recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Odonteus armiger*** er en bille i familiegruppen tordivler. Den finnes i store deler av Europa, men går ikke nord til Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (7-10 millimeter), plump, svart bille. Hannen av denne arten er lett å kjenne på at den på hodet har et langt, krumt, bakoverhøyd, bevegelig horn. Hunnen har i stedet en kort tverrlist og to knøler. Hodet og pronotum er kraftig punktert, og pronotum har markerte valker på hver side. Dekkvingene har tydelige punktstriper. Som vanlig for tordivler er beina kraftige, velegnet for graving.

Levevis
-------

De voksne billene kan finnes under tørr gjødsel. Larvene lever i lange ganger der det ser ut til at de i alle fall delvis lever av underjordisk sopp.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa nord til Danmark og det sørligste Sverige.

Systematisk plassering
----------------------

Slekten var inntil nylig kjent som *Bolboceras*, men det lite kjente navnet *Odonteus* viste seg å være publisert (omtrent en måned) før. Den internasjonale kommisjonen for zoologisk nomenklatur (ICZN) valgte i 2006 ikke å sette til sides navnet *Odonteus* til fordel for det mer vanlig brukte *Bolboceras*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Scarabaeoidea
			* Familien tordivler, Geotrupidae
				+ Underfamilien Bolboceratinae
					- Slekten *Odonteus* Samouelle, 1819
						* *Odonteus armiger* (Scopoli, 1772)

Kilder
------

* Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Odonteus armiger* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Odonteus armiger* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Odonteus armiger* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Odonteus armiger* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Odonteus armiger* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Odonteus armiger* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bolboceras armiger* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Foto av en hann
**Eugen Viktor Paul Seiterich** (født 9. januar 1903 i Karlsruhe i Storhertugdømmet Baden i keiserdømmet Tyskland; død 3. mars 1958 i Freiburg im Breisgau i Vest-Tyskland) var erkebiskop av Freiburg fra 1954 til 1958.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eugen Seiterich ble født som den eldste sønn til den storhertuglige hoffvognmannen Franz Seitenich og hans hustru Adelheid née Müller. Hans bror Ludwig Seitenich (1904–1979) var senere distriktsadministrator i Waldshut og Konstanz. Eugen Seiterich tilbrakte sin barndom og ungdom i Karlsruhe og ble uteksaminert fra *Goethegymnasium* der i mars 1921.

Seiterich studerte deretter katolsk teologi og filosofi i Freiburg.

### Prest

Hanble presteviet av erkebiskop Karl Fritz den 19. mars 1926. Dette ble fulgt av kapellanstillinger i Baden-Baden, Neustadt im Schwarzwald og Heidelberg. Samtidig fortsatte han studiene og tok doktorgraden i 1930 med en avhandling om *Typebegrepets logiske struktur hos William Stern, Eduard Spranger og Max Weber.* I 1936 tok han doktorgraden med en avhandling om *Guds evis hos Franz Brentano.*

I 1938 fullførte han sin habilitering ved det teologiske fakultet ved Albert Ludwig-universitetet i Freiburg og ble utnevnt til professor ved *St. Peters seminar* av erkebiskop Conrad Gröber samme år og dets underrektor i 1945. I 1949 utnevnte universitetet i Freiburg ham til full professor for apologetikk og religionsvitenskap.

### Hjelpebiskop i Freiburg im Breisgau

Den 23. juni 1952 utnevnte pave Pius XII ham etter forslag fra erkebiskop Wendelin Rauch som titulærbiskop av *Binda* og hjelpebiskop i Freiburg. Wendelin Rauch ordinerte ham til biskop 3. september samme år.

### Erkebiskop av Freiburg im Breisgau

Etter forgjengerens død ble han valgt til den yngste erkebiskop av Freiburg så langt den 27. juli 1954 og ble innsatt i embetet 21. september 1954. Imidlertid var hans embetsperiode også det korteste av alle Freiburg-biskoper. Han døde av lungeemboli den 3. mars 1958.
**Gradmåling** er en metode som ble brukt for å beregne jordas form og størrelse. Metoden gikk ut på å beregne hvor lang én grad av jordas omkrets nord-sør er, og sammenligne den med gradmålinger lengre sør eller nord. Ut fra dette kunne man beregne kurven til jordoverflaten.

  

**Metoden for gradmåling**

**1.      En basis**

For å få en målestokk inn i systemet etablerte man en basis i relativt flatt lende. Avstanden mellom basisens endepunkter A og B var vanligvis fra ca 2 til 5 km, og den ble målt med høyest mulig presisjon, både fra A til B og tilbake. Denne ble fysisk målt ved at stokker med en kjent og nøyaktig målt lengde ble lagt etter hverandre på stativer fra punkt A til B. Denne siden ble siden AB i en trekant. Dersom denne trekantsiden *ikke* sammenfalt med en trekantside i selve gradmålingen måtte man måle opp et ekspansjonsnett.

**2.      Et ekspansjonsnett**

Ut fra endepunktene i basislinja ble vinkler målt mot et tredje punkt (C). Dette gjorde at basislinjen AB inngikk i en trekant (ABC). Deretter målte man flere vinkler på nye punkter (D,E,F…) slik at man laget et nett av trekanter (ekspansjonsnett). Den siste siden i ekspansjonsnettet skulle falle sammen med en trekantside i gradmålingsrekken. På denne måten kunne man regne ut lengden til sidene i alle trekantene. Vinklene i trekantene ble målt med en teodolitt.

**3.      Selve gradmålingsrekken**

Gradmålingsrekken besto av målepunkter i to rekker orientert langs en meridian slik at siktelinjene mellom punktene dannet sammenhengende trekanter. Fra hvert målepunkt i gradmålingsrekken ble vinkelen målt mellom de øvrige punkter i rekken som var synlige fra målepunktet.

**4.      Astronomiske observasjoner**

I det sydlige og nordlige endepunkt for gradmålingsrekken ble det utført astronomiske observasjoner med største presisjon. Stjernenes posisjon på himmelen ble målt for å beregne punktenes geografiske bredde og lengde. For en lang gradmålingsrekke ble det også utført astronomiske observasjoner i mellompunkter. En kikkert som kunne måle vertikale og horisontale vinkler ble brukt til disse observasjonene.

  

Et eksempel på gradmåling er Struves meridianbue. I denne gradmålingen på over 2820 km ble det målt 10 basiser, 258 triangler i gradmålingsrekka, og 13 astronomiske målestasjoner. Struves meridianbue er på UNESCOs verdensarvliste.

Referanser
----------

1. ↑  Harsson, Bjørn Geirr (2020). *Historien bak Struves meridianbue og hvordan den kom inn på UNESCOs verdensarvliste*. Norsk Kartmuseums Venneforening. s. 8. ISBN 9788230345948.
Globe icon.**Geografisk omfang:** Perspektivet og/eller eksemplene i denne artikkelen/seksjonen fokuserer på norske forhold og representerer ikke et globalt ståsted.

Dansk politi foretar en anholdelse
En anholdelse i GöteborgDenne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
En **anholdelse** er en kortvarig frihetsberøvelse foretatt av en politimyndighet. En anholdelse er et lite inngripende tvangsmiddel overfor personer, og innebærer en kortere frihetsberøvelse uten å bli bragt inn til polititjenestested. Politiet kan *anholde* personer når det er tjenestemessig behov for det. Det kan for eksempel være at politiet har behov for å kontrollere noens identitet i nærheten av et sted det er begått en forbrytelse. 

Reglene for politiets mulighet til å anholde personer, reguleres av Politiloven:

### *§ 7.Håndhevelse av den offentlige ro og orden m.v.*

*Politiet kan gripe inn*

1. for å stanse forstyrrelser av den offentlige ro og orden eller når omstendighetene gir grunn til frykt for slike forstyrrelser
2. for å ivareta enkeltpersoners eller allmennhetens sikkerhet
3. for å avverge eller stanse lovbrudd.

*Politiet kan **i slike tilfeller** blant annet regulere ferdselen, forby opphold i bestemte områder,* visitere person eller kjøretøy*, uskadeliggjøre eller ta farlige gjenstander i forvaring, avvise, bortvise, fjerne* eller ***anholde personer**, påby virksomhet stanset eller endret, ta seg inn på privat eiendom eller område eller påby områder evakuert.*

Anholdelse er et av de minst inngripende tvangsmidlene mot personer. Neste trinn på skalaen er når politiet velger å *innbringe* noen (iht. politilovens §§8 og 9), det vil si å transportere en person inn til et polititjenestested (oftest en politiarrest). Neste skritt igjen er å *pågripe* (eller i dagligtale: *arrestere*) noen. I sistnevnte tilfelle forutsettes det at vedkommende er mistenkt for et straffbart lovbrudd, i motsetning til ved anholdelse (eller innbringelse) hvor slik mistanke ikke er nødvendig for å benytte tvangsmiddelet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arrests – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NDL
 |

1. ↑  «Lov om politiet (politiloven) - Kapittel II. Om utførelsen av polititjenesten - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 26. november 2023.
Illustrasjon fra *Notitia*
***Notitia dignitatum*** (latin for «Liste over embeter») er et av svært få bevarte dokumenter fra den romerske statsadministrasjonen. Dokumentet lister opp de høyere embetene i den sivile og militære administrasjonen og hvilke provinser og enheter som var underlagt disse. For Østromerriket antas lista å være oppdatert fram til ca. 395. I vestromerske delen har det blitt gjort endringer fram til 420-tallet. Disse senere endringene har imidlertid ikke blitt gjennomført konsekvent, dokumentet gir derfor neppe noe øyeblikksbildet for situasjonen i vest. På grunn av disse endringene antas *Notitia Dignitatum* å ha sitt opphav i Vestromerriket.

Det finnes bevart flere kopier av dokumentet som er fremstilt på 1400- og 1500-tallet, og alle disse utgaver er kopiert enten direkte eller indirekte fra en kodeks (tekstsamling) som man vet har vært oppbevart ved katedralen i Speyer i Tyskland, men hvis skjebne i dag er ukjent. Flere av de kjente kopier er illuminerte, og de er sannsynligvis kopier av tilsvarende bilder i *Speyer-kodeksen*.

Referanser
----------

1. ↑  Maier, Ingo G.: *The compilation 'notitia dignitatum' (Cnd)*

Litteratur
----------

* Jones, A.H.M. (1986): *The Later Roman Empire, 284-602. A Social, Economic and Administrative Survey*, The Johns Hopkins University Press, ISBN 0-8018-3285-3

Eksterne lenker
---------------

* Delvis engelsk oversettelse av William Fairley, 1899 Arkivert 11. oktober 2013 hos Wayback Machine. *Medieval Sourcebook*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** HDS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Gondwana-regnskogen** (Gondwana Rainforests of Australia) tidligere kjent som **Central Eastern Rainforest Reserves**, er det mest omfattende området med subtropisk regnskog i verden. Regnskogen er 3665 km² stort og er hovedsakelig samlet rundt grensen mellom de australske delstatene New South Wales og Queensland.

Antallet besøkende til dette reservatet ligger på cirka 2 millioner mennesker hvert år. Skogene ble innskrevet på World Heritage List i 1986, den gang dekket den bare et område som var cirka 3108 km² stort og som ble utvidet i 1994 og dekket dermed visse områder i delstaten Queensland. Reservene som regnskogene er en del av har en ekstremt høy bevaringsverdi, med mer enn 200 sjeldne eller veldig truede plante-og dyrearter. Åtte separate områder har blitt identifisert som å ha en fremragende kulturarv og høy betydning for Australia og er inkludert som en del av den australske National Heritage List. Høyden på regnskog-reservene varierer fra havnivå til nesten 1600 meter (5200 fot) over havet. De kraftigst besøkte delene av denne nasjonalparken er Dorrigo National Park og Springbrook National Park.

Gondwana-regnskogene er på UNESCOs verdensarvliste.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Central Eastern Rainforest Reserves – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Australia (liste) |
| --- |
|  | 
* Australske straffangeplasser
* Blue Mountains-området
* De australske funnsteder for fossiler av pattedyr
* K’gari
* Gondwana-regnskogen
* Great Barrier Reef
* Heard- og McDonaldøyene
* Kakadu nasjonalpark
* Lord Howe-øyene (\* Lord Howe-øya og \* Ball’s Pyramid)
* Macquarieøya
* Operahuset i Sydney
* Purnululu nasjonalpark
* Royal Exhibition Building / Carlton Gardens
* Shark Bay
* Tasmanias villmark
* Tropeområdene i Queensland
* Uluṟu-Kata Tjuṯa nasjonalpark
* Willandrasjøene

 | Australias flagg |
Fensfjorden (lengst ute) og Austfjorden (nærmast) sett fra Djupedalseggane
**Fensfjorden** er en fjord i Vestland fylke. Fjordåpningen er mot vest ved Holmengrå like sør for Sognefjorden. Fensfjorden fortsetter mot sørøst i 30 kilometer før den går over i Austfjorden. Mot nordøst ligger en fjordarm, Masfjorden. Fjorden er 3–5 kilometer bred. På sørsiden av fjorden ligger kommunene Fedje, Austrheim og Alver, på nordsiden kommunene Gulen og Masfjorden.

Det er stor skipstrafikk i den ytterste delen av fjorden inn til oljeraffineriet på Mongstad som er Norges største havn i tonnasje og Nord-Europas nest største oljehavn.

Fylkesvei 57 krysser fjorden via fergesambandet Leirvåg-Sløvåg.

Ved Fensfjorden finnes sandsteiner fra devontiden. Tilsvarende rester etter avsetningene i devontiden finnes også i Solund, på Kvamhesten, Håsteinen og Hornelen. Tilsammen utgjør disse geologiske feltene, Devonfeltene på Vestlandet, en viktig del av Norges geologi.

Referanser
----------

1. ↑  Fensfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Statoil Mongstad». *austrheim.kommune.no*. Austrheim kommune. 2001. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 13. november 2010. «Mongstad hamn er Norges største målt i tonnasje, og nest største oljehamn i Europa. Om lag 2000 skipsanløp årleg.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Øyvind Sirevaag** er en norsk tidligere konkurranseskytter og pensjonert sportsjef / trener ved Norges Toppidrettsgymnas Kongsvinger.

På Landsskytterstevnet 1991 i Bodø ble han norgesmester i feltskyting, etter å ha skutt feilfritt gjennom hele serien og oppnådd 42 innertreff på sine 42 skudd. Samme år ble han kåret til skytterprins. På 1990-tallet satte han også norgesrekord i luftrifleskyting. I 2001 var han med på å ta gullmedalje i EM i lagskyting.

I 2003 ble han ansatt som lærer ved NTG Kongsvinger.

I 2013 ble han hovedtrener for det norske landslaget i skyting.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «En hedersmann trer av». *dfsgrasrot.no* **(norsk)**. Det frivillige skyttervesen. 11. november 2020. Besøkt 8. september 2023.
2. ↑  «Video: Øyvind Sirevåg Europamester i lagskyting». *www.aftenbladet.no*. 2. august 2001. Besøkt 8. september 2023.
3. ↑  NTB (12. februar 2013). «(+) Sirevaag ny landslagstrener i skyting». *Trønder-Avisa* **(norsk)**. Besøkt 8. september 2023.
Foto: Bjarne Thune  **Gulen fiskarbondemuseum** er et museum på Byrknesøyna i Gulen som viser hvordan fiskerbonden levde før. Museet ble åpnet 30. mai 1998 og består av en rekke forskjellige tradisjonelle kystbygninger som viser hvordan et kystbruk var på 1800-tallet. I sjøbua er det en utstilling av gamle gjenstander som i hovedsak er donert av Alf Sæternes. Museets oppgave er å ta vare på og synliggjøre historien til fiskarbonden.

Historie
--------

Museet ble åpnet av daværende direktør for Kystmuseet i Sogn og Fjordane Kristian Jansen. Navnet museet fikk er knyttet til den tradisjonelle leveveien i Ytre Gulen de siste 100 årene, en kombinasjon av fiske og jordbruk. Fastboende langs kysten hadde små muligheter til å livnære seg av bare jordbruk eller fiske alene. En måtte derfor utnytte ressursene både på land og på sjøen for å klare seg. 
Ofte var det en arbeidsdeling der mannen drog på fiske og kvinnen hadde ansvaret for gårdsdriften. Derfor er «fiskarbonde» en benevnelse som omfatter både mannen som var fisker og konen som var bonde.

Gulen Fiskarbondemuseum Foto: Bjarne Thune 
Gulen Fiskarbondemuseum Foto: Frode Inge Helland 
Fiskarbondemuseet ligger i Barvågen som er en liten våg på vestsiden av Byrknesøyna like sørvest for sentrum på Byrknes. Museet består av et lite bruk på 3.5 dekar i en vestvendt helling mot Barvågen. I denne vågen er et eldre naust og sjøbumiljø. Bygningene har trekk som er svært typisk for Gulen; steinbygde naust, jordkjellere og oppbygget brønn for takvann. Våningshuset er fra 1844. Her er også et steinmurt båtnaust, sjøbu i to etasjer, eldhus, takvannsbrønn, utedo og jordkjeller. Hele området rundt Barvågen er av Gulen kommune regulert til spesialområde bevaring.

I en av sjøbuene var den første butikken på Byrknes. Dette var butikken til Nils Karlsen også kalt «Karl-Nils».

Bygninger
---------

Stuen i første etasje i våningshuset er innredet som er typisk «fiskarbondestove» fra første delen av 1900-tallet. Her er blant annet en gammel skyveseng, en vedkomfyr, og en rokk til spinning. I rommet sør for stuen er en utstilling som tar for seg melkestell i gammel tid og de gjenstandene en da brukte. Her finnes en kinne og melkespann til å bære på ryggen.

Her finnes en gammel skolestue med gamle Pulter og sjøbuloftet inneholder over 100 gjenstander som er knyttet til fiske og båt. Disse er samlet inn i Ytre Gulen av Historielaget på Byrknes. Gjenstandene gitt av Alf Sæternes (1906–1998) stammer fra gården Sæternes ved Brandangersundet. I Båtnaustet finnes en robåt av Nordfjordtypen som er en seksring på grunn av at det er seks årer i båten. Når været var lagelig kunne en sette opp en mast og segl og segle. Båten er sannsynligvis fra før 1910. Den kom opprinnelig fra Fivelsdal i Gulen.

Litteratur
----------

* Byrknes, Arne-Helge; «Gulen Fiskarbondemuseum opna i 1998» i *Glimt frå Gulen, Kultursogeskrift* 1998

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gulen Fiskarbondemuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Semelima*** er en slekt av snutebiller som bare omfatter én kjent art.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 7 millimeter), avlang snutebille med ganske lange bein. Kroppen er avlang, med mørk grunnfarge og mønster av lyse skjell danner en litt uregelmessig, V-formet tegning på dekkvingene. **Hodet** er ganske stort med en lang, slank snute. Antennene sitter festet nær midten av snuten og er ganske lange og kraftige, knebøyde med en markert kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er litt bredere enn langt, med nesten parallelle sider, mer eller mindre kraftig punktert. **Dekkvingene** er vanligvis mer eller mindre ovale på form, med grove punktrekker. **Beina** er lange og kraftige, leggene ender i en kort, innoverrettet torn som gjør at billene kan klamre seg fast til det de sitter på slik at de kan være ganske vanskelige å få løs.

Levevis
-------

De fleste artene er knyttet til bartrær, særlig finner man mange arter på furu. Larvene utvikler seg i død ved, eller under barken på svekkede, men ennå levende trær. Larveutviklingen kan være flerårig, og de voksne billene kan også leve i flere år. De voksne billene gnager på barken på unge greiner og på nye skudd, og kan gjøre stor skade i plantefelt.

Systematisk inndeling
---------------------

Navnet Trachodini er eldre, men Acicnemidini ser ut til å være det vanligst brukte på denne gruppen.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **skogsnutebiller, Molytinae** Schönherr, 1823
						* Stammen **Acicnemidini**
							+ slekten ***Semelima*** Pascoe, 1872
								- *Semelima triangulum* Pascoe, 1872

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.
* Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. *Teknologisk forlags store bok om insekter*. N.W. Damm. Om skogsnutebiller, s. 386-392.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Finn Moestue Huseby** (født 11. mai 1905, død 29. juni 2001) var en norsk prest og motstandsmann.

Utdannelse
----------

Han ble uteksaminert som cand.theol. i 1930.

Yrkesliv
--------

Han jobbet som sjømannsprest i New Orleans fra 1931 til 1934, i Antwerpen fra 1935 til 1936, og i Hamburg fra 1936 til 1942. I 1942 måtte han forlate Tyskland grunnet en konflikt med nazi-vennlige nordmenn i Tyskland, og assistentprest Arne Berge tok over etter ham som sjømannsprest i Hamburg. Finn Moestue Huseby var sogneprest i Brandbu fra 1946, og senere i Vestre Bærum.

Ordener og utmerkelser
----------------------

Huseby ble utnevnt til ridder av første klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden i 1945, for hans arbeid for fanger i Tyskland under Andre verdenskrig.

Familie
-------

Finn Moestue Huseby var gift med Ingeborg Saxe Huseby.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Finn Moestue Huseby, (11.mai 1905 - 29.juni 2001).», besøkt 10. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Amundsen, O. Delphin (1947). *Den kongelige norske Sankt Olavs Orden*. Oslo: Grøndahl. s. 488.
3. ↑  Norsk krigsleksikon 1940-45 s. 381

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
H.C. Andersen fotografert av Thora Hallager 10. eller 16. oktober 1869
**Thora Hallager** (født 3. februar 1821, død 16. juni 1884) var en dansk fotograf og en av de aller tidligste kvinnelige fotografer i Danmark.

Som med andre fotografer i fotografiets barndom er opplysningene om henne sparsomme. Hallager hadde tilegnet seg kunsten å fremkalle daguerreotypier, og hun lærte, såvidt man vet, daguerreotypi under et studieopphold i Paris i 1855. Hun har nok sannsynligvis lært metoden mye tidligere og ønsket kun å hente de nyeste erfaringene i den franske hovedstaden. I en ansøkning hun har sendt inn til Det Reiersenske Fond begrunner hun sitt ønske om økonomisk støtte til en studiereise til Paris med at hun ønsker å lære om den amerikanske daguerreotypi. Hun må ha virket en tid som fotograf i København før hun etablerte seg med atelier i 1857.

Hallager var losjivertinne for H.C. Andersen i to perioder: 1866–69, mens hun bodde og hadde atelier i Lille Kongensgade 1, i samme bygning som Café à Porta på Kongens Nytorv, og 1871–73, da hun var hans vertinne i Nyhavn 18. Den fotografibegeistrede dikteren ble ikke overraskende også fotografert av henne. Det er Thora Hallagers portrett fra 1869 av Andersen som ble gjengitt på jubileumsfrimerket fra 2005.

Kilder
------

* Tove Hansen: *Kvinders fotografi: Kvindelige fotografer i Danmark før 1900*, *Fund og forskning*, bind 29 (1990), s. 66. Online Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Om H.C. Andersen-frimerket 2005

Referanser
----------

1. 1 2   www.fotohistorie.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thora Hallager – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Perl DBI** (*DataBase Interface*) er det mest brukte grensesnittet mot databaser for programmeringsspråket Perl. I samarbeid med flere andre, skrev Tim Bunce spesifikasjonen på grensesnittet i 1994, og DBI blir i dag vedlikeholdt over Internett som en CPAN-modul i tråd med åpen kildekode-modellen. DBD-er (*DataBase Driver*) fungerer som et abstraksjonslag som gjør det mulig for programmererne å benytte nesten plattform-uavhengig SQL-kode i sin programvare.

DBI- og DBD-modulene gjør det mulig for Perl-utviklere å kommunisere mot mange forskjellige databaser på markedet på samme måte. Hver database som støttes har en egen DBD-driver, på samme måte som forskjellig maskinvare fra forskjellige leverandører kan brukes på tvers av de ulike plattformene. DBD-driverne kan lastes ned gratis fra Internett, og eksisterer i dag for de fleste databasesystemer, også for proprietære systemer som f.eks. Oracle, Microsoft SQL Server, IBM DB2 osv.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Databaser |
| --- |
| 
* Database
* Relasjonsdatabase
* Objektdatabase
* Objektrelasjonell database
* XML
* Databasehåndteringssystem (DBMS)
* Databasemotor
* Datavarehus
* Relasjonsalgebra
* Serialiserbarhet
* Historie
* Nøkler
* Normalisering
* Tabell
* SQL
* NoSQL
* XQuery
* ODBC
* JDBC
* Perl DBI

 |
| Tema innen SQL | 
* Select
* Insert
* Update
* Delete
* Join
* Union
* Create
* Drop
* Utløser
* Visning
* Lagret prosedyre

 |
| Implementasjoner | 
* Apache Derby
* Berkeley DB
* Clipper
* Firebird
* IBM DB2
* IBM Informix
* Ingres
* Microsoft SQL Server
* MySQL
* Oracle
* PostgreSQL
* SQLite
* Visual FoxPro

 |
Torpedobatteriet sett fra Nord/Vest
**Torpedobatteriet ved Rutledal** (offisielt hetende *HKB 16./981 Risenaes*) i Gulen kommune i Sogn og Fjordane ble bygget av tyske okkupasjonsstyrker under kampene i Norge i 1940. Det stod ferdig allerede i mai 1940. Dette var det første større forsvarsverket tyskerne bygde i Sogn og Fjordane. Batteriet var satt opp med torpedorør for to 53 cm torpedoer.

Batteriet var med å sperre innløpet til Sognefjorden. Lenger inn i fjorden er det tilgang til passasjen fra Sogn til østlandet og Fillefjell og Flåmsbanen, noe som er var av militær betydning i tilfelle en alliert invasjon.

Torpedobatteriet lå nede ved sjøkanten i Rutledal. Det hadde to torpedorør på 53 cm, og i alt åtte torpedoer. Røra var norske, og stammet fra KNM «Skarv», en torpedobåt av Lyn-klassen. Torpedoene kunne skytes ut med trykkluft fra en svingbar torpedokanon med doble rør og treffe mål i en sektor fra Risnøyna til Rysjedalsvika. Bemanningen var på 14 mann forlagt i enkle trebygninger nede ved strandkanten. De hadde senere også en infanteriavdeling til nærstøtte. Denne var forlagt på Brekke, og skulle virke mot eventuelle allierte avdelinger som kunne komme til å falle kystbefestningene i ryggen.

Etter krigen ble torpedobatteriet overtatt av Kystartilleriet og var i bruk fram til 1954, da det ble lagt ned.

Se også
-------

* Torpedobatteriet sett fra Nord/ØstNesje fort (*HKB 14./981 Naesje*) – påbegynt høsten 1940
* Rutledal fort (*HKB 15./981 Kirkeöen*) – påbegynt 1941
* Afsneset fort (*HKB 17./981 Klaevold*)
* Risenes fort (*HKB 16./981 Risenaes*) – ferdigstilt september 1942

Referanser
----------

1. ↑  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon: *Torpedobatteriet i Rutledal*

Eksterne lenker
---------------

* Fylkesarkivet: *Krigsminner i Rutledal*
*
Malmskrivergården i Sandviksveien 159
**Malmskrivergården** er en fredet gård i Sandvika i Bærum kommune. Gården tilhørte opprinnelig Bærums Verk og ble oppført om lag 1650 for malmskriveren ved Verket. Malmskriveren kontrollerte lossing, lagring og transport av jernmalmen som kom sjøveien fra Sørlandet og skulle fraktes videre med hest og kjerre opp til Verket.

Våningshuset er en laftet og panelt bygning i halvannen etasje med valmet tak. Opprinnelig hadde bygningen rektangulær form, men har senere fått et tilbygg i vinkel i forbindelse med at den ble skysstasjon. I tillegg til våningshuset inneholder gårdsanlegget bryggerhus med en bakerovn i pusset tegl og et kombinert fjøs og låvebygg. Fjøset er murt av slaggstein fra masovnen på Bærums Verk. Begge uthusene er fra 1790-årene. Malmskrivergården er den eldste bevarte bebyggelsen i Sandvika og de tre bygningene ble fredet i 1979.

Det lille gårdsanelgget er omgitt av nyere bebyggelse på tre sider, mens fra sørsiden er det fri sikt over Sandviksveien og E18 mot fjorden. Malmskrivergården danner et nærmest lukket tun hvor det vinkelformede våningshuset, bryggerhuset og fjøset danner fire sider. Sør for våningshuset er det en liten hage.

Malmskrivergården huser i dag (2021) billedkunstner Katie Alfheim, hagedesignerne Gardens-by, Lises Hud & Velvære, og rekrutteringsfirmaet Nordic-star, m.m.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Malmskrivergården[*død lenke*] kulturminnesok.no, besøkt 25. desember 2012
2. 1 2  Malmskrivergården[*død lenke*] ableksikon.no, besøkt 25. desember 2012

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Malmskrivergården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* malmskrivergaarden.no Arkivert 11. desember 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Teater Marintim** er et ensemble som ble startet i Nærøy i 1997 med oppsetningen av det historiske utespillet «Landnåmsfolk», en dramatisering av kunstnerisk leder Trond Aglen med musikk av Paul Okkenhaug etter Peter Jægers monolog «Landnåmsmænd» fremført av Martin Linge i Namsos i 1936. Denne historien om utvandringen av nordmenn fra Hrafnista i Nærøy til Island ble oppført tre år på rad ved Lundring i Nærøysnd.

Teater Marintim har senere satt opp en rekke skuespill av lokale og internasjonale dramatikere. Egne dramatiseringer av Olav Duuns *Medmenneske* og *Massi og folket hennes*, alle på turné i Trøndelag, blant annet under Duun-stemnet på Jøa. 

Eugene Ionesco *Den skallede sangerinne*, Sławomir Mrożek *I rom sjø*, Samuel Becketts *Mens vi venter på Godot*, Berthold Brecht *Småborgerbryllup* og Millington Synge *Ryttere mot havet* er blant teatrets oppsetninger av oversatt utenlandsk dramatikk. 

Ludvig Holbergs *Jeppe på berget* og musikalen *Havet ligg aldri stille* av Arne Andersson og Asgeir Skrove var samproduksjoner med Nord-Trøndelag Teater, med Liv Hege Nylund både som regissør.

Teater Marintim oppførte i 1999 kirkemusikk-spillet "*Fra Njord til Dass"* i gamle Nærøy kirke på Nærøya som ble vist i Østersund, Sverige. Millenniums-forestillingen i 2000 var *Fra Njord og Kvitekrist til Telecom.* Ensemblet har også deltatt på fjerde året i vandreteatret *Rørvik – den første lille by på en øy* annethvert år i mars. *Sandkassen* av Edward Albee ble oppført utendørs på en strand på øya Gjerdinga i Nærøysund,

Av ungdomsteater kan nevnes oppsetningen av Christian Berglings *Kenta Åhmans lonely dreams* og *Den mørke skya* av Kristin Auestad Danielsen, et DUS-prosjekt med premiere på Nord-Trøndelag Teater.

Etter en pause under pandemien satte Teater Marintim i 2022 opp forestillingen "Og du som gav meg feil kurs" av Ola Grøvdal til musikk av Rolf Pettersen i nye Rørvik kirke. Forestillingen som ble vist fem ganger på rad for fulle hus, og kan sies å bli både en fullendt kunstnerisk- og en stor publikumsuksess.
**Lihellene naturreservat** er et naturreservat i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Formålet med fredningen er å bevare hekkende sjøfugl i øygarden i Sognesjøen. Dette fuglereservatet ligger litt lengre øst i Sognesjøen enn de fire andre fuglereservatene i kommunen, nær fastlandet inn mot munningen av Sognefjorden. Arealet er 403 dekar, hvorav 107 daa landareal og 296 daa sjøareal.

Regjeringen vedtok i 1993 Verneplan for sjøfugl som anviste 57 fuglereservat på i alt 11 km² langs kysten av Sogn og Fjordane. Planen er basert på de første verneforslagene fra 1977, videre St.meld. nr 68 (1980-81) *Vern av norsk natur* som fastslo målet om å verne et representativt naturutvalg i Norge, og første høringsforslag om sjøfuglvern i Sogn og Fjordane fra 1984. Det ble i tiden 1977-88 befart og utredet 350 sjøfugllokaliteter i fylket. Forarbeidet i fylkets delplan ble sendt ut på høring i 1991 som *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*. Hovedmålet er å verne fylkets hekkeplasser, med mål om å sikre hekkeplasser for halve bestanden av de mest vanlige sjøfuglene, og hele bestanden av de sjeldneste hekkefuglene i fylket.

I Gulen kommune fikk Lihellene naturreservat og Kvernøyna naturreservat 2. prioritet, mens de øvrige tre sjøfuglreservatene fikk 3. prioritet som vernelokaliteter.

Bestemmelser for reservatet
---------------------------

* Det må ikke iverksettes tiltak som kan skade eller forstyrre naturmiljøet.
* Det er forbudt å ferdes i området eller forstyrre fugl i hekkeperioden.
* Våpen- og jaktforbud, båndtvang, utsetting av vilt er forbudt.
* Ferdsel, camping, og oppankring nærmere enn 50 meter er forbudt.

Referanser
----------

1. ↑  Sogn og Fjordane - Sjøfuglreservat Arkivert 27. august 2011 hos Wayback Machine. - Miljøstatus.
2. ↑  *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] - Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991.
3. ↑  *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] – Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991, side 52.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om verneområdet – Lovdata.
* Kart over naturreservatet[*død lenke*] - Miljøstatus. Besøkt 9. november 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
***Venneprøven*** er et norsk gameshow med Hilde Hummelvoll som gikk på NRK1 fra 2003 til 2004. Konseptet gikk ut på at to kjente personer skulle ta med seg et par bestevenner i studio og konkurrerer om hvem som kjenner hverandre best. Det var også flere typer konkurranser i programmet, blant annet syngekonkurranse, lyvekonkurranse og kunnskapskonkurranse. Programmet gikk på fredagskvelder og erstattet sendetiden til *Beat for beat*.

Premieren ble sett av 852 000 og en markedsandel på 56,4 prosent.

Hummelvoll vant prisen for beste kvinnelige programleder under Gullruten 2004.

Gjester
-------

Gjester det første året var Sven Nordin, Shabana Rehman, Ingebrigt Steen Jensen, Mari Maurstad, Rune Andersen, Ellen Horn, Kari Simonsen, Jon Skolmen, Bjarne Brøndbo, Iren Reppen, Erik Thorstvedt, Siv Jensen, Jan Erik Larssen og Asgeir Borgemoen.

Referanser
----------

1. ↑  «Hummelvolls venneprøve». *NRK*. 20.02.2003. Besøkt 23. oktober 2016.
2. ↑  «Siste kveld med gjengen». *arkiv.nrk.no*. 2. mai 2003. Besøkt 23. oktober 2016.
3. ↑  «Nytt show for Hummelvoll | Kampanje». *kampanje.com*. Besøkt 23. oktober 2016.
4. ↑  «God start for Venneprøven». *kampanje.com*. 10.03.2003. Besøkt 23. oktober 2016.
**Svardalselva** er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Vassdraget ligger helt vest på fastlandet i Gulen, og drenerer de sentrale deler av halvøya mellom Brandangersundet i vest, Eidsfjorden i øst og Gulafjorden i nord. Det domineres av de to innsjøene Svardalsvatnet (29 moh) og det nedenforliggende Langevatnet (13 moh). Selve Svardalselva renner mellom Svardalsvatnet og Langevatnet, og fortsetter (under navnet Tverrelva) til Litlevatnet og derfra videre til munningen i Brandangersundet ved Eidssaga. Vassdraget er 11,3 kilometer langt, med et nedbørfelt på 19,75 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,49 m³/s.

Landskapet i nedbørfeltet domineres av relativt lavtliggende skogs- og myrområder. Det er bebyggelse og jordbruksområder ved Svardalen, som ligger mellom de to innsjøene, mens det er sparsomt med bebyggelse i de øvre og nedre delene av vassdraget.

Fiske
-----

Det er organisert fiskekortsalg i Svardalsvatnet og Langevatnet.

Fiskebestandene i vassdraget ble på slutten av 1900-tallet sterkt skadd som følge av sur nedbør, og bestanden av røye i begge innsjøene gikk tapt på 1980-tallet til tross for gode gyteforhold. Bestanden av aure var overtallig i Svardalsvatnet men god i Langevatnet. Bestanden av ørret i Svardalsvatnet ble redusert på 1980-tallet og ble i 1988 vurdert som «tynn», mens den i 1997 ble vurdert som «delvis god». Også i Langevatnet ble bestanden av ørret i 1990 vurdert som «god», til tross for at vassdraget var meget surt og hadde høyt innhold av aluminium. En forklaring kan være at både saltinnholdet og innholdet av organisk stoffer i vassdraget var høyt, noe som trolig bidro til å redusere giftvirkningen av aluminium og hindre salttap. For å bøte på forsuringsskadene ble det i 1992 satt igang bekkekalking ved Svardalsvatnet, mens vatnet ble fullkalket i årene 1994 – 2002. Kalkingen påvirket også det nedenforliggende Langevatnet, hvor det i tillegg også ble gjennomført bekkekalking på 90-tallet. Kalkingsprosjektet er nå avsluttet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. 1 2  Annie Elisabeth Bjørklund: *Naturressurskartlegging i Gulen kommune, Sogn og Fjordane: Miljøkvalitet i vassdrag*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 155, mars 1995, ISBN 82-7658-050-5
3. ↑  Annie Elisabeth Bjørklund, Bjart Are Hellen: *Kalkingsplan for Gulen kommune, 1997*, s.51, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 286, 1997, ISBN 82-7658-145-5
4. ↑  Trygve Hesthagen Gunnel Østborg: *Endringer i areal med forsuringsskadde fiskebestander i norske innsjøer fra rundt 1990 til 2006*, NINA Rapport 169, s.95, Trondheim, desember 2008, ISBN 82-426-1724-4

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Hamar domkirke
**Hamar domkirke prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hamar domprosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Hamar kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Hamar domkirke. 

Hamar domkirke prestegjeld og dets sogn er nå en del av Hamar kirkelige fellesråd underlagt Hamar domprosti.

Historikk
---------

*Hamarr sókn* har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Den antatt eldste kirken, *Hamar Trefoldigheds Christ kirkja*, ble etablert omkring år 1160.

### Etter reformasjonen

Hamar ble ved kgl.res. av 29. mars 1876 eget annekssogn i Vang prestegjeld, gjeldende fra 26 august 1876. Hamar prestegjeld ble ved kgl. res. 28. mars 1908, med virkning fra 1. mai 1908, opprettet da Vang ble delt i tre prestegjeld: Vang, Hamar og Furnes, hver svarende til sognene med samme navn.

Fra opprettelsen av Hamar bispedømme i 1864, ved delingen av Oslo bispedømme, ble Hamar kirke gitt navnet *Hamar domkirke* og Vang prestegjeld gitt navnet *Hamar domkirke prestegjeld*, hvilket ble overført til det nye prestegjeldet i 1908.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hamar

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 82.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 32.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Et voodoo-alter i Abomey, Benin
**Voodoo** eller fransk: **Vaudou** er en religion som baserer seg på afrikanske stammereligioner med innslag av kristendom. Den praktiseres i Vest-Afrika og blant etterkommere av slaver i de karibiske landene og i USA. Santería er en beslektet karibisk religiøs tradisjon. 

Voodoo har sin bakgrunn tilbake i afrikanske religioner og dens røtter er sannsynligvis flere tusen år gamle. Ordet voodoo er avledet fra *vodũ*, som i de afrikanske gbespråk som *fon*, ewe, og andre beslektete språk (overført fra dagens Ghana til Benin), betyr «ånd» eller «guddommelig vesen». Som religion er den å betrakte som en hybrid av flere tradisjoner og trosretninger, noe som gjør den meget dynamisk og samtidig vanskelig å få grep om.

Den voodoo-versjonen folk flest kjenner til i dag, med bla. hodeløse kyllinger, voodoodukken, velsignelser og besvergelser, er den haitiske formen, som på 1700-1800 tallet fra utsiden ble sett på som djeveldyrkelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) West African Vodun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dagbladet – Hva er voodoo?- generell omtale

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Vassøyane** er ei øygruppe med 1,87 km² landareal sør i Sognesjøen, og ligger i den ytre sørvestre delen av Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Gruppa består av om lag 100 små og store øyer, fordelt over en drøy kilometer i øst-vestlig retning. I sør grenser øygruppa mot Fensfjorden, i nord starter Sognesjøen og øygarden med hundrevis av småøyer innover Gulensida. Vegetasjonen er atlantisk lynghei hvor røsslyng, klokkelyng, krekling og gråmose dominerer. 

Vassøyane er fredet som Vassøyane naturreservat (desember 1991), og det er øygruppens rike våtmarker som er bakgrunn for vernet. Det er noe hekkeplasser her, men først og fremst er området viktig som trekkfuglplass. Området har siden 1970-tallet vært foreslått som landskapsvernområde i sammenheng med tilstøtende øygrupper lenge sør og vest. 

Området ble berørt under den kaledonske fjellkjedefoldingen, da det «nordamerikanske» kontinentet Laurentia støtte sammen med det «nordeuropeiske» Baltika for 425 millioner år siden. Gulen ligger helt i vestre kant av det synlige grunnfjellskjoldet, og omgis av de kaledonske skyvedekkene av tidligere havbunnskorpe som i sammenstøtet ble skjøvet opp på land og preger nabokommunene i sør og sørvest. Men Vassøyane og øya Røytinga helt i sørvest tilhører Solundbassenget fra seinsilur og tidlig devontid. Disse småøyene og hovedøyene i Solund er dekket med konglomerat og sandstein som ligger oppå putelava. Solundbassenget oppstod gjennom en kombinasjon av vulkanistisk havbunnspredning og kystnære avsetninger da det akkurat her, for 420-410 millioner år siden, var litt tilbake av havet (Iapetus) mellom Laurentia og Baltika. Formasjonen er resten av et gjenværende havbasseng som var i bevegelse samtidig som avrenning fra den nye, kaledonske dekket i øst avsatte sandstein oppå eldre bergarter i overgangen fra silur til devon. Bergartene på Vassøyane og Røytinga består således av drøyt 400 millioner år gamle avsetningsbergarter.

Blant de viktigste av de mer sjeldne fuglerartene her finner vi bl.a ringgås, hvitkinngås, teist, enkeltbekkasin, småspove, rødstilk og siland

Referanser
----------

1. ↑  Ramberg, Ivar B (red): *Landet blir til – Norges geologi*, 2007, side 113 og 192-194.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
*For innsjøen med samme navn i Enebakk i Akershus, se Raudsjøen (Enebakk).*
**Raudsjøen** (lokalt uttales og skrives Rausjøen) 
er den største innsjøen i Gausdal kommune i Innlandet. Den ligger i Østre Gausdal, sør for Bjørga, og har et areal på 1,1 km². Innsjøen er reguleringsmagasin for Raua kraftverk og det går en rørgate fra sjøen til kraftverket nede i bygda. Vannstanden i sjøen reguleres mellom 720,5 og 714 meter over havet, noe som gir et magasinvolum på 5 millioner kubikkmeter. Raudsjøen er også en meget fin badeplass på sommeren med vanntemperaturer ofte opp i noen og tjue grader.

Raudsjøen er nevnt på en runestein funnet nedenfor Lie gard, hvor det står: «Eilifr Elg bar fiski rausjø».

Fiske
-----

Innsjøen hadde tidligere en fin ørret-bestand, men denne ble borte på grunn av utsetting av gjedde. Når dette var er litt usikkert, men ryktet vil ha det til at en guttunge fra husmannsplassen Homb under Lie hadde vært på Raudsjøen og tjuvfisket. Bonden på Lie oppdaget dette og var rasende over dette. Noen år gikk og guttungen fra Homb skulle emigrere til Amerika. Han ville gjøre bot for seg og la igjen et notat til bonden på Lie da han dro: «7 fisk tok eg, 7 fisk la eg attende». Problemet var at han satte ut gjedde. Det hadde vært bedre om han hadde tent på husene på garden sa bonden i ettertid.[] Dermed ble gjedda den ledende fisken i Raudsjøen. Ryktene vil ha det til at den største gjedda som har blitt tatt var 24 kilo, tatt i 1954.[] Det er også en liten bestand av abbor og sik på Raudsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. mai 2015
3. ↑  Arne Fjellheim (2008). «Fauna i endring - spredning av dyr med eksempler fra ferskvann i Vest-Norge» (PDF). *Stavanger Museum Årbok*. 118: 113-127. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Sollibotn kai  Foto: Bjarne Thune 
**Sollibotn** ligger utenfor Eivindvik i Gulen kommune i Vestland fylke.

Båtruter
--------

Sollibotn har kai og er stoppested for båtruter ut til, øyene, til Dingja, innover Sognefjorden til blant annet Balestrand, Leikanger og Sogndal og Florø og Selje. Ruten Sløvåg-Furenes-Eivindvik har også endestopp i Sollibotn.

Nordsjøløypa
------------

Stedet er også et av endepunktene for Nordsjøløypa som går mellom Flolid og Sollibotn.

Her finnes også en hyttegrend.

Vei Sollibotn–Dingja
--------------------

I 2007 fikk stedet vei videre til Dingja. Denne fortsetter videre innover fjorden til Oppedal i tillegg til veien via Eivindvik over Rutledalen. Fylkeskommunen bevilget 12 millioner og Gulen kommune 8 millioner. BKK hadde i 2001 bevilget et lån på 3.2 millioner. Resten av pengene ble samlet inn blant grunneiere og andre lokalt.

11. mai 2007 fikk fylkesordfører Nils R. Sandal og ordfører Trude Brosvik sammen med Leif Nyhammer æren av å åpne fylkesvegen Sollibotn-Dingja.

Ulykke
------

En større ulykke, Sea Cat-ulykken skjedde 4. november 1991, da katamaranen «Sea Cat» fra Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane grunnstøtte ved Mjømna i Gulen. Den hadde da like før forlatt Sollibotn og var på vei til Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Nordhordland: «Jubel for ny Dingja-veg»

Eksterne lenker
---------------

* Rute innfomasjon[*død lenke*]
* Rutetider på Fjord1.no
* Nordsjøløypa pdf
* Hyttegrend[*død lenke*]

Portal: Gulen