recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svratka** (tidligere *Švarcava*; tysk: *Schwarzach*) er en venstre sideelv til Thaya i Tsjekkia.

Svratkas kilde ligger i Mähren ved fjellet Žákova i fjellområdet Žďárské vrchy. En annen kilde kommer fra forsthuset Blatka; denne sideelven er også kjent som Břimovka. Mellom fjellet Otrok nær landsbyen Herálec og samløpet med Trhonický potok nedenfor Jimramov, dannet elven Svratka den historiske grensen mellom Böhmen og Mähren. Svratka renner gjennom Brno, der Brno-demningen (Brněnská přehrada) ble bygget mellom 1936 og 1940. I Thaya renner den inn i reservoaret Věstonická nádrž nær landsbyen Ivaň.

De største sideelvene er Jihlava og Svitava.

Navnet kommer sannsynligvis fra det gammelböhmiske ordet *sworti* («å vri»). Inntil ganske nylig ble elven også kalt *Schwarzawa* eller *Švarcava*. Svratka kalles fremdeles *Piava* av mange innbyggere (spesielt i Brno-området). Dette for å minnes deltagelsen og offeret i Piave-slagene i Nord-Italia i første verdenskrig, der mange mähriske soldater falt i tjeneste for den keiserlige/kongelige hæren.

Referanser
----------

1. ↑  «řeka Svratka - Česká republika (www.infoglobe.cz)». *www.infoglobe.cz* **(tsjekkisk)**. Besøkt 22. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Svratka (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Ragnhild Eiriksdatter** (*Ragnhildur Eiríksdóttir*) (født ca. 870, død 897) var en av Harald Hårfagres hustruer.[] Hun kaltes Ragnhild «den mektige» Eiriksdatter eller «den rike».[]

Snorre Sturlason forteller at Harald Hårfagre ga slipp på ni av konene sine da han fikk Ragnhild.

Hun var datter av Eirik 2. («den mektige») Eriksson, konge av Jylland (ca. 840 – 890) og Gisela (f. ca. 840, datter av Harald Klakk).[] Sammen med Harald Hårfagre fikk hun sønnen Eirik Blodøks, ca. 895 – 954.

Ragnhild levde bare tre år etter at Eirik ble født, derfor kom han til oppfostring hos Tore herse Roaldsson i Fjordane.[] Historikeren Claus Krag trekker Ragnhilds avstamning i tvil. Han peker på at ingen andre kilder kan dokumentere noen «kong Eirik» i Jylland, og åpner for at dette er en senere konstruksjon fra Snorre for å legitimere Eirik Blodøks' navn og kongeverdighet.

Andre personer
--------------

Det er også en annen Ragnhild Eiriksdatter, men dette var Eirik Blodøks' datter som ble gift tre ganger, med brødrene Arnfinn, Håvard og Ljot Torfinnsson.[]

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Snorre Sturlason, *Harald Hårfagres saga*, kap. 21
3. ↑  Ragnhild Eriksdatter i Nils Petter Thuesen: *Norges dronninger gjennom tusen år*
4. ↑  Claus Krags artikkel om Ragnhild Eiriksdatter i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
En N1500 laget av Philips
**VCR** er et videosystem utviklet av Philips. Systemet er også kjent under navnet "N1500" som var modellnummeret på den første spilleren, men VCR (Video Cassette Recording) regnes som det offisielle navnet. Systemet kom så smått på markedet i 1972, og var da kun tilgjengelig for offentlige organisasjoner. Året etter ble det også tilgjengelig på privatmarkedet, men grunnet høy pris (ca. 50-60 000,- i 2007-valuta) og middelmådig driftsikkerhet ble det ikke solgt i spesielt store antall. Spilletiden var dessuten ikke lengre enn 45 minutter og kassettene var svært dyre. Likevel regnes dette som verdens første fullverdige hjemmevideosystem; Det var enkelt i bruk, spilleren kunne brukes mot en vanlig TV uten modifisering og man hadde timer for automatisk innspilling. Mekanisk sett var spilleren bygget opp som en avansert lydbåndopptaker. Overføringen fra funksjonsvelgertastene til drivverket var helt mekaniske, og man hadde pressvalser og capstanaksel som i en vanlig
båndopptaker. Spilleren ble drevet av to induksjonsmotorer (en til videohodet og en til båndfremtrekk) som ble bremset elektromagnetisk for å holde riktig hastighet. De to båndspolene lå oppå hverandre inni kassetten og båndhastigheten var hele 14,29 cm/sekund. Chassiset var laget i aluminium, men vekten av mekanikken gjorde at spilleren likevel veide godt og vel 20 kg. Bryterpanelet var av børstet aluminium og toppen av svart plast, og "bunnen" bestod av en kraftig treramme. Klokken var mekanisk, av omtrent samme type som ble brukt på komfyrer. Opptak kunne stilles inn maksimalt et døgn i forveien. Man måtte da stille timeren og la spilleren stå med innspillingsknappen og strømbryteren nedtrykt. Spilleren hadde en "Color Killer" (en knapp merket "CK") som kunne brukes av de som hadde svart/hvitt-TV. Man deaktiverte da fargekretsene i VCR-spilleren, noe som gav bedre bildekvalitet, men kun svart/hvitt. Elektronikken var 100% diskret, altså ingen IC-brikker. Elektrisk sett var den relativt robust, men mekanikken var problematisk, først og fremst videohodene (som forøvrig bare var garantert 50 timers levetid de første par årene på markedet) og båndføringssystemet.

Noen år senere kom etterfølgeren N1502, som var mer moderne, med plastkabinett, elektronisk styrte likestrømsmotorer og digital klokke og timer. Elektronikken ble dessuten mer oversiktlig oppbygget med lett utbyttbare moduler på samme måte som i Philips TV. Denne spilleren kan under ideelle forhold gi en bildekvalitet sammenlignbar med DVD, men man har fortsatt bare monolyd og spilletid på maks en time pr. kassett. Mange av drivverksproblemene er rettet, men det er fortsatt enkelte skjønnhetsfeil, blant annet kan drivreimen til de hurtigroterende videohodene fly av reimhjulene på grunn av den høye hastigheten.

Enda et par år senere, i 1977-78 kom N1700. Det var i utgangspunktet samme system og samme konstruksjon, men i "Long Play"-utgave som gav dobbelt så lang spilletid som før. Det er verdt å merke seg at denne spilleren IKKE kan spille av kassetter som er spilt inn i den "gamle" hastigheten. N1700 var i salg helt til ca. 1980 da Video 2000 overtok.
Distriktets plassering i Albania.
**Shkodër** var et distrikt i prefekturet Shkodër, i den nordvestlige Albania ved Adriaterhavet. Distriktet grenset mot Montenegro. Administrasjonssenteret var byen Shkodër *(Shkodra)* som er Albanias tredje største, og ligger noen kilometer øst for Shkodërsjøen. Distriktets areal var nest størst i landet med 1 631 km², og ved folketellingen i 2001 hadde distriktet 185 794 innbyggere.

Det er bygd ut betydelig turismeanlegg for eksilalbanere og landets nye overklasse på begge sider av grensen til Montenegro ved Adriaterhavet i vest.

| * v
* d
* r
Tidligere distrikter i Albania |
| --- |
| Berat **·** Bulqizë **·** Delvinë **·** Devoll **·** Dibër **·** Durrës **·** Elbasan **·** Fier **·** Gjirokastër **·** Gramsh **·** Has **·** Kavajë **·** Kolonjë **·** Korçë **·** Krujë **·** Kuçovë **·** Kukës **·** Kurbin **·** Lezhë **·** Librazhd **·** Lushnjë **·** Malësi e Madhe **·** Mallakastër **·** Mat **·** Mirditë **·** Peqin **·** Përmet **·** Pogradec **·** Pukë **·** Sarandë **·** Shkodër **·** Skrapar **·** Tepelenë **·** Tiranë **·** Tropojë **·** Vlorë | Albanias flagg |
| ISO 3166-2:AL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**VFS Global** er en internasjonal teknologi- og tjenesteleverandør med hovedkontor i Dubai. Selskapet tilbyr outsourcing og teknologitjenester til myndigheter og diplomatiske stasjoner over hele verden. Selskapet forvalter administrative oppgaver innen visum- og passutstedelse for sine klientstater.

Selskapet har virksomhet i 139 land på vegne av sine 60 klientstater. Det har behandlet over 180 millioner søknader siden det startet opp i 2001.

Det har vært anklaget for å «utpresse» og «feilbehandle» visumsøkere i Nigeria. Det ble også rapportert å være under etterforskning for «påstander om misbruk av markedsdominans og ulovlige anbudsprosedyrer, noe som resulterer i overdrevne visumsøknadsgebyrer og skjulte kostnader.»

Referanser
----------

1. ↑  «VFS Global». Arkivert fra originalen 8. oktober 2015. Besøkt 15. oktober 2015.
2. ↑  «Dubai: Latvia Opens New External Visa Centres in UAE in Partnership with VFS Global». .bellevision.com. 5. februar 2018. Besøkt 14. februar 2018.
3. ↑  Onyeji, Ebuka (14. mai 2018). «SPECIAL REPORT: How visa processing firm, VFS Global, 'extorts', 'mistreats' Nigerians» **(engelsk)**. Besøkt 7. september 2019.
4. ↑   [*død lenke*]
**Ragnelde Lauritzdatter Abelseth** (også omtalt som **Ragnhild**, født ca. 1660 på Apalset i Ørskog, død 1733) var Norges første kvinnelige lensmann.

Ragnelde var født inn i en borgerfamilie. Farfaren var lensmann, videre faren, broren og brorsønnen. Rundt 1678 gifta hun seg med lensmann og kirkeverge Knud Nilssen Wig, som eide en tredel av jorda i Ørsta. Da han døde i 1703, blei Ragnhild ei av de rikeste enkeene på Sunnmøre. Hun tok over som lensmann og kirkeverge og dreiv jordeiendommene og kjøpmannsvirksomheten videre etter ham. Hun var lensmann i Ørsta i snaut ti år, til sønnen Iver Knudsen Wig overtok. Ombudet som kirkeverge skjøtta hun til 1725. Dette innbefatta forvaltning av kirkegodset i Ørstavik. Hun gjorde mye for å gjøre kirkebygningene vakre. Til Ørsta kirke fikk hun utført treskjærerarbeid, og til Ørsta kirke donerte hun ei diger lysekrone. Hun, mannen og barna er avbilda på et portrett (epitaf) som den dag i dag henger i kirka. Bildet har teksten: «Gud til Ære Dette Hans Huus til zirat Er Denne ovenstaaende Epitaphium foræret af Knud Nielsen Wiig og Ragnelde Laridtz Datter med sine Børen. Herren Holde sin Beskiermelse over alt. Anno 1703 den 28 Julius.» 

Hun gjorde det også bra som jordeier (med overoppsyn med tjue gårder og gårdsparter i Romsdal og Sunnmøre) og kjøpmann og mer enn dobla formuen fra 1704 til hun døde i 1733.

Hun fikk tolv barn, hvorav seks vokste opp. Datteren Margaretha Knudsdatter Wiig (1692-1743) var gift med forretningsmannen Hans Holtermann. Datteren Elisabet K. Wiig (født 1685) var gift med Jørgen Hansen Høgh/Høeg (1678–1737), deres sønn ble Iver (1715–1769) var handelsmann i Vegsund og gift med Anna Bagge Holtermann, søster av Hans Holtermann.

Referanser
----------

1. ↑  Dale, Bjørn Jonson (1999). «Gullsmeden i gamle dagar». *Tidsskrift for Sunnmøre Historielag*.

Kilder
------

* Ulla Meyer: *Norske kvinner. 150 portretter*, Jacob Dybwads forlag, Oslo 1943
* Bjørn Jonson Dale: Artikkel i *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Sotdagfly** (*Sympistis nigrita*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er spredt i fjellet fra Oppland til Finnmark i Norge.

Utseende
--------

Et ganske lite (vingespenn 22 – 25 mm), svært mørkt nattfly, lett kjennelig på dette. **Forvingen** er mørkgrå med et noe mørkere midtfelt. Den har de tegningene som er typiske for nattfly, men disse er vanskelige å se på grunn av den mørke grunnfargen. **Bakvingen** er brunsvart med hvite frynser.

Levevis
-------

Den lever på grusskråninger, heier og på åpne steder i fjellbjørkeskogen der det vokser reinrose (*Dryas octopetala*), som er larvenes næringsplante. Den bruker to år på utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn fra juni til august.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Alpene, i Fennoskandia og det nordlige Russland østover til Øst-Sibir, og i det nordligste Nord-Amerika. I Norge er den lokalt vanlig i fjellet fra Hardangervidda i sør til Finnmark i nord.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler – Sotdagfly
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sotdagfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sotdagfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sotdagfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sotdagfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sotdagfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sotdagfly* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Humanistisk psykologi** bærer i seg verdier fra åndelige tradisjoner, den greske antikken og Europas renessanse. Menneskelige evner og egenskaper, som kjærlighet, selvbevissthet, selvråderett, personlig frihet, ondskap, grådighet og andre menneskelige tendenser og tilstander, moral, kunst, filosofi, litteratur, vitenskap, liv og død, er alle aktuelle og sentrale i humanistisk psykologi.

Abraham Maslow, Carl Rogers og Rollo May var blant foregangsskikkelser for den humanistiske bølgen i utviklingen av psykologien i USA og Europa i etterkrigsårene. Maslow utviklet en hierarkisk teori om hva som motiverer mennesker. Hans «behovspyramide» fastslo at når visse grunnleggende behov er sikret, kan mennesket bevege seg videre mot å virkeliggjøre høyere motivasjoner og kan realisere seg selv i videste forstand.

Rogers utviklet en person- eller klientorientert terapi, der grunnleggende menneskelige tendenser til selvrealisering kan uttrykkes i et terapeutisk forhold mellom klient og terapeut. For Rogers, var terapeutens ekthet og integritet (kongruens), ubetinget positiv tilnærmingsmåte og respekt samt en betydelig grad av empati avgjørende viktig for terapiens forløp.

Maslow og Rogers ble foregangsmenn for selvrealisering som et empirisk prinsipp og en etisk idé. Deres syn på menneskenaturen som grunnleggende god ble et hovedtema i det «menneskelige potensialet»-retningen, som ble kritisert av andre humanistiske psykologer som en mangelfull og lite differensiert modell for menneskelivet.

Rollo May står for de europeiske eksistensielle og fenomenologiske strømningene som ble framtredende innen humanistisk psykologi. May understreket det grunnleggende tragiske i menneskets tilværelse. Bøkene hans ga et langrekkende filosofisk perspektiv og en nødvendig innsikt i spørsmål som har å gjøre med ondskapens og lidelsens virkelighet, kreativitet, kunst og mytologi, og verdien av humaniora som psykologiske ressurser.

Humanistisk psykologi fortsatte å vokse og fikk stadig større betydning mot slutten av 1900-tallet. Dens innvirkning kan sees på særlig tre store områder: 1) Den bidro med et nytt verdisystem i arbeidet for å forstå menneskenaturen og den menneskelige tilstand. 2) Den utvidet horisonten for metoder som brukes i studiet av menneskelig atferd. 3) Den sørget for en mer rikholdig metodikk med nye, mer effektive metoder i utøvelsen av psykoterapi.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ragnaud Sabourin** er en fransk produsent av konjakk. Konjakkhuset omfatter en familieeiendom på cirka 500 dekar vinmarker i Grande Champagne, som anses å være cognac-regionens beste distrikt. De kjøper også inn eau-de-vie fra andre vinbønder i samme distrikt, slik at de er både vindyrker og negociant. 

Ragnaud Sabourin er et lite, men vel ansett konjakkhus.

Historie
--------

Huset ble etablert omkring 1850. En av husets sterke personligheter har vært Gaston Briand (1880–1957). Han var en meget sentral figur i Cognac, og kjempet for at vinbøndene selv skulle få tappe sin egen konjakk, og dermed styrke deres stilling i forhold til negociantene, som sto svært sterkt den gang. Briand ledet vindyrkerne i regionen, og var også delaktig i at vinbøndenes interesser fikk en egen organisasjon, ved dannelsen av Bureau National Interprofessionnel du Cognac (BNIC). 

Sitt nåværende navn fikk huset først senere, da Briands svigersønn, Marcel Ragnaud fikk med seg sin svigersønn, Paul Sabourin. 

Etter dette har huset vært kvinnestyrt, først ved Denise Briand, Gaston Briands datter. Senere overtok Denises datter og barnebarn; Annie og Patricia Sabourin.

Produkter
---------

* Alliance N°4 Grande Champagne (fram til 1996 kalt Grande Champagne)
* Alliance N°10 VSOP (fram til 1996 kalt VSOP Sélection du Domaine)
* Alliance N°20 Réserve Spéciale (fram til 1996 kalt Réserve Spéciale)
* Alliance N°35 Fontvieille (fram til 1996 kalt Fontvieille)
* Cognac XO
* Héritage Ragnaud
* Le Paradis
* Florilège (46%, naturlig redusert (ikke fortynnet))
* Millésime 1988

Referanser
----------

1. ↑  Brandy Classics – *The Good & Great Cognac Houses – Ragnaud Sabourin* Arkivert 14. april 2016 hos Wayback Machine. besøkt 19. oktober 2011.
2. ↑  Alexander Hadleigh blog – *Cognac Ragnaud-Sabourin*, besøkt 19. oktober 2011.
3. ↑  Grande Champagne Cognac – *Ragnaud Sabourin*[*død lenke*], besøkt 19. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Liabygda** er ei bygd i Stranda kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal. Liabygda ligger på nordsida av Storfjorden og består av grendene Li, Overå, Ringset, Stavseng, Liabakkane og Ansok. Grunnkretsen Liabygda hadde 220 innbyggere pr. 1. januar 2017.

Liabygda har veiforbindelse (fylkesvei 650) til Stordal i vest og til Valldal i øst, begge i Fjord kommune. Bygda har forbindelse til kommunesenteret Stranda via ferje fra Gravaneset.

Her ligger også flere nedlagte fjellgårder, blant annet Ansok. Her kom Sakarias Ansok fra, som forfattet en rekke artikler og senere tre bøker (*Eld som slokna*, *Far etter folk* og *Menneske vi møtte*) om livet ved fjellgårdene langs Storfjorden. Dette materialet er senere videreutviklet av Oddgeir Bruaset, som laget en dokumentarserie til TV vist i flere land. Organisasjonen «Storfjordens Venner» arbeider for kulturvern og restaurering av de mange fjellgårdene langs hele Storfjorden. 

Av næringsvirksomhet ligger blant annet Trollbryggeriet og RemPro i Liabygda.

Liabygda skule hadde 17 elever i skoleåret 2016-17.[] Skolen og barnehagen er senere lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  «Liabygda». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 8. februar 2018.
2. ↑  Liabygda på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 8. februar 2018
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *15250101 Liabygda*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 8. februar 2018.
4. ↑  Brunstad, Sissel Beate (27. april 2017). «– Uaktuelt å sende førsteklassingar til Stranda». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 10. juli 2023.
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lia Idrettslag** (stiftet 12. oktober 1962) er et idrettslag fra Grimstad.

Historikk
---------

Klubben ble stiftet 12. oktober 1962 på Håbestad skole, etter at folk i nærområdet lenge hadde hatt idéen om å danne et idrettslag. I begynnelsen ble det drevet fotball, ski og friidrett, men i senere år har bordtennis også blitt en av klubbens mest populære idretter. Lia har hatt flere bordtennisspillere i norgestoppen.

Lia har én gressbane kalt Trollkjærra, samt én kunstgressbane av nyere dato og én innendørs idrettshall med garderober, kiosk og klubbhus. 
Før klubben fikk disse tre anleggene ble fotball spilt på et jorde litt lenger opp i landet. Friidrett ble da holdt på veien ved siden av. Trollkjærra ble åpnet i 1982 etter masse dugnadsarbeid, og er i dag eid alene av klubben (uten kommunal støtte).

Fotball
-------

Lias A-lag i fotball for menn spilte 2019-sesongen i 6. divisjon. Grunnet Koronaviruspandemien ble det ikke gjennomført noen sesong for klubbens A-lag sesongen 2020. 

### Tabell

6. divisjon Agder 2022 avdeling 4| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Øyestad | 16 | 10 | 4 | 2 | 57–27 | 30 | **34**  |
| 2 | Express 2 | 16 | 8 | 6 | 2 | 58–33 | 25 | **30**  |
| 3 | Risør | 16 | 8 | 2 | 6 | 54–42 | 12 | **26**  |
| 4 | Sørfjell | 16 | 7 | 3 | 6 | 37–36 | 1 | **24**  |
| 5 | Grane | 16 | 6 | 4 | 6 | 46–39 | 7 | **22**  |
| 6 | Hisøy 2 | 16 | 5 | 4 | 7 | 39–39 | 0 | **19**  |
| 7 | Lia | 16 | 5 | 2 | 9 | 31–59 | −28 | **17**  |
| 8 | Strømmen/Glimt | 16 | 3 | 5 | 8 | 33–48 | −15 | **14**  |
| 9 | Myra | 16 | 4 | 2 | 10 | 30–62 | −32 | **14**  |
|  | ~~Imås 2~~ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 |  **0** |
| Kilde  **·**  Rediger |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
6. divisjon fotball for menn, Agder Fotballkrets, avdeling 4, 2022 |
| --- |
|  | 
* Express 2
* Grane
* Hisøy 2
* Imås 2
* Lia
* Myra
* Risør
* Strømmen/Glimt
* Sørfjell
* Øyestad

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Ragnfrid Feyling** (også *Ragnfrid Feyling Solstad*, født 10. august 1884 i Egersund, død 27. juli 1918 i København) var en norsk maler, som på grunn av sorg over sin unge ektemanns død selv søkte tilflukt i døden.

Ragnfrid Feyling var datter av overrettssakfører Ludvig Magnus Feyling og massøse Pauline Eleonore Hveding, og ble den 11. juni 1917 gift i Trefoldighetskirken i Kristiania med lyrikeren Einar Solstad. Da hennes mann døde av spanskesyken i København den 27. juli 1918, tok hun samme dag sitt eget liv ved et revolverskudd. På sensommeren ankom deres to kister Einar Solstads fødeby Steinkjer, og de ble bisatt side ved side fra Egge kirke. 

Ragnfrid Feyling fikk sin kunstnerutdannelse ved Harriet Backers malerskole i Paris i 1908 og var dessuten en periode i lære hos Christian Krohg. Hun ble i samtiden regnet som en lovende maler.

Referanser
----------

1. ↑  Hveding, Johan (1995). *Nordlandsætta Hveding frå 1580*. Einride Hveding. ISBN 8299352509.
2. ↑  *Studentene fra 1912*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1912. 1937.
3. ↑  *Lofotposten 1918.08.15*. Norge, Nordland, Vågan. 1918.
4. ↑  Grønli, Odd Birger (2000). *by i Norge*. Lindseth. ISBN 8280360018.

Kilder
------

* «Solstad, Ragnfrid Feyling». Steinkjerleksikonet. Besøkt 20. november 2018.
* «Solstad, Einar». Steinkjerleksikonet. Besøkt 20. november 2018.
**Forholdisme** er fenomenet som går ut på å erstatte vilkårlige preposisjoner på norsk med uttrykket «*i forhold til*». Uttrykket blir ellers bare brukt i betydningen «*sammenliknet med*». Begrepet «forholdisme» er trolig innført av Per Egil Hegge, som brukte det flittig i sin språkspalte i Aftenposten. 
Forholdismen er beslektet med det engelske språkfenomentet *in relation to*. Enkelte har videreutviklet forholdisme til å uttales *i forhånd til*.[]

Eksempler
---------

* Erna Solberg på Dagsrevyen, 29. oktober 2012:

> — *Pakistan er et veldig viktig land **i forhold til** freden i verden.*
> 
> 

Den tradisjonelle tolkningen av Solbergs utsagn vil bli at «*Pakistan er viktigere **enn** verdensfreden*» — en prioritering som nok er vanskelig å godta for flertallet av verdens befolkning. Hvis man derimot antar at hun brukte forholdisme, kan man gjette hvilken preposisjon hun mente, og dermed få en atskillig mer spiselig tolkning, for eksempel at «*Pakistan er et viktig land **for** verdensfreden*».

* Jens Stoltenberg, mars 2014:

> — *Tiden er kommet til at vi bidrar **i forhold til** å redusere utslipp av klimagasser.*
> 
> 

* Thorhild Widvey brukte «i forhold til» feil fem ganger på syv minutter under Politisk kvarter i NRK Radio 11. april 2014

Tradisjonell bruk av «i forhold til»
------------------------------------

Eksempler på bruk i betydningen «sammenliknet med» som involverer en relativ målestokk:

* *Sola er en liten stjerne **i forhold til** Betelgeuse.*
* *Tore er nokså god **i forhold til** mange andre i klassen sin.*

Imidlertid kan man ofte forenkle setningene ved å bruke "enn":

Sola er mye mindre enn Betelgeuse.

Tore er bedre enn mange andre i klassen sin.

Referanser
----------

1. ↑  Solrun Dregelid (13. juni 2012). ««I forhold til» – en språklig utfordring for mange politikere». Aftenposten.
2. 1 2  I 2013 ble "i forhold til" satt på trykk 44.034 ganger, artikkel fra Aftenposten 14. april 2014
3. ↑  Politisk kvarter på NRK.no 11. april 2014

Se også
-------

* Forhold
* Substantivsyke

Eksterne lenker
---------------

* Forholdsregler - om bruken av «i forhold til» hos Språkrådet
***Min kamp. Sjette bok*** er sjette og siste bind i Karl Ove Knausgårds selvbiografiske romansyklus *Min kamp* utgitt av Forlaget Oktober i 2011.

Bøkene i serien er blitt betegnet som en uvanlig stor «litterær satsing» skrevet med «kraft og oppriktighet». I seksbindsverket gir forfatteren detaljerte, nærgående og «brutalt ærlige» beskrivelser av en rekke konkrete episoder og personer fra sin egen fortid og nåtid. Det har fått svært stor oppmerksomhet i mediene, blitt en stor salgssuksess og er oversatt til flere språk.

En stor del av *Min kamp 6* inneholder essayistiske partier med romanteori, diktanalyse og kunsthistoriske refleksjoner. Her presenterer Knausgård også omfattende betraktninger om den unge Adolf Hitler, med en rekke referanser til hans politiske selvbiografi *Mein Kampf*. Knausgård kritiserer historikeren Ian Kershaws tilnærming til denne delen av Hitlers liv.

Bok seks handler ellers mye om forfatteren i bokas nåtid. Her kommenterer han reaksjonene på de foregående bindene i romanserien og gjengir den skarpe kritikken fra onkelen Gunnar, farens bror. Knausgård beskriver dessuten livet som småbarnspappa, ofte ned i minste detalj, og samboeren Lindas sykdomshistorie med depresjon, mani og opphold på en psykiatrisk institusjon.

Se også
-------

* *Min kamp*, omtale av hele romanserien

Referanser
----------

1. ↑  Pressemedling om Karl Ove Knausgårds forfatterskap fra Forlaget Oktober 3. november 2011
2. 1 2  «Forlaget Oktobers omtale av *Min kamp. Sjette bok* (med eksempler på presseomtale)». Arkivert fra originalen 11. oktober 2018. Besøkt 30. august 2018.
3. ↑  
Eivind Kristensen (17. november 2011). ««Onkel Gunnar» tar knallhardt oppgjør med Knausgård». *Aftenposten*. Besøkt 29. august 2018.
4. ↑  
Morten Hegseth, Håvard Kristoffersen Hansen, Øystein David Johansen og Lena Storvand (17. november 2011). «Kona møtte veggen mens Knausgård skrev «Min Kamp 6»». *VG*. Besøkt 29. august 2018. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Portal: Litteratur
I middelalderen skal det ha stått en kirke ved Li gård i Gausdal.
**Li kirke** skal ifølge en tradisjon ha stått ved Li gård i Østre Gausdal. Gården har muligens tidligere gått under navnet Kirkeli, og kan tenkes å ha vært identisk med den som er omtalt som «Kirkiulidh j Gausdale j Gudbrandzsdale» i Biskop Eysteins jordebok, i en oversikt over gårdsparter som tilhører Lavranskirken i Tønsberg.

Eldste skriftlige belegg for tradisjonen skal være fra Gerhard Schøning. En skildring fra 1913 omtaler benrester som skal være funnet ved gården en årrekke tidligere, og også i 1930-årene skal det være funnet ben. Selve kirkestedet er ikke påvist, ifølge Dagfinn Skre, som har skrevet om områdets kirkearkeologi. Intet tyder imidlertid på at gårdstunet har vært flyttet, så en eventuell kirke har trolig ligget i umiddelbar tilknytning til det. Det kan tenkes at kirken på Li i sin tid ble avløst av den kirken som nå kalles Østre Gausdal kirke.

Litteraturen sier ingenting om hva slags type kirke det eventuelt var, og det er altså ingen direkte funnrester etter kirken.

Referanser
----------

1. ↑  Gnr. 89, jf. liste over gårder i Gausdal

Litteratur
----------

* Skre, Dagfinn (1988). *Gård og kirke, bygd og sogn. Organiseringsmodeller og organiseringsenheter i middelalderens kirkebygging i Sør-Gudbrandsdalen*. Øvre Ervik: Alvheim & Eide. s. 57-58. ISBN 82-90359-44-6.  [Riksantikvarens rapporter 16]
* Sand, Arne (1988). *Østre Gausdal kirke*. Østre Gausdal menighetsråd og Gausdal historielag. s. 10-11. ISBN 82-90439-32-6.

Eksterne lenker
---------------

* «Li kirke (Gausdal)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Et maleri i Tanjore-stilen fra sent 1800-tall. Ti sikh-guruer med Bhai Bala og Bhai Mardana 
**Tanjore-maleri** eller **Thanjavur-maleri** (tamil: தஞ்சாவூர் ஓவியம், *thanjavur oviyam*) er en malestil i det sørlige India, hjemmehørende i byen Thanjavur (anglisert form *Tanjore*) i delstaten Tamil Nadu. Denne kunstformen kan dateres tilbake til omkring 1600 e.Kr. en periode da *nayakas* av Thanjavur oppmuntret til kunstutfoldelse – primært klassisk dans og musikk – såvel som litteratur både på telugu og tamilsk.[]

Tanjore-malerier er kjent for overflaterikdom, levende farver og kompakt komposisjon.[] Da de hovedsakelig tjener som bekjennelsesikoner, er temaene for de fleste av disse malerier hinduistiske guder, gudinner og helgener. Man går ut fra episoder fra hinduistisk tradisjon til utdypning av hovedpersonen eller personer plassert i den sentrale del av bildet.

Tanjore-malerier er panelmalerier utført på massive treplanker, og derfor kalles de også *palagai padam* (palagai: *treplanke*, padam: *bilde*) i lokal språkbruk. I moderne tid er disse malerier blitt souvenirer ved festlige anledninger i det sørlige India, til dekorasjon av vegger, eller som samleobjekter for kunstelskere.

Referanser
----------

1. ↑  Nayaka: En indisk tittel – se evt. nayak.
2. ↑  «The Hindu – Royal art and ethnic decor». Arkivert fra originalen 11. august 2010. Besøkt 11. mars 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. august 2010. Besøkt 27. august 2021.

Litteratur
----------

* *South Indian Paintings: A Catalogue of the British Museum Collection*. Mapin Publishing Pvt Ltd. ISBN 978-0-7141-2424-7.
* Welch, Stuart Cary (1985). India: art and culture, 1300–1900. New York: The Metropolitan Museum of Art. ISBN 978-0-944142-13-4.
* Tanjavur Painting of the Maratha Period, By Jaya Appasamy published by Abhinav Publishers
* Thanjavur – A Cultural History by Pradeep Chakravarthy Published by Niyogi books

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tanjore paintings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Torbjørg Aamlid Paus** (født 1923 i Valle, død 2001 i Valle) var en norsk kveder og folkedanser som satte dype spor etter seg. Hun var den første til å vinne tevling i kveding på Landskappleiken, det skjedde på Notodden i 1958, og hun vant tre ganger på rad. Siden kom hun tilbake og vant igjen i 1975. Første gangen hun deltok i dans på Landskappleiken var i 1951, da sammen med Aslak Austad. Siste gang var i 1993. 

Hun gikk på Hornnes landsgymnas under krigen og fikk deretter lærarvikariat i Østfold. Her ble hun høsten 1944 mistenkt for å ha gitt hjelp til heimefrontfolk som tok seg over svenskegrensa ved Halden. Hun ble arrestert og sendt til Grini. Etter krigen fortsatte hun som lærervikar et par år før hun tok sekretærutdanning og fikk stilling i Agder Skogeigarlag i Kristiansand. Der møtte hun også mannen sin, Finn Paus, og de bosatte seg i Kristiansand.

Torbjørg Aamlid Paus var aktiv i folkemusikkmiljøet der. Hun likte å synge, og Sigurd Berg spilte ofte fele når hun kvad. Hun framførte også egne dikt, av de laget ho i 1979 syngespillet «Vestheiin» med musikk av Rolf Nyhus. Det hadde første fremvisning på landskappleiken i Kristiansand i 1980. 

Hun hadde mange elever, og hun var også leder i leikarring. Hun var styremedlem i Landslaget for Spelemenn fra 1972 til 1976. Der var hun kasserer og regnskapsfører for Spelemannsbladet. Senere ble hun æresmedlem i laget. Hun var også æresmedlem i Kristiansand spelemannslag og Setesdal spelemannslag.

Priser
------

* Kongens fortjenstmedalje i gull
* Valle kommunes kulturpris
* Siliusprisen fra Fædrelandsvennen

Kilder
------

* Torbjørg Aamlid Paus hos www.folkedans.com
* Olav Mosdøl: *Torbjørg Aamlid Paus* i Jol i Setesdal 2001

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Fangeregisteret

 |
**Torbern Torbernssøn Skaktavl d.y.** (født omkring 1590, død 26. juni 1635 i Stange) var en norsk adelig godseier på Stange og lagmann fra 1624 til sin død.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Torbern Torbernssøn Skaktavl d.e. (død før 1594) og Inger Jørgensdatter Valravn. Han vokste opp på storgården Nordvi i Stange, en gård som farfaren Thorbjørn Olufsen Skaktavl hadde kommet til ved å gifte seg med den adelige dattera til Mogens Trulsson Handingmann som i 1521 hadde ervervet seg Nordvi. Nordvi ligger litt øst for Ottestad.

Faren døde da Torbern var omkring fire år. Den adelige moren giftet seg med den ikke-adelige stefaren Hans Wincke som var fogd i Hedmark. Dette blandede ekteskapet ga risiko for at familien mistet de adelige rettighetene forbundet med gården de bodde på (Nordvi). 

### Karriere

I ung alder fikk Torbern dokumentert sine rettigheter, slik at han i 1622 beholdt adelsretten. 

I 1624 ble han lagmann og i 1632 fikk han adelsbrevet, det patentet som myndighetene utstedte for å bekrefte adelskapet. Torbern arvet Skapal etter Finn Nilssen Rosengjedde og i 1629 endog Ulven på Ringsaker, da søskenbarnet Jørgen Skaktavl hadde begått bigami. Torbern døde allerede i 1635, omkring førti år gammel.

Torbern var gift med Anna Krag (1615–1672), som var datter av Nils Erikssøn Krag, lagmann i Fredrikstad. De ble foreldre til 

* Maren Thorbjørnsdatter Skaktavl (1624–1718), gift før 1647 med Mogens Handigmann (1624–60) og i 1663 med presten Didrik Muus (1633–1706). Overtok Skapal og Ulven.
* Enevold Skaktavl (1627–1702). Overtok Nordvi.

Enken Anna giftet seg igjen med Peder Mogens Handingmann, og døde i 1672.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Torbern\_Torbernssøn\_Skaktavl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Torbern Torbernssøn Skaktavl D.Y. i Store norske leksikon.
3. 1 2  Veflingstad, M. (1951). *Stange bygdebok: gårds- og slektshistorien*. [Stange]: Historielaget.
4. ↑  Nordvi i Store norske leksikon.
5. ↑  Noen (som Stange bygdebok) sier 1638.
6. ↑  Fødselsåret til Anna må være feil, i og med at hun får barn i 1624 og 1627.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Kart over Decapolis med Raphanas beliggenhet
**Qweilbeh** (arabisk) er det moderne navnet på den historiske hellensk-romerske byen **Raphana** eller **Abila** (gresk: Ἄβιλα) / **Abila Dekapoleos** (eller *Abila i Dekapolis*). For en tid het den også **Selevkia** (gresk: Σελεύχεια, også transkribert som *Seleuceia*, *Seleukeia*, og *Seleukheia*). 

Stedet har vært bebodd siden bronsealderen. Byen ble erobret av seleukidene under kong Antiochos III cirka år 218 f Kr. og havnet under Romerriket under keisere Pompeius cirka 60-tallet f Kr. 

Byen tilhørte Dekapolis, nær Hieromaxelven. Den befant seg i området hvor landsbyen Hartha er i dag, omkring 13 km nord-nordøst for Irbid i Jordan. Den var hovedstad i distriktet Abilene, der tetrarken Lysanias på et tidspunkt var regent.

Byen var garnisonsby for de romerske legioner Legio III *Gallica* og Legio XII *Fulminata*. I mai 218 innledet Heliogabalus sitt opprør her, et opprør som endte med at han ble Romerrikets keiser.

Den blomstret by under Det bysantinske rike.

Stedet ble tilføyd på UNESCOs verdensarvsliste i 2001.

Den historiske byen Abila er et arkeologisk funnsted cirka 95 km nord for hovedstaden Amman i *muhafazah* (provins) Irbid.

Antikke kilder
--------------

* Plinius den eldre: *Naturalis Historia* 5.74
* Flavius Josephus: *Antiquitates Judaicae* XII,8,4

Litteratur
----------

* Georg Beer i *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft* (RE). Band I A,1, Stuttgart 1914, Sp. 232–Raphana 2).

Eksterne lenker
---------------

* Brown, J. E. Meyers, R. Talbert, T. Elliott, S. Gillies. «Places: 678360 (Raphon/Raphana)». Pleiades. Besøkt 18. oktober 2013. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* UNESCO verdensarv Abila
* om Abila
**Torberg Torbergsen** (født 31. mars 1937 i Alta, død 6. august 2015 i Tromsø) var en norsk overlege ved nevrologisk avdeling ved Universitetssykehuset Nord-Norge i Tromsø og professor i nevrologi ved Universitetet i Tromsø. Han var født i Alta og vokste opp på Sortland i Vesterålen.

Torbergsen var en av Norges mest fremtredende fagpersoner innen nevrologi og klinisk nevrofysiologi. Han ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1963, spesialist i nevrologi i 1974 og i klinisk nevrofysiologi i 1989. Mens han arbeidet på Ullevål sykehus i Oslo i 1974 beskrev han et sykdomsbilde som da var ukjent og som var kjennetegnet av stadig ufrivillige muskelaktiviteter. Senere er dette referert til som *Torbergsen’s disease* (Torbergsens sykdom) eller *rippling muscle disease*.

Han var overlege ved nevrofysiologisk avdeling ved UNN Tromsø fra 1983 og ledet fra 1990 en egen seksjon for klinisk nevrofysiologi ved samme avdeling. Han ble dr.med. i 1991 og var fra 1995 også professor i nevrologi ved Universitetet i Tromsø. Hans kompetanse var avgjørende for etableringen av Nevromuskulært kompetansesenter i Tromsø i 1994 som er et nasjonalt kompetansesenter for personer med medfødte nevromuskulære sykdommer

Kilder
------

* Intervju i Tidsskrift for Den norske legeforening nr. 1 - 2013
* Nekrolog i Aftenposten 12. august 2015
***Min Svigerinde fra Amerika*** er en kort dansk stumfilmkomedie fra 1917 i regi av Lau Lauritzen sr. Manuset ble skrevet av Valdemar Andersen. Det har ikke lykkes å få bekreftet om denne filmen gikk på norske kinoer eller hva den norske tittelen var. Norskfødte Betzy Kofoed medvirker.

Handling
--------

Fru Balle kjører hjemover i hestevogn i den søte tro at hun forbereder ektemannen på en gledelig overraskelse. Det gjør hun, for i hennes fravær flørter han med en ung kvinne i deres hjem. Hun forlater heller ikke hjemmet etter at fru Balle har låst seg inn. Tjenestejenta gir herr Balle et telegram hvor det står at broren Tommy fra USA og hans kone kommer på besøk. I trengselen i havna mister Tommy kona og begir seg alene til sin bror i Danmark. Herr Balle ber Tommy om å lyve om at han allerede har sendt kona dit i forveien (og at det er den unge kvinnen som befinner seg i hjemmet). Fru Balle sender Tommy og «kona» inn i gjesteværelset. I mellomtiden sitter den virkelige kona på en koffert i byen og snakker til danske forbipasserende på engelsk. Ingen forstår hva hun sier, men en politimann hjelper henne til rett bestemmelsessted. Når fru Balle spør mannen om hvem denne kvinnen er, lyver han om at broren er mormon og at hun også er hans kone. Fru Balle henviser henne til gjesteværelset. De to kvinnene begynner å slåss. Herr Balle adskiller dem. Han sier til den amerikanske kvinnen at hennes mann er en ren engel, at han har løst problemene for ham og at han skal «eksportere den overflødige ladyen ut av lokalene».

Skuespillere
------------

* Frederik Buch
* Kate Fabian
* Agnes Andersen
* Bertel Krause
* Gyda Aller
* Betzy Kofoed
* Carlo Møller

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Min Svigerinde fra Amerika* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Min Svigerinde fra Amerika* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
**Torben Lund** (født 6. november 1950 i Vejle) er en dansk fjernsynsjournalist og tidligere sosialdemokratisk politiker.

Han vokste opp i en arbeiderklassefamilie i Vejle på Jylland, og ble leder for DSU i byen som 17-åring. Lund har juridisk embedseksamen fra Aarhus Universitet fra 1976, og var advokatfullmektig 1976–1979 og advokat 1979–1982 i hjembyen.

Lund var medlem av Vejle kommunestyre 1978–1981, hvoretter han ble valgt til Folketinget for Socialdemokraterne. Han var medlem av Folketinget frem til 1998. I mellomtiden satt han i blant annet Folketingets helseutvalg og som partiets politiske ordfører 1994–1998. Fra 1986 var han medlem av Socialdemokratiets hovedstyre, i periodene 1987–1992 og 1994–1998 som medlem av forretningsutvalget. Han tilhørte partiets venstrefløy og kretsen rundt partilederen Svend Auken.

Lund var helseminister i Poul Nyrup Rasmussens første regjering 1993–1994. Han prioriterte å redusere ventetidene i helsevesenet og øke kapasiteten for hjertekirurgi og psykiatri, tillegg til informasjonsarbeid om hiv og aids. I 1996 ble han kritisert av overlege Palle Juul-Jensen for angivelig å ha latt sin homofile legning styre prioriteringene som minister. Lunds seksualitet hadde ikke vært offentlig kjent før dette, og han hadde barn fra to tidligere ekteskap. Kritikken fikk hans etterfølger, Yvonne Herløv Andersen, til også å stå frem som homofil. 

Etter å ha avsluttet sin tid i Folketinget i 1998, var Lund valgt til Europaparlamentet med 84 208 personlige stemmer for perioden 1999–2004. Han har vært programleder på fjernsynskanalen dk4 siden 2003 og politisk redaktør siden 2004. Lund har også vært kritisk til Helle Thorning-Schmidt og den øvrige ledelsen i Socialdemokraterne, og meldte seg ut av partiet ved årsskiftet 2006/2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Ritzau (11. mai 2012). «Tv-værten Torben Lund fylder 60 år». *Nordjyske*. Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
2. 1 2  Hansen, Karin Dahl (24. august 2006). «Fra hetero- til homoseksuel». *Kristeligt Dagblad*. Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
3. ↑  Kamper-Jørgensen, Finn; Grene, Anne (red.) (2006). *Sundhedspolitiske ministererindringer 1981-2006. Bidrag fra ministre og departementchef* (PDF). Statens Institut for Folkesundhed. s. 41–47. ISBN 87-7899-110-2. Arkivert fra originalen (PDF) 17. juni 2007. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Ritzau (22. august 2009). «Kritisk Torben Lund har forladt S». *Politiken*. Besøkt 1. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torben Lund hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

* (en) Torben Lund hos Europarådets parlamentarikerforsamling Rediger på Wikidata
* «Torben Lund». *Den Store Danske Encyklopædi*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
**Charles Knowles** (c.1704 – 9. desember 1777) var en britisk marineoffiser. 
Han hadde vært kaptein på forskjellige krigsskip i åtte år, da han våren 1746 ble utpekt som guvernør i Louisbourg. Han var misfornøyd med forholdene på fortet i Louisbourg og klaget til hertugen av Newcastle. 30. november 1747 fikk han igjen kommando på havet. 8. mars 1748 kapret han fortet
Saint Lous de Sud i Haiti med flaggskipet sitt «Cornwall». Like etter, 12. mai 1748, ble han forfremmet til kontreadmiral av rød orden. 

12. oktober 1748 kjempet Knowles i slaget ved Havanna mot en spansk skvadron. Selv om bare ett spansk skip ble kapret og et annet skadet, ble ikke slaget den store seieren som britene hadde håpet på. Knowles ble beskyldt for dårlig lederskap og ble før til England og stilt for krigsrett. Resultatet ble en reprimande for den dårlige taktikken han hadde benyttet. 

I 1749 ble Knowles sendt til Jamaica, hvor han ble guvernør frem til 1752.

I 1757, under syvårskrigen mot Frankrike, var Knowles nestkommanderende under admiral Edward Hawke (1705-81) i Rochefort-toktet, hvor britene gikk på land ved Rochefort i Frankrike. Toktet var mislykket 
og Knowles fikk etter dette ikke kommando over skip igjen. Han ble full admiral i 1758 og admiral av hvit orden i 1770. Dette året trakk Knowles seg tilbake fra marinen og aksepterte en avtale med Katarina II av Russland om å lede marinen hennes i krigen mot Tyrkia. Han tjente i den russiske marinen til 1774.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, Trove person-ID 1108813, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Sir Charles Knowles, 1st Baronet, SNAC Ark-ID w6bp19v4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   History of Parliament-identifikator 1715-1754/member/knowles-charles-1704-77[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p7467.htm#i74665, oppført som Frances Anne Tyler[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage person ID p7467.htm#i74665, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4 5 6 7   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   muse.jhu.edu[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Biografisk omtale Charles av Knowles

Se også
-------

* Beleiringen av Louisbourg i 1758

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Flusspat**, CaF2, også kalt **fluoritt**, er et relativt vanlig mineral som opptrer aksessorisk i flere bergarter og også hydrotermalt. 

Flusspat har hardhet 4 i Mohs hardhetsskala.

Flusspat brukes til framstilling av fluor og som tilsetning i aluminium- og stålproduksjon. Ved reaksjon mellom flusspat og svovelsyre dannes flussyre HF, som har mange tekniske anvendelser, vesentlig fordi fluorets komplekserende evne gjør den meget sterkt etsende. Den etser bl.a glass.

Forbindelsen har en særegen atomstruktur,til vanlig kalt fluorittstrukturen fordi den først ble kjent ved undersøkelser av mineralet. I denne danner kalsiumatomene en kubisk tetteste kulepakning mens de mindre fluoridatomene fyller alle tetraederhullene i denne. Enhetscellen blir dermed flatesentrert kubisk. Vanligvis er det anionene som danner kulepakninger i lignende stoffer, og kationer som går inn i ledige hull (oktaeder- eller tetraederhull). Derfor er de fleste analoger man kjenner til denne strukturen inverse utgaver, og disse sies da å ha antifluoritt- struktur.

Funn
----

I Norge er Flusspat funnet på en rekke lokaliteter:

* Dalen, Telemark
* Drag, Nordland
* Evje, Aust-Agder
* Hurdal, Akershus
* Hurumlandet, Buskerud
* Kirkenes, Finnmark
* Kongsberg, Buskerud
* Konnerud, Buskerud
* Lier, Buskerud
* Modum, Buskerud
* Råde, Østfold
* Sande, Vestfold
* Sarpsborg, Østfold
* Sotra, Hordaland
* Strynefjellet, Sogn og Fjordane/Oppland
* Svelvik, Vestfold

Kilder
------

* *Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Bilde på digitaltmuseum.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Flussschifferkirche, 2009.
Innredning, 2007.
**Flussschifferkirche** er en evangelisk kirke i Hamburg, som holder til i en ombygd pram. Til daglig ligger den i Binnenhafen ved Otto-Sill-Brücke og Kajen.

Historie
--------

Prammen fra 1906 er 26 meter lang og 7 meter bred. Den ble ombygd til kirke i 1952, og innviet andre søndag i advent samme år. Inntil 2006 lå den i Billwerder Bucht ved Ausschläger Elbdeich i bydelen Rothenburgsort. Deretter fikk den plass ved kaien i Binnenhafen ved Otto-Sill-Brücke, i nærheten av U-Bahnhof Baumwall og Speicherstadt.

Fra 1961 til 2007 var Flussschifferkirche en selvstendig sognekirke. Fra 2003 til 2007 delte den pastorat med St. Katharinen.

Drift av Flussschifferkirche og tilhørende pongtong koster ca. 70 000 euro i året. I desember 2006 ble det offentliggjort at driften ikke lengre var sikret som følge av økonomiske problemer i kirkekretsen Alt-Hamburg. Det økonomiske ansvaret ble derfor overtatt av en privat forening i 2007. Kirken er ikke lengre selvstendig sognekirke, men den har fortsatt gudstjenester, som nå ivaretas på frivillig basis av forskjellige prester.

Innredning og seilas
--------------------

Kirken er innredet med et alter, en prekestol, en døpefont, et orgel og et klokketårn. Kirkens symbol er ankerkorset, en kombinasjon av et anker og det kristne korset. Foruten gudstjenester med opp til 130 personer blir kirken også brukt til vielser og dåp.

Otto Siel Brücke
Den flytende kirken ligger ikke til kai hele tiden, men for riktig seilas har kirken barkassen *«Johann Hinrich Wichern»*. Den er oppkalt etter grunnleggeren av sjelesorgen for sjømenn for elv- og kanalskipsfart i Hamburg. Sjømennene arbeider på Elben og med hjelp fra barkassen kan Flussschifferkirche nå ut til arbeidsplassene deres. På en typisk tur besøkes ca. 20 skip i Hamburgs havn. Det er med frivillige hjelpere og diakoner, som har med seg velkomstgaver i form av frukt, sjokolade og aviser. Ved behov har de også sosialt samvær.

I Hamburg har Flussschifferkirche ry for å være den eneste flytende kirke av sin art i Tyskland, til tross for at det finnes lignende institusjoner i Duisburg og Berlin.

Referanser
----------

1. ↑  Die "Johann Hinrich Wichern" ist die Barkasse Gottes, Hamburger Abendblatt, 2. september 2014, sist kontrollert 12. august 2016 (trykt utgave s. 12)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Flussschifferkirche Hamburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Flussschifferkirche