recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peder Pedersen Weyhe** (døpt 30. mars 1747 i Lamba, død 8. oktober 1782) var en færøysk sorenskriver og kongsbonde.

Han ble født inn i Færøyenes øvre bondestand som sønn av kongsbonde, sysselmann og senere sorenskriver Peder Samuelsen Lamhauge (Weyhe) og hustru Elisabeth Jacobsdatter Ziska i Lamba (Lamhauge) på Eysturoy. Farfaren var lagmann Samuel Pedersen Lamhauge. Han var farbror til landstingsmann Johan Hendrik Weihe og sysselmann Samuel Jacob Weihe. Han giftet seg med Anna Elisabeth Jensdatter, som var av kongsbondeslekt fra Hvalvík.

Han ble beskikket som sorenskriver på Færøyene etter sin far i 1775, og som exam.jur. i 1776. I 1776 fikk han også feste på svigerfarens to kongsbondegårder i Hvalvík og på Streymnes. Etter Weyhes død i 1782 giftet enken seg på nytt med landkirurg Johan Henrich Egholm, som overtok festet på gårdene. Han var sønn av hattemaker Niels Egholm, stamfar til den store Egholm-slekten på Færøyene, og hans hustru Armgard Marie Weyhe, som var Peder Pedersen Weyhes kusine på farssiden.

Referanser
----------

1. 1 2  Falk-Jensen, Arild og Hjorth-Nielsen, Henning (1958). *Candidati og examinati juris 1736–1936, candidati politices 1852–1936, candidati actuarii 1922–1936* (PDF) **(dansk)**. 4. København: I kommisjon hos G.E.C. Gad. s. 315. OCLC 921816912. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  «Sorenskrivere siden 1583» **(dansk)**. Retten på Færøerne. Besøkt 9. desember 2017.
3. ↑  Degn, Anton (1945). *Færøske Kongsbønder 1584–1884* **(dansk)**. Tórshavn. s. 79. OCLC 682304026.
4. ↑  Vedsted, Lars (20. juli 2011). «Mindevarde for Egholm». *Nordjyske*. Arkivert fra originalen 10. desember 2017. Besøkt 9. desember 2017.
5. ↑  Carøe, Kristian (1917). «Landkirurger og Fysici på Færøerne 1584–1916». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**. 38. årg. 7. rekke, 2. bd.: 49. ISSN 0300-3655.

Portal: Færøyene
**Cai Wenji** (kinesisk: 蔡文姬, pinyin: *Cài Wénjī*; født 177 i prefekturet Yu i kommanderiet Chenjiu i Kina, død 250) var en dikter og musiker fra Han-dynastiets tid i det gamle Kina. Hennes far var musikeren Cai Yong. Hun het fra fødselen av **Cai Yan** (蔡琰, *Cài Yăn*), men huskes i ettertiden ved sitt stilnavn Cao Wenji.

Cai Wenji komponerte 18 stykker for guqin (kinesisk fløyte). Også guqin-stykkene *Da Hujia*, *Xiao Hujia* og *Hujia Shiba Bai* antas vanligvis å være komponert av henne. 

Historiske kilder gir egentlig lite informasjon om hennes liv, men Luo Guanzhongs roman *Romansen om de tre riker* tegner henne med klarere konturer. 

Ifølge dette verket gifter hun seg mned en viss Wei Zhongdao, og blir bortført av Ce Xian, venstre-kronprinsen (左賢王), under et angrep av utført av xiongnu mot hovedstaden Chang'an. De neste årene av sitt liv må hun tilbringe som konkubine i nærheten av det som i dag er Mongolia. Kansler Cao Cao får etterhvert medynk med Cai Yong fordi hans datter er blitt bortført til ødemarken, og han sender gull og jade til xiongnuene for å Cai Wenji. Hun kommer fri, men ettersom hennes ektemann i mellomtiden var avgått ved døden, gifter hun seg med Dong Si, en venn av Cao Cao.
Cai Wenjis hjemkomst er skildret på det kjente maleriet «Cai Wenji vender hjem (文姬歸漢圖)», antagelig malt under Jin-dynastiet av en tidligere embetsmann Zhang Yu. 

På 5-yuan-myntene er Cai Wenji avbildet med en harpe.

Et krater på planeten Venus er oppkalt etter henne.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   baike.baidu.com[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Caio Koch-Weser
**Caio Koch-Weser** (født 25. juli 1944 i Rolandia, Brasil) er en tysk embedsmann og politiker (SPD). Han var statssekretær i finansministeriet fra 1999 til 2005.

Koch-Weser ble født i Brasil, ettersom hans foreldre og besteforeldre hadde forlatt hjemlandet Tyskland på grunn av sin delvis jødiske herkomst i 1933. Han er barnebarn av Tysklands tidligere visekansler, innenriksminister og justisminister Erich Koch-Weser. Kort etter annen verdenskrigs slutt vendte familien Koch-Weser tilbake til hjemlandet.

Caio Koch-Weser studerte sosialantropologi, sosiologi og historie i Münster, Berlin og Bonn, og avsluttet studiet med hovedfag i sosialøkonomi. Fra 1973 arbeidet han for Verdensbanken, fra 1991 som visepresident og fra 1996 som administrerende direktør. I mai 1999 ble han utnevnt til statssekretær i det tyske finansministeriet. Han var den tyske regjeringens førstevalg til posten som ny sjef for Det internasjonale pengefondet, men USA la ned veto mot ham og den tyske regjeringen valgte isteden konservative Horst Köhler.

I oktober 2005 gjorde han kjent at han etter eget ønske ikke ville fortsette som statssekretær i den nye regjeringen.

Fra januar har han vært viseformann i styret i Deutsche Bank. Han sitter også i styret i Bertelsmann-Stiftung, Verdens økonomiske forum og i den Brusselbaserte tenketanken BRUEGEL.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 171715837, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1944[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000023003, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Tyskland
**Ole Andreas Wiese** (født 1958) er en norsk journalist. Han har vært ansatt i *Dagbladet* siden 1993. Han er per 2011 tilknyttet *Dagbladet*s kulturavdeling og lederavdeling, og skriver blant annet en fast kommentatorspalte om medier og medieutvikling, kjent som «Mediekom». I september 2014 ble det kjent at Wiese overtar jobben som daglig leder på Litteraturhuset i Oslo etter Aslak Sira Myhre.

Wiese er utdannet fra Norges Handelshøyskole og Universitetet i Bergen, med fagene økonomi og litteratur. 
Han er også utdannet teaterregissør ved Statens Teaterhøgskole.

I 2003 fikk han presseprisen Gullpennen. I sin begrunnelse la juryen vekt på «Wieses personlige stil og nyanserikdom».

Andreas Wiese er sønn av forfatteren Jan Wiese, og bror til Claus Wiese.

Referanser
----------

1. 1 2   www.dagbladet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Profil, blink.dagbladet.no Arkivert 13. juni 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  litteraturhuset.no Andreas Wiese blir ny daglig leder for Litteraturhuset Arkivert 29. mars 2016 hos Wayback Machine. 26.09.2014
4. ↑  Journalisten.no
5. ↑  Pettersen, Jonas (6. juli 2014). «Forfatter og forlegger Jan Wiese er død». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 3. april 2021. «Han er far til Dagblad-kommentator Andreas Wiese, NRKs Claus Wiese,...»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
**National Science Foundation** (**NSF**) er et offentlig organ i USA som støtter grunnleggende forskning og utdanning i alle ikke-medisinske felt av vitenskap og teknologi. Den medisinske forskningen dekkes av National Institutes of Health. Med et årlig budsjett på omkring USD 7,5 mrd. (2016), finansierer NSF cirka 24 % av den føderalt støttede grunnforskningen som utføres av universitetene i USA. På noen felt, som matematikk, informatikk, økonomi og samfunnsvitenskap, er NSF den viktigste kilden til nasjonal støtte. 

Direktøren i NSF, underdirektøren og de 24 medlemmene i National Science Board (NSB) utpekes av presidenten og stadfestes av Senatet. Direktøren og underdirektøren er ansvarlige for administrasjon, planlegging og budsjett, i tillegg til daglige operasjoner, mens NSB møtes seks ganger årlig for å fastslå de generelle retningslinjene.

Referanser
----------

1. ↑  «Visit NSF». Besøkt 22. mai 2017.
2. ↑  «NSF Requests and Appropriations By Account: FY 1951 - FY 2017» (PDF). National Science Foundation. Besøkt 22. mai 2017.
3. ↑  «About the National Science Foundation». Besøkt 22. mai 2017.
4. ↑  «National Science Board (NSB)». Besøkt 22. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) National Science Foundation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Stefan Erik Wallin** (født 1. juni 1967 i Vasa) var Finlands forsvarsminister fra 2011 til 2012. Han var leder i 
Svenska folkpartiet fra 2006 til 2012.

Etter å ha studert statsvitenskap ved Åbo Akademi og tatt magistergrad i 1994 var han spesialmedarbeider for både trafikkministeren, utenrikshandelsministeren, innenriksministeren og forsvarsministeren fram til 2000. Da ble han redaktør i Åbo Underrättelser, en stilling han hadde til 2005, da han ble statssekretær for miljøminister Jan-Erik Enestam. Da Enestam gikk av i januar 2007, ble han miljøminister. 

Allerede i 1999 hadde han vært kandidat ved valget til Finlands riksdag for Vasa valgkrets. Han fikk da en varamannsplass. Ved valget i 2007 fikk han flest stemmer i Egentliga Finlands valgkrets. Han ble kultur- og idrettsminister samt likestillingsminister. Ved valget i 2011 ble han gjenvalgt og samme år utnevnt til forsvarsminister. Før han overlot vervet til etterfølgeren Carl Haglund i 2012, hadde han gjennomført den største forsvarsreformen i Finland etter andre verdenskrig. I 2015 ble han valgt inn i Riksdagen for sin tredje periode. Han ble da medlem av utenrikskomiteen. 

Fra 2014 er han leder av styret i en av Finlands største stiftelser, Svenska Kulturfonden. Stiftelsen har en kapital på 1,3 milliarder euro og deler årlig ut store summer til utdanning og kultur på svensk i Finland. Han er også nestleder i styret for stiftelsen for Åbo Akademi. Han bor i Åbo og er medlem av Åbo stadsfullmäktige.

Kilder
------

* Personportrett på stefanwallin.fi

Referanser
----------

1. 1 2   www.eduskunta.fi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Stefan Wallin avgår som partiordförande i juni*. Artikkel hos hfl.fi

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stefan Wallin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stefan Wallins nettsted
* (sv) Stefan Wallin hos Finlands riksdag Rediger på Wikidata

* (sv) Stefan Wallin hos Finlands statsråd Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Prabook
 |
***Slik jeg ser det nå*** er en intervjubok forfattet av *Aftenposten*-journalisten Hilde Harbo, historikeren Hans Olav Lahlum og den tidligere Arbeiderparti-politikeren Haakon Lie. Boken ble utgitt i forbindelse med feiringen av Lies 103-årsdag 22. september 2008 på forlaget Cappelen Damm. Lanseringen foregikk på en pressekonferanse der TV 2 Nyhetskanalen og NRK var til stede. *Dagsrevyen* viet ti minutter til lanseringen samme dag,[] og Lahlum og Lie var de to eneste gjestene i *Redaksjon EN* samme kveld. Etterspørselen etter boken ble stor, og den toppet straks bokhandlernes landsomfattende salgsliste for generell litteratur. I *Slik jeg ser det nå* gikk Lie inn for at Norge skulle kjøpe jagerflyet JAS Gripen og kritiserte Israel. Boken ble også utgitt som lydbok, med Espen Skjønberg som innleser, og med opptak av samtalene mellom Harbo, Lahlum og Lie.

Referanser
----------

1. ↑  Cappelen Damm.no Arkivert 24. februar 2014 hos Wayback Machine. omtale av boken på forlagets hjemmeside
2. ↑  Aftenposten.no:- Kjøp svensk jagerfly eller tap valget
3. ↑  Dagbladet.no: 103-åring topper boklista
**Trøndelag Heimevernsdistrikt 12** er ett av Heimevernets 11 HV-distrikter i Norge og har territorielt ansvar for Trøndelag fylke.

HV-12 består av en distriktskommando på Værnes garnison, 27 HV-områder og Innsatsstyrke Rype.

Samarbeid med Luftforsvaret
---------------------------

Fra mars 2021 inngår HV-12 formelt i nærforsvaret av Ørland flystasjon.

NOREX-utvekslingen
------------------

HV-12 er vertskap for amerikanske soldater under den årlige NOREX-utvekslingen mellom Heimevernet og amerikanske National Guard.

Trening av ukrainske soldater
-----------------------------

På bakgrunn av Russlands invasjon av Ukraina i 2022 leder HV-12 utdanning av ukrainske soldater fra april 2023, støttet av HV-11 og HV-14. Soldatene vil bli kurset i lederskap, sanitet og skarpskyting.

Treningen vil foregå i kontingenter på fire uker med rundt 100 ukrainere per kontingent.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Norex-utvekslingen». *Forsvaret*. Besøkt 24. april 2023.
5. ↑  Solberg, Stig Martin (18. januar 2018). «Inviterte amerikanske soldater på vikingaften på Stiklestad». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 24. april 2023.
6. ↑  «Fagutdanning av ukrainske soldater i Norge». *Forsvaret*. Besøkt 1. april 2023.
7. ↑  Fenstad, Lill Kristin Harøy (24. april 2023). «Nå skal ukrainske soldater trenes på norsk jord». *NRK*. Besøkt 24. april 2023.
8. ↑  «Ukrainere på kurs hos Heimevernet». *Forsvaret*. Besøkt 24. april 2023.
**The Heptones** er en aktiv rocksteady- og reggaetrio, som hadde sitt høydepunkt på slutten av 1960-tallet og starten av 1970-tallet. Leroy Sibbles, Barry Llewellyn og Earl Morgan utgør trioen. 

Earl Morgan og Barry Llewellyn var på første halvdel av 1960-tallet duoen «the Singing Squirrels» men skiftet etterhvert navn til «Sylastians», før de i 1965 formet trioen *The Heptones* med bassisten Leroy Sibbles. 

I 1966 begynte the Heptones å spille inn sine låter hos den da velkjente jamaicanske produseren Coxson Dodd og gikk en lysende karriere i møte. Singlene «Fattie Fattie» og «Why did you leave» ble store hiter på Jamaica i 1966 og 1967. The Heptones hadde sin storhetsperiode rundt 1970 og årene rundt. En av deres mest kjente låter fra denne tiden er «Book of Rules». Leroy Sibbles flyttet til Canada i 1973, og det ble stille fra The Heptones. Men når Sibbles returnerte til Jamaica i 1976 var bandet i gang igjen. Samme år kom the Heptones med to sterke album, «Cool Rasta» og «Night Food». 

I 1977 begynte the Heptones å jobbe med den verdenskjente produseren Lee «Scratch» Perry og senere samme år var albumet «Party Time» utgitt. 
Leroy Sibbles forlot bandet igjen etter utgivelsen av «Party Time» til for del for en suksessfull solokarriere. Han ble erstattet av Dolphin «Naggo» Morris, som tidligere hadde gitt ut hit singelen «Su Su Pon Rasta» for produseren Joe Gibbs. 

The Heptones popularitet dalte på slutten av 1970-tallet, men fortsatte som musikere og er fortsatt aktive. På 1980-tallet opererte the Heptones opp som backing band og koring, blant annet for Gregory Isaacs. Gruppas opprinnelige trio gjenforentes i 1995 og ga ut albumet «Pressure!».

Diskografi
----------

### Singler

* Fattie Fattie (1966)
* I've Got a Feeling (1966)
* Party Time (1966)
* Get In the Groove (1967)
* Equal Rights (1968)
* Ain't Nobody Else (1968)
* Pretty Looks (1969)
* Our Day Will Come (1972)
* Book of Rules (1973)
* Mistry Babylon (1977)
* Sufferers' Time (1978)

Album
-----

* The Heptones (aka Fattie Fattie) (1967)
* On Top (1968)
* Black is Black (aka Ting a Ling) (1970)
* Freedom Line (1971)
* Book of Rules (1973)
* The Original Heptones (1976)
* Cool Rasta (1976)
* Night Food (1976)
* Party Time (1977)
* Better Days (1978)
* Good Life (1979)
* Mr. Skabeana (med Alton Ellis) (1980)
* Swing Low (1985)
* Changing Times (1986)
* Pressure! (1995)
* Deep in the Roots (2004)
* Rainbow Valley (2007)

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Heptones på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Heptones på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Heptones på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Heptones på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Heptones på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |

1. ↑  .
**Daniel Moroder** (født 22. januar 2002 i Sterzing) er en italiensk tidligere skihopper, nå freestylekjører innen skicross, fra Urtijëi som representerer SC Gherdëina.

Karriere
--------

### Skihopping

2018/19
Han deltok under Junior-VM på ski 2019 i Lahtis, med 51.-plass individuelt og 12.-plass i lagkonkurransen.

2019/20
Moroder representerte Italia under Vinter-OL for ungdom 2020, der han først endte på en 15.-plass i det individuelle normalbakkerennet og dagen etter på 9.-plass med det italienske laget i mikslagskonkurransen.

Han debuterte senere samme sesong under kontinentalcupen i skihopping i tyske Brotterode den 8. februar 2020, og deltok under Junior-VM på ski 2020 i Oberwiesenthal.

2020/21
Moroder ble tatt ut i den italienske troppen til Ski-VM 2021 i Oberstdorf, der han kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte der sist på en 51.-plass.

### Skicross

I april 2022 bestemte han seg for å bytte idrett fra skihopping til skicross. 19. november samme år, deltok han i det østerrikske juniormesterskapet i Pitztaler Gletscher og endte på 6.-plass.

Privatliv
---------

Han er sønn av hopptreneren Romed Moroder.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.olympedia.org, besøkt 17. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Instagram, www.instagram.com, besøkt 10. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «Warum ein Südtiroler Skispringer plötzlich Skicrosser ist» **(tysk)**. SportNews. 3. januar 2023. Besøkt 10. februar 2023.
5. ↑  «National Junior Championships – Men's Ski Cross» **(engelsk)**. FIS. 19. november 2022. Besøkt 10. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Moroder – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Moroder – FIS (freestyle) Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Moroder – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Daniel Moroder – skijumping.pl Rediger på Wikidata
* Daniel Moroder på Instagram Rediger på Wikidata
**Lars Daniel Norling** (født 16. januar 1888, død 28. august 1958) var en svensk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker; 1908 i London, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Norling ble olympisk mester i turn under OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp, og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere. Fire år senere tok han sin andre olympiske tittel i turn, han var med på de svenske laget som vant lagkampen.

Under 1920 i Antwerpen vant Nordling sin tredje olympiske gullmedaje. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkamp svensk system Sveriges flagg Sverige
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i sprangridning lag Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Norling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Norling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Norling – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Daniel Norling – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkias flagg Tsjekkia |
| Friidrett: |
| Friidrett EM innendørs |
| Bronse | Praha 2015 | 4x400 m |
| Bronse | Göteborg 2012 | 4x400 m |

**Daniel Němeček** (født 11. august 1991) er en tsjekkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har bronse på 4x400 meter fra EM i friidrett innendørs 2012 og EM i friidrett innendørs 2015 som fremste internasjonale meritter.

Idrettskarriere
---------------

Němeček deltok i EM i friidrett 2012 i Helsingfors, der han kvalifiserte seg til semifinalen på 400 meter, men ble diskvalifisert i semifinalen. Han deltok også på 4 x 400 meter stafett, der Tsjekkia kom på 5.-plass med ny tsjekkisk rekord på 3:02,72. 

Året etter deltok han i EM i friidrett innendørs 2013 i Göteborg, der Tsjekkia fikk bronse på 4 x 400 meter stafett. Han nådde finalen på 400 meter i U23-EM i friidrett 2013, der han løp på 46,47 sekunder og endte på 6.-plass. Han deltok også på 4 x 400 meter stafett, der Tsjekkia kom på 6.-plass. I EM i friidrett 2013 fikk Tsjekkia 19. beste tid i innledningsheatet på 4 x 400 meter, og nådde dermed ikke finalen. 

Tsjekkia deltok i Super League ved Lag-EM i friidrett 2014, og Němeček løp 4 x 400 meter, men Tsjekkia ble diskvalifisert for feil ved veksling. I EM i friidrett 2014 nådde Tsjekkia finalen på 4 x 400 meter, men kom på 8. og sisteplass. Individuelt deltok han også på 400 meter, der han løp på 46,47 i innledningsheatet, som var 27. beste tid, og gikk ikke videre til semifinalen. 

Han deltok i EM i friidrett innendørs 2015, der han løp 4 x 400 meter stafett. Der kom Tsjekkia på 3.-plass på 4 x 400 meter stafett, med ny tsjekkisk rekord med tiden 3:04,09.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Němeček – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics.com Arkivert 26. juni 2015 hos Wayback Machine.
***Den store komedie*** (originaltittel: *Twentieth Century*) er en amerikansk screwballkomedie fra 1934 regissert av Howard Hawks, med John Barrymore og Carole Lombard i hovedrollen.

Handling
--------

Oscar Jaffe (spilt av John Barrymore) finner en ukjent undertøysmodell ved navn Mildred Plotka (spilt av Carole Lombard) og han gjør henne til stjernen i hans siste skuespill, til tross for de alvorlige bekymringene til alle andre, inkludert hans to assistenter: regnskapsfører Oliver Webb (spilt av Walter Connolly) og Owen O'Malley (spilt av Roscoe Karns). Gjennom intensiv trening forvandler Oscar sin nye protesjé til en skuespiller under navnet Lily Garland, og både hun og det nye stykket deres blir snart en rungende suksess.

Oscar og Lily blir snart kjærester. I løpet av de neste tre årene har de produsert en rekke populære produksjoner. Men Lily ønsker å bryte både deres profesjonelle og personlige forhold, lei av Oscars misunnelse og kontroll over alle aspekter av livet hennes. Men Oscar klarer å snakke henne ut av disse planene, og lover å være langt mer tillitsfull og mindre kontrollerende mot henne i fremtiden.

I stedet ansetter han i all hemmelighet et privat detektivbyrå, drevet av McGonigle, for å holde øye med hver eneste bevegelse hun foretar seg - til og med avlytting av telefonen hennes. Når hun oppdager dette reiser hun alene til Hollywood, hvor hun snart blir en anerkjent film-stjerne. Uten Lily produserer Oscar flopp etter flopp, og han begynner snart å slite økonomisk. Han forsøker derfor å få Lily til å signere en kontrakt for å være med på hans nyeste stykke, selv om hun ikke ønsker å ha noe mer med ham å gjøre lenger.

Skuespillere
------------

* John Barrymore as Oscar Jaffe
* Carole Lombard as Lily Garland formerly Mildred Plotka
* Walter Connolly as Oliver Webb
* Roscoe Karns as Owen O'Malley
* Ralph Forbes as George Smith
* Charles Lane as Max Jacobs (as Charles Levison)
* Etienne Girardot as Mathew J. Clark
* Dale Fuller as Sadie
* Edgar Kennedy as Oscar McGonigle
* Billie Seward as Anita

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den store komedie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den store komedie* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Den store komedie* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den store komedie* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den store komedie* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den store komedie* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den store komedie* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den store komedie* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den store komedie* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den store komedie* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Den store moské i Kano** er hovedmoskeen i byen Kano i Nigeria og en av de største moskeer i Nigeria. Den ligger ved siden av Gidan Rumfa, i*Kofara Mata Road*, rett ved residensen til emiren av Kano, en viktig muslimsk leder i Nigeria.

Den opprinnelge store moskeen i byen var en jordmoské formet som et tårn (*soro*). Den ble bygd for kong Muhammad Rumfa på 1400-tallet, da islam fikk fotfeste i Kano-riket. Moskeen skal ha blitt gjenbygd for Muhammed Zaki i 1582 på et nytt sted. På siste halvdel av 1800-tallet skal den ha blitt gjenreist av Sarkin Kano Abdullahi etter å ha forfalt. Denne moskeen hadde et 20 meter høyt tårn, og ble omtalt som den mest imponerende bygningen i Vest-Afrika. Som andre jordbygninger måtte den stadig repareres.

Den siste jordmoskeen ble revet på 1950-tallet. Deretter støttet Storbritannia byggingrn av en ny moské som takk for Nigerias bidrag i andre verdenskrig. Den nåværende moskeen (2019) ble bygd i 1963. Den følger generell muslimsk arkitektur med kuppel og to minareter, og har ikke noe til felles med tradisjonell nigeriansk byggekunst. Til fredagsbønnen kan det samle inntil 50.000 troende.

Moskeen ble rammet av et bombeangrep fra Boko Haram den 28. november 2014. Rundt 120 mennesker døde og 260 ble såret. Angrepet ble sett på som rettet mot emiren av Kano, Sanusi II, som hadde gått sterkt ut mot Boko Haram og oppfordret folk til å kjempe mot dem bare eb uke tidligere. Emiren var ikke i Kano da angrepet fant sted.

Referanser
----------

1. ↑  Lizzie Williams: *Nigeria: The Bradt Travel Guide.* Bradt Travel Guides, Chalfont St. Peter 2005, s. 315
2. ↑  AFP: *Suicide bombers, gunmen kill 64 at prominent Nigeria mosque*, lest 29. november 2014; BBC News: *Nigeria unrest: Kano mosque attack kills dozens*, lest 29. november 2014; Al Jazeera and agencies: *Scores killed in Nigeria mosque blasts*, lest 29. november 2014

Eksterne lenker
---------------

* «Great Mosque - Kano, Nigeria». Aga Khan Visual Archive, archnet.org
* Omtale og bilde av den gamle og den nye moskeen ved *Submissions*
* Omtale og bilde av den gamle og den nye moskeen ved *Submissions*
* Great Mosque - Kano, Nigeria. Historie og bilde ved Aga Khan Visual Archive.
* Great Mosque of Kano Arkivert 21. desember 2014 hos Wayback Machine.. Kort omtale og bilde ved openbuildings.com.
**Ove Skarpenes** (født 1969) er professor i sosiologi ved Universitetet i Agder. Han tok sin doktorgrad ved Sosiologisk institutt ved Universitetet i Bergen i 2005. Han forsker på kultursosiologi og klassesosiologi, utdanningspolitikk og -reformer, og vitenskapsteoretiske og kunnskapssosiologiske problemstillinger. Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2007 for artikkelen «Den ’legitime kulturens’ moralske forankring». Skarpenes vant Norsk sosiologforenings pris for beste ikke-norskspråklige artikkel sammen med Rune Sakslind i 2014. Skarpenes mottok også foreningens pris for beste norskspråklige artikkel for årene 2020-2021.

Referanser
----------

1. 1 2 3   ka.uib.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.universitetsforlaget.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ove Skarpenes
4. ↑  Ove Skarpenes
5. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.
6. ↑  «Rune Sakslind og Ove Skarpenes fikk pris». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 19. september 2022.
7. ↑  «Disse vant priser under Vinterseminaret 2022». *Sosiologen*. Arkivert fra originalen 20. september 2022. Besøkt 19. september 2022.
**Årstad** er et boligområde i Bergenhus bydel i Bergen, som har gitt navn til, men ikke er en del av, Årstad bydel som det grenser til i sør. Årstad var derimot en del av gamle Årstad kommune før byutvidelsen i 1915, sammen med store deler av bydelen med samme navn.

Området omfatter strekningen fra grensen mot strøket Kalfaret i nord (tidligere bygrense) til grensen mot Årstad bydel i sør og vest, med grunnkretsene Kalvedalen, Fløen, Årstadvollen, Statsarkivet, Møllendal, Alrek, Haraldsplass og Haukeland sykehus. Årstadveien er hovedveien gjennom området, som hadde 3 050 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 1,16 km².

Her ligger Haukeland universitetssykehus, Haraldsplass diakonale høgskole og sykehus, Statsarkivet i Bergen, Alrek studenthjem, Møllendal gravplass, Haukeland skole, Alrekstad skole, Bergen bibelskole, Universitetet i Bergens medisinske og odontologiske avdelinger, Ulriksbanen, aldershjem og boligbebyggelse. Her lå tidligere den gamle kongsgården Alrekstad, et av landets historisk viktigste maktsentre med røtter tilbake til 400-tallet. Årstad tilhører Årstad sogn under Bergen domprosti i Den norske kirke. Sognekirken Årstad kirke ligger på grensen til nabostrøket Kronstad i vest.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Årstad (bydel og tidligere kommune)
* Historier i fra en bydel - Årstad
Den store komet av 1811, tegnet av William Henry Smyth
**Den store komet av 1811** var en komet som passerte nær jorda i 1811. Den var synlig med det blotte øyet i omkring 260 dager, hvilket var en rekord frem til Hale-Bopp dukket opp i 1996.

Oppdagelse
----------

Kometen ble oppdaget 25. mars 1811 av Honoré Flaugergues på en avstand på 2.7 astronomiske enheter (AE) fra solen i det tidligere stjernetegnet, Argo Navis. Etter å ha vært skjult i flere dager av månelys, ble den også funnet av Jean-Louis Pons 11. april, mens Baron Franz Xaver Von Zach var i stand til å bekrefte Flaugergues oppdagelse samme natt.
Den første foreløpige omløpsberegningen ble gjort i juni av Johann Karl Burckhardt. Basert på disse kalkulasjonene, gjorde Heinrich Wilhelm Matthäus Olbers en forutsigelse om at kometen ville bli ekstremt lyssterk senere samme år.

I kulturen
----------

"The Ghost of a Flea" av William Blake
Den store komet av 1811 ser ut til å ha hatt en spesielt stor innflytelse på ikke-astronomer. Kunstnerne John Linnell og William Blake var begge vitner til den, førstnevnte lagde flere skisser og den andre inkluderte den muligens i sitt kjente verk The Ghost of a Flea fra 1820.

I romanen Krig og fred, beskriver Leo Tolstoj karakteren Pierre mens han observerer en enorm komet. Kometen var også populært ansett å ha advart om Napoleons felttog i Russland 1812 (den var til og med omtalt som "Napoleons komet") og Den britisk-amerikanske krig i 1812, samt en rekke andre hendelser.

Friedrich Fröbel ble inspirert av kometen til å se på stjernehimmelens skjønnhet og begynte med et planetstudie. Han kom senere fram til at hele universet støttes av en guddommelig lov, og at menneskets formål er å leve i harmoni med naturen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Olsen, Pasachoff and Pillinger, Fire in the Sky, Cambridge University Press, 1999, pp.120-121
3. ↑  Olsen et al. p.138

Öman, B.-L. (1991). Frøbels lekteori och lekgåvor. Lund: Studentlitteratur.

Eksterne lenker
---------------

*
**Gunnar Per Cramer** (født 1947) er en norsk psykiater med gruppeterapi som spesialitet.

Cramer ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1975. Han ble godkjent spesialist i psykiatri 1981. Han har også fem års utdanning som gruppanalytiker i Oslo under ledelse av *The Institute of Group Analysis London* og er utdannet innen felter som gestaltterapi, primalterapi og psykoanalytisk psykoterapi. 

Han startet yrkeskarrieren som distriktslege i Lofoten. I 1981 etablerte han Institutt for Funksjonell Psykoterapi i Oslo sammen med psykolog Ole Jørgen Falch. Ved samme institutt etablerte han i 1988 *Bedriftspsykologisk Rådgivningstjeneste* sammen med kollega Dag Furuholmen.

Cramer har arbeidet som gruppeterapeut, familieterapeut og ekteskapsterapeut, og har siden slutten av 1980-årene drevet psykologiske treningsseminarer (PFT) årlig sammen med blant annet Furuholmen. Han har også holdt seminarer og kurs for bedrifter hvor konfliktløsning og teambuilding er viktige elementer, samt forebyggende kurs for leger for å klargjøre og utvikle legerollen med tanke på å forebygge slitasje i rollen.

Han er medforfatter på boka *Våg mer!: en bedre hverdag med psykologisk trening* (2008).

Gunnar Cramer er sønn av sykepleier og sykehjemsbestyrer Maria Theresia Cramer (f. 1914, d. 1999), som kom til Norge som tysk flykting i 1945.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, utgitt 11. mai 1997, besøkt 10. august 2021, «To dager før sin 50-årsdag 14. mai trer psykiateren Gunnar Cramer frem på TV2 og snakker om angst og hvordan angsten kan påføre mennesker store lidelser.»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LinkedIn, no.linkedin.com, besøkt 10. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Gunnar Cramer». *www.psykoterapi.org*. Besøkt 10. august 2021.
4. ↑  «Våg mer! - en bedre hverdag med psykologisk trening av Gunnar Cramer». *bokelskere.no*. Besøkt 10. august 2021.
5. ↑  «Maria Theresia Cramer - Døde 1951 - 2014 - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 10. august 2021.
6. ↑  «Oppland Arbeiderblad 1997.05.09». Norge;Innlandet;;Gjøvik;;;;. s. 50.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
*Denne artikkelen er om bjelker i byggeteknikken. For andre betydninger, se Bjelke (flere betydninger).*
En statisk bestemt bjelke som bøyer seg under en jevnt fordelt last.
**Bjelke** er en horisontalt liggende komponent i en bygning eller bro. Bjelker kan bukes enkeltvis tl å bære alle slags vertikale laster, men de inngår oftest i et bjelkelag eller et etasjeskille og bærer gulv eller *dekker*. Bjelker i et bjelkelag bæres av vegger eller dragere, som igjen kan bæres av søyler. Bjelker kan bære jevnt fordelt last eller *punktlast*. I begge tilfeller blir de utsatt for bøyemoment. Det betyr at bjelkens underside får *strekk*, mens oversiden utsettes for trykk.

Bjelker var tidligere laget av tre, men i nyere tid også av stål eller armert betong. Trebjelker kunne være hele trestammer, eventuelt kløyvd eller telgjet, eller oftest skurlast med rektangulært tverrsnitt. I nyere tid lages bjelker av limtre, som består av sammenlimte planker

Trebjelker
----------

I byggefaget har bjelker forskjellige betegnelser etter hvor i konstruksjonen de brukes. I bindingsverk står stenderne på en *svill* og bærer en *rem*, men disse kalles ikke bjelker. Bjelkene ligger på tvers av to bærende vegger eller drager. I et sperrebind inngår ofte en hanebjelke som hindrer nedbøyning av sperrene. Trevirke tåler relativt godt både strekk og trykk ved nedbøyning som følge av belastning. Bæreevnen blir bedre dersom bjelken er høy i forhold til bredden. I eldre tid kunne bæreevnen forbedres ved *fortanning* av to halve bjelker. Moderne limtre utnytter at bjelkens bæreevne er proporsjonal med kvadratet av høyden.

Betongbjelker
-------------

Betong alene er trykkfast, men tåler dårlig strekkpåkjenning. Bjelker av betong må derfor forsterkes med armering av stål. Stålstenger av kamstål blir anbrakt i nedre del av bjelken for å ta strekkpåkjenningen.

Se også
-------

* Drager
* Stender

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Guinea preget under Karl II  Foto: CNG coins () 
En **guinea** var en engelsk og senere britisk gullmynt som ble slått mellom 1663 og 1816. Den var den første britiske gullmynt som ble slått med maskin. Opprinnelig var den et gullpund og hadde en verdi på 20 shilling. Under Karl II ble gullverdien oppjustert, og den fikk en verdi på 21 shilling, det vil si 1 pund og 1 shilling. Guinea var den viktigste denominasjonen ved større transaksjoner. Ved myntreformen Great Recoinage i 1816 ble den erstattet av pund som viktigste myntenhet. 

Selv etter at guineamyntene ble tatt ut av sirkulasjon ble begrepet lenge brukt for å angi 21 shilling, tilsvarende 1,05 pund i desimalisert valuta. Guineaen hadde en aristokratisk overtone; særlig priser for kjøp av fast eiendom, hester og kunst ble ofte oppgitt i guineas helt til desimaliseringen i 1971. Enheten brukes fortsatt ved salg av veddeløpshester, og mange hester i Storbritannia og Irland har navn som ender på *1000 Guineas'* eller **2000 Guineas**, selv om prisen i dag ligger langt høyere enn de tallene tilsier. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Peder Ristvedt** (født 20. mars 1873, død 1955) var et av medlemmene på Roald Amundsen sin ekspedisjon gjennom nordvestpassasjen med «Gjøa» i 1903-05. 

Ristvedt ble født i Øvre Sandsvær og tok i 1893 underoffiserseksamen. I 1907 tok han handelsskoleeksamen. Han hadde sin yrkeskarriere hos tollvesenet i Oslo.

«Gjøa»
------

Under ferden gjennom nordvestpassasjen reiste Amundsen og Ristvedt i 1904 ut med hundespann for å bestemme posisjonen til den magnetiske nordpol. På veien knuste Amundsen deres eneste  lomme-kronometer. Kronometeret var en forutsetning for å kunne gjennomføre de magnetiske observasjonene. Ristvedt reiste alene med hundene tilbake til «Gjøa» og tilbakela en distanse på 100km på 24 timer uten stopp. Ombord i «Gjøa» hentet han et nytt kronometer og gjorde samme hastighet på tilbaketuren. Dette var en stor bragd tatt i betraktning utrustningen og den treningen Ristvedt hadde med hunder. 26. april 1904 nådde Amundsen og Ristvedt den posisjonen James Clark Ross tidligere hadde fastslått at polpunktet lå på, og tre uker senere fant de den nye posisjonen. Dermed ble de de første som beviste at de magnetiske poler flytter på seg.

Til minne om Ristvedt
---------------------

I Kongsberg finnes Peder Ristvedts vei, som fikk sitt navn i 1977.

Annet
-----

Ristvedt ble utnevnt til Ridder av første klasse av St. Olavs Orden i 1906 for sin sjømannsdåd ved å ha slukket en farlig brann ombord på «Gjøa».

Referanser
----------

1. ↑  Roland Huntford. *Scott og Amundsen* Oslo 1980, ISBN 82-03-10296-4, s 72

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Den åttekantede mamelukk-minareten fra 1427
**Den store moské i Hama** (arabisk جامع حماة الكبير) er en moské i Hama i Syria. Den ligger omkring 400 meter vest for citadellet og ble bygd på 700-tallet. Den blet hardt skadet i opprøret i 1982, men ble senere helt restaurert.

Historie
--------

Den ble bygd av omajadene tidlig på 700-tallet etter modell av Omajademoskeen i Damaskus. Den store moskeen hadde vært en kirke i Østromerriket som ble tilpasset islamsk bruk. Selve kirken var i sin tid bygd der det en gang stod et romersk tempel. Noe av den østromerske strukturen finnes fortsatt, men det meste av bygningen ble ødelagt under den østromerske gjenerobring av det nordlige Syria i 986. At moskeen opprinnelig var en kristen basilika kan men se i strukturen som har tre ganger, og at taket over bønnehallen består av fem kupler, formet som et kors.

Den store moskeen har to minareter. Den ene er firkantet og ligger like ved bønnehallen og fra inskripsjonene på siden er den datert til 1124. Men noen hevder at foten av minareten har omajadisk opphav, mens andre mener den ble bygd i 1153. Den andre minareten er åttekantet og ble bygd av mamelukkene i 1427. Ved siden av den nordlige hovedgårdsplassen er det en mindre plass der gravene til to ayyubide-konger fra 1200-tallet ligger gravlagt.

Moskeen ble nesten helt lagt i grus under opprøret i Hama i 1982, men har siden blitt gjenoppbygd. Begge minaretene ble ødelagte under opprøret. I 2001 var Den store moské helt restaurert i nesten hver eneste detalj.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Ring, Berney, Salkin, La Boda, Watson, and Schellinger, 1996, p.138.
2. 1 2 3 4 5  Mannheim, 2001, p.218.

Litteratur
----------

* Mannheim, Ivan (2001). *Syria & Lebanon Handbook: The Travel Guide*. Footprint Travel Guides. ISBN 978-1-900949-90-3. .
* Ring, Trudy; Berney, K.A.; Salkin, Robert M.; La Boda, Sharon; Watson, Noelle; Schellinger, Paul (1996). *International Dictionary of Historic Places: Middle East and Africa*. Routledge. ISBN 1-884964-03-6. .

Eksterne lenker
---------------

* Great Mosque of Hama Arkivert 3. mai 2012 hos Wayback Machine.. Archnet Digital Library.
***Familien Flint og Frankenstein*** er en film fra 1979 inspirert av romanen *Frankenstein* av Mary Shelley, regissert av Ray Patterson. Familiene «Flint» og «Rubble» vinner en tur til «Grev Rockula»s slott i «Rocksylvania» hvor de har et ubehagelig møte med greven og hans tjener «Frankenstone».

Filmen hadde først premiere på NBC den 30. oktober 1979.

Historien
---------

Fred vinner førstepremien på showet «Make A Deal or Don't» og sammen med sin kone Wilma og barna Barney og Betty reiser de på ferie til Rockulas skumle slott i Rocksylvania, som nå har blitt omgjort til et turist-sted. Men kort tid etter ankomst snubler Fred og Barney ved et uhell over Rockulas gamle laboratorium, hvor hans uferdige Frankenstone-monster fremdeles sover. Men glemmer å lukke et vindu, når de forlater laboratoriet. Et lyn slår deretter ned i maskinene som befinner seg i laboratoriet, dette gir Frankenstone liv.

Frankenstone vekker også Rockula (som har sovet de siste 500 årene) fra sin godt skjulte krypt. Frankstein og Rockula skremmer deretter alle gjestene vekk fra hotellet, bortsett fra Flintstone og Rubble, som hadde lagt seg tidlig og sover fordi de var trøtte etter den lange reisen til hotellet. Rockula og Frankenstone oppdager til slutt Flintstone-familien og Rubbles, men Rockula forveksler Wilma med hans tidligere forsvunne brud.

Rockula lover å gjøre Wilma til hans kone, selv om dette også innebærer å drepe Fred. Wilma forveksler først Rockula med hotell-sjefen, Mr. Silika, som tidligere hadde kledd seg ut som Rockula. Men Rockula oppdager og slår ned Fred - men han blir skremt av Barney, i ført en varulv-maske. Så snart de kan reiser Flinstone-familien hjem til Bedrock. Men uten at familien vet det, har Rockula flydd (i form av en flaggermus) hele veien fra Rocksylvania, til Bedrock. Han flyr deretter gjennom kjøkken-vinduet og ber Wilma om å gifte seg med ham, og lover henne et liv i enorm luksus hvis hun samtykker å gifte seg med ham.

Rolleliste
----------

| Skuespiller (stemme) | Rolle |
| --- | --- |
| Mel Blanc | Barney Rubble |
| Daws Butler |  |
| Henry Corden | Fred Flint |
| Casey Kasem | Monty Marble |
| Don Messick |  |
| John Stephenson | Rockula |
| Jean Vander Pyl | Wilma Flint |
|

Se også
-------

* Liste over Frankenstein-filmer

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Familien Flint og Frankenstein* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Flint og Frankenstein* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Flint og Frankenstein* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Flint og Frankenstein* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Gerboise bleue** var en prøvesprengning av kjernevåpen gjennomført av Frankrike den 13. februar 1960 i ørkenen ved Reggane i Algerie. Det var Frankrikes første kjernevåpenprøvesprengning. Landet ble verdens fjerde atommakt. Prøvesprengningen *Gerboise bleue* fant sted i atmosfæren. Detonasjonen hadde en styrke på 70 kt, om lag fire ganger så kraftig som atombomben som ble detonert over Hiroshima.

Gerboise bleue ble fulgt av ytterligere tre prøvesprengninger i atmosfæren, alle ved Reggane. Prøvesprengningene ble deretter flyttet til tunneler i fjellet ved In Eker. Frankrike gjennomførte til sammen 17 prøvesprengninger i Algerie.

Referanser
----------

1. ↑  «13 February 1960 - the first French nuclear test» Arkivert 24. april 2013 hos Wayback Machine. Preparatory Commission for the Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty Organization.
2. ↑  «France's Nuclear Testing Programme», Preparatory Commission for the Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty Organization.

Eksterne lenker
---------------

* *Radiological Conditions at the Former French Nuclear Test Sites in Algeria: Preliminary Assessment and Recommendations Radiological Assessment*, International Atomic Energy Agency, 2010
**Bent Blehr** (født 3. januar 1770, død 11. november 1828) var norsk forretningsmann i Telemark. Han eide storgården Kjellestad ved Stathelle, som han overtok etter faren, Albert Blehr (død 1800).

Bent Blehr fikk «borgerbrev» (rett til å drive handel) i 1798 og drev snart stor virksomhet som skipsreder,verfts- og sagbrukseier, trelasthandler og nederlandsk visekonsul. Han fikk i 1801 «kongebrev» med eksklusive rettigheter til å transportere folk med båt mellom Brevik og Stathelle, til å sørge for hesteskyss mellom Stathelle og Langesund, og til å holde gjestgiveri ved Stathelle.

Bent Blehr var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner.

I 1818 var han valgt som stortingsrepresentant for Bratsbergs amt og deltok i en rekke komitéer.

Han var fra 1801 gift med *Maren Dorothea Hichmann* (1781–1821). Gjennom 4 av deres 10 barn har de idag etterkommere med bl.a. slektsnavnene Blehr, Backer, Biørn, Cappelen, Knudsen, Borgestad, Qvenild, Bjørn-Hansen, Glynn. Statsminister Otto Albert Blehr (død 1927) stammer imidlertid fra Bent Blehrs bror Peder Smith Blehr.

Et portrett av Bent Blehr er malt av Mathias Stoltenberg, og er nå på Borgestad gård, fordi hans sønnedatter Maren D. H. Blehr (død 1886) var gift med Erik Johan Cappelen, Borgestad, og de var svigerforeldre til statsminister Gunnar Knudsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 101[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Lindstøl, Tallak (1857-1925) (1914). *Stortinget og statsraadet: 1814-1914*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri. s. 101.

Litteratur
----------

* C.S. Schilbred: *Bygdebok for Bamble I*, Oslo 1968, side 178-192.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bent Blehr hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Sigge Wilhelm Pantzerhielm Thomas** (født 4. november 1886 i Tvedestrand, død 21. mars 1944) var en norsk klassisk filolog.

Thomas var sønn av skipsreder Thomas Nielsen og Hedvig Sigrid Ingeborg Catharina Pantzerhielm. Han ble student i 1904 og tok språklig-historisk embetseksamen i 1910 med latin hovedfag. Deretter ble han ansatt som lærer ved St. Hanshaugen skole, og var ved Hallings skole fra 1912 til 1919. Han var universitetsstipendiat fra 1917 til 1925, og ble *dr. philos.* i 1919 med en avhandling om *Den antike tradition om Graccherne*. Fra 1919 var han lektor ved Frogner skole. Fra 1926 var han også lektor i latin ved Universitetet i Oslo. Under krigen ble han angitt for en uttalelse om tyskerne i klasserommet, og satt fengslet noen uker i 1941.

Thomas skrev flere anmeldelser og avhandlinger i *Edda*, *Symbolae Osloenses* og andre tidsskrifter. Han bidro til en ny utgave av *Latinsk ordbok* (1921) og festugaven av Ludvig Holbergs skrifter. I 1925 foresto han en ny utgave av sin svigerfar Ingvald Undsets erindringer *Fra Akershus til Akropolis*.

Thomas var gift med en datter av Ingvald Undset og søster av Sigrid Undset. Han var medlem av «Latin-klubben» i Oslo sammen med Fredrik Paasche, Emil Smith, Georg Morgenstierne, Fredrik Scheel og Francis Bull.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Sigge Wilhelm Pantzerhielm Thomas, Norsk biografisk leksikon ID Sigge\_Pantzerhielm\_Thomas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Norges filologer og realister*. Stavanger: Dreyer, 1933.
* Francis Bull: *Minner om mennesker*. Oslo: Gyldendal, 1962.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sigge Pantzerhielm Thomas i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |