recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
* *Ikke til å forveksles med Point of Ayr i Wales og Point of Ayre på Orknøyene.*

Point of Ayres store fyrtårn.  Foto: Andy Stephenson 
Point of Ayres andre og mindre fyrtårn.  Foto: Andy Stephenson 

**Point of Ayre** er det nordligste punktet på Man i Irskesjøen. Det ligger på nordenden av Ramsey Bay, 10 km nord for byen Ramsey. Man kan kjøre fram til punktet på vegen A16 i Bride. Punktet er også det sted på Man som ligger nærmest det britiske fastlandet, og ligger 26 km sør for Burrow Head i Skottland.

Navnet *Ayre* kommer fra det norrøne ordet *Eyrr* i betydningen grusbank. Sterk strøm utenfor kysten fører til en evig endring i oppbyggingen av grus og rullestein, noe som betyr at kystlinjen bokstavelig endrer form med flo og fjære.

Den betydelig forskjellen mellom flo og fjære ved Point of Ayre har gitt gode fiskemuligheter fra stranden. Mange besøkende blir tiltrukket av det vakre dekket av gulltorn og lyngen som omgir fyrtårnet. Det blander seg med sanddynene som strekker seg sørvest og gir dekke for sjeldne blomster og danner en del av Mans naturreservat. Et utstrakt mangfold av land- og sjøfugler besøker området året rundt, det samme gjør også et antall gråsel.

Fyrtårnet
---------

Fyrtårnet på Point of Ayre er det eldste fyrtårnet på Man. Det ble tegnet og bygget av Robert Stevenson, bestefar av den kjente forfatteren Robert Louis Stevenson, og tårnet ble første gang tent i 1818. Lyset har en nominell utstrekning på 27 km ved en høyde på 32 meter. Fyrtårnet som er 30 meter høyt er malt med to karakteristiske røde bånd, og lyset kan bli klart sett på tvers over havet i sørvestlige Skottland. 

På grunn av de stadige endringene og ansamling av grus fra havstrømmene ble et mindre lys (til daglig referert til som *winkie*) bygget 231 meter på sjøsiden av hovedtårnet i 1899. Dette lyset ble plassert ytterligere 77 bortenfor i samme retning av samme årsak i 1950.

Fyrtårnets bygninger og eiendom har vært i privat eie siden 1993 da fyrtårnet ble helautomatisert. Lyset blir fortsatt drevet av skotske Northern Lighthouse Board i Edinburgh. I august 2005 ble tåkesignalet ved fyrtårnet avviklet grunnet påliteligheten og tilgjengeligheten av GPS og moderne sjøfartssporingssystemer.

Eksterne lenker
---------------

* Northern Lighthouse Board: Point of Ayre – historie om fyrtårnet Arkivert 6. juli 2009 hos Wayback Machine. (engelsk)
* Navnet Ayre i Skottland (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Arne Skjølsvold** (født 5. juni 1925 på Røros, død 26. oktober 2007) var en norsk arkeolog. Han var forskningssjef ved Kon-Tiki-museet.

Skjølsvold tok magistergraden i nordisk arkeologi i 1954 og doktorgraden i 1979.

Han var bestyrer på Norsk skogbruksmuseum på Elverum fra 1955 til 1958 og deretter førstekonservator ved arkeologisk avdeling på Stavanger museum fram til 1962. Fram til 1985 var han så ansatt ved Universitetets oldsaksamling i Oslo, fra 1981 som professor.

I 1986 kom Skjølsvold til Kon-Tiki-museet, og fra 1988 var han forskningssjef der. Han var godt kjent med bakgrunnen for museet, ettersom han hadde vært deltaker på flere av Thor Heyerdahls ekspedisjoner. Den første var i 1952-53 til Galápagos. I 1955-56 ledet han utgravningene på Påskeøya (Aku-Aku-ekspedisjonen). Han har også deltatt i utgravninger på Marquesas, på Maldivene og i Tucume i Peru. Han blei regna som Norges fremste (og blant verdens fremste) kjenner av stillehavsøyenes arkeologi.

Skjølsvold var også aktiv innen norsk arkeologi og gjorde undersøkelser i Rogaland og i fjellstrøka i Sør-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Artikkel: Minnetale over professor Arne Skjølsvold». *www.dnva.no*. Arkivert fra originalen 31. januar 2016. Besøkt 25. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Arne Spildo** (født 22. oktober 1948 i Bergen) er en norsk jurist og embetsmann. Han er cand.jur. fra Universitetet i Bergen 1977, med arbeidsrett som spesialfag. I 2000 var han elev ved NATO Defence College i Roma.

Spildo var assisterende regjeringsråd ved Statsministerens kontor 2001-2017. 1992-2001 var han ekspedisjonssjef og sjef for økonomisk avdeling (siden 2002 innenriksavdelingen) på Statsministerens kontor. 1991-1992 var han avdelingsdirektør samme sted.

1990-1991 arbeidet Spildo i Arbeids- og administrasjonsdepartementet, som underdirektør og avdelingsdirektør i departementets forvaltningspolitiske avdeling. 1988-1990 var han avdelingsdirektør i Direktoratet for arbeidstilsynet. 1977-1988 arbeidet Spildo i Kommunal- og arbeidsdepartementet, 1986-1988 som underdirektør i departementets arbeidsrettsseksjon, 1982-1986 som byråsjef i departementets arbeidsmiljøavdeling og 1977-1980 som konsulent samme sted. 1981 var Spildo dommerfullmektig ved Tana og Varanger sorenskriverembete.

Spildo var særskilt meglingsmann i arbeidstvister 1988-1991, medlem av Arbeidsmiljølovutvalget 1989-1990, medlem av Sykelønnsutvalget 1989, medlem av Arbeidsrettsrådet 1986-1990 og sekretær for Arbeidsrettsrådet.

Kilder
------

* Forvaltningsdatabasen Arkivert 16. oktober 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Arne Sigurdsson** (død 1314) var biskop i Bergen fra 1304 til 1314.

Liv
---

Arne var bror av sin etterfølger Audfinn Sigurdsson. Han er omtalt som kannik i Bergen i 1292, da han var en av utsendingene til England som skulle forhandle om arven etter prinsesse Margrete. I 1297 ble han og biskop Narve valgt til å dømme i striden mellom erkebiskop Jørund og domkapitlet i Nidaros. Av grunner som trolig har hatt med striden å gjøre ble han imidlertid satt i fengsel av Audun Hugleiksson, og først frigitt etter kong Eiriks død i 1299.

Han ble valgt til biskop i Bergen 14. desember 1304 som Narves etterfølger, og 5. desember 1305 ble han innviet av erkebiskopen i Jonskirken. Som biskop begynte han å føre en kopibok over bispesetets brev, *Bergens kopibok*, som er bevart i avskrifter. Den viser at Arne gikk inn for å fremme sølibatet blant prestene og ville tvinge dem til å sende fra seg frillene deres. Etter biskop Erlend av Færøyenes død i 1308 kom han opp i en strid med erkebiskopen i Nidaros om hvem som skulle ha rett til å besette bispestolen på Færøyene. For å fremme sin sak møtte han på kirkemøtet i Vienne (1311–1312). Han hadde også en strid med de tyske kjøpmennene i Bergen, for å tvinge dem til å betale tiende.

Det er bevart en katalog over biskop Arnes bibliotek, som viser at han har vært en ganske lærd mann. Katalogen ble funnet i universitetsbiblioteket i Uppsala og undersøkt av historikeren Gustav Storm. Blant Arnes bøker var det kirkerettslige arbeidet *Summa Gaufredi* (Goffredus de Trano), den eldre Gulatingsloven, og Didrikssagaen.

Litteratur
----------

* Edvard Bull: «Arne Sigurdsson», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 1. Kristiania: Aschehoug, 1923
* Gustav Storm: «Den Bergenske Biskop Arnes Bibliothek», i *Historisk Tidsskrift* VI (1880)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
***A Private War*** er en biografisk krigsfilm fra 2018 regissert av Matthew Heineman. Hovedrollen som journalist Marie Colvin ble spilt av Rosamund Pike, og andre sentrale roller ble spilt av Jamie Dornan, Tom Hollander og Stanley Tucci. Manus ble skrevet av Arash Amel. Filmen hadde premiere under Toronto International Film Festival i 2018, og ble sluppet i USA den 2. november 2018.

Handlingsreferat
----------------

Marie Colvin er en amerikansk journalist ansatt i The Sunday Times. Jobben hennes innebærer blant annet at hun besøker noen av de farligste områdene i verden og dokumenterer forholdene der. I 2001 var Colvin og teamet hennes hos Tamiltigrene på Sri Lanka. Mens de befinner seg i leiren til Tigrene blir leiren angrepet av det sri-lankiske militæret. Til tross for hennes forsøk på å overgi seg, skyter en rakettdrevet granat i hennes retning, og hun blir så kraftig såret at hun mister venstre øye. Etterpå bestemmer Colvin seg for å begynne å bruke øyelapp.

Colvin får diagnosen posttraumatisk stresslidelse, men er likevel fast bestemt på å fortsette å lete etter nye viktige historier. Hun krangler med sjefen sin, Sean Ryan, om konflikter hun ønsker å dekke – inkludert Irak, hvor hun møter fotografen Paul Conroy – og Libya. Når hun ikke reiser verden rundt bor hun i London. Der innleder hun et forhold til Tony Shaw (spilt av Stanley Tucci). I februar 2012 bestemmer Conroy og Marie Colvin seg for å dekke den pågående konflikten i den syriske byen Homs, hvor de snart oppdager at 28 000 syriske menn, kvinner og barn har blitt fanget midt i kryssilden.

Etter at Conroy og Colvin har sendt historien sin til Sean Ryan, bestemmer Colvin seg for å også kringkaste til CNN i håp om bedre bevisstgjøre sivile ofre. Men i det Marie, Paul og en annen reporter ved navn Rémi Ochlik, flykter fra bygningen de hadde brukt som mediasenter, blir hele gaten ødelagt av eksplosjoner. Filmen blir avsluttet med fotografier av den ødelagte byen Homs, etterfulgt av et intervju av den virkelige Marie Colvin, med sitatet: 

> «Du kommer aldri dit du skal hvis du erkjenner frykt.»
> 
>

Skuespillere
------------

* Rosamund Pike – Marie Colvin
* Jamie Dornan – Paul Conroy
* Tom Hollander – Sean Ryan, redaktør i The Sunday Times, avisen der Marie er ansatt
* Nikki Amuka-Bird – Rita Williams, Maries venninne
* Faye Marsay – Kate Richardson
* Greg Wise – professor David Irens
* Corey Johnson – fotografen Norm Coburn
* Stanley Tucci – Tony Shaw
* Fady Elsayed – Mourad

Referanser
----------

1. ↑  «A Private War». imdb.com. 16. november 2018. Besøkt 18. januar 2022. «Acacia Filmed Entertainment, Savvy Media Holdings, Thunder Road Pictures»
2. ↑  «A Private War» **(engelsk)**. Besøkt 18. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Private War* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *A Private War* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *A Private War* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *A Private War* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *A Private War* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BBC Things
 |
Bilde av en bregne som viser selv-likhet.
En **affin transformasjon** (også kalt **affin avbildning** eller **affin funksjon**) er i matematikk en sammensetning av en lineær transformasjon og en translasjon. Geometrisk utgjør de affine transformasjonene alle operasjoner som opprettholder rette linjer og affine kombinasjoner av punkt. 

Førstegradspolynomen på formen 

{\displaystyle f\,(x)=ax+b}
utgjør et grunnleggende eksempel. Om *b* = 0, har vi spesialtilfellet homoteti, som i sin tur er et spesialtilfelle av lineære transformasjoner. (Det faktum at grafen alltid er en linje gjør altså ikke at vilkårene for lineæaritet oppfylles bortsett fra når *b* = 0.) 

For en vektor *x* i det *n*-dimensjonale euklidske rommet **R**n kan en affin transformasjon *y* uttrykkes på formen

{\displaystyle y(x)=Ax+b}
der *A* er *n* × *n* - matrisen for en lineær transformasjon og *b* er en translasjonsvektor. Også sammensetningen av to affine transformasjoner er én affin transformasjon, ettersom

{\displaystyle C(Ax+b)+d=(CA)x+(Cb+d)}
har samme form.

Gjennom å legge til en virtuell dimensjon kan en affin transformasjon utføres gjennom bare matrisemultiplikasjon. Dette utnyttes ofte i datamaskiner, f.eks. i OpenGL og Postscript.

Se også
-------

* Möbiustransformasjon

Eksterne lenker
---------------

* D. Fussell, Affine Transformations, forelesninger i Computer Graphics ved University of Texas, Austin.

| * v
* d
* r
Hovedområder i lineær algebra |
| --- |
| Affin transformasjon **·** Basis **·** Determinant **·** Egenvektor **·** Lineært ligningssystem **·** Lineær transformasjon **·** Matrise **·** Norm **·** Skalar **·** Vektor **·** Vektorrom |

| * v
* d
* r
Hovedområder i matematikk |
| --- |
| Algebra **·** Analyse **·** Anvendt matematikk **·** Geometri **·** Kombinatorikk **·** Numerisk analyse **·** Topologi **·** Statistikk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** MathWorld **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
Affeksjonsverdi oppstår fra personlige minner som assosieres med objektet, uten hensyn til objektets pengeverdi.
**Affeksjonsverdi** (fransk, *valeur affective*) er en subjektiv verdi man knytter til et objekt. Som en individuell, følelsesmessig verdi oppstår affeksjonsverdien fra personlige minner som assosieres med objektet, uten hensyn til objektets kulturminneverdi, samfunnsverdi, relativ nytteverdi, monetær verdi eller pris. Affeksjonsverdi er ofte knyttet til egne forfedre og arv. Dette er gjerne eiendommer, som egne barndomshjem, fritidsboliger, odelsgårder, etc. eller gjenstander som eldre foto, bunader, dåpskjoler, arvesølv, møbler, klokker, etc. For arvegods kan alderspreg etter bruk, slitasjemerker og annen patina være med å styrke affeksjonsverdien.

Affeksjonsverdi er vanligvis ikke gjenstand for erstatning. Den subjektive affeksjonsverdien som tillegges objekter kan heller ikke forsikres. Er det forøvrig etablert et marked for dette som et samlerobjekt, for eksempel kunst- eller kulturhistoriske gjenstander eller samlinger, kan disse forsikres. 

Eiendommer, som i tillegg til eiers affeksjonsverdi også representerer fellesskapets kulturminneverdier, vil sammen med dens økonomisk verdi, øke sin muligheten for å bli bevart for ettertiden.

Eksterne lenker
---------------

* affeksjonsverdi - SNL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Fjodor Isakovitsj Bajkov** (russisk: Фёдор Исакович Байков, født 1612, død 1663) var den første russiske diplomaten som ble sendt til Kina, i 1658. 

I 1654 sendte Tsar Aleksej Bajkov til Shunzhi-keiseren for å forhandle en handelstraktat mellom Moskva og Beijing.

På denne tiden hadde det mandsjuriske Qing-dynastiet nettopp blitt etablert, og russerne hadde akkurat nådd Amurelven nordifra. Bajkov ble bedt av kineserne å møte opp foran keiseren.

Før han dro fra Tobolsk, sendte han Setkul Ablin foran han som budbringer. Ablin nådde Beijing i 1655, solgte handelssakene sine og reiste tilbake i 1656, og møtte ikke Bajkov på tilbakeveien.

Etter et langt opphold i Tobolsk dro Bajkov til Kina i enten Juni eller i høsten[] 1654. Han dro langs Irtysjelven over Dzungaria og Gobiørkenen. I 1655 nådde han Kalgan og Den kinesiske mur. Her ble han stoppet av kineserne som ikke visste hvem han var, siden de trodde at budbringeren Ablin var den ekte ambassadøren. Men 3. mars 1656 fikk de tillatelse til å møte keiseren i Den forbudte by.

Han nektet å gjøre kowtow ved byporten, men ble sluppet inn likevel. Han insisterte på at hans presanger og folk skulle bli presentert foran keiseren, men ble ikke tatt imot. Etter flere måneders isolasjon, ble han kastet ut av Beijing og nådde Moskva etter et års reise.

Referanser
----------

1. ↑  March, G.Patrick (1996). *Eastern Destiny: Russia in Asia and the North Pacific*.

Litteratur
----------

* G PatrickMarch *Eastern Destiny: Russia in Asia and the North Pacific*, 1996
* Mancall, Mark. *Russia and China: Their Diplomatic Relations to 1728*. Harvard University Press, 1971.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Et **fjernsynsnettverk** er et distribusjonsnettverk for fjernsynsprogrammer, der en sentral enhet formidler programinnhold videre til opptil flere fjernsynskanaler. Begrepet *fjernsynsnettverk* forveksles ofte med nettopp *fjersynskanal*, da det i de fleste europeiske tilfeller ikke er mulig å skjelne forskjellen.

USA
---

I USA er derimot forskjellen mer synlig. Et amerikansk fjernsynsnettverk (eksempelvis ABC, CBS, FOX og NBC) videreformidler programmateriale til et gitt antall lokale fjernsynskanaler. De lokale kanalene kan i mange tilfeller velge sendetid for programmene selv, men da programmene ofte består av nyheter, er det som oftest ikke store forskjeller i sendetid fra by til by. Nettverkene eier sjelden kanalene selv, disse er i stedet eid av regionale medieforetak e.l. Ved siden av nettverksprogrammene sendes lokale nyheter eller materiale innkjøpt uavhengig av nettverkene (såkalt *syndikering*). Nettverkssendingene består hovedsakelig av morgenprogrammer, dramaserier (dagtid og kveldstid) og nyhetssendinger av mer nasjonal og internasjonal interesse. Den lokale fjernsynskanalen står derimot fritt til å gripe inn med egne nyhetsbulletiner e.l.
Fjernsynstårnet Østens Perle
**Fjernsynstårnet Østens Perle** (**Oriental Pearl Tower**, kinesisk: 东方明珠塔, pinyin: *Dōngfāng Míngzhūtǎ*) er et fjernsynstårn i Shanghai i Kina. Tårnet ligger ytterst på Lujiazui i Pudongdistriktet, ved Huangpuelvens bredd rett overfor The Bund. 

Det ble tegnet av Jia Huan Cheng fra selskapet *Shanghai Modern Architectural Design Co. Ltd.* Byggingen tok til i 1991 og tårnet stod ferdig i 1995. Det er 468 m høyt, og dermed Asias høyeste og verdens tredje høyeste tårn.

Tårnet har tre utsiktsetasjer. Den høyeste kalles rommodulen og er på 350 meters høyde. De lavere er på 263 m og 90 m. Det finnes en dreierestaurant på 267 meters høyde. Anlegget har også utstillingslokaler, andre restauranter, kjøpesenter og hotell. I tårnets sokkel er det et museum som er viet til Shanghai bys historie.

Antennen for fjernsyns- og radiokringkasting forøker konstruksjonens høyde med 118 meter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
***Andøposten*** var en norsk avis som utkom frem til 1920-tallet. Den 11. februar 1913 gikk den første utgaven av avisen *Andø-Posten* i trykken.

Mannen som startet avisen var John Berg fra Kabelvåg. I en artikkel av tidligere Andøyposten-redaktør Atle Hagtun i forbindelse med 75-årsjubileet i 1988, kom Berg til Andenes med et trykkpresse bestående av to tunge plater. Trykksverten ble rullet på, og papiret lagt imellom platene, ark for ark.

Avisen holdt først til i et nytt hus på Rabben, bygd av Ragnar Olsen (far til Abjørn Høyning), senere kalt Skagagården. Senere bygde Berg et lite hus, ved siden av Provianteringsrådet, der Folkets Hus er nå.

Avisen kom ut en gang i uka, lørdag morgen. Avisen kostet fra starten 50 øre kvartalet. Skulle du ha den sendt til Amerika kostet det fire kroner året. I avisens undertittel het det: «Diskussions-, nyhets- og avertissementsblad for Andøen og omliggende distrikter».

I sin introduksjonsleder skrev redaktør Berg at «et distrikt bør og maa ha sitt lokalblad baade til budbringer og til at ta støt, naar det kræves. Er man ikke saapas lokalpatriotisk at man ser fordelene ved at støtte sit eget distrikts foretagende, bør man ikke undres over at andre distrikter seiler foran.»

Johan Berg ble syk, og døde på begynnelsen av 1920-tallet. Da gikk avisen inn, etter at en av skribentene, Halvdan E. Sivertsen hadde vært redaktør et års tid. Bladet ble da trykket i Harstad. En annen bidragsyter i Andø-posten var fisker Andreas O. Pedersen, som var særlig interessert i lokalhistorie.

Kilder
------

* Andøyposten 16. februar 2013
**Andøyabrua** (nordsamisk: *Ánddarovvi*) eller lokalt kjent som **Risøyhamnbrua** er ei spennbetongbru (bygd etter fritt frambygg-metoden) som ligger i Andøy kommune og går over Risøysundet mellom Risøyhamn på Andøya og Hinnøya. Den er del av fylkesvei 82. Brua er bygd etter fritt frambygg-metoden og har en totalengde på 750 meter, seilingshøyde på 30 meter og et hovedspenn på 110 meter. Brua har 21 spenn.

Andøya bru ble åpnet den 5. september 1974, og er ei av Vesterålsbruene. Disse ble oppført på 1970-tallet som en del av et interkommunalt samarbeid mellom de berørte kommunene i Vesterålen og Statens vegvesen, og gav kommunene fergefri veiforbindelse. Vesterålsbruene ble i det vesentligste finansiert gjennom bompenger. 

Andøya bru og de øvrige Vesterålsbruene ble prosjektert av firmaet Aas-Jakobsen AS, Oslo.

De øvrige Vesterålsbruene er Sortlandsbrua, Hadselbrua og den noe mindre Kvalsaukan bru. Sammen med Tjeldsundbrua ved Harstad, knytter disse Vesterålen til fastlandet.

Referanser
----------

1. ↑  Vegkart (2019)
2. ↑  Kartverkets faktaark

Se også
-------

* Kvalsaukbrua
* Sortlandbrua
* Hadsel bru

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
**Carlos Galvão de Melo** (født 4. august 1921 i Buarcos i Figueira da Foz i Portugal, død 20. mars 2008 i Alcabideche i Estoril) var en portugisisk militær offiser fra Força Aérea Portuguesa (det portugisiske luftforsvaret).

Biografi
--------

Galvão de Melo var den eldste av ni barn. Han var et av medlemmene av det portugisiske Junta de Salvação Nacional som etter nellikrevolusjonen den 25. april 1974 styrtet det diktatoriske Estado Novo-regimet og som var med på å etablerte demokrati i Portugal etter nesten femti år med militær-diktatur. 

Han ble snart kjent som en av de mest konservative og reaksjonære medlemmende av juntaen. I 1980 stilte han som presidentkandidat, men han fikk en svært liten mengde stemmer.

I 1990-årene valgte han å trekke seg fra politikken på grunn av diverse kontroverser på grunn av hans støtte til den indonesiske annekteringen av Øst-Timor. 

Han giftet seg to ganger og fra sitt første ekteskap hadde han seks barn.

Referanser
----------

1. ↑   noticias.sapo.pt[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.ordens.presidencia.pt[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Carlos Eduardo Cintra da Costa Pereira** (født 23. april 1940 i Recife i Brasil, død 13. desember 2020), kjent som **Carlos Eduardo Cadoca** eller bare **Cadoca**, var en brasiliansk politiker og advokat.

Cadoca var over tid medlem av Movimento Democrático Brasileiro (MDB), Partido Social Cristão (PSC), Partido Comunista do Brasil (PCdoB), og Partido Democrático Trabalhista (PDT).

Cadoca satt i bystyret i Recife fra 1983 til 1995. Senere var han medlem av delstaten Pernambucos lovgivende forsamling fra 1995 til 1999. Fra 1999 til 2019 satt han i den brasilianske nasjonalforsamling.

Den 13. desember 2020 døde Cadoca i Recife av problemer relatert til COVID-19, i en alder av 80 år.

Referanser
----------

1. 1 2   «Ex-deputado federal Cadoca morre aos 80 anos devido a complicações da Covid-19», publisert i G1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Carlos Eduardo Cadoca: Biografia». *Chamber of Deputies (Brazil)*.
3. ↑  «Ex-deputado federal Cadoca morre aos 80 anos devido a complicações da Covid-19». *G1*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Alan Hale** (født 1958) er en amerikansk astronom som er kjent for å ha oppdaget Hale-Bopp-kometen sammen med Thomas Bopp i 1995.

Biografi
--------

Hale ble født i Tachikawa, Japan, men han vokste opp i Alamogordo, New Mexico. Han tjenestegjorde i U.S. Navy fra 1976 til 1983 og uteksaminerte seg fra U.S. Naval Academy i 1980. Hales neste jobb var ved Jet Propulsion Laboratory (JPL) hvor han jobbet til 1986. I løpet av perioden i JPL, jobbet han som ingeniør for Deep Space Network. Her var han involvert i flere prosjekter med romfartøy, inkludert Voyager 2.

Etter Voyagers møte med Uranus, forlot han JPL til fordel for New Mexico State University i Las Cruces. Han fikk sin Ph.D. i astronomi i 1992. Etter å ha observert omkring 200 kometer, oppdaget han 23. juli 1995 Hale-Bopp med et teleskop fra sin egen oppkjørsel. Det uskarpe himmellegemet var ikke å finne i noen stjernekart over stjernebildet Skytten og det var snakk om en hittil uoppdaget komet. Samtidig som Hale observerte kometen ble den også sett av amatørastronomen Thomas Bopp. Den ble dermed døpt Hale-Bopp, og er antageligvis den mest observerte kometen i løpet av det 20. århundre samt den mest lyssterke siden Wests komet i 1976.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Earthrise Institute

  

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Ctenocassida*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, oval, blank, brunlig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" knapt framskytende. Kantene av pronotum og dekkvingene danner en nesten kontinuerlig kurve. Oversiden er ganske fint punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Brasil (Rio Grande do Sul).

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Ctenophilaspis*** Spaeth, 1926
							+ *Ctenophilaspis ingenua* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Ctenophilaspis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ctenophilaspis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ctenophilaspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ctenophilaspis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Femtallsystemet** er et tallsystem med grunntall *fem*. For å skrive tall i femtallsystemet brukes kun sifrene 0, 1, 2, 3 og 4.

De ti første positive heltallene skrives på følgende måte:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Titallsystemet (n10) | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | **10** |
| Femtallsystemet (n5) | 1 | 2 | 3 | 4 | **10** | 11 | 12 | 13 | 14 | **20** |

For å indikere at et tall er skrevet i femtallsystemet kan man, der det er hensiktsmessig, føye til 5 med senket skrift etter tallet: 105 = 5.

Omregninger
-----------

For å konvertere et tall fra femtallsystemet til titallsystemet multipliserer man hvert siffer med en potens av fem og adderer, som vist i eksempelet med tallet 3145 nedenfor:

```
**3**×52 + **1**×51 + **4**×50 = 3×25 + 1×5 + 4×1 = 84.
```

Tallet 3145 i femtallsystemet blir altså 84 i titallsystemet.

For å konvertere et tall fra titallsystemet til femtallsystemet må man gjentatte ganger utføre heltallsdivisjon med grunntallet 5 og merke seg resten, som vist i eksempelet med tallet 84 nedenfor:

| Heltalldivisjon | Rest |
| --- | --- |
| 84/5 = 16 | **4** |
| 16/5 = 3 | **1** |
|  3/5 = 0 | **3** |
|  | **↑** |

Tallet 84 blir altså 3145 i femtallsystemet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Dag Torgeir Krohn** (født 24. mars 1912 i Oslo, død 15. juni 1989 i Madrid) var en norsk flyger før, under og etter andre verdenskrig.

Krohn gikk Hærens flygeskole fra 1933 til 1934, da han fikk flygervingen.

I 1940 tjenestegjorde Krohn som løytnant i Jagevingen i Hærens flyvåpen, stasjonert på Fornebu. På morgenen 9. april 1940 tok han av fra Fornebu, i ett av totalt syv norske Gloster Gladiator, for å møte over 70 tyske jager- og bombefly. Krohn angrep to tyske fly i luften; en Heinkel He 111 vest for Fornebu, og en Do 17, som begge ble rapportert skutt ned. Han angrep etterpå et tredje tysk bombefly. Deretter skadet han flere Junkers Ju 52, som allerede hadde landet på Fornebu, før han selv fløy videre og landet på islagte Steinsfjorden.

Høsten 1940 rømte Krohn fra Norge til Canada. Her tjenestegjorde han som instruktør ved Little Norway, før han i 1941 ble forflyttet til RAF Ferry Command, som seinere ble RAF Transport Command, og dens norske avdeling, RNAF/45 Group, stasjonert på Dorval utenfor Montreal. Derfra ble det fløyet amerikanske fly som skulle til allierte avdelinger, både i Europa og i andre krigsteatre. Han ble sjef for avdelingen i februar 1944, etter et opphold ved 44 Group i Storbritannia. Krohn var også tilknyttet RAF 511 Squadron en periode, og deltok da i krigen i Middelhavet, den Nord-Afrikanske kampanjen, og i kamper ved Malta og Italia i 1942/43. Etter krigen begynte Krohn i SAS, og fløy der til han pensjonerte seg i 1972.

Krohn var sertifisert til å fly mange tyngre flytyper:

To-motors: D.C.3, Hudson, Ventura, Catalina, Boston, Lodestar, Mitchell og Dakota

Tre-motors: Junker Ju 52

Fire-motors: Liberator I, Flying Fortress, L.B. - 30, B - 24, C - 87, York, Lancaster og Skymaster (C-54)

Utmerkelser
-----------

Dag Krohn ble tildelt Order of the British Empire (OBE) og Air Force Cross av Storbritannia, for sin innsats for RAF. Han ble også tildelt Krigsmedaljen, Deltakermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Krigsmedaljen |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Deltagermedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Order of the British Empire – offiser | Air Force Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Guhnfeldt, Cato (1951-) (1990). *Fornebu 9. april*. Oslo: Wings. s. 71. ISBN 8299219418.
2. ↑  *Flyalarm: luftkrigen over Norge 1939-1945*. Oslo: Sem & Stenersen. 1991. s. 24. ISBN 8270460583.
3. ↑  Henriksen, Vera (1927-2016) (1996). *Luftforsvarets historie*. Oslo: Aschehoug. s. 312. ISBN 8203220703, ISBN 8203220673.
4. ↑  Guhnfeldt, Cato (1951-) (1990). *Fornebu 9. april*. Oslo: Wings. s. 325. ISBN 8299219418.

5. Larsen, Tor Idar. *Finn Thorsager, fra jagerpilot til flykaptein*
**Mansaf** (arab.**منسف**) er Jordans nasjonalrett. De viktigste ingrediensene er lam, ris og et tørket yoghurtlignende produkt kalt jameed. Populære varianter har *karaki jameed* som ingrediens. Mansaf består av et tynt lag av brød kalt *shrak* eller markook som er underst på anretningsfatet. Risen er over brødet, og lammet ovenpå der igjen. Så helles yoghurtsausen i store mengder over det hele. Tradisjonelt skal lammehodet ligge øverst. Mansaf kan garneres med mandler og pinjenøtter. Man kan også ta med oppskåret løk eller vårløk. 

Tradisjonelt forsyner alle seg direkte fra det felles anretningsfatet, og man bruker høyre hånd – ikke bestikk av noe slag. Venstre hånd legges på ryggen. Nå for tiden er det akseptabelt å spise med skje fra hver sin mindre tallerken.

Litteratur
----------

* *The Jordan Heritage Encyclopedia*/ vol. 1–5: Rox Bin Za’id Al-Uzaizi.
* *Cultural history of Jordan during the Mamluk period 1250–1517*. Professor Yousef Ghawanmeh. *1979, Workers Cooperative Society presses. Amman, Jordan.* *1982, Yarmouk University. Irbid, Jordan.* *1986, Ministry of Culture and Youth. Amman, Jordan.* *1992, University of Jordan. Amman, Jordan.*

Eksterne lenker
---------------

* «Mansaf». University of Illinois. 20. november 1996. Arkivert fra originalen 20. august 2011. Besøkt 22. mars 2011.  Arkivert 20. august 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Manovo-Gounda St.Floris nasjonalpark** ligger i prefekturatet Bamingui-Bangoran, i Den sentralafrikanske republikk, ved grensen til Tsjad. Parken ble innlemmet på verdensarvlista i 1988 på grunn av sin imponerende biodiversitet.

Parken, som utgjør 1 740 000 hektar, ligger 400-800 moh, og er preget av savannelandskap. Parken ligger i den østlige delen av prefekturatet og er avgrenset mot Tsjad av grenseelvene Aouk og Kameur, mot øst av Vakagaelven, mot vest av Manovoelven og mot sør av Bongomassivet. Elven Ndéle-Birao renner gjennom parken. Klimaet er tropisk, med årlig nedbør 960 - 1 700 mm. Regntiden varer fra juni til november. Karakteristiske arter for parken er Svart neshorn, elefanter, gepard, leopard, afrikansk villhund, rødpannegaselle (*Gazella rufifrons*) og kafferbøffel. Det er registrert 320 fuglearter, av særlig betydning er vadefuglene på elveslettene i parkens nordlige del. Bare deler av parken har vært kartlagt grundig. 

De første delene av parken ble fredet i 1933 som *Oubangui-Chari* nasjonalpark. Den skiftet navn til *Matoumara* i 1935 og til *St.Floris nasjonalpark* i 1940. St. Floris ble utvidet i 1960 og 1974, og parken fikk dens nåværende navn og utstrekning i 1979.

På grunn av krypskyttere, som fryktes å ha avlivet opptil 80% av dyrelivet i parken, og mordet på fire viltforvaltere, ble parken i 1997 oppført på listen over Truede verdensarvsteder.

Eksterne lenker
---------------

* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Mans våpenskjold.
**Mans våpen** dateres formelt fra 12. juli 1996. Ettersom Man er en britisk kronbesittelse er våpenet mer presis beskrevet som monarkens våpen for Man.

Våpenskjoldet avbilder av et triskele, et symbol som består av tre bøyde menneskelige bein i rustning på et rødt felt. Triskelet er et gammelt symbol, som har vært brukt på Man tilbake til middelalderen. Opprinnelsen er antagelig norrøn.[] To fugler på hver side av våpenskjoldet holder det oppe, den ene er falk og den andre er en ravn. Falken symboliserer den tiden i Mans historie da Henrik IV av England ga Man med alle rettighetene til øya til John I Stanley av Man på den betingelse at han viste sin hyllest og betalte to vandrefalker til ham og til alle framtidige konger av England på dennes kroningsdag. Denne tradisjonen ble opprettholdt fram til kroningen av Georg IV av Storbritannia i 1822. Ravnen er symbolet på den betydning som den har som symbol Mans norrøne bakgrunn. I 400 år var Man styrt og preget av norrøn kultur. Ravnen er også Odins symbol, og av den grunn også benyttet som krigsfane for norrøne hærer i middelalderen.[] Over våpenskjoldet er en kongekrone, Sankt Edvards krone, som representerer den britiske monarken, på Man titulert «dronningen, herre av Mann».

Mottoet under våpenskjoldet er på latin: *Quocunque Jeceris Stabit* – *Hvorhen du kaster det, vil det stå*.

Et banner av våpenskjoldet er benyttet som Mans flagg.

Blasonering
-----------

Den formelle, heraldiske beskrivelsen (blasoneringen) av våpenskjoldet er:

*For the Arms: Gules a Triskele Argent garnished and spurred Or; and for the Crest: ensigning the Shield of Arms An Imperial Crown proper; and for the Supporters: Dexter a Peregrine Falcon and sinister a Raven both proper together with this Motto: 'Quocunque Jeceris Stabit'."*[]

Referanser
----------

1. ↑  myGov.im: Island Facts – Isle of Man Government Arkivert 10. mai 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Government of the Isle of Man- coat of arms
**Kareem Amer** (født 17. juni 1984) er en Norsk egyptisk blogger og tidligere jusstudent. 

Han blei arrestert av egyptiske myndigheter for å ha publisert innlegg på bloggen sin som ble ansett for å være antireligiøs og sårende mot daværende president Hosni Mubarak. I hjembyen Alexandria, den 22. februar 2007, ble Amer dømt til tre års fengsel for å opptrådt krenkende mot Islam, for oppvigleri, og ett år for å ha opptrådt krenkende mot president Hosni Mubarak. Han var den første blogger i Egypt som ble arrestert utelukkende på grunnlag av det han hadde skrevet. Han ble sluppet ut av fengselet 17. november 2010.

Han kom til Bergen i 2012 og har fått status som fribyforfatter.. Bergen by er medlem av International Cities of Refuge Network (ICORN) og tar imot forfulgte forfattere. 
I 2020 fikk han norsk sratsborgerskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Egypt blogger jailed for 'insult'» **((en))**. BBC News. 22. februar 2007.
2. ↑  Radsch, C. (2010). "First Egyptian Blogger Imprisoned for Writings is Released". *Huffington Post.* (en)
3. ↑  Bergen Offentlige Bibliotek om Kareem Amer

Eksterne lenker
---------------

* Amers blogg (hovedsakelig arabisk) Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine.
* ICOR om Bergens mottakelse av Amer
**Harry Pollitt** (født 22. november 1890 i Droylsden i Lancashire, død 27. juni 1960 av hjerneblødning) var generalsekretær for Communist Party of Great Britain i mer enn 20 år. Han etterfulgte Albert Inkpin i dette vervet.

Liv og virke
------------

I 1919 var Pollitt involvert i en kampanje for å protestere mot vestlig innblanding i den russiske borgerkrigen. Pollitt ble sterkt påvirket av holdningene til den kommunistiske intellektuelle Rajani Palme Dutt, og de to forble nære allierte i mange år fremover.[] Fra 1924 til 1929 satt Pollitt som generalsekretær i National Minority Movement, en kommunist-ledet forent front innenfor nesten samtlige fagforeninger i Storbritannia[]. Han ble etterfulgt av John Gollan som generalsekretær for Communist Party of Great Britain.

I 1925 giftet Pollitt seg med Marjory Edna Brewer (født i 1902), et kommunistisk skolelærer, og de hadde en sønn og en datter sammen. I 1929 valgte CPGB Pollitt til generalsekretær, en stilling han hadde, med et kort avbrudd under den andre verdenskrig, helt frem til 1956. Han ble deretter gjort formann i partiet, en stilling han hadde frem til sin død fire år senere om bord i et cruiseskip som seilte fra Storbritannia til Australia og New Zealand. 

I samtlige av hans offentlige uttalelser, var Pollitt lojal ovenfor Sovjetunionen og dens diktator Josef Stalin. Han var også en forsvarer av at Stalin kvittet seg med flere av hans politiske og militære motstandere under Moskvaprosessene på 1930-tallet. Ved valget i 1945 var Pollitt mindre enn tusen stemmer fra å vinne et sete i det britiske parlamentet som kandidat for Labour Party.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 119748908[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6694, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w63k64h8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Johan Ludwig Wegner** (født 7. august 1830 på Fossum hovedgård i Modum, død 7. april 1893 i Larvik) var en norsk jurist, embedsmann og trelasthandler. Han var byfogd i Larvik fra 1884 til 1893.

Johan Ludwig Wegner, vanligvis kalt Ludwig eller J.L. Wegner, var sønn av godseier, verkseier, trelasthandler og generalkonsul Benjamin Wegner og Henriette Seyler, og ble født på Fossum hovedgård i Modum, der faren var administrerende direktør og medeier i Blaafarveværket. Han ble oppkalt etter morfaren, bankieren Ludwig E. Seyler i Hamburg. I 1836 kjøpte familien Frogner Hovedgård i Aker, der de bodde til 1849.

Han ble utdannet cand.jur. ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1851 og arbeidet i Indredepartementet 1852–1856. Han sluttet i departementet for å gå inn i farens trelastforretning i 1856 og var daglig leder i trelastfirmaet Juel, Wegner & Co. som var eid av faren og Iver Albert Juel. Firmaet engasjerte seg i trelasthandel i Drammensvassdraget og i Glommavassdraget. Senere etablerte han sitt eget trelastfirma J.L. Wegner & Co. og drev som trelastgrosserer i kompaniskap med M.N. Iversen og broren H.B. Wegner. Han var medlem av bestyrelsen i Hafslunds Saugbrug.

I 1868 sluttet han som trelasthandler og vendte tilbake til en stilling i Indredepartementet. Etter halvannet år i Indredepartementet ble han ansatt i Statens Jernbaneanlæg, der han etter kort tid ble hovedkasserer (økonomidirektør). I denne stillingen hadde han en viktig rolle i utbyggingen av jernbanenettet i Norge; Statens Jernbaneanlæg hadde et av de største budsjettene i staten. Han sluttet som hovedkasserer i forbindelse med omorganiseringen av Statens Jernbaneanlæg til Norges Statsbaner, og var byfogd i Larvik fra 1884 til 1893.

Han var gift med Blanca Bretteville, datter av statsminister Christian Zetlitz Bretteville, som hadde vært Wegners sjef i Indredepartementet. De var foreldre til kvinnesakskvinnen Olga Thinn, som var gift med høyesterettsjustitiarius Karenus Kristofer Thinn.

Ifølge folketellingen for 1885 var Wegner og hans familie bosatt i Abr. Andersens gård i Larvik.

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenbladet 1862.11.01*.
2. ↑  *Sarpsborg Arbeiderblad 1939.08.09*.
3. ↑  Folketellingen 1885

Litteratur
----------

* Rolf B. Wegner (f. 1898): *Familien Wegner*, Halden, 1963
* Rolf B. Wegner (f. 1940): *Oldefar Heinrich Wegner forteller*, 2010
* Rolf B. Wegner (f. 1940): *Wegner-slektens virksomhet ved Glomma*, 2011


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Kjemisk termodynamikk** er studiet av innbyrdes sammenheng mellom varme og arbeid med kjemiske reaksjoner eller med fysiske endringer i tilstand innenfor rammen av termodynamikkens lover. Kjemisk termodynamikk involverer ikke bare laboratoriemålinger av forskjellige termodynamiske egenskaper, men også anvendelse av matematiske metoder for å studere kjemiske spørsmål og spontaniteten til prosesser.

Strukturen til kjemisk termodynamikk er basert på de to første termodynamiske lovene. Med utgangspunkt i termodynamikkens første og andre lov kan fire ligninger kalt "grunnlegningene til Gibbs" utledes. Fra disse fire kan en rekke ligninger, som relaterer de termodynamiske egenskapene til det termodynamiske systemet, utledes ved hjelp av relativt enkel matematikk. Dette skisserer det matematiske rammeverket for kjemisk termodynamikk.

Historie
--------

I 1865 foreslo den tyske fysikeren Rudolf Clausius i sin *Mechanical Theory of Heat* at prinsippene for termokjemi, f.eks. varmen utviklet seg i forbrenningsreaksjoner, kunne brukes på prinsippene for termodynamikk. Basert på arbeidet til Clausius, publiserte den amerikanske matematiske fysikeren Willard Gibbs mellom årene 1873-76 en serie på tre artikler, hvor den mest kjente er artikkelen *On the Equilibrium of Heterogeneous Substances*. I disse artikelene viste Gibbs hvordan de to første termodynamiske lovene kunne måles grafisk og matematisk for å bestemme både den termodynamiske likevekten av kjemiske reaksjoner, samt deres tendens til å forekomme eller fortsette. Gibbs 'samling av artikler ga den første enhetlige termodynamiske teorier fra prinsippene utviklet av andre, som Clausius og Sadi Carnot.

I løpet av det tidlige 1900-tallet anvendte to store publikasjoner vellykkede prinsipper utviklet av Gibbs i kjemiske prosesser, og etablerte dermed grunnlaget for vitenskapen om kjemisk termodynamikk. Den første var læreboka 1923 *Thermodynamics and the Free Energy of Chemical Substances* av Gilbert N. Lewis og Merle Randall. Denne boken var ansvarlig for å erstatte den kjemisk affinitet med begrepet fri energi i den engelsktalende verden. Den andre var boken *Modern Thermodynamics* fra 1933 etter metodene til Willard Gibbs skrevet av E. A. Guggenheim. På denne måten blir Lewis, Randall og Guggenheim ansett som grunnleggerne av moderne kjemisk termodynamikk på grunn av det store bidraget fra disse to bøkene til å forene anvendelsen av termodynamikk til kjemi.

Referanser
----------

1. 1 2  Ott, J. Bevan (2000). *Chemical thermodynamics : principles and applications*. London, UK: Academic Press. ISBN 978-0-08-050098-0. OCLC 174132792.
2. ↑  Clausius, Rudolf (1865). *he Mechanical Theory of Heat – with its Applications to the Steam Engine and to Physical Properties of Bodies*. London: John van Voorst.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Kjemiske lover** er de av naturlovene som er relevant innen kjemi. Det mest grunnleggende prinsippet innen kjemi er loven om massens konstans, som slår fast at det ikke er noen observerbar forskjell i massemengde før og etter en kjemisk reaksjon. Moderne fysikk fastslår at energien blir bevart, og at det er en sammenheng mellom energi og masse, et prinsipp som er viktig innen kjernekjemi. Bevaring av energi leder til viktige prinsipper innen kjemisk likevekt, termodynamikk og kinetikk.

Nyere lover innen kjemi er utarbeidet ut fra loven om massens konstans. Joseph Prousts lov om de bestemte masseforhold, fastslår at rene kjemiske forbindelser blir dannet av grunnstoff i bestemte forhold. I dag vet vi at måten disse grunnstoffene er strukturert på i forhold til hverandre, også er viktig.

Daltons lov om multiple forhold fastslår at kjemiske forbindelser vil framstå i forhold som er små hele tall (for eksempel 1:2 i vann, en (masse)del oksygen og to deler hydrogen). I enkelte kjemiske systemer (som for eksempel biomakromolekyler og mineraler) er imidlertid tallene i forholdsratioen store, og det er ikke uvanlig at slike forbindelser blir presentert som en brøk. Slike forbindelser er kjent som ikke-støkiometriske forbindelser.

Litteratur
----------

* Chang, Raymond (2008). *General chemistry : the essential concepts* (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261.
* Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). *General chemistry : the essential concepts* (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.
I **Kjemosyntese** utnytter bakterier uorganiske molekyler og energi som frigjøres ved oksidasjon, men ellers er den helt lik fotosyntesen. I begge syntesetypene brukes energien til å spalte vannmolekylene og bygge hydrogenet sammen med karbondioksid til energirike karbohydratmolekyler. 

De fleste bakterier og alle dyr er heterotrofe. Noen få bakterieformer har kjemosyntese og er autotrofe. Eksempler på dette er svovelbakterier eller nitrogenfikserende bakterier. Svovelbakterier får energi til syntese ved å oksidere hydrogensulfid til svovel og videre til sulfat.

```
    H2S → S → SO4
```

Jernbakterier oksiderer toverdig jern til treverdig.

```
   Fe2+ → Fe3+
```

Når liv først ble til var alt liv på jorden sannsynligvis lignende former av autotrofe bakterier, de fleste biologer tror at fotosyntesen ble utviklet hos organismer med kjemosyntese som utviklet klorofyll.

Se også
-------

* Fotosyntese
* Bakterier

Kilder
------

* (no) Kjemosyntese i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Fysiologi |
| --- |
| Stoffskifte | Ekskresjon **·** Fordøyelse (system) **·** Fotosyntese **·** Kjemosyntese **·** Åndedrett |
| Regulering | Osmotisk **·** Temperatur |
| Sirkulasjon | Blodomløp **·** Lymfesystem |
| Kontrollsystemer | Hormonsystem **·** Nervesystem (Sanseorganer **·** Muskelfunksjon **·** Elektriske organer) |
| Relaterte artikler | Immunforsvar **·** Psykofysiologi |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis
 |