sør for Nøklan går Badderfjorden inn mot øst. I områdene nord for Badderfjorden er det få bosetninger ved selve fjorden, men i dette området er det flere bygder, hvorav de største er Undereidet og Sekkemo ved Badderfjorden, og Sørstraumen på vestsiden av fjorden. Ved Sørstraumen krysser E6 fjorden via den 440 meter lange Sørstraumen bru. Innenfor Sørstraumen ligger Årøyan midtfjords og bygda Kjækan ligger på østsiden. Herfra går det smale sundet Lillestraumen inn til den innerste delen av fjorden, som kalles Sørfjorden.

Bildegalleri
------------

* Øya Skorpa/Skárfu som ligger i Kvænangen/Návuonna/NaavuonoØya Skorpa/Skárfu som ligger i Kvænangen/Návuonna/Naavuono
* Kvænangen/Návuonna/Naavuono sett ut mot Straumen/Arinen/ÁrresKvænangen/Návuonna/Naavuono sett ut mot Straumen/Arinen/Árres
* Panorama Kvænangen/Návuonna/NaavuonoPanorama Kvænangen/Návuonna/Naavuono

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  kvensk og finsk: *Naavuono*; nordsamisk: *Návuonna*

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2  «Kvænangen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 12. mai 2023.
3. ↑
4. ↑  Kvænangen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kvænangen (fjord) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jøkelfjorden** (nordsamisk: *Jiehkervuotna*) er en fjordarm av Kvænangen i Kvænangen kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Nevernes i nordvest og Jøkelfjordklubben i sørøst og strekker seg 17 kilometer nordøstover til Nerisen ved Øksfjordjøkelen i botn av fjorden.

Øksfjordjøkelen er den eneste isbreen i Fastlands-Europa som kalver direkte i sjøen. Isbreens flate er på 41 km², og isbreens høyeste punkt er 1204 moh.. Den ligger innerst i Jøkelfjord, og er et imponerende skue fra sjøen. Isbreen kan også sees fra bilvei i Jøkelfjord i Kvænangen, men opplevelsen blir større fra båtripa under breen. Kalvingen skjer hyppigst i perioden mars til juni.
Det arrangeres også vandreturer opp på breen.

Bygda Jøkelfjord (samisk: *Gulpenjárga*) ligger på sørsida et stykke inn i fjorden. Tvers over på andre sida går fjordarmen Tverrfjorden nordover. Litt nord for Jøkelfjordeidet ligger gården Saltnes og herfra og innover er det ingen flere bosetninger. Den innerste delen av fjorden kalles Isfjorden. Ved innløpet til Isfjorden går vika Skalsa nordover mot Skalsavatnet. 
Moderne havbruk er representert i Kvænangen ved bedriften Jøkelfjord Laks.
Fv365 går langs deler av sørsida av fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  «Jøkelfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. oktober 2016.
2. ↑  Jøkelfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Joachim Daniel Rafaelsen** (født 31. januar 1975) er en norsk skuespiller. Rafaelsen gikk ut fra Teaterhøgskolen i 2000.

Teater
------

De første rollene han spilte var ved Det norske teatret, der han var med i *Romeo og Julie* og *Ronja Røverdatter*.

Per 2006 var han ansatt på Hålogaland Teater, hvor han hadde jobbet siden høsten 2003.

Fra 2016 er han tilbake ved Det Norske Teatret i Oslo.

Film og TV
----------

Rafaelsen filmdebuterte som femtenåring, da han spilte Ole i *Håkon Håkonsen*. Han var dessuten med i filmene *Glasskår* som «Remi», *Jeg er Dina, Hawaii-Oslo, Sønner* og *Elling* (som Haakon Willum). I NRKs TV-serie *Lekestue* hadde han en sentral birolle som «Glør». Han medvirket også i TV-serien *Sejer* på NRK. I 2006 spilte han «Christopher Due» i miniserien *En udødelig mann*, og i 2010 den mannlige birollen i spillefilmen *Sykt lykkelig*.

Referanser
----------

1. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 1d943a98d09a4263a69029416e19864b[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1061391574, besøkt 29. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1061391574, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Joachim Rafaelsen | Skodespelarar». *Det Norske Teatret* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 27. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joachim Rafaelsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Joachim Rafaelsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Joachim Rafaelsen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Joachim Rafaelsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Joumou-suppe.
Gresskartypen *turban squash* (engelsk) er hovedingrediens i suppen.
**Joumou-suppen** er en tradisjonell haitisk gresskarsuppe. Suppen er festmat med dype røtter i haitisk historie. Den var opprinnelig forbeholdt de franske slaveeierne. De hadde slavene å lage suppen, men det var bare plantasjeeierne som fikk lov til å spise den. Etter revolusjonen i 1804 ble slaveriet avskaffet. Dermed ble det også tillatt for alle å lage og spise suppen, og den har deretter blitt et symbol for folkets nyvunne frihet.

Suppen kan i tillegg til gresskar, inneholde grønnsaker, kjøtt, kokebanan, pasta og krydder. Det er vanligvis greskartypen som på engelsk kalles *turban squash,* på fransk *giraumon,* som brukes. Suppen blir laget til 1. januar hvert år, som er minnedagen for revolusjonen i 1804.

Joumou-suppen ble i 2016 innskrevet på UNESCOs liste over immateriell kulturav.

Referanser
----------

1. ↑  Dehghan, Saeed Kamali (17. desember 2021). «Culture in a bowl: Haiti’s joumou soup awarded protected status by Unesco». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 6. juli 2023.
2. ↑  Jacob, Jeanne; Ashkenazi, Michael (15. januar 2014). *The World Cookbook: The Greatest Recipes from Around the Globe, 2nd Edition [4 Volumes]: The Greatest Recipes from Around the Globe* **(engelsk)**. ABC-CLIO. ISBN 978-1-61069-469-8.
3. ↑  «UNESCO - Joumou soup». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 6. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Soup Joumou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Taubåten «Fairplay 26»
**Taubåt, bukserbåt** eller **slepebåt** er en båt som brukes til å taue, slepe eller manøvrere andre båter, lektere, større skip, farkoster og konstruksjoner/installasjoner til og fra havn eller kai eller et annet bestemmelsessted. Taubåter brukes også som sikring under fart i trange eller andre krevende farvann, når en taubåt ligger bak et fartøy som krever det på grunn av sikkerhetsbestemmelser i området kalles det for eskortekjøring. Taubåter brukes også til å trekke av skip som har grunnstøtt. Av og til kan de også bistå med slep av skip med motorhavari eller andre skader til havn eller til verksted. Felles for så vel små som store, havgående taubåter er at fremdriftsmaskineriet er dimensjonert for å gi størst mulig trekkraft.

Fartøy som er 8 meter eller lenger skal være sertifisert for slep.

#### Brannberedskap

Mange taubåter er utstyrt med brannkanoner som kan brukes til å slukke branner på skip. Noen av taubåtene er også utstyrt med røykdykkerlag. Det vil si at de kan komme om bord i et brennende fartøy for å redde mannskap eller slukke brann, frem til lokalt brannvesen kommer til skipet.

Se også
-------

* Bukserbåt

* Skyvende bukserbåt
* Lekterferge

Litteratur
----------

* Knut W. Engebretsen: *Taubåtfart på Glomma – En bok om slepebåtene i Fredrikstad og Sarpsborg*.

Referanser
----------

1. ↑  «Veiledning om hvilke krav som gjelder når fartøy skal slepe - Sjøfartsdirektoratet». *www.sdir.no*. Besøkt 27. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tugboats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tugboat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** KulturNav
 |

Portal: Sjøfart
**Charles Gordon Hough jr.** (født 3. mai 1924 i San Diego i USA, død 27. mars 2023) var en amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Hough vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Cassivellannus» var han med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt bak Sverige og Tyskland. De andre på laget var Walter Staley på «Craigwood Park» og John Wofford på hesten «Benny Grimes». I den individuelle konkurransen i feltritt kom han på niendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   www.essentiallysports.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Hough – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Hough – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Napatansk halssmykke i gull. Innskriften er egyptiske hieroglyfer.
Restene av Amun-tempelet, ved foten av Gebel Barkal
**Napata** var en by på Nilens vestbredd, ca. 400 km nord for Khartoum, hovedstaden i Sudan. Napata eksisterte mellom 1450 f.Kr. da den ble anlagt av nubiere, til ca. 30 f.Kr.

Napata grunnlegges
------------------

Egypt hadde siden de eldste dynastiene vært interessert i Nubia, på grunn av gullet i området. Egypterne tok etterhvert kontroll over området, og utbredte sin kultur.

I 1075 f.Kr. hadde øverstepresten for Amun i Teben vunnet stor nok oppslutning til å stå imot makten til faraoene i Øvre Egypt. Med dette ble den Tredje mellomepoke i Egypt innledet (1075 – 664 f.Kr.), og den ustabile makten i Egypt gjorde det mulig for nubierne å gjenvinne kontrollen over sitt eget territorium. De grunnla et nytt kongedømme, Kusj, og gjorde Napata til hovedstad.

Rundt 750 f.Kr. var Napata et velutviklet og stabil bysamfunn, mens Egypt fremdeles var ustabilt. Det gjorde det mulig for kong Kasha å angripe Øvre Egypt. Kushriket hersket over Øvre Egypt i et århundre, og over hele Egypt i 57 år, som det 25. egyptiske dynasti.

Kulturelt sett var Napata were inspirert av Egypt. Malerier, skrift og andre kulturuttrykk var egyptisk preget. Gravferdsskikkene var egyptiske, og det samme var de religiøse skikkene forøvrig. Den viktigste guddommen var Amun, hvis tempel lå ved foten av Gebel Barkal, nubiernes hellige fjell.

Napata falmer
-------------

Rundt 300 f.Kr. førte antiegyptiske stemninger til at Napata begynte å utvikle en selvstendig kulturell identitet. Samtidig svant Egypts makt (se Senepoken i Egypt), slik at Napatas økonomiske rolle ble svekket. Fremtiden lå i byen Meroë, sørøst for Napata, i et område som var rikt på jern, fremtidens mineral. Etterhvert ble Meröe hovedstad i Kush.

Litteratur
----------

* *Napata.* I: Hans Bonnet: *Lexikon der ägyptischen Religionsgeschichte.* 3. unveränderte Auflage. Nikol, Hamburg 2000, ISBN 3-937872-08-6, S. 505f.
* Angelika Lohwasser: *Aspekte der napatanischen Gesellschaft : archäologisches Inventar und funeräre Praxis im Friedhof von Sanam* (= *Denkschriften der Gesamtakademie, Österreichische Akademie der Wissenschaften.* Nr. 67). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2012, ISBN 978-370-01700-3-7.
* Rudolf Fischer: *Die schwarzen Pharaonen. Tausend Jahre Kunst der ersten innerafrikanischen Hochkultur.* Lizenzausgabe. Pawlak, Herrsching 1986, ISBN 3-88199-303-7, S. 153–158.
* *Napata.* I: Wolfgang Helck, Eberhard Otto: *Kleines Lexikon der Ägyptologie.* 4. überarbeitete Auflage. Harrassowitz, Wiesbaden 1999, ISBN 3-447-04027-0, S. 198.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Napata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for JamaicaJamaica Jamaica |
| Friidrett: |
| Friidrett Junior-CAC-mesterskapet i friidrett |
| Bronse | Morelia 2014 |  Spydkast (U20) |

**Orlando Thomas** (født 13. januar 1995) er en jamaicansk friidrettsutøver som konkurrerer i spydkast. Han ble jamaicansk mester i spydkast i 2015, 2016 og 2018.

Idrettskarrière
---------------

Thomas ble jamaicansk ungdomsmester (U18) i spydkast i 2012, og i 2013 fikk han sølv i det jamaicanske juniormesterskapet og bronse i Jamaicansk mesterskap i friidrett 2013. Han kom på andreplass under ISSA-mesterskapet på Jamaica 2014 (Inter-Secondary Schools Sports Association), og fikk bronse under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2014. Han fikk bronse i spydkast under Junior-CAC-mesterskapet i friidrett 2014.

Han vant spydkast under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2015, og kom på sjuendeplass under NACAC-mesterskapet i friidrett 2015. Han vant igjen under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2016, og kom på niendeplass under U23-NACAC-mesterskapet i friidrett 2016. Under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2017 fikk han bronse, og han vant sin tredje nasjonale tittel da han vant spydkast under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2018. Han deltok i Verdenscupen i friidrett 2018, og kom der på sjetteplass. Under Sentralamerikanske og karibiske leker 2018 kom han på tiendeplass i spydkast.

Han satte ny personlig rekord i mai 2019, med 73,02 meter, da han vant JAAA All Comers Meet i Kingston. Under Jamaicansk mesterskap i friidrett 2019 kom han på andreplass, bak Elvis Graham.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IAAF - *Orlando Thomas - Results*, besøkt 12. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**Knut Wiggen** (født 13. juni 1927 i Buvika nær Trondheim, død 10. september 2016 i Fredrikstad) var en norsk-svensk komponist, leder av Fylkingen i Sverige mellom 1959 og 1969 og EMS direktør mellom 1964 og 1975. Han hadde en veldig stor innflytelse på den svenske eksperimentell musikken i det hele tatt, men spesielt mellom 1950- og 60-tallet.

Biografi
--------

Etter oppveksten i Trondheim, bosatte Wiggen seg i Stockholm (1955). Tidligere studerte piano hos Gottfrid Boon, Hans Leygraf og Robert Riefling, før han kom til Darmstadt hvor han studerte komposisjonsstudier hos Karl-Birger Blomdahlkom og kom i kontakt med både Darmstadtskolen og Pierre Schaeffer. I 1959, da han ble valgt til president i Fylkingen, begynte han å prøve og skape nye forbindelser mellom kunst, musikk og teknologi, blant annet i samarbeid med Moderna Museet der Pontus Hultén nettopp hadde tatt over som leder.

I 1960 startet han en liten elektroakustisk studio i ABFs lokaler i Stockholm der bland andra Gottfried Michael Koenig, György Ligeti og Iannis Xenakis kom til å holde kurs i komposisjon, der for eksempel Lars-Gunnar Bodin og Bengt Emil Johnson var deltagerne.

I 1962 startet *stiftelse Stockholm studio for elektronisk musikk*, et første utkast til en elektronisk musikkstudio, som Wiggen sammen med ingeniør Tage Westlund begynte å bygge samme år. Studioet skulle få navnet Elektronmusikstudion EMS. To år senere utviklet Sveriges Radio et studio under ledelse av Wiggen, og 1967 sto studioet klar til bruk. Wiggen ledet arbeidet med EMS til 1975.

Sammen med amerikaneren David Fahrland skapte Wiggen lydkontrollprogrammet MUSICBOX som blir brukt i sammensetningen av elektroniske musikk. Det er nå bare tilbake fem originalkomposisjoner av dem Wiggen skapte med MusicBox i 1971. På grunn av konfliktene sluttet Wiggen på EMS i 1975, og flyttet tilbake til Norge, hvor han fjernet all dokumentasjonen av MUSICBOX.

På 1990-tallet har Wiggen kommet med uttalelser om at komposisjonsprogramvaren MAX hentet inspirasjon fra MUSICBOX.

Wiggen var gift med Aina Karine Wiggen til 1952 og 1962 til 1967 med kunstneren Ulla Wiggen (f. 1942).

Utmerkelser
-----------

* 2003: 'Studio Wiggen' ble opprettet ved NOTAM i Oslo
* 2009: Tildelt æresmedlemskap i Norsk Komponistforening (NKF)
* 2010: Kongens fortjenstmedalje i sølv

Referanser
----------

1. ↑  Sveriges befolkning 1970, CD-ROM, Version 1.04, Sveriges Släktforskarförbund (2002).

Eksterne lenker
---------------

* Knut Wiggens hjemmeside
* Knut Wiggen på Libris (bibliotekskatalog)
* Dödsnotis - Dagens Nyheter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
Davenport
**Davenport** er en by i Iowa i USA. Den ligger ved bredden av Mississippi, på en av de få lengre strekningene der elva renner fra øst mot vest. Posisjonen er 41°33′ N, 90°35′ V. Folketallet var i 2000 98 359.

Navnet har byen etter den første europeeren som slo seg ned fast her, handelsmannen «oberst» George Davenport. Dette var i 1805. Inntil da var området bebodd av sauk- og fox-stammene. Det var jamnlig stridigheter mellom disse og den økende kolonibefolkninga, men i 1832 inngikk sauk-høvdingen Keokuk og general Winfield Scott en fredsavtale som avslutta Svarte Hauk-krigen (Black Hawk War), oppkalt etter en annen av stammens høvdinger. Avtalen gav USA 24 000 km² nytt land. Davenport fikk bystatus i 1839.

Byen ligger midt i USAs tornadobelte, men har likevel bare blitt ramma av én alvorlig tornado, i 1854. Dette sies å skyldes en velsignelse som hviler over området fra før koloniseringa.

Den første jernbanebrua over Mississippi blei bygd mellom Davenport og byen Rock Island i Illinois i 1856. Jernbanen blei sett på som en stor trussel mot dampskipstrafikken, og bare uker etter at brua stod ferdig, kjørte en dampbåt inn i den. Båteierne gikk også til rettssak mot jernbaneselskapet, som for øvrig benytta seinere president Abraham Lincoln som advokat.

Davenport er den største byen langs Mississippi som ikke er beskytta av permanente diker eller andre flomhindringer, noe som gjør at byen raskt kommer i nyhetsbildet i en flomsituasjon. Myndighetene har imidlertid fastsatt at nybygg skal sikres enkeltvis mot hundreårsflom.

I Davenport ligger Palmer College of Chiropractic, som regnes som kiropraktikkens fødested. Skolen blei oppretta i 1897 av Daniel David Palmer.

I byen arrangeres flere kjente festivaler, bl.a Mississippi Valley Blues Festival og Bix Beiderbecke Memorial Jazz Festival, oppkalt etter kornettisten Bix Beiderbecke, som var født her.

Davenport var den første byen i USA som ansatte en kvinnelig rektor. Det var da Phebe Sudlow i 1872 ble leder for Davenport High School. To år seinere blei hun den første kvinnelige kommunale skolesjefen.

Skuespilleren Lara Flynn Boyle er født i Davenport, mens Cary Grant døde der, etter at han i 1986 fikk slag under ei forestilling.

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑   (på en) *United States Census 2010*, Wikidata Q523716,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Davenport, Iowa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Davenport, Iowa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Føroya Fróðskaparfelag** (dansk: *Færøernes Videnskabelige Selskab*) er et vitenskapelig selskap på Færøyene. Det har som formål å fremme samarbeid mellom vitenskapsfolk på Færøyene, drive folkeopplysning og fremme færøysk som akademisk språk.

Selskapet ble stiftet 17. desember 1952 med det hovedmål å skape en institusjon for vitenskap og forskning på Færøyene, og fra starten har selskapet utgitt tidsskriftet *Fróðskaparrit*. Føroya Fróðskaparfelag initierte grunnleggelsen av Academia Færoensis i 1965. I 1990 fikk akademiet universitetsstatus og navnet Fróðskaparsetur Føroya. I 2006 grunnla universitetet og vitenskapsselskapet i fellesskap universitetsforlaget Fróðskap.

Formenn
-------

* Hans Debes Joensen 1952–1974
* Jóannes Rasmussen 1974–1977
* Høgni Debes Joensen 1977–1985
* Jóhan Hendrik W. Poulsen 1985–1988
* Jóan Pauli Joensen 1988–1990
* Arne Nørrevang 1990–1992
* Bogi Hansen 1992–1993
* Hjalti í Jákupsstovu 1993–1997
* Eyðun Andreassen 1997–2000
* Danjál Petur Højgaard 2000–2002
* Lis E. Mortensen
* Firouz Gaïni 2010–2012

Referanser
----------

1. ↑  «Lóg Føroya Fróðskaparfelags» **(færøysk)**. Føroya Fróðskaparfelag. [*død lenke*]
2. ↑  «Søgan» **(færøysk)**. Føroya Fróðskaparfelag. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portaler: Vitenskap | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Pjotr Saltykov** var en russisk statsmann og feltmarskalk, sønn av Semjon Saltykov.
I 1714 ble Pjotr Saltykov sendt av Peter den store til Frankrike for å lære seg navigasjon og ble værende der de neste 20 årene. I 1759, under Syvårskrigen, ble han øverstkommanderende for den russiske arméen og vant blant annet en seier i Palzig (Kay) og Kunersdorf.

I 1763 ble Saltykov øverstkommanderende i Moskva og fikk ansvar for senatkontoret i Moskva (Московская сенатская контора). Under Saltykov ble det opprettet mange nye postkontor, palassene i Golovinskij og Kolomenskij ble renovert, samt flere byporter ble satt opp. De reparerte også de fleste utslitte broene over Moskvaelva og forsatte nedrivingen av murene rundt Den hvite byen (festningsverket rundt Moskva) for å kunne bygge et barnehjem etter ordre fra Katarina den store. De restaurerte også arsenalet i Kreml. Saltykov gjorde det forbudt å ta ut importert brød fra Moskva, for å sikre innbyggerne mat, og han sikret faste vinleveranser til byen. Han kjempet også mot gambling.

I 1765 deltok han i brenning av bøker som var «skadelige for samfunnet», etter ordre fra Katarina II av Russland.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi (russisk)
* Biografi og referanser (russisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
*Place Vendôme er også tittelen på en film av Nicole Garcia fra 1998, med Catherine Deneuve.*
La Place Vendôme
**Place Vendôme** er en plass i Paris, på høyre bredd, i 1. arrondissement. 

Plassen er tegnet av Jules Hardouin-Mansard. Anlegget ble påbegynt i 1698. Planen var opprinnelig å legge akademier og ambassader rundt plassen; i stedet flytta bankierer og juvelerer inn i de overdådige boligene som fortsatt omkranser plassen.

Bygningene er i dag er omgjort til luksuriøse hoteller og forretninger, som juvelerene Cartier og Bulgari. I 1898 grunnla César Ritz sitt berømte hotell her. Det franske justisdepartementet har sitt sete ved Place Vendôme; på fasaden kan en stadig se marmorplaketten som viser en standardmeter. Den ble satt opp i 1795 for å gjøre publikum kjent med den nye måleenheten.

Midt på plassen troner en statue av Napoleon kledd som Julius Cæsar på toppen av en søyle som er modellert etter Trajansøylen i Roma. Napoleon fikk reist søylen i 1806 for å feire seieren i slaget ved Austerlitz. Søylen er kledd med bronserelieffer som er støpt av 1200 russisk-østerrikske kanoner. Dagens søyle er en kopi, idet den opprinnelige ble ødelagt under Pariserkommunen i 1871.

Plassen har hett Place Vendôme siden 1700-tallet, etter Hôtel de Vendôme, som lå her. Fra begynnelsen het den *Place des Conquêtes*, og senere *Place Louis le Grand*. Under revolusjonen ble den en periode omdøpt til *Place des Piques*, og under Pariserkommunen *Place Internationale*.

Kommunarder poserer ved den nedrevne søylen i 1871.

Litteratur
----------

* Julia Droste-Hennings, Thorsten Droste: *Paris. Eine Stadt und ihr Mythos.* DuMont, Köln 2003, ISBN 3-7701-6090-8, S. 292–293.
* Alexis Gregory: *Place Vendôme, Paris.* Aus dem Französischen von Annekatrin Gudat. Heyne, München 1997, ISBN 3-453-13006-5.
* Fritz Stahl: *Paris. Eine Stadt als Kunstwerk.* Mosse, Berlin 1929.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Martyrplassen
Deler av plassen
**Martyrplassen** arabisk: *As-Saha al-Kradrah*, tidligere *Den grønne plassen* eller *Maidan Al Shohdaa* («Uavhengighetsplassen») er et trafikknutepunkt og et landemerke i sentrum av Libyas hovedstad Tripoli. Plassen ligger mot Tripolibukta og Middelhavet og er omgitt av byens kommersielle sentrum.

Plassen er et samlingspunkt for byen befolkning og ble blant annet vært brukt av Muammar al-Gaddafi da han holdt sine taler til publikum.

Sted for protester i 2011
-------------------------

Utdypende artikkel: opprøret i Libya i 2011

20. og 25. februar 2011 ble plassen et samlingspunkt for demonstrantene som ønsket å styrte Gaddafi.

25. februar var det også en demonstrasjon til støtte for Gaddafi på plassen. På grunn av den omfattende voldsbruken kunne ikke regimemotstanderne okkupere plassen permanent.

Opposisjonelle mot Gaddafi inntok plassen militært natten til 22. august 2011 under slaget om Tripoli. Plassen fikk umiddelbart navnet **Martyrplassen**.

Referanser
----------

1. 1 2  «Green Square - Tripoli».
2. ↑  «Libya Tripoli from Libyaonline.com». Libyaonline.com. Arkivert fra originalen 6. mars 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 6. mars 2011. Besøkt 21. februar 2011. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  «Libya: Anti-Gaddafi protests spread to Tripoli». BBC News. 20. februar 2011.
4. ↑  «- Det vil ikke bli felt en tåre» Aftenposten 21. februar 2011, besøkt 21. februar 2011
5. ↑  «Libya: Anti-Gaddafi protests spread to Tripoli». BBC News. 20. februar 2011.
6. ↑  «Libya Protests: Thousands Gather To Show Solidarity Against Gaddafi» Huffington Post 25. februar 2011; besøkt 26. februar 2011.
7. ↑  «Gaddafi defiant as protesters killed» The Independent 25. februar 2011; besøkt 26. februar 2011
8. ↑  «- Opprørere er inne på martyrplassen» Aftenposten 22. august 2011, besøkt 22 august 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Green Square (Tripoli) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Maps of the World
Obermarkt med rådhuset
**Obermarkt** er den største og kulturhistorisk mest verdifulle plassen i byen Freiberg i Sachsen.

Obermarkt ble anlagt mellom 1210 og 1217 ved den planmessige utbygginga av Freiberger Oberstadt. Det meste av den eldste bebyggelsen omkring plassen forsvant i bybrannen i 1484, men de ødelagte kvartalene ble raskt gjenoppbygd, og all bebyggelse rundt torget har en anselig alder.

Den mest dominerende bygningen på Obermarkt er også den eldste; rådhuset i renessansestil, som ble påbegynt i 1420 og fullført i 1474. Tårnet har et ur i alle fire himmelretninger, og inneholder et klokkespill med klokker i meissenerporselen som hver dag klokka 11.15 og 16.15 spiller melodien til «Steigerlied».

Nr. 16 (Ratskeller)
Rundt torget har de velhavende borgerne av Freiberg bygd sine staselige hus. Ett av de vakreste er Schönlebenhaus (Obermarkt 1), ombygd i 1624 for borgermester Jonas Schönlebe. Nr. 16, som siden 1880 har huset restaranten Ratskeller og i dag også biblioteket, er fra 1546. I andre etasje ligger siden 1687 byens festsal.

Lißkirchner-Haus (nr. 17) er med sine 32 m det høgeste huset på Obermarkt. Renessanseportalen fra 1530 har motiver fra sølvverket i Freiberg. Nr. 23 er rådsapoteket fra 1631. Nr. 6 fra 1696 er bygd på det stedet der Freibergs myntverk lå. Nr. 10 fra 1542 er et eksempel på stilarten Görlitz-renessanse.

Alle de gamle husene omkring Obermarkt og andre steder i byen er bygd med saltak med stor takvinkel, på grunn av de forholdsvis snørike vintrene i distriktet.

Midt på Obermarkt står fontena fra 1897, som viser byens grunnlegger markgreve Otto av Meissen i bronse med fire våpenløver. Det er tradisjon blant studentene ved Bergakademiet å bade i fontena etter avslutta eksamen. Steinen ved fontena angir stedet der røveren Kunz von Kaufungen ble henretta i 1455.
***The Gulf Between*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Wray Physioc.

Handling
--------

Lille Marie Farrell forsvinner, og det antas at hun har druknet. Men hun oppdager skipet til en smugler, kaptein Flagg, som tar henne inn. Foreldrene hennes adopterer deretter en gutt, som får navnet Richard Farrell, for å hjelpe dem å glemme sorgen etter å ha mistet Marie. Jenta vokser opp, uten noen minner om hennes tidligere liv. Den adopterte gutten flytter deretter til Mayport, og foreldrene forsøker å få ham til å gifte seg med en passende ung kvinne.

Men Marie møter den unge Richard Farrell, og de to blir snart veldig forelsket i hverandre. Familien Farrell gjør alt de kan for å bryte opp disse kjærestene, men med hjelp fra kaptein Flagg blir et ekteskap oppnådd. Men når kapteinen besøker hjemmet til de biologiske foreldrene hennes, legger han merke til et portrett av Marie som en baby. Kapteinen innser den egentlige bakgrunn ehnnes, og forteller historien om livet hennes.

Skuespillere
------------

* Grace Darmond som Marie.
* Niles Welch som Richard Farrell.
* Herbert Fortier som Robert Farrell.
* Charles Brandt som Kaptein Flagg.
* Joseph Dailey som Cook.
* George De Carlton som Dutch.
* Caroline Harris som Mrs. Farrell.
* Virginia Lee som Millicent Dunston.
* Louis Montjoy.
* J. Noa as Pete.

Referanser
----------

1. ↑  The Gulf Between
2. ↑  THE GULF BETWEEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gulf Between* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Gulf Between* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Gulf Between* på Silent Era Rediger på Wikidata