recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olav Bjørklund** (født 14. mai 1929 i Bjarkøy i Troms) norsk fagforeningsmann, og forbundsleder for Norsk Sjømannsforbund 1993-1994. Bjørklund ble medlem i Norsk Sjømannsforbund i en alder av 18 år i 1947, og hadde fartstid til sjøs som båtsmann, tømmermann og havfisker før han i 1976 ble avdelingsleder i Tromsø, og dermed tillitsvalgt på heltid i Norsk Sjømannsforbund.

I forbindelse med Henrik Aasarøds avgang som forbundleder 1988, midt i en landsmøteperiode, ble han valgt av landsstyret til ny nestleder i forbundet etter at daværende nestleder Edvin Ramsvik overtok som forbundsleder. Bjørklund ble gjenvalgt som nestleder på landsmøtet i 1990 og tok i 1993 over som forbundsleder da Ramsvik ble innvilget førtidspensjon på grunn av sykdom. Han stilte ikke til gjenvalg ved forbundets landsmøte i 1994, men gikk av med pensjon.

Bjørklund hadde først og fremst arbeidet med fiskerisaker for Sjømannsforbundet, og ble dermed den første forbundslederen med hovedbakgrunn i fiskerisektoren.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Edvin Ramsvik** | **Forbundsleder for Norsk Sjømannsforbund**(1993–1994) | Etterfølger:**Erik Bratvold** |
**Olav Andreas Moen** (født 19. mars 1927, død 21. november 2020) var en norsk lærer, rektor og skolesjef, og ordfører i Inderøy og fylkestingsmedlem 1968–72. Han representerte Senterpartiet.

I tilbakeblikk på sin egen ordførergjerning mente han at etablering av boligfelt, økt boligbygging og økt innbyggertall var det viktigste som skjedde i hans tid som ordfører. Bruk av dyrka mark var kontroversielt i Senterpartiet, og da Moen i perioden 1972–75 ville stemme sammen med Ap-flertallet i kommunestyret for reguleringsplanen for «Venna Vest», møtte han motbør i eget parti. Han meldte seg ut.

Moen tok eksamen ved Levanger lærerskole i 1951 og arbeidet i Snåsa, Sparbu og Namsskogan før han i 1955 fikk jobb ved Sandvollan skole.

Han var klokker i Heggstad kirke 1965–75, og har vært styremedlem og leder av Inderøy lærerlag, Sandvollan menighetsråd, Sandvollan samfunnshus, Foreningen Norden Inderøy og Sandvollan folkeakademi. Han har også vært styremedlem i Steinkjer samvirkelag, ledet skolekorps og vært medlem av Inn-Trøndelag symfoniorkester, i tillegg til å være en aktiv lokalhistoriker. Han har skrevet Sandvollan-bindet av Inderøys bygdebok *Heim og folk* (2007) og artikler i *Årbok for Nord-Trøndelag historielag*, *Sparbu historielags årbok* og årboka *Eynni Idri* fra Inderøy Museums- og Historielag.

Han mottok Kongens fortjenstmedalje i 1993.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Inderøy

Referanser
----------

1. 1 2 3   Trønder-Avisa, utgitt 25. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Minneside for Olav Andreas Moen». *liebegravelse.vareminnesider.no*. Besøkt 27. november 2020.
3. ↑  Andreas Ystad (1973). «Ordførarar i Inderøy frå 1838 til 1972». *Inderøyboka: ei bygdebok om Inderøy, Røra og Sandvollan. Bind 1: Den ålmenne delen; første halvbind*. Inderøy: kommunen. s. 373-377.
4. ↑  Olav Andreas Moen. «Slik jeg husker det» *Inderøyningen*, 2.12.2011 Spesialbilaget *Mosvik + Inderøy = Sant*
5. ↑  R. Sundal. «Fra en ordførers dagbok.» *Inderøyningen*, 2.12.2011 Spesialbilaget *Mosvik + Inderøy = Sant*. Intervju med Anders Lyngstad.
6. 1 2  *Norske skolefolk. Bind 2 : [K-Å]*. Stavanger: Dreyer. 1966. s. 68.
7. 1 2 3  «50 år». *Trønderavisa*, 17.3.1977
8. 1 2  «Dagens navn». *Aftenposten*, 17.3.1987
9. ↑  «Fra Kongehuset». *Aftenposten*, 20.1.1993

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Uppsettlington** var en landsby i Skottland i middelalderen, omtrent på stedet hvor Ladykirk i Scottish Borders ligger i dag. Den bestod av to deler, Easter og Wester Uppsettlingon. Det eksakte stedet hvor den lå er uklart, men man mener at sognekirken i Easter Uppsettlington lå på samme sted hvor sognekirken i Ladykirk ligger i dag. Dette støttes av funnet av gamle skjeletter under sognekirken i det 19. århundre.

Landsbyen ble grunnlagt i angelsaksisk tid. Den eldste kjente navneformen er *Upsettintoune*. I 1291 samlet deler av den skotske adelen seg der for å sverge troskap til Edvard I av England. Landsbyen opphørte å eksistere som en egen enhet i 1576, da sognet Uppsettlington ble slått sammen med Horndean til det nye sognet Ladykirk. Det nye navnet, «Fruekirken», kommer fra en kirke viet til jomfru Maria som ble reist av Jakob IV av Skottland etter at han såvidt ble reddet fra drukningsdøden ved Uppsettlington. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Soleksem** kalles også for solallergi eller polymorft lysutslett, og kan oppstå etter mye soleksponering på tynn og sensitiv hud, spesielt på brystkasse, armer og legger. Kjennetegnes ved rød og betent hud med nupper, blemmer eller knuter i de ytre hudlagene og følges som regel av en intens kløe. Regnes ikke som det samme som solbrenthet. Tilstanden går oftest over etter noen dager uten soleksponering. Ved kløing på utslettet kan brennkopper dannes.

Det er usikkerhet rundt hva som eksakt skjer når soleksem oppstår. 

Soleksem ser ut til å oppstå som en allergisk reaksjon på stoffer som dannes i huden gjennom en kjemisk reaksjon når huden bestråles av UVA- og UVB-stråler.

Det kan være flere mulige årsakssammenhenger og reaksjoner hos forskjellige personer som faller inn under denne betegnelsen.

Forebygging
-----------

Foruten å unngå soleksponering, finnes det ingen sikker forebygging av soleksem. Soleksem kan i noen tilfeller forebygges med solkrem som blokkerer for UVA- og UVB-stråler. For noen typer solkrem kan det på enkelte typer hud også se ut til at solkremen kan øke problemet. Enkelte har positive erfaringer med forebygging gjennom inntak av kalsium og C-vitamin over en tidsperiode før soling. Forebygging ved å ta betakaroten i 1-2 måneder før våren/sommeren har også vist seg å ha positiv effekt.

Behandling / lindring
---------------------

Det finnes ingen sikker behandling av soleksem. For lindring, har enkelte hatt positive resultater med bruk av hydrokortison, antihistamin/allergitabeletter (f.eks Xyzal), lidokain eller aloe vera.
Antihistaminer vil ikke ha noen virkning, i og med at dette er en "hypersensitivitetsreaksjon type IV" (og ikke "type 1")

Eksterne lenker
---------------

* soleksem[*død lenke*] hos Rikshospitalet
* soleksem hos Hudlegekontoret
* soleksem hos ANIS

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Rikets utstrekninh i 1077; i ytre områder var kontrollen svak
**Sawlu** (burmesisk: စောလူး; også kalt **Min Lulin** မင်းလုလင် ; født 1038 eller 1049 i Bagan i det som i dag er Myanmar; død ca 21. april 1084 på øya Pyidawtha nær Magwe i samme område) var fra 11. april 1078 og til sin død konge av Bagan-riket.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Faren til Sawlu var kong Anawrahta (regjerte fra 1044 til 1078), som var grunnlegger av Bagan-riket. Han ble oppfostret av en amme fra folket mon, en kvinne av edel herkomst, og han vokste opp sammen med hennes sønn. De to ble nære venner.

### Regjering

Etter at Sawlu etterfulgte sin far på kongetronen, utnevnte han sin venn til guvernør av Pegu sør i Bagan-riket, som var bebodd av mon-folket, og som var blitt erobret av faren tyve år tidligere. Sawlu syntes ikke å være særlig dyktig i regjeringens kunster, noe som guvernøren la merket til under sine mange besøk ved hoffet, og som han prøvde å utnytte til fordel for mon-folkets større uavhengighet.

Bruddet mellom de to barndomsvenner synes å ha forløpt dramatisk, hvis man kan stole på det som beskriver i hoffkrøniken. Under et treningspill vant guvernøren over kongen, og ble så til de grader fylt av stolthet og skryt at kong Sawlu irritert spurte ham at hvis han virkelig var så overlegen, hvorfor gjorde han ikke opprør. 

Guvernøren vendte så tilbake til Pegu og begynte der å forberede seg på å gå til opprør. Med en styrke mon-soldater seilte han opp floden Irrawaddy og befestet en stilling på en øy noe utyenfor Bagan. Sawlu kalte sin fars gamle general Kyanzittha tilbake fra landflyktighet, og marsjerte langs floden for å møte guvernøren. Kong Sawlu ble utlålmodig, og mot general Kyanzitthas advarsler angrep han guvernørens godt befestede stillinger. Burmanerne ble omringet og kongen tatt til fange. 

Et tilbud fra Kyanzittha om å komme ham til unnsetning, avviste kongen av ren redsel. Han troddee han ville være trygg hos sin gamle venn, men fryktet at general Kyanzittha ville myrde ham. Men det var det motsatte som skjedde: Guvernøren lot kongen drepe for å forhindre ytterligere redningsforsøk. Hans styrke ble likevel beseiret av general Kyanzittha, og guvernøren drept av et pilskudd under kampen.

Kyanzittha ble valgt til etterfølger etter den udugelige kong Sawlu og besteg Bagans trone i 1084.

Referanser
----------

1. 1 2  Maung Htin Aung (1967), s. 38f.

Litteratur
----------

* Maung Htin Aung: *A History of Burma*. Cambridge University Press, New York 1967.
***Som rever blant ruiner*** (1959) er en roman av Aslaug Groven Michaelsen og et svar på brytninger i åndslivet i samtidas Norge. Den problematiserer bl.a.fundamentalistiske trekk i Den norske kirke. Boka antyder også at kirken vil ha gagn av kvinnelige prester, altså to år før Norge fikk sin første kvinnelige prest, Ingrid Bjerkås.

Pastor Holms kamp
-----------------

Handlingen er lagt til en uidentifisert småby i Nord-Norge. Den sentrale skikkelsen er pastor Daniel Holm, en middelaldrende statskirkeprest som er innflytter i byen. Idet romanen åpner, befinner han seg i en livskrise, som menneske og som prest. På ett nivå handler det om hvordan Daniel Holm strever for å komme ut av det dødsriket han synes å ha havnet i. Han vil finne igjen det levende landet som han en gang i ungdommen har hatt kontakt med, men som han føler at han, uten å ville det, har sviktet. Han har en bønn som kommer igjen i ulike variasjoner. Den åpner med allusjoner til Grundtvigs salme «De levendes land», og begynner gjerne slik: «Herre, du min del i de levendes land...»

Daniel Holms kamp utfolder seg i samspill med en rekke personer, særlig ulike kvinneskikkelser, som han kommer i berøring med gjennom sitt virke som prest.
Stilton er beskyttet av geografiske opprinnelsesbetegnelser i EU
**Beskyttede betegnelser** er lovbeskyttede produktbetegnelser på næringsmidler som har en spesiell geografisk tilhørighet, tradisjon eller særpreg. En beskyttet betegnelse gis et juridisk vern mot etterligninger og kopiering av produktbetegnelsen og er en garanti for at produktet er det som det utgir seg for være.

EU
--

Geografiske opprinnelsesbetegnelser i EU har tre typer betegnelser: *Beskyttet opprinnelsesbetegnelse* der det kreves at produktene skal være framstilt etter faste metoder innenfor et nærmere bestemt geografisk område; 
*Beskyttet geografisk betegnelse* der en del av fremstillingen skal ha foregått innenfor et nærmere bestemt geografisk område; og
*Garantert tradisjonell spesialitet* der produktene skal være framstilt på en bestemt måte, men uten at det er krav om geografisk opprinnelse.

Frankrike
---------

Appellation d’origine contrôlée (AOC), som kan oversettes med «kontrollert opphavsbetegnelse», er et fransk sertifiseringssystem for kvaliteten på ulike landbruksprodukter som vin, ost, olivenolje med mer.

Italia
------

Denominazione di origine controllata er en italiensk kvalitetsbetegnelse for vin og matvareprodukter.

Det finnes to nivåer:

* DOC — Denominazione di origine controllata
* DOCG — Denominazione di origine controllata e garantita

Begge nivåer krever at produksjonen skjer i et angitt geografisk område, ved hjelp av klart definerte metoder, og at kvalitet tilfredsstiller en streng standard.

Norge
-----

Beskyttede betegnelser er en offentlig norsk merkeordning som gir mulighet til å lovbeskytte produktbetegnelser på landbruksbaserte næringsmidler, fisk og sjømat som har en spesiell geografisk tilhørighet, tradisjon eller særpreg. Forskriften omfatter tre ulike typer beskyttelse; beskyttet opprinnelsesbetegnelse, beskyttet geografisk betegnelse og beskyttet tradisjonelt særpreg.
**Ruy de Freitas** (født 24. august 1916 i Brasília, død 2. august 2012) var en brasiliansk basketballspiller som deltok i De olympiske leker i 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

De Freitas vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL i 1948 i London. Han var med på det brasilianske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Frankrike. Det var andre gang som basketball sto på det olympiske programmet, 23 lag deltok i turneringen. Brasil vant over Tsjekkoslovakia i kvartfinalen men tapte semifinalen til Frankrike 33–45 som siden tapte finalen til USA. Brasil beseiret Mexico i bronsefinalen 52–47.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London – Bronse Bronse i basketball Brasils flagg Brasil

Referanser
----------

1. ↑   «revistaepoca.globo.com (in portuguese)»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruy de Freitas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ruy de Freitas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ruy de Freitas – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (pt) Ruy de Freitas – Brasils olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ruy de Freitas – FIBA Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Brasils tropp – Sommer-OL 1948 - bronsemedalje |
| --- |
| 
* Algodão
* Bráz
* de Freitas
* Vinícius
* Évora
* Gemignani
* da Motta
* Marson
* Pacheco
* Massinet
* Landslagstrener: Daiuto

 | Flagget til Brasil |
**Astrid Silvia de Wijn** (født 1979) er en nederlandsk forsker. Hun er ansatt som professor i faggruppen for materialer ved Institutt for maskinteknikk og produksjon ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), med tribologi og overflateteknikk som spesialfelt.

Utdannelse og karriere
----------------------

Wijn har sin utdannelse fra Universitetet i Utrecht, der hun tok en mastergrad i teoretisk fysikk i 2000 og i matematikk i 2001. I 2004 fikk hun graden ph.d. med avhandlingen *Chaos in systems with many degrees of freedom.* I 2015 ble hun tilkjent docent-kompetanse ved Stockholms universitet.

I 2016 ble hun ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for maskinteknikk og produksjon ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), og i 2021 ble hun professor ved samme institutt.

Da hun ble utvalgt til NTNUs Stjerneprogram for unge forskere i 2017, ble fagområdene hennes beskrevet slik: «overflatefriksjon, gasser og flytende materialer i et nanoperspektiv».

Siden 2017 har hun vært en av de fremragende kvinnelige forskerne og ekspertene i AcademiaNet. Hun ble nominert av det svenske Vetenskapsrådet.

I 2017–2021 var Wijn utvalgt som en av 26 deltagere i NTNUs Stjerneprogram for denne perioden.

Hun er fast medlem av fagredaksjonen for fysikk i *SciPost Physics,* et såkalt «diamond open access»-tidsskrift. «Diamond access» innebærer at forfattere ikke betaler for å publisere i tidsskriftet.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Astrid S. de Wijn i BIBSYS

* (no) Publikasjoner av Astrid S. de Wijn i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* de Wijns profil på Google Scholar, med h-indeks og siteringer

Referanser
----------

1. ↑   syonax.net[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Materialer - MTP - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 6. april 2022.
4. 1 2  N.N. (A.S. de Wijn). «Curriculum Vitae Dr. Astrid S. de Wijn» (PDF). Besøkt 6. april 2022.
5. 1 2  Bjørgan, Espen Halvorsen (15. juni 2017). «Her er NTNUs fremste forskere - og dette skal de forske på». *www.universitetsavisa.no*. Besøkt 6. april 2022.
6. ↑  «The Project - AcademiaNet». *www.academia-net.org*. Besøkt 6. april 2022. «The database contains profiles of more than 3400 outstanding women researchers from Europe and beyound.»
7. ↑  «Dr. Astrid de Wijn - AcademiaNet». *www.academia-net.org*. Besøkt 6. april 2022.
8. ↑  «SciPost: Editorial College (Physics)». *scipost.org*. Besøkt 13. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* «Astrid de Wijn - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 16. mars 2022.  de Wijns profilside på ntnu.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MGP
 |
**Idungården** er en forretningsgård i Midtbyen i Trondheim som ble oppført i perioden 1956–1957 for Livsforsikringsselskapet Idun, som hadde sitt avdelingskontor her. Bygningen rommer (per 2022) over 20 ulike bedrifter, med restaurant og flere butikker i første etasje, og med galleri i andre etasje. Sveriges konsulat har også tilhold i denne gården.

Gården har adresse Olav Tryggvasons gate 24, og ligger på hjørnet mot Nordre gate, med nordlig fasade mot Carl Johans gate og bakgård mot Moursundveita. Opprinnelig lå det flere tregårder i kvartalet frem til oppføringen og disse var adskilt av Moursundveita som gikk helt frem til Nordre gate mellom nummer 17 og 19. I Nordre gate 17 lå den tidligere *Sylowgården* og i nummer 19 lå Hotel D'Angleterre i perioden 1839–1938.

Bygningens arkitekt var Bjarne Borgersen, som vant den landsomfattende konkurransen om bygget i 1955 og som tegnet flere bygg i Trondheimsområdet. Idungården ble oppført som en sju-etasjers sen-funksjonalistisk forretningsgård med fasade bestående av betongpilarer, grønne fasadeplater og teakvinduer. Byggets interiør består av tidstypiske detaljer, hvor også teak går igjen som materiale i bygningsdetaljer. Entreprenør var AS Jernbeton. Avdelingskontoret for Idun i Trondheim ble grunnlagt i 1917, og frem til Idungården ble reist hadde kontoret tilhold ved Dronningens gate 8.

Referanser
----------

1. ↑  Terje Bratsberg. *Trondheim byleksikon*. «D'Angleterre, Hotel» s. 135
2. ↑  Valmot, Odd (1967). *Fra landsende til landsende. A/S Jernbeton Trondhjem: 1917-1967*. s. 26.
3. ↑  *Det Norske næringsliv 6: Sør-Trøndelag fylkesleksikon*. Bergen: Det norske næringslivs forl. 1949. s. 595.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 251. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring av «Idungården» hos Strinda historielag
* Bloggpost fra Obskurarkitektur om Idungården
***Idébanken – inkluderende arbeidsliv* er et virkemiddel som skal bidra til å nå målene i intensjonsavtalen om et** inkluderende arbeidsliv (IA-avtalen). Idébankens oppgave er å heve IA-kompetansen i norsk arbeidsliv gjennom formidling av gode eksempler, forskning og annen kunnskap.

IA-avtalen utpeker den enkelte virksomhet som hovedarenaen for IA-arbeidet, og Idébanken skal derfor primært være virksomhetenes inspirasjonskilde og verktøykasse. Samtidig kan Idébanken være relevant for aktører som samhandler med virksomhetene, som for eksempel bedriftshelsetjenesten, leger, Arbeids- og velferdsforvaltningen og andre offentlige instanser.

Historikk og organisasjon
-------------------------

Idébanken for sykefraværsarbeidet ble initiert av Sosial- og helsedepartementet (SHD) i 1999. Idébanken var da organisert som et prosjekt over 4 år og var et samarbeid mellom SHD, Rikstrygdeverket, Arbeids- og administrasjonsdepartementet og partene i arbeidslivet (LO, NHO, HSH, YS, KS, AF og Akademikerne). Da prosjektperioden var over i 2003 ble Idébanken organisatorisk overført til Rikstrygdeverket (senere NAV), og samtidig innlemmet som virkemiddel i den nye IA-avtalen. Idébanken fikk dermed et nytt "etternavn" og et nytt virkefelt – inkluderende arbeidsliv.

I dag er Idébanken organisatorisk underlagt Arbeids- og velferdsdirektoratet, men finansieres med øremerkede midler fra Arbeidsdepartementet. En referansegruppe bestående av representanter fra myndighetene og partene definerer retningslinjene for Idébankens aktiviteter.

Eksterne lenker
---------------

* Idébankens hjemmesider
* Om inkluderende arbeidsliv på regjeringen.no
* Om inkluderende arbeidsliv på nav.no
**Sheraton María Isabel** er et hotell i Mexico by. Det ble etablert under navnet Hotel María Isabel, og ble kjøpt opp av Sheraton-kjeden i 1962, som konstruerte en ny bygning. Denne er 72 meter høy, har 19 etasjer og 755 rom. Hotellet befinner seg ved Ángel de la Independencia langs Paseo de la Reforma, rett ovafor turistområdet Zona Rosa.

I 2006 ble 16 cubanske delegater utvist fra hotellet etter en forespørsel fra USAs ambassade, og styret i bydelen Cuauhtémoc stengte derfor hotellet midlertidig. I 2013 ble det igjen stengt, etter at myndighetene avdekka uregelmessigheter i driften.

Referanser
----------

1. ↑  Historia de la hotelería en México hos Club Ensayos
2. ↑  «Hotel closure after Mexico-US row», *BBC News*, 9. februar 2006.
3. ↑  «Profeco suspende 15 hoteles capitalinos por irregularidades», *Excelsior*, 24. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Sheraton María Isabel hos SkyscraperPage

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SkyscraperCenter
 |
**Institut for Menneskerettigheder** er en uavhengig, statsfinansiert organisasjon som har til oppgave å overvåke og beskytte menneskerettighetene og fremme likebehandling i Danmark og i utlandet. Instituttet har status som «nasjonal menneskerettighetsinstitusjon», som fungerer i overensstemmelse med FNs såkalte «Paris-prinsipper». Instituttet er dessuten nasjonalt likebehandlingsorgan for Danmark, og deltar i EUs nettverk av likebehandlingsorganer, Equinet.

Institut for Menneskerettigheders arbeid
----------------------------------------

Institut for Menneskerettigheder arbeider dels i Danmark og dels i utlandet. Hjemme overvåker instituttet Danmarks overholdelse av menneskerettighetene. Instituttet utgir blant annet en årlig statusrapport om menneskerettighetenes status i Danmark, og rådgir regjeringen og Folketinget. Instituttet er også en forskningsinstitusjon, og har blant annet forsket på statsborgerskap, internettrettigheter, terrorlovgivning og religion i et menneskerettighetsperspektiv. Instituttet står også bak en rekke prosjekter som skal fremme likebehandling i Danmark.
I utlandet arbeider Institut for Menneskerettigheder sammen med lokale samarbeidspartnere i en rekke land om å styrke menneskerettighetene. Instituttet arbeider også med internasjonale virksomheters innflytelse på menneskerettighetene, og rådgir virksomheter som arbeider i utviklingsland.

Institut for Menneskerettigheders historie
------------------------------------------

Institut for Menneskerettigheder ble dannet i 1987 som Center for Menneskerettigheder. I forbindelse med finanslovsforhandlingene i 2002 fremsatte Dansk Folkeparti krav om at instituttet skulle nedlegges. I stedet besluttet Folketinget å legge det sammen med en rekke forskningsinstitusjoner i Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder (DCISM). Etter folketingsvalget i 2011 vedtok Folketinget å nedlægge DCISM og opprette Institut for Menneskerettigheder og Dansk Institut for Internationale Studier som selvstendige organisasjoner.

Direktører
----------

* Lars Adam Rehof, 1987–1991
* Morten Kjærum, 1991–2008
* Hans-Otto Sano, 2008–2009
* Jonas Christoffersen, 2009–

Referanser
----------

1. ↑  Lov om Institut for Menneskerettigheder – Danmarks Nationale Menneskerettighedsinstitution
2. 1 2  «Lov om Institut for Menneskerettigheder – Danmarks Nationale Menneskerettighedsinstitution».
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. januar 2014. Besøkt 1. juni 2014.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Institut for Menneskerettigheder
* Lov nr 411 af 06/06/2002. Lov om etablering af Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder
* National Human Rights Institutions Forum – Officiel Portal for det globale netværk af Nationale Menneskerettighedsinstitutioner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Institut français d'opinion publique** (norsk oversettelse: *det franske institutt for offentlighetens mening*), forkortet **IFOP**, er et internasjonalt selskap som utfører meningsmålinger og markedsundersøkelser. Selskapet produserer og utfører meningsmålinger på oppdrag fra kunder som blant andre medieselskaper og politiske partier.

Selskapet ble grunnlagt 1. desember 1938 av Jean Stoetzel, en tidligere professor ved Sorbonne-universitetet, etter et møte med George Gallup i USA.

IFOPs motto er «Samvirke skaper verdier». I mange år ble selskapet ledet av Laurence Parisot, som fikk kallenavnet «sjefen over alle sjefer» da han ledet den franske fagforeningen MEDEF. I 2018 er Stéphane Truchi president, mens Pierre Pigeon er styreleder.

Frem til 1983 sto også IFOP bak de offisielle franske hitlistene over solgte singler og musikkalbum.

Referanser
----------

1. ↑  «Who we are». *IFOP* **(engelsk)**. Besøkt 7. desember 2018.
2. ↑  «Institut français d'opinion publique». *data.bnf.fr* **(fransk)**. Arkivert fra originalen 9. desember 2018. Besøkt 7. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**USS «Arizona»** (BB-39) var et amerikansk slagskip av «Pennsylvania»-klassen.

Skipet var det tredje som fikk navnet «Arizona» og ble operativt 17. oktober 1916. Under den første verdenskrig ble hun brukt til å patruljere farvann utenfor den amerikanske østkysten.

14. mai 1919 ble hun brukt til å landsette amerikanske marinesoldater som skulle beskytte det amerikanske konsulatet i Konstantinopel under den greske okkupasjonen av byen.

USS «Arizona» ble senket under angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941, med 1 177 av besetningsmedlemmene mistet livet. En panserbrytende bombe sluppet fra et japansk stupbombefly slo igjennom dekket, og gikk av i skipets fremre ammunisjons magasin, som førte til at skipet ble revet i to etter en massiv eksplosjon. Flesteparten av mannskapet mistet livet i eksplosjonen, men selv flere dager senere kunne man fremdeles høre overlevende som var fanget i det nedsunkne skroget. nesten halvparten av alle de omkomne ved angrepet på Pearl Harbor befant seg ombord på "Arizona".

Vraket var et av de få som ikke ble berget etter angrepet. Det ligger fortsatt på bunnen av havnen som et minnesmerke over de som falt under det japanske angrepet, og er erklært en krigsgrav.

Kilder
------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 116. ISBN 0-85177-245-5.

Eksterne lenker
---------------

* USS «Arizona» minnesmerke (engelsk)
* Maritimequest USS «Arizona» BB-39 fotogalleri (engelsk)
* USS «Arizona» (BB-39), 1916-1941, billedgalleri (engelsk) Arkivert 28. januar 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Andre verdenskrig
For andre skip med samme navn, se USS «Aaron Ward».

**USS «Aaron Ward» (DD-483)** var en destroyer av Gleaves-klassen. Det ble bygget ved Federal Shipbuilding & Dry Dock Co i New Jersey i 1942. Dette var det andre av tre skip med samme navn.

USS «Aaron Ward» tjenestegjorde i slaget om Guadalcanal, og i innledningen til sjøslaget om Guadalcanal. Natten mellom 12. og 13. november 1942 ble det truffet av 9 granater. Alle treffene var over vannlinjen og den holdt seg flytende. Under beskytning fra det japanske slagskipet «Hiei» ble hun tauet inn til havnen i Tulagi.

Etter å ha vært inne til reparasjon i Pearl Harbor, sluttet USS «Aaron Ward» seg til resten av flåten rett forut for japanernes evakuering fra Guadalcanal

Om morgenen den 7. april 1943 kom det en advarsel om et massivt japansk luftangrep. USS «Aaron Ward» kom seg ut i relativt åpent farvann ved Ironbottom Sound. Der ble hun angrepet og truffet av japanske stupbombere. Maskinrommet ble oversvømmet,og under tauing sank skipet nær kysten av Tulagi.

Referanser
----------

1. 1 2 3  NavSource Naval History om USS «Aaron Ward» (DD-483) - besøkt 5. april 2014
2. ↑  Dictionary of American Naval Fighting Ships om USS «Aaron Ward» (DD-483) - besøkt 5. april 2014

Portal: Andre verdenskrig
Nordsiden av Grip  
Foto: Peter John Acklam
Dette er en **liste over ordførere i Grip** kommune i Møre og Romsdal. Kommunen eksisterte fra 1897 til 1964.

Da formannskapslovene ble vedtatt i 1837, var Grip et sogn under Kristiansund byprestegjeld, og skulle da i prinsippet ha blitt et eget formannskapsdistrikt (kommune). Men det var krav om at det i et område måtte være minst 50 personer med stemmerett ved stortingsvalg for at det skulle kunne danne egen kommune, og for å ha stemmerett måtte man eie eller bygsle matrikulert jord. Det meste av Grip var eid av Isach og Thomas Moses, som bodde i Kristiansund, og ikke bortbygslet til de som bodde i fiskeværet. Innbyggerne på Grip var dermed strandsittere, og hadde ikke stemmerett.

Først etter endring av kommunelovene i 1896, der det blant annet ble satt krav om at personer bosatt på landet måtte tjene over 300 kroner i året for å få stemmerett, kunne Grip gis status som egen kommune. Grip kommune ble så opprettet 1. januar 1897, og hadde da 198 innbyggere. 1. januar 1964 ble Grip, som da hadde 104 innbyggere, slått sammen med Kristiansund kommune.

Ved kommunevalgene på Grip var det ikke partilister, men kun personvalg. Kommunestyret besto av 12 representanter, det minste som loven tillot. I 1956 ble det søkt om å få redusere antallet representanter til 7, men det ble avslått.

| Periode | Ordfører |
| --- | --- |
| 1897-1910 | Andreas Jørussen Grip |
| 1911-1922 | Peder Edvard Pedersen |
| 1923-1925 | Thomas Thoresen |
| 1926-1928 | Peder B. Brunvoll |
| 1929-1931 | Olaf Kristiansen |
| 1932-1934 | Peder Edvard Pedersen |
| 1935-1937 | Olaf Kristiansen |
| 1938-juni 1942 | Isak Roksvåg |
| Juli 1943-1944 | Johannes Thomassen |
| Januar-april 1945 | Olaf Kristiansen |
| Mai-august 1945 | Peder B. Brunvoll |
| September-desember 1945 | Mikael Nerland |
| 1946-1947 | Kristian Pedersen |
| 1948-1961 | Mikael Nerland |
| 1962-1964 | Peder Pedersen jr. |

Kilder
------

* Jostein Iversen: *Grip – et fiskevær gjennom 900 år*. Jostein Iversen, 1998. ISBN 82-994742-0-5 (s. 108-111, 127-128 og 131, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Dag Juvkam: *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen*. Statistisk sentralbyrå 1999. ISBN 82-537-4684-9
**Skogsfjorden** er en liten fjord i Lindesnes kommune i Agder, på vestsiden av selve byen Mandal. Fjorden deler bysiden med strøkene Sånum (lengst sør) og Skjebstad (i nord).

Bankebroa i Mandal. Gangbroen fra 2019 foran.
Den har innløp like vest for Furulunden innerst i Mannefjorden. Innløpet smalner raskt inn og er bare 30 meter på det smaleste. Her går Bankebroa over fjorden mellom Mandal og Sånum. Området innenfor denne brua heter Sponga, mens det utenfor kalles Bankefjorden. Innenfor Sponga deler fjorden seg i tre. To deler går på hver sin side av Rennes; Runekilen på sørsiden og Skjebstadkilen på nordsiden. Den tredje delen fortsetter nordover og gjennom mot byen. Her ligger det katolske feriestedet *Stella Maris*, som tilhører St Ansgar menighet, og innenfor dette starter det 15 meter brede Smalsundet, som også krysses av ei veibru ved det tidligere Båtservice Verft. 

Innenfor Smalsundet ligger selve Skogsfjorden, som strekker seg 2,5 kilometer fra Halse i Mandal by i øst til fjordbotnen i vest. E39 går langs hele nordsiden av fjorden mellom Mandal og Vestre Skogsfjord. Frøysland ligger også på nordsiden av fjorden, og Sjøllingstad ullvarefabrikk ble anlagt ved en liten elv som renner ut i fjorden lengst inne.. 

Inkludert Sponga er fjorden totalt litt over fire kilometer lang.

Referanser
----------

1. ↑  Skogsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skogsfjorden, Mandal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Skogsnelle** (*Equisetum sylvaticum*) er en av i alt 18 arter av sneller (*Equisetum*), stråliknende, leddede planter som er eneste gjenværende slekt av *Sphenopsida*, som i karbontiden dominerte jorden med arter opp til 30 meter høye. Rester av karbontidens arter utgjør store deler av jordens kullreserver.

Detalj av skogsnelle sett ovenfra sent i juli, Hurum.
Skogsnelle i mai, Sørkedalen, Oslo.
Bestand av skogsnelle.
Den blir inntil 50 cm høy, normalt over 30 cm. Først er de fruktbærende stenglene gul-brune uten blader, deretter vokser nedoverhengende kranser av blader ut i hvert "ledd" av stengelen, og blomsten er gul-brun til hvit-gul med sporekapsler.

Skogsnelle er lysgrønn eller blek grønn. Vårstilken kjennes ved at den har en del grønne, nedover-pekende blader fra den brunaktige stilken, og dette skiller den fra engsnelle. Vårstengelen har grove, rødbrune skjell-blad som står sammen i grupper ved leddene i hver krans. 

Arten er om sommeren lett kjennelig på at de luftige bladstenglene er mange ganger greinet, dette er et unikt trekk ved denne snelle-arten. De andre artene har ingen eller bare én gangs forgreining av bladstilkene. Skogsnelle står grønn hele sommeren, og den grønne sommerstilken er 20-50 cm høy, noe større enn engsnellen. 

Planten har spore-formering. Kromosomtallet (2n) er 216.

Skogsnelle er nokså vanlig i Norge, og har utbredelse på den nordlige halvkule. I Tynset når den opp i 1.300 moh. I Norden vokser den nesten overalt, bare på Island og i kyststrøkene av øst-Finnmark er den sjelden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skogsnelle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsnelle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Skogsnelle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Skogsnelle* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsnelle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsnelle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsnelle* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsnelle* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Equisetum sylvaticum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Equisetum sylvaticum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Equisetum sylvaticum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* National Collection of Equisetum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ricardo Cabot Durán** (født 6. november 1949 i Barcelona), spansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Carbot vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1980 i Moskva. Han var med på det spanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Spania vant den innledende runden der alle seks lagene spilte en enkeltserie, de vil si alle lagene møttes en gang. I finalen møtte de India som ble nummer to i den innledende runden. Spania tapte finalem med 3-4. Carbot spilte seks kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, menn Spanias flagg Spania

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ricardo Cabot – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ricardo Cabot – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ricardo Cabot – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ricardo Cabot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ricardo Cabot – FIH Rediger på Wikidata
Rica Maritim Hotel i Haugesund.  Foto: Marius Aune 
Rica Seilet Hotel i Molde (kurs- og konferansehotell)
**Rica Hotels AS** var et driftsselskap for hoteller i Norge og Sverige. Navnet Rica er satt sammen av de to første bokstavene i navnene til grunnleggerne Jan Eilef Rivelsrud og Carl Bernadotte. Kjeden hadde kurs-, konferanse-, forretnings- og fritidshoteller.

Historie
--------

Selskapet ble stiftet i 1975 under navnet *Rica hotell-og restaurantkjede A/S*. Fra starten drev selskapet to restauranter med navnet Bajazzo i Oslo og Bodø. Deretter kjøpte selskapet to hoteller, i Kirkenes og i Hammerfest. Selskapet ekspanderte og etablerte en kjede på 1980- og 1990-tallet med oppkjøp av mange uavhengige hoteller. Det største oppkjøpet var den tidligere kjeden North Cape Hotels, som bestod av flere hoteller i Finnmark og Nordkapphallen. 

Rica Hotels drev 76 hoteller i Norge og Sverige, og selskapet eide en lang rekke av disse, helt eller delvis. Noen av disse hotellene ble drevet som franchise-hoteller, som innebærer en samarbeidsavtale med frittstående hoteller som omfatter salg, markedsføring og innkjøp. Kjeden samarbeidet med Arp-Hansen-kjeden i Danmark, Restel Hotel Group i Finland og Skene House i Skottland.

I 2014 ble Rica Hotels kjøpt av Scandic Hotels. I løpet av 2014 og 2015 ble alle Rica-hotellene omprofilert til Scandic-hoteller.

Referanser
----------

1. ↑   www.vg.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Bunnsolid fra Rica», artikkel i *Dagens Næringsliv*, side 26, 30. mai 2012
3. ↑  tall per 31.12.2010
4. ↑  Scandic kjøper opp Rica. vg.no (11. februar 2014)
5. ↑  Styrker posisjonen som markedsleder. travelnews.no (3. februar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rica Hotels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Orsk** (russisk: Орск) er en by i Orenburg oblast i Russland. Den ligger ved elva Ural, helt sør i Uralfjellene. Innbyggertall: 250 963 (folketelling 2002). Orsk er den nest største byen i Orenburg oblast.

Historie
--------

Orsk ble grunnlagt under den russiske koloniseringen av Sør-Ural. Den første bosetningen ble grunnlagt av en ekspedisjon ledet av Ivan Kirillov, som en militær befestning ved Preobrazjenskajafjellet på venstre bredd av elva Jaik (som idag heter Ural). festningen Orsk, som opprinnelig ble kalt *Orenburg*, ga elva Ural betydningen som grenselinje for den russiske staten. I 1739 ble festningens navn offisielt endret til Orsk.

I 1861 ble festningen nedlagt og ble en stasjon under Orenburg-kosakkenes arme. I 1865 fikk Orsk bystatus og ble sentrum for Orenburg-regionen.

Byen vokste dramatisk fra og med 1870-tallet. Befolkningen var hovedsakelig sysselsatt innen handel med kveg og korn, videreforedling av jordbruksprodukter, og forskjellige kunstformer og håndverk. Mange kvinner var involvert i veving av de berømte Orenburgsjalene. Innen 1913 var Orsks befolkning på over 21 000. Under den russiske borgerkrigen, fra 1918 til 1919, motsto Orsk en tre måneder lang blokade og havnet fire ganger på forskjellig side under kamphandlingene.

På 1930-tallet begynte byggingen av store industrielle virksomheter som utnyttet de rike mineralforekomstene i regionen.

Økonomi
-------

Orsk er det viktigste industrielle senteret i Orenburg oblast. De viktigste industriene er metallurgi, maskinbygging, oljeforedling, næringsmiddel- og lettindustri. De viktigste virksomhetene er *Juzjuralnikel*, *Orsknefteorgsintez* og *Juzjuralmasjzavod*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Orsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Et nettsted om Orsk Arkivert 28. august 2005 hos Wayback Machine. (russisk)
* Orsks historie (russisk)

| * v
* d
* r
Byer i Orenburg oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Orenburg |
| Flagget til Orenburg oblast | Abdulino **·** Buguruslan **·** Buzuluk **·** Gaj **·** Jasnyj **·** Kuvandyk **·** Mednogorsk **·** Novotroitsk **·** Orsk **·** Sol-Iletsk **·** Sorotsjinsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**«Som en herlig guddomskilde»** er en sang skrevet av Fred Blom i 1917.

Sangen hadde opprinnelig fem vers, men i de fleste sangbøker står den med enten tre eller fire vers.[]

På folkemunne går sangen under navnet «Han skal åpne perleporten» eller bare «Perleporten».[]

Tekst
-----

Som en herlig guddomskilde,  

mektig, dyp og rik og stor,  

er den kjærlighet og nåde  

som i Jesu hjerte bor.  

  

*Refreng:*  

Han skal åpne perleporten  

så at jeg får komme inn,  

for med blodet har han frelst meg  

og bevaret meg som sin.  

  

Engang som en jaget due,  

som en såret hjort jeg var.  

Men et sykt, bedrøvet hjerte  

Jesus aldri bortvist har.  

  

Under over alle under:  

Alt tilgav han meg en gang.  

Om hans underfulle nåde  

vil jeg synge glad min sang.  

  

Når en gang i livets aften  

jeg for porten banker på.  

Da ved Jesu store nåde  

skal den åpen for meg stå.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Sangevangelistene Arvid Gundersen og Oddbjørn Lønskog. Innspilt 13. januar 1959. Utgitt på singlen Odeon ND 7345.
* Anne Lofthus, m. NGK Studio ensemble. Innspilt 19. juni 1965. Utgitt på EP-platen Harmoni HEP 246.
* Tylden & Co med Ørnulf Holthe på «Mellom himmel og jord» i 2011.

Litteratur
----------

* Artikkel om "Perleporten"
* Som en herlig guddomskilde (Salmebloggen.no)
**Institusjonsfotografenes forening** (IFF) er en norsk fotograforganisasjon som arbeider for å fremme bruken av fotografi til dokumentasjon, illustrasjon og formidling. IFFs mål er å samle de som yrkesmessig arbeider med fotografi innen ulike institusjoner, og sikre gode faglige og sosiale miljøer i og rundt yrkesgruppen.

IFF ble stiftet i 1972. Organisasjonen har i dag over 100 medlemmer og er en landsdekkende organisasjon. De fleste medlemmene er ansatt ved museer, sykehus, forskningsinstitusjoner, arkiv, politi, universiteter, industri, forsvaret og tekniske etater. IFF er en av stiftende fotograforganisasjoner i fellesskapet Foto-Norge. IFFs leder er Arve Kjersheim (2018-)

Foreningen har tilhold i Fotografiens Hus i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Bergenstoget plyndret i natt*** (opprinnelig *Bergenstoget plyndret inat!*) er en roman fra 1923 av psevdonymet *Jonatan Jerv*. Boken ble filmatisert som stumfilm i 1928.

Jonatan Jerv er et fellespsevdonym for lyrikeren Nordahl Grieg og Nils Lie, senere kjent som forlagskonsulent og oversetter. Nordahl Grieg hadde nettopp utgitt diktsamlingen *Rundt Kap det Gode Haab* som ikke hadde gitt ham store inntekter. Vennen Nils Lie, som også var student og fattig hybelboer i Kristiania, var på let etter å finne på noe som kunne sikre dem en liten inntekt. Tanken om en kriminalroman vokste fram, og de to vennene skrev annet hvert kapittel. Det møttes på en kafé i Hegdehaugsveien hver ettermiddag og leste for den andre bokens nyskrevne kapittel.

For å lansere boken fikk de drahjelp av Nordahls bror Harald, som var tiltrådt i Gyldendal, og som tok i bruk nye og utradisjonelle reklamemidler for å lansere boken. Da boken ble lansert lørdag før palmesøndag i 1923 annonserte Gyldendal utgivelsen med en stor overskrift på avisenes førstesider som om det var en nyhetsoverskrift, men med et lite *(avert)* under, noe som ikke ble lagt merke til, og avisene ble nedringt av fortvilte mennesker som hadde familie og venner med toget.

Fortellingen ble filmatisert i 1928 med Aud Egede-Nissen i en av hovedrollene.

Se også
-------

* *Bergenstoget plyndret i natt* (film)

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet.no Artikkel om påskekrim

  

Portal: Litteratur
Per Griegs eget hus, Årstadgeilen 14, 1925. Foto: Frode Inge Helland 
Ole Landmark, Storetveit kirke, 1930. Foto: Tor-Egil Farestveit
**Bergensskolen** var en retning i norsk arkitektur fra ca. 1910 frem til annen verdenskrig. Skolen videreførte ideer fra den engelske Arts- and Craftsbevegelsen. Ved hjelp av oppmåling av eldre bygg og restaureringsarbeider skaffet arkitektene seg kunnskap om eldre byggeskikk og om håndverkets betydning for kvaliteten. Ut fra kunnskapen om lokal byggeskikk og lokale håndverkstradisjoner fornyet de den vestnorske byggeskikken.

Arkitektursyn
-------------

Bergensskolen bygger på Arts- and Craftsideologiens oppfatninger om det intime forholdet mellom arkitektur og omgivelser, bruk av regionale materialer og tradisjonelt håndverk. Det skapende håndverk ble ansett som kunst og arkitekten hadde en kunstnerisk oppgave. Bergensskolen var en reaksjon mot funksjonalismen og deres ikonoklastiske, historiefiendtlige syn på arkitekturen. Bergensskolen representerte den regionale byggeskikkens kamp mot internasjonal stilarkitektur, håndverkstradisjonenes kamp mot industriell masseproduksjon og den skapende arkitekts kamp mot ingeniørens og entreprenørens innflytelse.

Arkitektene
-----------

Mange av arkitektene i Bergensskolen ble født i tiåret før eller like rundt århundreskiftet. Skolens faddere var arkitektene Einar Oscar Schou, Egill Reimers og Ole Landmark. Andre sentrale medlemmer var Frederik Konow Lund, Per Grieg, Kristian Bjerknes, Hans Wichmann Rohde, Johan Lindstrøm, Andres Nortvedt og Ludolf Eide Parr. Mange av arkitektene var sosialt engasjert, arbeidet for Fortidsminneforeningen og med restaurering av eldre arkitektur.

Verk
----

Bergensskolen blir ofte forbundet med eneboliger i tre og gråstein. Rommene i disse boligene var som regel svært nøkterne, men også preget av et utsøkt håndverk. 

### Monumentalbygg

* Bergen tinghus av Egill Reimers, 1931 Bergen tinghus av Egill Reimers, 1931
* Handelens og Sjøfartens hus av Bredo Greve, Fredrik Arnesen og Darre Kaarbø, 1931 Handelens og Sjøfartens hus av Bredo Greve, Fredrik Arnesen og Darre Kaarbø, 1931
* Florida sykehus av Ole Landmark, 1937 Florida sykehus av Ole Landmark, 1937

Litteratur
----------

* Ahmer, Carolyn; *Bergenskolen, som et nasjonalt fenomen — og et bidrag til den internasjonale Arts and Crafts-bevegelsen*, Doktoravhandling NTNU 2004:89
* Trond Indahl: «Den hjemlige tone. Bergensarkitekturen 1905-40». I: Trond Indahl, Åse Moe Torvanger, Erlend Hofstad og Espen Valand Stange: *Hus i Bergen. Særpreg i arkitekturen.* Bergen, Vigmostad & Bjørke, 2005, ss. 93-139. ISBN 82-419-0367-7