recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Norges generalkonsulat i Houston og Norway House
**Norges generalkonsulat i Houston** (**Det norske generalkonsulatet i Houston**) er Den norske stats diplomatiske tilstedeværelse i Houston i Texas. Generalkonsulatet i Houston, i tillegg til den norske ambassaden i Washington D.C. utgjør sammen med generalkonsulatene i New York og San Francisco den offisielle norske tilstedeværelsen i USA.

Det omfattende norsk-amerikanske næringssamarbeidet, særlig innenfor energinæringen utgjør hovedbeskjeftigelsen til generalkonsulatet. Spesielt gjelder dette bedrifter innenfor olje og gass, som utgjør hovedområdet for de rundt 200 norske selskapene med kontor i Texas. Houston regnes som en av byene utenfor Skandinavia med størst konsentrasjon av nordmenn, anslag har variert mellom 5000 og 6000 fastboende i tillegg til flere tusen norske arbeidere med amerikansk arbeidstillatelse.

Historie
--------

Norge har vært representert i de amerikanske sørstatene siden 1906, den gang ved det honorære norske visekonsulat i New Orleans, mens stasjonen i Houston ble etablert i 1977. Generalkonsulatet leide i en årrekke kontor i American General Center i Neartown i Houston. I 2008 ble det annonsert planer om etablering av et eget bygg for norske interesser i Houston, kalt «Norway House». Bygget ble innviet av næringsminister Trond Giske i 2010. Norway House huser også The Norwegian-American Chamber of Commerce (NACC), Innovasjon Norge, NORWEP samt et større inkubasjonskontor for norske gründere i byen.

Generalkonsulatet er planlagt nedlagt i 2023.

### Oversikt over generalkonsuler

|  |  |
| --- | --- |
| Harald Svanøe Midttun | 1978-1984 |
| Arne Birger Hønningstad | 1984-1990 |
| Jan Erik Leikvang | 1990-1995 |
| Odvar Mosnesset | 1995-1999 |
| Wenche Kirkebye Moe | 1999-2003 |
| Elisabeth Roderburg | 2003-2006 |
| Odd Vibe | 2006 |
| Svein Holst Andreassen | 2006-2007 |
| Lasse Sigurd Seim | 2007-2010 |
| Jostein Mykletun | 2010-2015 |
| Morten Paulsen | 2015-2019 |
| Hilde Skorpen | 2019- |

Daglig drift
------------

Generalkonsulatet utfører i det daglige tjenester innenfor en rekke tjenesteområder, fra utstedelse av pass, bistand til nordmenn i sørstatene og til arrangering av et bredt utvalg arrangementer innenfor næringsliv, kultur og energirelaterte foredrag.

Generalkonsulatets ansvarsområde inkluderer statene Alabama, Arkansas, Florida, Kansas, Louisiana, Mississippi, Missouri, Nebraska, Oklahoma og Texas, i tillegg til De amerikanske Jomfruøyer og Puerto Rico.

Referanser
----------

1. ↑  «Norway and the United States». *Norgesportalen* **(engelsk)**. Besøkt 1. februar 2018.
2. ↑  NRK. «Nordmenn i Texas: – Vi er stort sett isolert i hvert vårt hjem». *NRK*. Besøkt 1. februar 2018.
3. ↑  «Consulate General in Houston». *Norgesportalen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 17. april 2017. Besøkt 1. februar 2018.
4. ↑  NRK. «Giske åpnet Norway House i Houston». *NRK*. Besøkt 1. februar 2018.
5. ↑  «Consulate General in Houston». *Norgesportalen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 17. april 2017. Besøkt 1. februar 2018.
6. ↑  Endringer i Norges diplomatiske nærvær (Regjeringen.no)
**Erik Keiserud** (født 20. mars 1945) er norsk advokat med møterett for Høyesterett. Han har siden 2017 drevet advokatvirksomhet i eget firma. 

Keiserud er utdannet cand.jur. fra Universitetet i Oslo 1970 og jobbet deretter i Justisdepartementets lovavdeling som byråsjef og underdirektør fra 1971 til 1986. Fra 1986 til han i 1989 ble partner i Advokatfirmaet Hjort (frem til 2016) var han advokat hos Regjeringsadvokaten. Fra 1975 til 1976 studerte han ved Cambridge University og fikk en «Diploma Comparative Law».

Erik Keiserud har hatt en rekke offentlige verv. Han var leder i administrasjonsstyret for UNI Storebrand, han har vært styreleder i Statens Bankinvesteringsfond, i Norsk eiendomsinformasjon (Ambita) og i Folketrygdfondet Han var leder i Advokatforeningen fra 2012 til 2016. Han er nå styreleder i Familien Blix Fond til fremme av medisinsk forskning. Han har også vært leder for offentlige utredninger, nemlig Påtaleinstruksutvalget og To-instansutvalget. Han var medlem av Reindriftslovutvalget og Straffeprosessutvalget. Han har bred erfaring innen strafferett og har også erfaring innenfor kontraktsrett, erstatningsrett (profesjonsansvar) og fast eiendoms rettsforhold, inkludert samisk reindrift, og var fast forsvarer ved Høyesterett 2003-2010. 

Av hans publikasjoner kan nevnes *Kommentarer til straffeprosessloven* som han opprinnelig ga ut sammen med avdøde lagdommer Hans Kristian Bjerke. 5. utgave kom i 2020. Sammen med advokat Kristin Bjella har han gitt ut *Kommentarer til oreigningsloven (3. utgave 2015)*.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Erik Keiserud i BIBSYS

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside hos Advokatfirmaet Hjort Arkivert 27. oktober 2016 hos Wayback Machine.
* Erik Keiserud hos Universitetsforlaget
* Hovedstyret i Advokatforeningen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Nina Woxholtt** (født 11. januar 1967 i Porsgrunn) er en norsk skuespiller.

Woxholtt ble i 1990 ansatt ved Det Norske Teatret i Oslo, og debuterte som Mary Warren i Arthur Millers *Heksejakt*. Hun fikk sitt store gjennombrudd som hovedrolleinnehaver i Bentein Baardsons oppsetning av *Antigone* av Sofokles, og suksessen fortsatte som *Pippi Langstrømpe*.

I 1993 gjestet hun Teatret Vårt i Molde som Solveig i *Peer Gynt*, mens hun var Den Grønnkledte i TV-versjonen samme år. Hun fortsatte i TV, og året etter fikk hun en rolle i den populære norske dramaserien *Vestavind*.

Hun debuterte som filmskuespiller i *Hører du ikke hva jeg sier!* i 1995, og fikk en betydelig større rolle i filmatiseringen av Anne-Cath. Vestlys *Ole Aleksander Filibom-bom-bom* i 1998.

Woxholtt gikk tilbake til TV-skjermen og ble i 2003 tildelt Gullruten, i kategorien «Beste TV-skuespiller», for sin rolle som Cecilie Melvold i *Fox Grønland*. Hun spilte så inn enda en film, *Venner for livet*, før hun gikk tilbake til TV igjen, for en mindre rolle i *Sørgekåpen* i 2007.

I 2009 fikk hun sin største TV-rolle, i oppfølgeren til *Mot i brøstet* og *Karl & Co*; *Karl III*, hvor hun spiller Karl Reveruds kone Agnes.

Hun giftet seg i 2002 med musikerkjæresten Ole Kristian Wetten på toppen av katedralen La Sagrada Família i Barcelona.

Repertoar (utvalg)
------------------

### Film

| År | Tittel | Rolle |
| --- | --- | --- |
| 2005 | *Venner for livet* | Turid |
| 1998 | *Ole Aleksander Filibom-bom-bom* | Mor |
| 1995 | *Hører du ikke hva jeg sier!* | Else |

### TV-serier

* *Karl III* (2009)
* *Sørgekåpen* (2007)
* *Fox Grønland* (2001/03)
* *Vestavind* (1994)
* *Peer Gynt* (1993)

### TV-opptredener

* *Nettopp nå* (2004)

### Teater

| År | Stykke | Rolle |
| --- | --- | --- |
|  | *Forbrytelse og straff* | Dunja |
|  | *Anna Karenina* | Dolly |
|  | *Som dere vil ha det* | Rosalind |
|  | *Jeppe på Bjerget* | Nille |
|  | *Fuglane* | Inger |
| 1993 | *Peer Gynt* | Solveig |
|  | *Pippi Langstrømpe* | Pippi |
|  | *Antigone* | Antigone |
| 1990 | *Heksejakt* | Mary Warren |

### Priser

* Gullruten 2003 i klassen beste TV-skuespiller for *Fox Grønland*

Referanser
----------

1. ↑   NRK.no, www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  - Vi opplevde noen store sekunder der vi sto med hele Barcelona under oss. *Dagbladet.no*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nina Woxholtt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Nina Woxholtt hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Nina Woxholtt hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Ole Barman** også kjent som **Ole Olsen Barman** (født 25. september 1816 i Ål, død 1914) var en norsk prest. 

Foreldrene var bonde Ole Olsen Barman og Guri Olsdatter. Han tok teologisk eksamen i 1839. Barman var sogneprest i Haram (1867-1889) og Sunnylven (1861-1867), tidligere hadde han vært lærer i Drammen og Kristiansund. Han var gift med Grethe Elisabeth Mørch (1833-1889). Sønnen Ole Gustav var prest og stortingsmann. Den yngre sønnen Gregorius Elisæus (født 1. oktober 1867) var også prest og blant annet sogneprest i Sulen i Sogn. Gregorius var far til Ole Gregor Liljedahl Barman.

Barman var den første sognepresten i Sunnylven etter at embetet var opprettet. Det var ingen prestegård og Barman leide seg en røykstue med åpent ildsted og ljore i taket. Barman og Sunnylven kan være inspirasjon til Henrik Ibsens *Brand*. Barman skrev i sine erindringer om møtet med Ibsen på Hellesylt (sentrum i Sunnylven): 

«"Jo," svarede han [Ringdal], "der er kommen en rar fyr til Hellesylt. Han kalder sig Henrik Ibsen og han giver sig ud for at være student;" jeg maatte svare at dermed var vel intet at gjøre. (...) "Jo, han udspørger folk om alt muligt, og det man svarer, skriver han ned," var Ringdals svar. Ja, det er nu flere, som gjør det, mente jeg, manden har vel fornøielse af det. Ja, men det er noget med ham som er værre end det, framførte Ringdal, han er nok fritænker. (...) Nogle dage efter kom begge to, baade Ibsen og Ringdal op i røgstuen, og begge var meget hyggelig. Med præstefruen talte Ibsen om sneskred og stenskred.»
Han skrev artikkelserien Forlis av fiskerbaade og Redningsmidler for fiskere i bladet *Almuevennen*. Erindringene skrev han i en alder av nær 90 år. På J.F. Lampes tid hang det portrett av Barman i Haram kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Lampe skriver 1881 som dødsår (Lampe, J.F. (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen. Redigert av D. Thrap. Kristiania: Cammermeyer) mens NSD oppgir 1889 NSD Samfunnsveven, politikerbiografier Arkivert 24. februar 2013 hos Wayback Machine. lest på nett 24.2.13.
2. 1 2  *Prestegårdsliv: minner fra norske prestegårder*. Oslo: Land og kirke. 1976. ISBN 8205090157.
3. ↑  Barman, Ole (1904): *Erindring fra 1861 til 1867*. Trondhjem: Waldemar Janssens Bogtrykkeri
4. ↑  UiO: Ibsens skrifter lest på nett 24. februar 2013.
5. ↑  Barman, Ole (1904): Erindring fra 1861 til 1867. Trondhjem: Waldemar Janssens Bogtrykkeri
6. ↑  Lampe, J.F. (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen. Redigert av D. Thrap. Kristiania: Cammermeyer.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Torvald Haavardstad** (født 21. november 1893, død 9. mars 1965) var en norsk politiker i Ap. Haavardstad var sønn av lensmann og gardbruker Olav Johnsen Haavardstad (1854–1898) og Olaug Salvesdotter Moi (1853–1920).

Haavardstad ble født på Evje og var medlem av Evjes kommunestyre fra 1922 til 1959, hvor han var ordfører i periodene 1928 til 1942 og 1945 til 1949. Han fortsatte som ordfører i Evje i 1959, og da de to kommunene Evje og Hornnes ble slått sammen til Evje og Hornnes i 1961 var Haavardstad ordfører i den nye kommunen frem til 1965. Fra 1945 til 1965 var Haavardstad også varaformann i Aust-Agder fylkesting.

I tillegg til sine verv i kommunen og på stortinget hadde Torvald Haavardstad flere roller i det lokale miljøet som for eksempel lærer i Kristiansand, Randaberg og på Evje. Han var også skolestyrer, skoleinspektør, kirkesanger og løytnant under nøytralitetsvernet (1916 – 1918).

Politisk karriere
-----------------

Han ble valgt som representant i Stortinget for fylket Aust-Agder første gang i 1931 og ble gjenvalgt tre ganger. Mellom 1950 og 1953 var han medlem av den daværende finans- og tollkomiteen, hvor han i tillegg til å være medlem også hadde roller som midlertidig formann og sekretær. En av formennene i finans- og tollkomiteen i denne perioden var Trygve Bratteli. Fra 1950 til 1954 fungerte Haavardstad som visesekretær på Odelstinget.

Stortingsperioder
-----------------

* Representant nr 2 for Aust-Agder, 1931 – 1933, A.
* Representant nr 1 for Aust-Agder, 1934 – 1936, A.
* Representant nr 1 for Aust-Agder, 1937 – 1945, A.
* Representant nr 1 for Aust-Agder, 1950 – 1953, A.

Medlemskap i presidentskapet 1950-53
------------------------------------

* Visesekretær, Odelstinget, 17.01.1950 – 10.01.1954

Medlemskap i stortingskomiteer 1950-53
--------------------------------------

* Medlem, Finans- og tollkomiteen, 16.01.1952 – 19.01.1953
* Sekretær, Finans- og tollkomiteen, 19.01.1953 – 10.01.1954
* Medlem, Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomité, 13.12.1951 – 10.01.1954
* Medlem, Finans- og tollkomiteen, 23.01.1950 – 26.11.1951
* Midlertidig formann, Finans- og tollkomiteen, 26.11.1951 – 16.01.1952

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 347[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torvald Haavardstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Torvald Haavardstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Finans- og tollkomiteen 1950-1953

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Chizumulu** er den mindre øya av to bebodde øyer i Malawisjøen/Nyasasjøen, den større øya er den nærliggende Likoma, som tilsammen utgjør distriktet Likoma. Selv om begge øyene ligger kun noen få kilometer fra Mosambik, og er helt omkranset av Mosambiks territorialfarvann, tilhører de begge Malawi. De er begge enklaver tilhørende Malawi. 
Dette skyldtes at øyene ble kolonisert av anglikanske misjonærer som spredde seg østover fra Nyasaland, snarere enn av portugisere som koloniserte Mosambik. Britene gjorde opprinnelig krav på hele Nyasasjøen/Malawisjøen, men i 1954 inngikk de en avtale med Portugal, som anerkjente midten av innsjøen som grensen mellom Malawi og Mosambik, som gjør disse øyene til en enklave.

Chizumulu kan nås med dampbåt fra haven Nkhata Bay på fastlandet i Malawi. Dampbåten MV «Ilala», som krysser Malawisjøen ukentlig, anløper Chizumulu. Mindre båter, inkludert dhower, krysser stredet mellom Likoma og Chizumulu.

Øya har en befolkning på rundt 4 000 mennesker. Som Likoma, importerer øya det meste av sin mat fra fastlandet. Det er elektrisitet på øya fra 06:00-22:00 (med en pause mellom 12:00-14:00), og ingen veier. Imidlertid er det en godt konstruert gangvei som går rundt utsiden av øya, som man kan gå rundt på omtrent tre timer.

Øya består av to store åser, med et flatere område i sør. Kassavaplantasjer dekker mye av de lavere skråningene av åsene, mens de øvre delene er skogbelagte. Det finnes mange baobab trær på øya.

Lokalbefolkningen snakker en Nkamanga dialekt, en variasjon av Nyanja.

Referanser
----------

1. ↑  Mayall, James (1973). «The Malawi-Tanzania Boundary Dispute». *The Journal of Modern African Studies*. 11 (4): 611–628. doi:10.1017/s0022278x00008776.
2. ↑  Barnes, Herbert and Woodward, M. E. (1902). *Nyanja-English Vocabulary*. Society for Promoting Christian Knowledge. s. vi. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Travel blog entry
* Phots at world-traveller.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Clyde Donovan**, tidligere **Clyde Goodman** og **Clyde Harris**, er en av elevene på South Park Elementary School. Bursdagen hans er 10. april som vist på Facebook-profilsiden hans i «You have 0 friends».

Utseende og personlighet
------------------------

Clyde har middelsbrunt hår, bærer en burgunder frakk med blå kant, mørkegrå bukser, og bruker noen ganger votter. Under har han vist seg å ha på seg en grønn T-skjorte med et kuansikt foran. Noen ganger blir Clyde sett iført en rød og hvit sportsjakke som ligner på den vanlige frakken hans. Han har blitt stemplet som "den nest feiteste ungen ved siden av Cartman" selv om han har vist omtrent samme vekt som de andre.

Clyde er ikke særlig flink, eller i det minste ikke god i matematikk. Når læreren hans spør ham hva fem ganger to er lik, gjetter Clyde 12, og Herbert Garrison kalte ham da som "en komplett retard". Clyde skriver også et dårlig essay om hvorfor folk trenger å resirkulere. Men med tanke på at Mr. Garrison faktisk aldri lærer barna, er det sannsynligvis ikke Clydes feil. Clyde har en vane med å gråte ukontrollert hver gang han er vitne til noe opprørende. Eksempler på dette er når Clyde hører Eric Cartman synge i "Fourth Grade", når de voksne bestemmer seg for å gi alle pengene de ville ha brukt på julegaver til barna sine til Kyle Broflovskis i "It's Christmas in Canada", og når Clyde innser at det ikke fantes krystallklare laguner, skatter og plyndring etter at han ble med i Cartmans «Somaliske piratklubb» i «Fatbeard».
**Joseph Alessandro** OFMCap (født 30. november 1944 i Paola i Malta) er en maltesisk katolsk biskop som er emeritert biskop av Garissa i Kenya.

Liv og virke
------------

### Kapusinerprest

Joseph Alessandro ble i ung alder medlem av kapusinerne, og i 1966 avla han sine evige løfter i ordenen.

Han ble ordinert til diakon i desember 1969 og ordinert til prest året etter 5. april 1970. 

I 1989 dro Alessandro på et oppdrag til Kenya hvor han i 1994 ble skutt og alvorlig skadet mens han var på vei til Garissa.[1] Noen år senere vendte han tilbake til Malta hvor han ble provinsial i kapusinernes provins for Malta. På Malta underviste han også i religion og foreleste i teologi mens han tjente i bispedømmets filmsensurstyre. 

I 2010 kom han tilbake til Kenya og ble utnevnt til generalvikar for bispedømmet Garissa av dets biskop Paul Darmanin.

### Koaadjutorbiskop av Garissa

I 2012 utnevnte pave Benedikt XVI Alessandro til koadjutorbiskop av Garissa i Kenya.[2] Han ble ordinert til biskop av kardinal John Njue den 29. september 2012 i ææSt John's Co-Cathedral *i Valletta og forlot Malta 3. november.*

Han fratrådte av aldersgrunner den 17. februar 2022.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Borgaraflokkurinn** (*Borgerpartiet*) var et politisk parti på Island, som ble etablert av utbrytere fra Sjálfstæðisflokkurinn (*Selvstendighetspartiet*) i 1987. Partiet gikk sakte, men sikkert i oppløsning inntil det ble avviklet i 1994.

Albert Guðmundsson var minister, men ble ansett som uskikket til dette etter en rettssak som involverte en konkurs i skipsfartsselskapet Hafskip. Han protesterte på dette ved å melde seg ut og etablerte *Borgaraflokkurinn* og fikk med seg et betydelig antall medlemmer. I alltingsvalget 1987 fikk partiet 10,9 prosents oppslutning og 7 alltingsrepresentanter.

Guðmundsson gikk av som partileder i 1989 og ble utpekt som islandsk ambassadør til Frankrike. To av parlamentsmedlemmene etablerte sitt eget parti, som senere gikk inn i Selvstendighetspartiet.

De resterende fem parlamentsmedlemmene deltok i en koalisjonsregjering under Steingrímur Hermannsson i perioden 1989-1991. 

Partiet hadde gått i oppløsning ved alltingsvalget 1991 og deltok ikke.

Se også
-------

* Politiske partier på Island

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Lambert Amon Tanoh** (født 14. november 1926 i Eboué i Fransk Elfenbenskysten i Fransk Vest-Afrika, død 13. januar 2022) var en ivoriansk lærer, arbeiderleder og politiker som ble ambassadør til Algerie.

Biografi
--------

Tanoh dannet sitt første politiske parti i 1944 med noen unge landbrukere. Han studerte ved lærerskolen i Katibougou i Mali. Hans lærerkarriere begynte på en gutteskole i Bingerville. I 1959 ble han generalsekretær i fagforeningen Union des Travailleurs de Côte d'Ivoire. Elfenbenskystens regjering ønsket at fagforeninger skulle stå under lokal kontroll, så Tanoh tok ledelsen for en utbryterbevegelse, *Union Nationale des Travailleurs de Côte d'Ivoire*.

Han ble senere eksekutivleder for Parti démocratique de Côte d'Ivoire, og ble innvalgt i nasjonalforsamlingen. Han ble undervisningsminister i Côte d'Ivoire i 1963 under president Félix Houphouët-Boigny, et verv han innehadde til 1970. I 1983 ble han sitt lands ambassadør til Algerie.

Tanoh døde av covid-19 den 13. januar 2022, i en alder av 95 år.

Referanser
----------

1. ↑  Rapley, John (1993). *Ivoirien Capitalism: African Entrepre*. Lynne Rienner Publishers. s. 35. ISBN 9781555873974.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Daddieh, Cyril K. (2016). *Historical Dictionary of Cote d'Ivoire*. Rowman & Littlefield. s. 78. ISBN 9780810873896.
3. 1 2  Zolberg, Aristide R. (1964). *One-Party Government in the Ivory Coast*. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. s. 303. LCCN 63-12673.
4. ↑  «Côte d'Ivoire: mort de Lambert Amon Tanoh, le «père de l'école ivoirienne»». Radio France Internationale. 13. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* www.rezoivoire.net Arkivert 23. februar 2020 hos Wayback Machine.
**Førde rutebilstasjon** er en busstasjon i Førde. Stasjonen er eiet av Firda Billag.

Busser ved Førde rutebilstasjon

Historie
--------

Stasjonen vart bygget i 1962 og avløste den gamle rutebilstasjonen på sørsiden av Førde. Bygget er tegnet av Connie Henden.

Fasiliteter
-----------

### Toaletter

Toaletter på stasjonen
Rutebilstasjonen er utstyrt med 1 herretoalett, 1 urinal, 2 kvinnetoalett samt 1 handikapptoalett.

### Venterom

Venterommet på rutebilstasjonen er utstyrt med benksofaer, stoler og bord. På venterommet er rutehefter og rutetabeller tilgjengelige. Venterommet er under oppsyn av Securitas og har et generelt forbud mot nytelse og oppbevaring av alkohol inne.

### Oppbevaringsbokser

Det er mulighet for oppbevaring av bagasje på stasjonen. Denne tjenesten koster fra 20 til 50 kr alt etter størrelsen på boksen.

Kiosk på rutebilstasjonen

Perronger
---------

Rutebilstasjonen har 8 perronger som bussene stopper ved. Bussene som stopper ved perrongene har enten kommet eller skal til:

* Perrong 1: Bybuss, Fimland, Stavang
* Perrong 2: Naustdal, Florø, Sundsdalen
* Perrong 3: Vassenden, Skei, Sogndal, Lærdal, Oslo, Angedalen
* Perrong 4: Sande, Vadheim, Lavik, Bergen, Høyanger, Balestrand, Sogndal (via Høyanger)
* Perrong 5: Stryn, Trondheim, Flybuss.
* Perrong 6: Sandane, Nordfjordeid, Ålesund
* Perrong 7: Heilevang, Stongfjorden, Askvoll
* Perrong 8: Bygstad, Dale, Rysjedalsvika, Kloppstad, Turbuss

Referanser
----------

1. ↑  «Alle ville ha Connie-hus». 16. januar 2004. Arkivert fra originalen 21. desember 2014. Besøkt 21. oktober 2014.

Se også
-------

* Buss
* Firda Billag
* Førde

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over nærmeste avganger hos Entur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt stoppestedsregister
 |
Illustrasjon av en bluse
**Bluser** er en betegnelse som har vært brukt om flere typer klesplagg i form av tynne, livlange overdeler. 

I dag brukes ordet hovedsakelig om visse typer plagg for kvinner. En *skjortebluse* ligner gjerne en manns kneppeskjorte. Men skjortebluser kan også være mer pyntet, for eksempel med en spesiell krave eller draperinger. En *jakkebluse* er en jakke som i mange tilfelle kan minne om en manns dressjakke. Den kan dog være laget i adskillig friere farger enn en dressjakke. En kvinnes jakkebluse brukes også i mer utstrakt grad ved dagligdagse anledninger. 

Også en tynn genser kan kalles bluse på norsk.

Ordet bluse er fra fransk *blouse* der det brukes om «bluse, kittel, busserull, arbeidsforkle». I engelsk brukes *blouse* dessuten om korte uniformsjakker.

Se også
-------

* Kjortel
* Skjorte
* Trøye
* Kittel, busserull, arbeidsforkle

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'bluse'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Mansifolket** (Mansi: Мāньси / Мāньси māxym, *Māńsi / Māńsi māhum*, IPA: [ˈmaːnʲsʲi, ˈmaːnʲsʲi ˈmaːxʊm]) er et ugrisk urfolk som lever i Khanty–Mansia, en autonom okrug i Tyumen Oblast i Russland. I Khanty–Mansia har språkene khanty og mansi offisiell status på linje med russisk. Språket mansi er et av de postulerte ugriske språkene i den uralske språkfamilien. Mansifolket var tidligere kjent som **vogulene**.[]

Sammen med khantiene er mansiene politisk representert ved foreningen "Bevar Yugra" (russisk: Спасение Югры, Spaseniye Yugry), en organisasjon grunnlagt under perestrojka på slutten av 1980-tallet. Denne organisasjonen var blant de første regionale urfolksorganisasjonene i Russland.

Demografi
---------

Mansibefolkningen ifølge 2002-folketellingen[]|  | Sum | Menn | Kvinner |
| --- | --- | --- | --- |
| Sum | 11 432 | 5 167 | 6 265 |
| Tyumen Oblast | 10 561 | 4 786 | 5 775 |
| \*Khanty-Mansi Autonomous Okrug | 9 894 | 4 510 | 5 384 |
| Sverdlovsk Oblast | 259 | 130 | 129 |
| Komi Republic | 11 | 8 | 3 |

Ifølge 2010-folketellingen var det 12 269 mansier i Russland.

Historie
--------

Anene til mansiene bodde i områdene vest for Uralfjellene. Det har blitt gravd ut mansifunn nær Perm.

I det første årtusenet før Kristus migrerte de til Vestsibir, og ble der assimilert med urinnvånerne. Andre kilder hevder at de har sin opprinnelse i den sørlige delen av den uralske steppen, og flyttet til sitt nåværende område omkring 500 e. Kr.

Mansiene har vært i kontakt med den russiske staten minst siden 1500-tallet, da størstedelen av vestsibir kom under russisk kontroll ved Jermak Timofejevitsj. På grunn av mer kontakt med den russiske og sovjetiske staten er de generelt sett mer assimilert enn khantiene, naboene mot nord.

Mansiene sies å skulle ha ridd elg i kamp, men det finnes ingen historiske belegg for dette.[]

Kultur
------

Mansiene var seminomadiske jegere og fiskere. Noen mansier holdt også rein. Enda færre mansier drev jordbruk (de dyrket bygg) og storfe- og hesteavl.

Om vinteren bodde mansiene i hytter av jord og greiner. Om våren flyttet de til jakt- og fiskeområdene sine, der bygde de mindlertidige, rektangulære overnattingssteder av bjørkenever og stenger.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «The Mansis». *The Peoples of the Red Book* **(engelsk)**. Besøkt 3. august 2021.
2. ↑  «Khanty & Mansi». *Encyclopædia Britannca* **(engelsk)**. Besøkt 3. august 2021.
3. 1 2  Forsyth, James (1994). *A History of the Peoples of Siberia: Russia's North Asian Colony 1581-1990* **(engelsk)**. Cambridge University Press. s. 12–13. ISBN 978-0-521-47771-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
*Algiers*
***Algier*** (amerikansk tittel: *Algiers*) er en amerikansk dramafilm fra 1938. Den er regissert av John Cromwell, med Charles Boyer, Sigrid Gurie og Hedy Lamarr i hovedrollene. Filmen var en nyinnspilling av den suksessfulle franske filmen *Pépé fra Marseille* fra 1937, som hadde hentet sin handling fra Henri La Barthes roman med samme navn.

Filmen var en sensasjon fordi den var den første Hollywood-filmen med Hedy Lamarr i hovedrollen, og hennes slående skjønnhet ble hovedsaken for filmens publikum. 

Filmen er kjent som en av inspirasjonskildene for manusforfatterne til Warner Brothers film *Casablanca* fra 1942, som skrev den med tanke på Hedy Lamarr i den kvinnelige hovedrollen. Charles Boyers framstilling av hovedrollefiguren Pepe Le Moko var også inspirasjon for tegnefilmfiguren Pepe Le Pew. 

Filmen er nå falt i det fri.

Innspillingsfakta
-----------------

Filmen ble spilt inn fra 1. april til begynnelsen av mai 1938.

Handling
--------

Pepe Le Moko (Charles Boyer) er en notorisk tyv, som etter sitt siste store kupp har rømt fra Frankrike til Algerie. Etter flukten har Moko bosatt seg i og blitt leder for den enorme Kasbahen, eller «det innfødte kvarter», i Alger. Franske tjenestemenn ankommer, og insisterer på at Pepe må arresteres, men de lokale detektivene, anført av inspektør Slimane (Joseph Calleia), tar seg god tid. I mellomtiden begynner Pepe i stadig økende grad å føle seg innesperret i sin fengselsaktige festning. Følelsen forsterkes etter å ha møtt den vakre Gaby (Hedy Lamarr), som er på besøk fra Frankrike. Hans kjærlighet for Gaby fører raskt til sjalusi hos Pepes algirske elskerinne, Ines (Sigrid Gurie).

Rolleliste
----------

* Charles Boyer som Pepe le Moko
* Sigrid Gurie som Ines
* Hedy Lamarr som Gaby
* Joseph Calleia som inspektør Slimane
* Alan Hale som Grandpere
* Gene Lockhart som Regis
* Walter Kingsford som sjefsinspektør Louvain
* Paul Harvey som kommisjonær Janvier

Mottakelse
----------

### Oscar

* Beste mannlige hovedrolle (nominasjon) – Charles Boyer
* Beste mannlige birolle (nominasjon) – Gene Lockhart
* Beste scenografi (nominasjon) – Alexander Toluboff
* Beste kinematografi (nominasjon) – James Wong Howe

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Algier* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Algier* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Algier* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Algier* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Algier* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Algier* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Algier* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Algier* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Algier* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Algier* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Globe icon.**Geografisk omfang:** Perspektivet og/eller eksemplene i denne artikkelen/seksjonen fokuserer på norske forhold og representerer ikke et globalt ståsted.

**Nøyaktighet:** Artikkelen blander sammen **Parlamentarisk språkbruk** og parlamentarisk immunitet

**Parlamentarisk språkbruk** er et uttrykk som brukes på Stortinget når den som har ordet i stortingssalen skal snakke rett til presidenten. Den som har ordet begynner ofte sine innlegg med: *Ærede President* eller lignende. I slike tilfeller kan den som snakker si hva man vil uten at man senere kan bli straffet for det med mindre man bruker et upassende og/eller fornærmende språk.

Uparlamentarisk språk
---------------------

Uparlamentarisk språk er språkbruk som er i strid med reglene for god tone i et parlament.

### Stortinget

I det norske Stortinget er det taleregler i Stortingets forretningsorden § 55:

«Upassende eller fornærmelig atferd eller tale er ikke tillatt. Slik atferd eller tale skal påtales av presidenten.»
Det er altså regler for hva som er greit å si, både om politiske motstandere og politikken deres. Om en representant sier noe som stortingspresidenten mener er upassende, blir dette påtalt i etterkant. Stortingets administrasjon har en oversikt over hva som blir regnet som uparlamentarisk språk, men det er opp til den enkelte president å vurdere hva som ikke passer å si i stortingssalen.

Det kan identifiseres noen klare kjennetegn på uparlamentarisk språk, men uparlamentarisk språk er også et subjektivt begrep som presidentene tolker ulikt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. september 2019. Besøkt 5. september 2019.
2. ↑
3. ↑
**Partnership for Change** (PfC) er en norsk ideell organisasjon som jobber for å sikre økonomisk uavhengighet for fattige kvinner, og har utviklingsprosjekter i Etiopia og Myanmar. Organisasjonen ønsker å bidra til bærekraftig utvikling gjennom samarbeid med lokale entreprenører, aktører og næringsliv. PfCs grunnprinsipp er at organisasjonen skal bruke lokale krefter, stille krav og investere fremfor bare å gi bistand. Arbeidet finansieres av private givere og stiftelser i Norge. Hovedsamarbeidspartneren til Partnership for Change er Formuesforvaltning AS. PfC har hovedkontor i Oslo.

Partnership for Change ble opprettet i 2012 av filantrop og sosial entreprenør Ingrid Stange. I dag ledes organisasjonen av administrerende direktør Anne-Karin Nygård.

Historie
--------

I begynnelsen var Partnership for Change en årlig internasjonal konferanse med fokus på bevisstgjøring av de utfordringene verden står overfor.

På veien har Partnership for Change hatt operasjoner i fem land: Norge, USA, Sudan, Myanmar og Etiopia.

I dag er organisasjonen en etablert ideell organisasjon med hovedfokus på Etiopia og Myanmar.

Metode
------

Partnership for Change har utviklet en operasjonell modell for bærekraftig utvikling. Begrepet "venture filantropi" brukes gjerne for å beskrive den tilnærmingen PfC benytter for å oppnå sosial endring.

PfC arbeider alltid gjennom lokale partnere, og bruker forretningsmessige metoder for å skape varige resultater. Sammen med lokale og nasjonale partnere identifiserer organisasjonen behov, og i fellesskap kommer de frem til de beste løsningene.

Det starter med at PfC gir strategisk og operasjonell støtte, og kompetanseoverføring er et viktig bidrag i utviklingsarbeidet. Finansielt bidrar organisasjonen etter et pragmatisk prinsipp der organisasjonen gir donasjoner, lån, garantier og direkte investeringer, avhengig av hva som vil gi den beste effekten for prosjektet. Deretter bringer organisasjonen inn flere partnere der det er relevant. Når prosjektene kan stå på egne ben trekker Partnership for Change seg ut. 

Grunnlegger Ingrid Stage mener at den tradisjonelle utviklingsbistanden er utdatert, og det er viktig å tenke annerledes og mer bærekraftig. Til Dagens Næringsliv i 2014 sa hun:

> Folk reiser til Afrika og får lyst til å gi barna der fargeblyanter. Det er veldig hyggelig for dem som gir, men det hjelper ikke dem som får. Skal vi få til forandringer i den tredje verden må vi arbeide sammen.
> 
> 

PfC tror på lokalt ansvar og eierskap, der det ultimate målet for organisasjonen er å bygge selvbærende prosjekter slik at PfC sin støtte til slutt blir overflødig.

Referanser
----------

1. ↑  «Om PFC». Besøkt 13. februar 2020.
2. ↑  Halvorsen, Anne Gunn (14. mai 2014). «- Mange i min generasjon ser at man må tenke annerledes». *www.dn.no*. Besøkt 13. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Partnership for Change nettsted
* Frivillighet Norge medlemsside
Kart over landene som utenriksministerne i Contadora-gruppen kommer fra
**Contadora-gruppen** var en samling av utenriksministre fra Colombia, Mexico, Panama og Venezuela, som arbeidet for en fredsløsning for konfliktene i Mellom-Amerika på 1980-tallet. Gruppen møttes første gang 9. januar 1983 på øyen Contadora i Panama, som også ga gruppen navn. De fire opprinnelige landene i gruppen fikk senere tilslutning til sitt arbeid fra den såkalte støttegruppen bestående av Argentina, Brasil, Peru og Uruguay.

Målet for gruppens arbeid var å skape fred i regionen, i særdeleshet ved få slutt på borgerkrigene i El Salvador og Guatemala, samt konfrontasjonen mellom Nicaragua og USA. I mai 1983 samlet Contadora-gruppen representanter for Nicaragua, Costa Rica, Honduras, El Salvador og Guatemala om en felles agenda for å nå dette målet. Gruppen forsøkte å få til avvæpning og demobilisering av geriljaorganisasjoner i regionen. Den rettet i 1984 sin oppmerksomhet mot Nicaragua der den søkte å fremme politiske reformer for å forhindre en direkte militær intervensjon fra USA. Prosessen støtte på vanskeligheter og i 1985 dannet Argentina, Brasil, Peru og Uruguay en støttegruppe for å styrke fredsprosessen. Framskritt ble imidlertid først oppnådd i mai 1986, da fem mellomamerikanske presidenter møttes for å undertegne Esquipulas-erklæringen. Prosessen, som ble startet av Contadora-gruppen, ble fra 1987 av videreført av Costa Ricas president Óscar Arias Sánchez.

Contadora-gruppen ble i 1984 tildelt Fyrsten av Asturias' pris for internasjonalt samarbeid.

Referanser
----------

1. ↑  «Ni latinamerikanske og mellomamerikanske», NTBtekst, 11. september 1985.
2. ↑  «Utenriksministre bekymret over utv. i Latin-Amerika», NTBtekst, 27. juni 1988.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Prince of Asturias Awards[*død lenke*], International Cooperation 1984, besøkt 30. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kinnevik AB** er et svensk investeringsselskap med store aksjeposter i blant annet teleselskapet Tele2, mobiltelefonselskapet Millicom, fjernsynskonsernet Modern Times Group, aviskonsernet Metro International og papir- og emballasjekonsernet Korsnäs. Pr. 2007 har selskapet oppført aktiva for 37,8 milliarder svenske kroner.

Selskapet ble grunnlagt i 1936 av advokat Hugo Stenbeck. Selskapet var opprinnelig spesialisert i investeringer innen selskaper i papir- og stålindustrien. Etter Hugo Stenbecks død i 1977 inntok sønnen Jan Stenbeck direktørstolen. Han endret selskapets kurs og begynte å foreta investeringer i nyetablerte virksomheter innen medier og teknologi. Når selskapene nådde en viss modenhet ble en del av kapitalen overført til Kinneviks egne aksjonærer.

Den største eierandelen i Kinnevik besittes av Emesco AB, som eies av Hugo Stenbecks familie. Emesco er representert i styrene i Kinnevik og tilknyttede selskaper ved Jan Stenbecks datter Cristina Stenbeck.

Eksterne lenker
---------------

* Kinneviks hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF
 |
**Personalretten** var fra 2005 til 2016 en domstol i Den europeiske union spesialisert i personalsaker. Denne oppgaven lå tidligere til EU-domstolen og fra 1989 til Retten. Personalretten var således den eneste spesialdomstol i EU, og den ble opprettet i forbindelse med Nice-traktaten i 2004. Domstolen besto av sju dommere oppnevnt av Rådet for Den europeiske union og hadde sete i Luxembourg.

Personalretten hadde myndighet til som første instans å treffe avgjørelser i saker mellom EU og dennes ansatte. Saksomfanget var ca. 120 saker i året. Det dreide seg om arbeidsrettslige spørsmål og saker knyttet til de ansattes sosiale rettigheter med hensyn til sykdom, alderdom, invaliditet osv. 

Personalretten kunne ikke avgjøre tvister mellom nasjonale administrasjoner og deres ansatte. Denne domstolens avgjørelser kunne ankes til Retten, men kun med begrunnelse i juridiske spørsmål og ikke med grunnlag i rettens vurdering av bevisene.

Se også
-------

* EU-domstolen
* Retten

Referanser
----------

1. ↑   data.europa.eu, besøkt 22. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   data.europa.eu, besøkt 22. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   data.europa.eu, besøkt 22. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Domstolens internettside Besøkt 2. april 2012
5. ↑  Domstolens internettside Besøkt 2. april 2012

Eksterne lenker
---------------

* Personalrettens presentasjon av seg selv (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Samtök frjálslyndra og vinstri manna** (*Liberal-venstre samling*) var et politisk parti på Island, etablert i 1969, etter bråk i det sosialdemokratiske Alþýðuflokkurinn og i det mer venstreorienterte Alþýðubandalagið da sistnevnte gikk fra å være en valgallianse til å bli et politisk parti.

Partiet ble etablert av Hannibal Valdimarsson som også hadde vært Alþýðubandalagið (Folkealliansen) sin første leder. I tillegg til Valdimarsson var Björn Jónsson en av partiets sentrale skikkelser. Blant årsakene til det nye partiet var at de to mente de etablerte venstrepartiene var blitt for venstrevridde.

Partiet fikk 8,9 prosent i alltingsvalget 1971, noe som gav fem representanter i Alltinget, og ble samtidig med som støtteparti i Ólafur Jóhannessons første regjering i perioden 1971-1974 og fikk to av statsrådene. Partiet var motstander av den amerikanske militærbasen på Island.

Landets tidligere president, Ólafur Ragnar Grímsson var medlem av partiet, sammen med den senere utenriksminister Jón Baldvin Hannibalsson.

I alltingsvalget 1974 mistet partiet tre av de fem representantene og forsvant i realiteten fra islandsk politikk.

Se også
-------

* Politiske partier på Island

  

Portal: Island
**Furebergsfossen bru** er en veibro fra 1968 som går over Furebergsfossen i Kvinnherad kommune i Hordaland. Den er en 39 meter lang bjelkebro og inngår i fylkesveg 500 langs Maurangerfjorden.

Den gamle broen under stor vannføring i desember 2015.
Det er planer om å bygge en ny bro over Furebergsfossen, fordi den gamle er veldig smal og er en flaskehals. Den gamle broen er utsatt for vannsprut og steinsprang fra fossen (beskrevet som en av de mest utsatte i Vestland fylke), og har tredekke. I 2017 ble broens tilstand beskrevet som alvorlig. Den nye broen ble oppført i 2020 i regi av Vestland fylkeskommune. Den nye broen er satt opp på utsiden av den gamle og er 50 meter lang. Anlegget i 2020 omfatter også 300 meter veg og parkeringsplass for besøkende til fossen. Anlegget kostet 69 millioner kroner.

Se også
-------

* Furebergstunnelen
* Svoldalstunnelen

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. september 2020. Besøkt 31. desember 2020.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. september 2020. Besøkt 31. desember 2020.
4. ↑  «Planlegg ei kortare bru». *www.kvinnheringen.no* **(norsk)**. 26. januar 2016. Besøkt 31. desember 2020.

Kilder
------

* De Forsømte Broene(VG 2017)
* Vegvesenets vegkart
* Planlegg ei kortare bru(Kvinnheringen 26. januar 2016)

Eksterne lenker
---------------

* Furebergsfossen bru på Google Street View
* Video fra Vestland fylkeskommune, via YouTube
**Solberg skole** er en barneskole i Askerbørskogen i Asker kommune, like øst for Dikemark.

Historie
--------

Dikemarkområdet fikk fast skole i 1864. Skolen fikk navnet Solberg etter gården Solberg Østre som tomten var skilt fra. Det ble innført 27 ukers obligatorisk skole og 13 uker frivillig undervisning. Den første læreren var Hans Haagensen Hellerud. Gratis skolemateriell til elevene ble innført i 1914/15. Dette kostet kommunen 1 krone og 50 øre per elev per år.

Mangel på mat og skotøy var ofte grunnen til at elever var borte fra skolen. Når det var grunnen, ble fattigstyret koblet inn. Foreldrene kunne trues med mulkt (bot), subsidiært fengsel, hvis barna var borte uten gyldig grunn. Ofte kunne elevene bli sittende våte hele dagen etter å ha vasset i dyp snø på vei til skolen. Skoleveien var ikke alltid trygg. Vi vet at det er blitt skutt gaupe ved skoleveien to ganger i 1891.

I 1917 fikk Solberg skole et nybygg, det som nå inneholder administrasjonens kontorer og lærernes arbeidsrom. Midtbygget kom i 1939. Gymsalen og sløydsal kom rundt 1940, begge tegnet av en "innfødt" arkitekt, Victor Schaulund. I 1974 stod den siste bygget ferdig. Skolen fikk idrettsplass i 1986/87, og en opprusting av utearealet ble foretatt. 1988 ble den eldste skolebygningen, gamleskolen fra 1864, skilt ut og solgt. I 1995 ble gymbygget påbygd slik at skolen fikk utvidet sitt romareal med heimkunnskapsrom og to garderober. 

I 2003 ble skolebygget fra 1974, samt midtbygget fra 1939 revet og ny moderne skolebygg for elevene bygget. Uteområdet ble også oppgradert og er i dag meget bra. Skolen har i dag rundt 100-110 elever fordelt på 7 trinn.

Tidligere sognet alle elevene fra Engelsrud, Dikemark, Solberg og ned til Skjellestad-området til skolen. Etter bygging av Vardåsen skole i 1996 ble elevene fra Engelsrud overført dit.

Referanser
----------

1. ↑  *Asker-skolen gjennom tidene: 1739-1844-1969*. Asker og Bærum historielag. 1969. s. 93 og 95.

Eksterne lenker
---------------

* Solberg skoles offisielle nettsted

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Asker kommune |
| --- |
| Barneskoler: | 
* Arnestad
* Billingsstad
* Blakstad
* Bondi
* Drengsrud
* Folkestad
* Frydenlund
* Hagaløkka
* Heggedal
* Hofstad
* Hvalstad
* Hyggen
* Jansløkka
* Mellom-Nes
* Midtbygda
* Nesøya
* Nærsnes
* Rønningen
* Slemmestad
* Solberg
* Spikkestad
* Sydskogen
* Sætre
* Tofte
* Torvbråten
* Vardåsen
* Vettre

 | Asker |
| Ungdomsskoler: | 

|  |
| --- |
| 
* Borgen
* Hovedgården
* Landøya
* Risenga
* Røyken
* Slemmestad
* Solvang
* Spikkestad
* Sætre
* Tofte
* Torstad
* Vollen

 |
| Den alternative skolen | 
* Fagertun
* Ollestua
* Sjøskolen
* Stordammen

 |

 |
| Introduksjonssentre: | 

|  |  |
| --- | --- |
| Introduksjonssenteret | 
* Introduksjonssenter nord
* Introduksjonssenter midt
* Introduksjonssenter sør

 |

 |
| 
* **Kilde:** Asker kommune - Skoleoversikt

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
| Slaget om grensene |
| --- |
| Mulhouse  • Haelen  • Lorraine  • Ardennene  Charleroi  • Mons  • Grand Couronné |

**Slaget om Ardennene** var et av åpningsslagene under første verdenskrig. Det fant sted mellom 21.-23. august 1914 og var del av det større slaget om grensene.

Bakgrunn
--------

Den franske øverstkommanderende Joseph Joffre beordret et angrep gjennom Ardennene som en støtteoperasjon til den franske invasjonen av Lorraine. Ifølge den franske krigsplanen Plan XVII ville de møte begrenset tysk motstand og det franske hurtigskytende artilleriet ville ha en fordel i de skogfylte områdene i Ardennene.

Innen 20. august ble det klart at tyskerne hadde betraktelig flere soldater i området enn tidligere antatt. Samme dag iverksatte de tyske styrkene et motangrep mot den franske fremrykningen i Lorraine. På tross av det startet Joffre en offensiv i Ardennene den neste dagen.

De tyske styrkene i Ardennene var midtpartiet av den tyske fremrykningen inn i Frankrike (Schlieffenplanen).

Slaget
------

Slaget foregikk i tykk tåke, som gjorde rekognosering vanskelig og bidro til at franskmennene tolket de tyske styrkene som betraktelig mindre enn hva som var tilfellet. De første dagene var preget av mindre trefninger og slaget tok virkelig til 22. august.

De tyske styrkene hadde rykket frem og gravd forsvarsstillinger.

De franske soldatene var fremdeles kledd i førkrigsuniformer med sterke farger som var dårlig egnet som kamuflasje. I tillegg la de franske styrkene vekt på offensive operasjoner og flere angrep ble slått tilbake av tyske maskingeværer og artilleri.

Etter slaget
------------

I motsetning til de tyske styrkene som hadde gravd seg ned i forsvarsstillinger foretok de franske styrkene en uorganisert tilbaketrekning sent på ettermiddagen 23. august. 3. armé trakk seg tilbake til Verdun og 4. armé trakk seg tilbake mot Sedan og Stenay.

Litteratur
----------

* Zuber, Terence, *The Battle of the Frontiers. Ardennes 1914 (Stroud, Gloucestershire: The History Press, 2009) ISBN 978-0-7524-5255-5*

Portal: Første verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**«Communication Breakdown»** er den syvende låten på debutalbumet til Led Zeppelin, *Led Zeppelin*, utgitt på Atlantic Records i 1969. Den krediteres til Jimmy Page, John Paul Jones og John Bonham, men Robert Plant var også med på å skrive låten. Han kunne ikke krediteres grunnet en tidligere kontrakt som ikke var utløpt. 

Det er også en av ytterst få sanger av bandet som har blitt sluppet som singel. Den har et meget raskt gitarspill og bærer spor av tidlig heavy metal. Sangen er ganske kort i forhold til det Led Zeppelin vanligvis lagde, med en lengde på 2:27. Den inneholder også en kjapp gitarsolo av Page. De spilte den en del på konserter, særlig i de første årene i karrieren deres. 

Det er også en av få sanger som Page sang backingvokal på.

Personell
---------

* Jimmy Page – gitar
* Robert Plant – vokal
* John Paul Jones – bass
* John Bonham – trommer

Andre versjoner
---------------

Sangen har blitt covret flere ganger, blant annet av disse artistene:

* Iron Maiden på *Eddie's Archive*
* The Flaming Lips på *Finally the Punk Rockers Are Taking Acid*
* Jason Bonham på *In the Name of My Father - The Zepset*
* Jeff Healey Band på *Cover To Cover*