recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Barken **«Skomvær»** var det første seilskip av stål som ble bygget i Norge. Skipet var en tremastet bark. Det målte 1 737 tonn brutto, og var bygget av Laxewaag maskin & Jernskibsbyggeri i Bergen, og ble sjøsatt i 1890. Hun ble levert i september 1890 til Jørgen Christian Knudsen som sammen med flere andre hadde et rederi i Porsgrunn.

Skipet
------

«Skomvær» var tegnet og konstruert av skipskonstruktøren Randulf Hansen, som hadde opparbeidet ekspertise på skipsbygging i jern og stål i utlandet. Han hadde designet på skip som ble levert fra flere verft i 1890-årene. De hadde fellestrekk som umiskjennelige klipperbauger og myke linjer. Dette vakte stor beundring og anerkjennelse overalt der Hansens seilskuter dro, og mesterverket «Skomvær» var intet unntak. Stålbarken var også det største seilskipet bygget i Norge med kraftig rigg med 26 mersseil, stagseil, forseil og gaffelseil på tre master.

I 1915 ble «Skomvær» solgt til O.C. Axelsen, Flekkefjord som to år senere solgte det til rederiet A/S Christiansand i Kristiansand. I 1922 skiftet rederiet navn til A/S Norsk Rutefart. I februar 1924 ble «Skomvær» solgt til Stavanger Ophugningskompani for opphugging.

* Brutto tonnasje: 1 757
* Netto tonnasje: 1 628
* Dødvekt: 2 640 tonn
* Lengde: 257,4 fot
* Bredde: 38,2 fot
* Dypgang: 22,4 fot

Etterhistorien
--------------

Omkring 1959 laget Erik Bye og Bjarne Amdahl en vise til ære for skipet og sjømannsskapet. Skomværvalsen ble en kjent og kjær sang i Ønskekonserten, og en gjenganger i NRKs julesendinger «Vi går ombord», der den hvert år ble fremført av Sjømannskoret. Denne siden av den maritime historien hadde allerede ført Bye i et nært samarbeid med Redningsselskapet, og snart sto Bye sentralt i en aksjon for å samle inn penger til en ny redningsskøyte. Denne sto ferdig i 1960 og ble døpt «Skomvær II».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skomvær (ship, 1890) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* VisitTelemark.no/Telemarkshistorier (2016)
* Sjøhistorisk database Stålbarken «Skomvær» (1890)
**Sykepleietiltak** (**sykepleieintervensjon**) er innen sykepleie et tiltak med det mål å løse et helseproblem. Dette omfatter selvstendige tiltak iverksatt av sykepleieren som resultat av en sykepleiediagnose, tiltak i samarbeid med annet helsepersonell, og delegerte tiltak der sykepleieren utfører tiltak forordnet av lege eller andre samarbeidspartnere. Hjelp med aktiviteter i dagliglivet som pasienten ikke kan utføre selv regnes også som sykepleietiltak.

Det er flere prosjekter for å klassifisere sykepleietiltak, blant dem ICNP og NIC.

Sykepleieprosessen ble omtalt allerede på 1950- og 1960-årene i flere ulike sykepleieteorier. Ida Jean Orlando (1926–2007) var en av de som introduserte sykepleieprosessen i begynnelsen av 1960-årene. Andre forfattere som har videreutviklet denne er blant annet, Helen Petro-Yura (1929–2015) og Mary B. Walsh, Dorothea Orem (1914–2007), Yoyce Travelbee (1926–1973) og Ernestine Wiedenbach (1900–1998).

Sykepleieprosessen består av fire ulike faser; datasamling rundt pasienten, planlegging av sykepleietiltak, utførelse av sykepleietiltak og evaluering av sykepleietiltak.

Sykepleieprosessen beskrives som en metode for hvordan en sykepleier skal møte en pasient sine problemer på. Metoden skal sikre at pasientene får den hjelpen de har krav på, og at man sammen jobber mot en felles målsetting.

SKUV står for systematisk, klinisk undersøkelse og vurdering. SKUV er et godt verktøy for å avdekke endringer i pasientens tilstand. I SKUV bruker sykepleieren inspisere, palpasjon, perkusjon og auskultasjon i helhetsvurderingen av pasienten.

Sykepleietiltak og sykepleietjenester utøves hele døgnet av ulike fagpersoner innenfor helse. Det er viktig med tilgang til oppdatert og riktig informasjon for å gi helsehjelp etter pasientens behov.

Helsepersonelloven og forskrift om pasientens journal stiller krav til at journal skal inneholde opplysninger som er relevant og nødvendige for å yte god helsehjelp til den enkelte pasient.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkevold, Marit (22. august 2023). «sykepleieteori». *Store medisinske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 17. september 2023.
2. ↑  Danielsen, Liv Murphy, Katrine Hivand, Astrid (17. oktober 2019). «Systematiske pasientundersøkelser avdekker forverring og kan redde liv». *sykepleien.no*. Besøkt 17. september 2023.
3. ↑  Hernæs, Nina (17. november 2019). «SKUV: Undersøker pasientene på klassisk vis». *sykepleien.no*. Besøkt 17. september 2023.
4. ↑  Skjønsberg, Ole Henning (14. februar 2023). «auskultasjon». *Store medisinske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 17. september 2023.
**Nils Marius Rekkedal** (født 8. februar 1951) er en norsk historiker og professor i krigsvitenskap ved Försvarshögskolan i Sverige fra 2001.

Han ble cand. philol. i historie ved Universitetet i Bergen i 1980, med en oppgave om opprørsbekjempelse i Sør-Vietnam i 1954. Han har vært forsker ved Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) og Forsvarets overkommando samt byråsjef i Samferdselsdepartementet. Fra 2001 til 2004 var han gjesteprofessor, og fra 2001 har han vært fast ansatt som professor, i krigsvitenskap, særlig militærteori, ved Försvarshögskolan. Som forsker har han publisert rundt 70 arbeider. Hans forskning har fokusert på militærteori og teknisk utvikling samt russisk taktikk.

I begynnelsen av 2007 ble det rettet anklager om forskningsfusk og plagiat mot Rekkedal. Försvarshögskolans viserektor Gerry Larsson bad Vetenskapsrådet (VR) utrede anklagene og VR oppnevnte Kristian Gerner og Marie Demker som sakkyndige. Vetenskapsrådet fant at Rekkedal har «har avvikit från god vetenskaplig sed», men eftersom plagiatet lå mer enn to år tilbake i tid, fikk det ingen disiplinære konsekvenser. Høyskolens ledelse har latt Rekkedal fortsette i stillingen som professor. Rekkedal selv mener seg utsatt for systematisk trakassering.

Konflikten ble løst i minnelighet i 2010 da Rekkedal fikk to friår med lønn for et forskningsprosjekt i Finland, og sluttet i 2011 gjennom en overenskomt mellom Rekkedal og rektor Romulu Enmark som innebar at Rekkedal forlot sin tjenestepost.

Referanser
----------

1. ↑  Professor anklagas för forskningsfusk, *Dagens Nyheter* 12. juni 2008.
2. ↑  «Högskolan kan inte agera annorlunda», *Dagens eko*, Sveriges Radio, 2. mars 2009.
3. ↑  Fuskande forskare får leda forskning igen[*død lenke*], *Dagens eko*, 21. oktober 2009.
4. ↑  Militær-professor granskes for plagiat i Norge, *Dagbladet*, 24. februar 2009.
5. ↑  Stefan Lundberg (3. mai 2010). «Rektor fick gå - skyddade fuskprofessor». *Hufvudstadsbladet*. Arkivert fra originalenBruk av `|arkiv_url=` krever at `|url=` også er angitt (hjelp) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
6. ↑  Staffan Kihlström (9. september 2011). «Fuskande professor tvingas avgå». *Dagens Nyheter*. Besøkt 17. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Nils Marius Rekkedal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
***Den røde rosen*** (originaltittel: *Above Suspicion*) er en amerikansk spionfilm fra 1943 regissert av Richard Thorpe med Joan Crawford og Fred MacMurray i hovedrollene.

Om filmen
---------

Dette var den siste filmen gjorde for MGM etter en 18-årig periode for dette filmstudioet. Hun hadde signert kontrakt for Warner Bros. og fortsatte sin filmkarriere der. Filmen var Conrad Veidts siste. Han døde av hjerteinfarkt noen få uker etter at innspillingen var ferdig.

Handling
--------

Våren 1939 i England tilbringer professor Richard Myles ved Oxford University, og hans nye brud Frances, bryllupsreisen i Europa. De får i oppdrag fra det britiske Secret Intelligence Service å finne en vitenskapsmann som nylig skal ha utviklet et mottiltak mot et nytt nazistisk hemmelig våpen: en magnetisk sjømine.

Men brudeparet vet ikke navnet på denne vitenskapsmannen, hvordan han egentlig ser ut, eller hvor de kan finne igjen denne vitenskapsmannen. Men ekteparet ser på denne letingen som et spennende eventyr, og de begynner straks å lete etter forskjellige ledetråder over hele Europa.

Skuespillere
------------

* Joan Crawford — Frances Myles
* Fred MacMurray — Richard Myles
* Conrad Veidt — Hassert Seidel
* Basil Rathbone — Sig von Aschenhausen
* Reginald Owen — Dr. Mespelbrunn
* Richard Ainley — Peter Galt
* Cecil Cunningham — Countess
* Ann Shoemaker — Aunt Ellen
* Sara Haden — Aunt Hattie
* Felix Bressart — Mr. A. Werner
* Bruce Lester — Thornley
* Johanna Hofer — Frau Kleist
* Lotte Palfi-Andor — Ottilie

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den røde rosen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den røde rosen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Den røde rosen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den røde rosen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den røde rosen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Den røde rosen* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Den røde rosen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den røde rosen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den røde rosen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
Fjellet Láttečohkka i Bevkop.  Foto: Robert Greiner 
**Bevkop** (nordsamisk: *Beavgohppi*) er ei bygd ved europavei 6 cirka to mil nord for Lakselv i Porsanger i Finnmark. Bygda ligger mellom bygdene Igeldas og Stabbursnes. 

Primærnæringene har vært hovedgeskjeft i bygda, som har sju husstander og fire hytter. Bygda er også bostedet til den samiske kunstneren Synnøve Persen og den svenske kunstneren Dag E. Nyberg. På 1990-tallet bodde også den samiske artisten Mari Boine der.

Bevkop regnes for å være ei sjøsamisk bygd. Ingen kan med sikkerhet si hva Bevkop betyr, men det er av det samiske ordet Beavgohppi – der *gohppi* betyr bukt. 

Samenes Folkeforbund (SFF) ble stiftet i Bevkop den 3. juli 1993. I tillegg ble idrettslaget STIL stiftet 26. oktober 1945 i samme bygd.

Kjente Bevkopinger
------------------

* Synnøve Persen, kunstner

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Bevkop Arkivert 17. mai 2012 hos Wayback Machine. på yr.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Arnhild Skre** (født 19. mai 1952 i Bergen) er en norsk journalist, historiker og forfatter. Hun har skrevet biografier om Hulda Garborg, Theodor Kittelsen, Ragnhild Jølsen og Berge Furre. 

Skre er datter av Brita Gjerdåker (1923–2014) og Ivar Skre (1923–1992). Faren var konservator og mora var etnolog som stod bak Havråtunet (film). Arnhild vokste opp i Fana, Voss, Stord og Gausdal, før hun tok artium på engelsklinje med kunsthistorie og tegning på Lillehammer gymnas i 1971. Nansenskolen 1971–1972. Hovedfag historie med hovedoppgave om lederartikler i norsk arbeiderpresse i etterkrigstiden 2003. Studieopphold på Island 1977–1978, NRKs programredaktørutdanning 1978–1980, dr. philos. i historie ved Universitetet i Oslo i 2015 med avhandling om Hulda Garborg. 

Skre var journalist i NRK Hordaland og eldreprogrammet Middagsstunden på radio 1980–1982, hun tok Einar Granums tegne- og maleskole 1983–1984. Deretter var hun journalist og senere redaktør i ukeavisa *Dag og Tid* 1984–1993. Fra 1993 til 2009 var hun journalist og kommentarskribent i *Aftenposten* med ansvar for kulturstoff og universitetspolitikk. Fra 2009 har hun vært selvstendig forfatter og formidler. Skre har utgitt en rekke bøker. og har særlig utmerket seg som biograf. 

I 2011 fikk hun Brageprisen i kategorien åpen klasse for biografien *Hulda Garborg. Nasjonal strateg*. I 2015 utgav hun en Kittelsen-biografi. I 2018 publiserte hun biografien *Bettan* i nært samarbeid med musikeren og artisten Elisabeth Andreassen. I 2022 kom biografien om historikeren, politikeren og presten Berge Furre.

Hun er gift med fredsforsker Nils Butenschøn (født 1949), bosatt i Ytre Enebakk.

Bibliografi
-----------

* 2022 *Berge Furre* [biografi] Oslo: Samlaget ISBN 9788252192438
* 2018 *Bettan* Oslo: Kagge ISBN 9788248922117
* 2017 *Kald krigs kviskring: Barndom under den kalde krigen* ISBN 9788252193565
* 2015 *Theodor Kittelsen – Askeladd og troll* ISBN 9788203294143
* 2012 *Formødrenes stemmer: Kvinneliv rundt stemmeretten* (red. sammen med Audgunn Oltedal)
* 2011 *Hulda Garborg: Nasjonal strateg* Oslo: Samlaget
* 2009 *La meg bli som leoparden: Ragnhild Jølsen – en biografi*
* 2005 *Heltinner jeg har møtt*
* 1991 *Dagmammaer i dagslys*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252137059.
* 1988 *Innvandra mat*

Referanser
----------

1. ↑  *Arnhild Skre* i Store Norske Leksikon.
2. ↑  Tonje Bergmo, Sondre Bjørdal og Ola Nymo Trulsen (24. november 2011). «Her er Brageprisen-vinnerne». NRK.
3. ↑  prosa.no Kittelsen får gjennomgå Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine. bokanmeldelse av *Theodor Kittelsen – Askeladd og troll* skrevet av Mona Gjessing

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Espejord** (av treslaget asp) er ei bygd i Dyrøy kommune i Troms fylke. Stedet ligger ved Dyrøysundet, lengst nordøst på Dyrøya. 

Espejord ligger ved fylkesvei 212, og like øst for bygda går Dyrøybrua over til fastlandet og kommunesentret Brøstadbotn. Fra Espejord går dessuten en lokal vei langs nordsiden av øya. Stedet har, i likhet med resten av kommunen, postadresse 9311 Brøstadbotn. Tidligere var det skole på Espejord.

Espejord grunnkrets
-------------------

Espejord er den nordligste av de tre grunnkretsene på Dyrøya. De andre to, som begge grenser til Espejord, er Merkesnes i sørøst og Dyrøyhamn i sørvest.

Espejord grunnkrets omfatter hele den nordlige og nordvestlige delen av øya, deriblant stedene Espejord, Dalvik, Dyrøyklauva og Skogshamn. Innenfor grensene ligger dessuten Kalvøyvatnet, som er den største innsjøen på Dyrøya. Areal: 17,83 km².

Befolkning i grunnkretsen de senere år:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 45 | 42 | 41 | 42 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Alfred Cohn** (født 14. juni 1867 i København, død 6. juli 1932 samme sted) med kjælenavnet *Gokke* var en dansk skuespiller, komiker og regissør. Han var især kjent for komiske roller og medvirkning i farser.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Alfred Cohn var sønn av dekoratør og tapetserer Isac Cohn (født 12. januar 1829 i Ringkøbing – ?) og Louise Hermeline Levison (født 31. august 1836 i København – ?). Foreldrene var av jødisk opprinnelse, men Alfred Cohn ble døpt i Helligåndskirken i København 1. september 1867.

### Karriere

Han debuterte som skuespiller i Randers 6. september 1885 hos William Petersen i *Djævelens Datter*. Efter noen kortere engasjementer ved forskjellige teatre var han skuespiller og underregissør ved *Casino* i perioden 1887 til 1891, deretter ved Odense Teater i perioden 1891 til 1900 og ved *Aarhus Teater* i fjorten sesonger fra år 1900 både som skuespiller og instruktør. Mens Cohn virket på *Aarhus Teater* var han i perioden 1910 til 1914 også filmskuespiller og filminstruktør hos Fotorama. Fra 1914 til 1916 virket Cohn som filminstruktør ved Nordisk Films Kompagni, og han var også i en periode leder av *Filmskolen*.

Alfred Cohns filmproduksjon både som filmskuespiller og filminstruktør i stumfilmens barndom var ganske stor. Spesielt bemerkelsesverdig var filmen *Den hvide Slavehandel* fra 1910, som foruten å være den første filmen hvor kinomaskinisten skulle skifte filmspole, også var gjenstand for rivalisering fra Nordisk Film som laget en plagiatfilm.

Efter at Alfred Cohn sluttet som filmskuespiller og filminstruktør hadde han engasjementer ved forskjellige teatre, blant annet *Casino* i København, *Odense Teater* fra 1916 til 1917, som sceneinstruktør ved *Mayol Teater* i Oslo i 1924, ved *Aalborg Teater*, med gjesteopptreden på *Kasino-Teatret* i Aarhus og som skuespiller og instruktør ved *Fønix Teater* i København.

Der vites ikke mye om Alfred Cohns privatliv utover at han ble gift i København 15. januar 1915 med Gerda Alfrida Larsen, et ekteskap som ble oppløst. 22. september 1923 ble han gift i Kristiania med Guri Johanne Schou (født 30. mai 1897). Alfred Cohn ble begravet på Bispebjerg Kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dansk Filmhistorie 1910–1914 Den Store Tid Del 2: Nye Filmselskaper». *stumfilm.no*. Besøkt 6. november 2017.
2. ↑  «Cohn Isac». *politietsregisterblade.dk*. Besøkt 6. november 2017. «(krever gratis login)»
3. ↑  «Denmark Baptisms, 1618-1923 for Alfred Cohn». *familysearch.org*. Arkivert fra originalen 25. april 2023. Besøkt 6. november 2017.
4. 1 2 3  «Alfred Cohn». *Den danske film database*. Besøkt 6. november 2017.
5. ↑  «Filmografi Alfred Cohn». *Det Danske Filminstitut*. Besøkt 6. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alfred Cohn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Alfred Cohn i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Alfred Cohn på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Alfred Cohn på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Alfred Cohn på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) Alfred Cohn på Scope Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Cohn hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Langhamn** er den største bygda på Dyrøya i Dyrøy kommune i Troms. Langhamn ligger ved Dyrøysundet, langs en våg på nordøstsiden av øya. Fylkesvei 212 går gjennom bygda.

Bygda hadde fergeforbindelse med Brøstadbotn på fastlandet fram til Dyrøybrua åpnet i 1994. Langhamn var grunnet fergekaia det stedet på øya som overlevde lengst som handelssted. I dag er det kun Brøstadbotn som har skole, post og butikker i kommunen.

Merkesnes grunnkrets
--------------------

**Merkesnes grunnkrets** er den arealmessig minste av de tre grunnkretsene på Dyrøya, men den er også den som har flest innbyggere. Den 11,28 km² store grunnkretsen ligger på nordøstsiden av øya og omfatter strekningen fra Forsåelva i sør til Langhamn i nord. Steder som kan nevnes er Hals, Holm, Merkesnes og Langhamn. Dyrøy kirke fra 1880 ligger i grunnkretsen. Merkesnes grenser i sør til Dyrøyhamn og i vest og nord til Espejord. Over sundet i øst ligger Hundstrand.

Innbyggertall i Merkesnes grunnkrets:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 91 | 96 | 75 | 72 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Olav Birger Guneriussen Raaen** (1904–1987) var en norsk overrettssakfører, ligningssjef og kommunepolitiker (Ap).

Han var sønn av gårdbruker og løytnant Gunnerius Gunnarsen (G.G.) Raaen og hustru Mette Gresseth på Setran i Hegra. Faren var politisk engasjert som radikal venstremann (arbeiderdemokrat). Han giftet seg i 1936 med Svanhild Haugen, datter av politikonstabel og løytnant Johan Ræder Haugen og Gunhild Malvine Haugen, født Andersen, i Trondheim.

Raaen hadde juridisk embedseksamen fra 1933 og sakførerbevilling fra 1934. Han var kasserer i Hegra Sparebank 1937–1942. Under den tyske okkupasjonen ble han arrestert og fengslet på Falstad i et par måneder i 1942. I 1947 flyttet han med familien fra Hegramo til Stjørdalshalsen for å tiltre stillingen som ligningssekretær i Stjørdal kommune, senere ligningssjef i storkommunen Stjørdal etter kommunesammenslåingen i 1962.

Raaen var medlem av Hegra kommunestyre 1936–1941 og 1945–1947, i den siste perioden som Hegras varaordfører. Han var også formann i trygdekassen, styreformann ved pleiehjemmet og styreformann i det kommunale elektrisitetsverket. Raaen var medlem av Stjørdal kommunestyre 1952–1955 og 1960–1963. Han var også viseformann i styret ved Trondhjems Hospital. Han var styreformann i Hegra Idrettslag 1945–1946.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Studentene fra 1926: biografi, statistikk og artikler samlet til 25-års jubileet 1951*. Oslo. 1951. s. 297.
2. ↑  Flere forfattere (1954). *Stjørdalsboka. Band V: Gards- og slektshistorie, Hegra herad, del II*. Stjørdal. s. 119.
3. ↑  «Offisiell valgliste». *Indhereds-Posten*: 4. 7. oktober 1921.
4. ↑  «Folketelling 1910 for 1601 Trondheim kjøpstad. Johan Ræder Haugen». Digitalarkivet. Besøkt 6. april 2015.
5. ↑  Hofstad, Ole Teodor (1997). *Banken og bygda. Hegra sparebank 100 år*. Hegra. s. 72.
6. ↑  *Nordmenn i fangenskap 1940–1945. Alfabetisk register*. Oslo: Universitetsforlaget. 1995. s. 550.
7. ↑  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie*. 2. Stjørdal. 1954. s. 187.
8. ↑  *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Nord-Trøndelag. Søndre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. 1956. s. 875.
9. 1 2  *Norske kommunalpolitikere. Norges styresmenn*. 3. Oslo. 1957. s. 240–241.
10. ↑  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre i 150 år*. Stjørdal. s. 340–342.
11. ↑  *Hegra I.L. 1892–1992. 100 år*. Hegra. 1992. s. 32.

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Evángelos Záppas** (gresk Ευάγγελος Ζάππας, også **Evangelis Zappas**) (født 1800 i Tepelene, død 19. juni 1865) var en gresk forretningsmann, filantrop, og grunnlegger av de fornyede moderne olympiske leker.

Bakgrunn
--------

Zappas ble født i det ottomanokuperte Hellas i en landsby kalt Lambove, ved Tepelene, i det nordlige Epirus (området er i dag en del av Gjirokaster, en region i Albania). Han sloss for de greske motstandsstyrkene i den greske frihetskrigen mot de ottomanske tyrkerne. Han emigrerte i 1831 til grensen mellom Valakia og Moldavia (i dag ligger dette området på grensen mellom Romania og Moldova).

Nye olympiske leker
-------------------

I 1856 skrev Zappas til Kong Otto av Hellas, og tilbød 400 aksjer i dampbåtselskapet sitt, slik at han kunne bruke overskuddet til å etablere nye olympiske leker, kalt Olympiade, og til premier til de olympiske vinnerne. Tre år senere, i 1859, klarte han å revitalisere de olympiske leker på et torg i Athen. Zappas døde før de neste lekene ble arrangert, men på grunn av at han testamenterte en større del av formuen sin til videreføringen av lekene, ble de holdt igjen i 1870 og 1875 ved Panathinaiko stadion i Athen.

Zappas stod bak restaureringen av Panathinaiko stadion og byggingen av den første innendørs olympiske arena bygget særskilt for sport, kalt Zappeion. Zappas' hode er gravlagt under hans minnestøtte utenfor Zappeion in Athen, som står rett overfor Panathinaiko stadion. Baron Pierre de Coubertin gjorde en lignende gest, ved at hans hjerte er gravlagt ved Olympia i Hellas.

Evangelis Zappas var den første som reetablerte de olympiske leker siden antikkens leker. Hans innsats var til inspirasjon for Coubertin og etableringen av Den internasjonale olympiske komité (stiftet i 1894). Konkurrentene som deltok i Zappas' leker kom fra både Hellas og fra Det ottomanske riket, noe som gjorde at lekene var internasjonale allerede i 1859, 1870 og 1875.

Zappas' olympiske stadion, Panathinaiko, ble senere også brukt til OL i 1896, 1906 og 2004. I 2004-lekene ble stadionet brukt som olympisk pressesenter.

Referanser
----------

1. ↑   www.crestinortodox.ro[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  David C. Young (1996). *The Modern Olympics - A Struggle for Revival*. The Johns Hopkins University Press (engelsk). ISBN 0-8018-5374-5.
3. ↑  David C. Young (1996). *The Modern Olympics - A Struggle for Revival*. The Johns Hopkins University Press (engelsk). ISBN 0-8018-5374-5.
4. ↑  Dimitri Iatridi, Grigori Ksirogianni, Georgio Andreaki, Konstantino Zappa, Iaonni Joachimidi, Panagioti Samartzi, Georgio Tsiami (1988). *Επιτροπή Ολυμπίων και Κληροδοτημάτων, Ζάππειο 1888-1988* **(Gresk)**. Economic Ministry of the Olympic Committee and Legacy at the Zappeion Megaro. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Abridged Biography of Evangelis Zappas
* Timeline of the Modern Olympic Games
* Zappeion Megaron
* Olympics Through Time

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Skaperen av *QWOP*, Bennett Foddy, i oktober 2009.
***QWOP*** er et Flash-spill med filledukkefysikk, som er utviklet av Bennett Foddy i 2008. I spillet kontrollerer spilleren en atlet som heter Qwop, ved hjelp av Q-, W-, O-, og P-tastene på tastaturet (I flerspillerversjonen, bruker spiller en Q-, W-, E- og R--tastene, mens spiller 2 bruker U-, I-, O-, og S-tastene). Et par år etter at spillet ble sluppet ut på internett, ble det et internett-mem etter sitt utbrudd i desember 2010. Spillet fikk Foddys nettsted til å nå 30 millioner treff.

Referanser
----------

1. ↑  Benenson, Fred (2. august 2011). «Meet Bennett Foddy: The man behind QWOP and GIRP». Wired Magazine. Besøkt 14. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) QWOP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *QWOP* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *QWOP* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *QWOP* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Rheine** er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 75 000 innbyggere. Byen er den største byen i Kreis Steinfurt og ligger ved elven Ems, omtrent 40 km nord for Münster, 45 km vest for Osnabrück og 45 km øst for Enschede i Nederland.

Historie
--------

Selv om området rundt byen har vært bebodd siden førhistorisk tid, ble Rheine først nevnt i et dokument signert av Ludvig I i 838. 15. august 1327 fikk Rheine byrettigheter av Ludvig II, biskop av Münster. 

Byen ble grunnlagt der to gamle handelsveier krysset forbi, og ved et vadested over Ems. Frankiske soldater sikret dette strategiske punktet med en kasernegård, og senere ble det bygget en kirke og flere bygninger ved utposten. 

Mot slutten av trettiårskrigen ble byen lagt i aske. Svenske og hessiske tropper beleiret keiserens soldater som forskanset seg i Rheine. 20. og 21. september og 19. oktober 1647 ble brennende kanonkuler avfyrt mot byen og 365 hus brant ned. 

Under industrialiseringen blomstret tekstilindustrien i byen. Den var en viktig økonomisk faktor for Rheine frem til andre halvdel av 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rheine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Rheine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Gazanfar Mahmud oglu Musabekov** (moderne aserbajdsjansk **Qəzənfər Mahmud oğlu Musabəyov**, født 14. juli/26. juli 1888 i Perebidil, provinsen Guba, død 9. februar 1938 i provinsen Baku) var en aserbajdsjansk revolusjonær og statsmann.

Fra 1929 til 1931 var han formann for Sentralkomitéen i den Aserbajdsjanske SSR.

Fra 1931 til 1936 var han formann for den Transkaukasiske SFSR og var president av det øverste sovjet sammen med Nedirbay Aytakov og Fayzulla Khodzhayev.

Under Josef Stalins utrenskninger, ble han i juni 1937 arrestert, anklaget for forræderi mot Sovjetunionen, dømt til døden og henrettet den 9. februar 1938.

En aserbajdsjansk lastebåt er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Мусабеков Газанфар Махмуд оглы, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nariman Narimanov** | **Sovjetunionens president**(1931–1937) | Etterfølger:**Mikhail Kalinin** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
***Creepshow III*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2006, regissert av Ana Clavell og James Dudelson. Foruten navnet, har filmen ingenting å gjøre med forfatteren Stephen Kings to tidligere bøker / filmer, Creepshow og Creepshow 2. Filmen ble sluppet direkte på DVD den 21. november 2007. Filmen består av fem noveller. Den er filmet i Universal Studios i California.

Handlingsreferat
----------------

Alice er en tenåring som kommer hjem og ser faren hennes som er opptatt med en slags universal fjernkontroll. Hver gang faren trykker på en av knappene, så endrer hele familien (bortsett fra Alice) etnisitet eller språk. I løpet av denne prosessen går Alice gjennom en merkelig mutasjon. Men i det Alice tror at situasjonen endelig er tilbake til det normale, trykker faren på en annen knapp for å avsløre Alice i hennes sanne form. Familien hennes blir helt forferdet ved synet av Alice. Historien ender med at professor Dayton, en sprø forsker, bruker en annen fjernkontroll for å endre Alice til en hvit kanin.

Jerry er en sikkerhetsvakt som kjøper en radio fra en hjemløs selger. Men den mystiske nye radioen er imidlertid langt fra normal, og kan ha en samtale med Jerry. Snart begynner Jerry å stjele penger og myrde folk, alt etter forskjellige innfall fra hans nye radio. Jerry får beskjed fra radioen om å drepe en prostituert, ellers vil denne kvinnen drepe ham. Jerry nekter, og forsøker å ødelegge radioen. Alice sin far (etterforsker Jacobs) dukker også opp i denne historien, for å undersøke mordene og alle de merkelige hendelsene som foregår. 

Rachel har tidligere myrdet en rekke personer, og mottar en dag forespørsel fra en sjenert mann som heter Victor - hennes nyeste klient. Rachel tror at mannen kan være et nytt offer. Men det viser seg at Victor faktisk er en vampyr. Samtidig arbeider en lege, Dr. Farwell, ved en klinikk, hvor han er veldig frekk og uhøflig overfor alle pasientene. Han viser ingen sympati til en ung jente med en hjernesvulst, og han håner en eldre kvinne som er blind. Han kjøper en pølse som han gir til en hjemløs mann som har plaget ham tidligere. Den hjemløse mannen dør etter å ha tatt en pølse-bit, og han kommer tilbake for å hjemsøke den grusomme legen og forsøker å gi doktoren ett hjerteinfarkt etter flere møter med spøkelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Creepshow III* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Creepshow III* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Creepshow III* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) *Creepshow III* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Creepshow III* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Creepshow III* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Angela Raubal Hammitzsch** (født **Hitler**; 28. juli 1883 i Braunau i Østerrike, død 30. oktober 1949), var Adolf Hitlers eldre halvsøster.

Biografi
--------

Angela Hammitzsch ble født i grensebyen Braunau i Østerrike som det andre barnet til ekteparet Alois Hitler og Franziska Matzelberger (Alois' annen hustru). Moren døde året etter, i 1884. Angela og hennes bror Alois junior ble oppdratt av faren og av hans tredje hustru, Klara Hitler. Hennes halvbror Adolf Hitler var seks år yngre enn henne, og de kom til å stå hverandre svært nær.[] Hun var den eneste av søsknene som ble omtalt av Hitler i *Mein Kampf*.

Angela var gift med Leo Raubal, og sammen med ham fikk hun i 1906 sønnen Leo jr. I 1908 fikk hun datteren Angela (kalt Angelika eller «Geli» og i 1910 datteren Elfriede.

Ektemannen Leo Raubal døde i 1910. Ifølge en profil utviklet av det amerikanske OSS (CIAs forløper), flyttet Angela så til Wien.[] Der ble hun forstanderinne for *Mensa Academia Judaica*, et hjem for jødiske studenter. Hun forsvarte ved en anledning disse studentene mot antijødisk pøbel.[]

Angela hadde ikke hørt noe fra sin bror Adolf på ti år da han gjenopptok kontakten med henne i 1919. I 1928 flyttet hun og datteren Geli til Obersalzberg der hun ble Adolf Hitlers husholderske. Senere ble hun oldfrue for hans hushold i Berchtesgaden.

Adolf Hitler innledet et forhold av ikke helt avklart art med sin niese, Angelas datter Geli, som døde – antagelig for egen hånd – i 1931.[] I mellomtiden hadde Angela utviklet sterke motforestillinger mot Adolf Hitlers forhold med Eva Braun. Ifølge enkelte kilder forsøkte hun å advare Eva Braun mot risikoen ved å komme Adolf Hitler tett inn på livet.[] Til slutt forlot hun Berchtesgaden og flyttet til Dresden. Adolf Hitler brøt tvert av en hver forbindelse med henne og uteble fra hennes bryllup med professor Hammitsch.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16627503j[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Gemeinsame Normdatei[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Der Führer, mein Onkel[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Wolfgang Zdral: *Die Hitlers. Die unbekannte Familie des Führers.* Campus Verlag, Frankfurt am Main 2005, ISBN 978-3-593-37457-4.  
*als Taschenbuchausgabe:* Lübbe Verlag, Bergisch Gladbach 2008, ISBN 978-3-404-61631-2, S. 100–120.
* Marc Vermeeren: *De jeugd van Adolf Hitler 1889–1907 en zijn familie en voorouders.* Uitgeverij Aspekt, Soesterberg 2007, ISBN 978-90-5911-606-1.
* Oliver Halmburger, Thomas Staehler: *Familie Hitler. Im Schatten des Diktators.* (Dokumentarfilm unter Mitarbeit von Timothy W. Ryback und Florian M. Beierl) Oliver Halmburger (Loopfilm, München) / ZDF-History, 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | Rio 2016 | T47 - 400m |
| Sølv | London 2012 | T46 - 400m |
| Bronse | London 2012 | T46 - 200m |
| Para-VM i friidrett |
| Gull | Dubai 2019 | T47 - 400m |
| Bronse | Dubai 2019 | T47 - 100m |
| Sølv | London 2017 | T47 - 200m |
| Sølv | London 2017 | T47 - 400m |
| Gull | Doha 2015 | T47 - 400m |
| Bronse | Doha 2015 | T47 - 200m |
| Sølv | Lyon 2013 | T47 - 200m |
| Sølv | Lyon 2013 | T47 - 400m |
| Sølv | Christchurch 2011 | T46 - 400m |

**Anrune Weyers** (født **Anrune Liebenberg** 3. november 1992 i Johannesburg) er en sørafrikansk friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T47. Dette er en klasse for funksjonsshemmede utøvere innen parafriidrett, der utøverne har funksjonshemming i én arm. Hun er to ganger verdensmester på 400 meter; hun vant denne distansen under Para-VM i friidrett i 2015 og 2019.

Bakgrunn
--------

Weyers amputerte venstre arm nedenfor albuen da hun ble født. Hun begynte med parafriidrett da hun var 11 år gammel.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Para-VM i friidrett 2011, der hun fikk sølv på 400 meter i klassen T46, bak Yunidis Castillo fra Cuba. Hun deltok også på 200 meter, der hun kom på sjetteplass. Under Paralympiske sommerleker 2012 fikk hun to medaljer; hun kom på andreplass på 400 meter og tredjeplass på 200 meter. Yunidis Castillo vant begge disse øvelsene, men Liebenberg satte områderekord for Afrika på 200 meter med 25,55 sekunder. Hennes to medaljer fra disse paralympiske lekene ble stjålet fra henne senere samme år, på en flyplass.

Hun deltok igjen i Para-VM i friidrett 2013, og fikk der sølv på 200 og 400 meter. Under Para-VM i friidrett 2015 vant hun 400 meter, hennes første VM-tittel, og hun kom på tredjeplass på 200 meter og fjerdeplass på 100 meter. I 2016 deltok hun i sitt andre Paralympics, da hun deltok i Paralympiske sommerleker 2016. Der kom hun på andreplass på 400 meter, bak Lu Li fra Kina, og hun kom på fjerdeplass på 400 meter. Under Para-VM i friidrett 2017 kom hun på andreplass på 200 meter, med ny afrikarekord på 25,53 sekunder, og kom kom også på andreplass på 400 meter. 

Weyers deltok under Para-VM i friidrett 2019, og fikk der bronse på 100 meter i klassen T47, med ny afrikarekord for denne klassen på 12,36 sekunder. Hun vant 400 meter i dette mesterskapet, med tiden 55,79 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑   www.paralympic.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   *Gracenote Sports*, IPC.infostradasports.com utøver ID 903858, Wikidata Q21010263
3. ↑  IPC - *Anrune Liebenberg*, besøkt 13. november 2019.
4. ↑  News24.com - *Top Paralympian's medals stolen* Arkivert 13. november 2019 hos Wayback Machine. besøkt 13. november 2019.
5. ↑  IPC - *Results - Women's 100m T47 Final*, besøkt 13. november 2019.
6. ↑  IPC - *Event Overview - Women's 400m T47*, besøkt 13. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Para-VM 2019
**Heinrich Hitler** (kallenavn *Heinz*) (født 14. mars 1920, død 21. februar 1942 i Moskva) var en tysk soldat under andre verdenskrig som er mest kjent for at han var den yngste sønnen til Alois Hitler jr. og hans andre kone Hedwig Heidemann, og derav nevø av Adolf Hitler. Da andre verdenskrig brøt ut, gikk han inn i Wehrmacht og tjenestegjorde ved Østfronten. Han ble tatt til krigsfange og døde i fangenskap i 1942.

I motsetning til sin halvbror William Patrick Hitler, var Heinz en overbevist nasjonalsosialist. Han gikk på partieliteskolen *Nationalpolitische Erziehungsanstalten* (Napola) i Ballenstedt i Sachsen-Anhalt i årene 1935 til 1938, og vendte tilbake i 1939 for å ta abitur. Han tok sikte på å bli offiser og gikk i 1939 inn som offisersaspirant i Wehrmacht. Han ble underoffiser i sambandet i 1941 i Potsdamer Artilleriregiment nr 23, og deltok i Operasjon Barbarossa. 10. januar 1942 ble han tatt til fange av Den røde hær og sendt til militærfengselet Butyrka i Moskva, hvor han døde, 21 år gammel, etter flere måneder med tortur og mishandling.

Det er ikke kjent i hvilken grad drapet på Heinz Hitler hadde innvirkning på OKWs vurdering i forhold til skjebnen til Josef Stalins sønn Jakov Dzjugasjvili etter at han havnet i tysk krigsfangenskap ved Smolensk 16. juli samme år og døde i Sachsenhausen 14. april 1943.

Referanser
----------

1. ↑  Familietre
2. ↑  Faksimile fra skolebøkene

Eksterne lenker
---------------

* Familietre

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Objektivismen** er et filosofisk system i den aristoteliske tradisjon, skapt av den russisk-amerikanske filosofen og forfatteren Ayn Rand, som baserer seg på fornuft, egoisme/individualisme (fremfor kollektivisme), frihet, og virkelighetens objektivitet.

Objektivismen hevder innen metafysikk at virkeligheten eksisterer uavhengig av noens bevissthet, og hevder innen erkjennelsesteori at menneskets sanser gir pålitelig informasjon og at fornuften er menneskets eneste metode for å oppnå abstrakt kunnskap. Den objektivistiske etikk forfekter rasjonell egoisme: hvert individ bør gjøre sitt beste for å oppnå et lykkelig liv, man har ingen forpliktelser overfor andre mennesker, bortsett fra egne barn. For å oppnå et lykkelig liv må man være rasjonell, langsiktig og prinsippfast, og man må bruke sitt liv til verdiskapende arbeid. Ifølge objektivismen har ingen mennesker noen rett til å initiere tvang mot andre mennesker, og objektivismens politikk forfekter derfor full politisk frihet, såkalt laissez-faire-kapitalisme. Dette innebærer full respekt for individers rettigheter, inkludert den private eiendomsrett. Objektivismen hevder derfor at statens eneste oppgave skal være å beskytte individer mot initiering av tvang; staten skal derfor kun drive politi, rettsvesen og militært forsvar.

Objektivismen hevder at det eksisterer seks grunnleggende dyder (en: virtues), og disse er: rasjonalitet, uavhengighet (en: independence), produktivitet, ærlighet (honesty), integritet og rettferdighet (justice).

Da Ayn Rand ble bedt om å oppsummere hovedprinsippene i sin filosofi i få ord, gjorde hun det som følger:

* Metafysikk: objektiv virkelighet  
«Nature, to be commanded, must be obeyed.» (Francis Bacon)
* Epistemologi: fornuft  
*«You can't have your cake and eat it, too.» (amerikansk ordtak)*
* Etikk: egoisme
* Politikk: laissezfairekapitalisme  
*«Give me liberty or give me death» (Patrick Henry)*

Objektivismen er fremstilt i Ayn Rands romaner og essaysamlinger, og er systematisk fremstilt som et hierarkisk oppbygget integrert system i Leonard Peikoffs *Objectivism: The Philosophy of Ayn Rand* (1991).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Objectivism (Ayn Rand) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (nb) Foreningen for Studium av Objektivismen
* (nb) AynRand.no
* (nb) Bergen Objektivist Forening
* (en) Ayn Rand institute
* (en) En kritisk artikkel om objektivismen av Michael Shermer
* (en) En nettside med lenker til artikler som er kritiske til objektivismen
* (en) Objektivismens dyder
* (en) The Cato Institute
* (en) The Objective Standard
* (no) TankeKrim s02e01 - Ayn Rand del 2 (med Vegard Martinsen)
* (no) TankeKrim Episode 4 - Objektivisme - Ayn Rand og Frihet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Tsjekkisk dukketeater: *Djevler på Velis.*
**Dukketeater i Slovakia og Tsjekkia** er en integrert del av slovakisk og tsjekkisk teater og litterær tradisjon. Dukketeatrene fremstår i mange former, men trekker fremdeles på tradisjonen. Dukkene er som regel formet i tre, og teaterformen er derfor tett forbundet med treskjæringskunsten.

Opprinnelig ble dukketeatrene drevet av omreisende familier. Senere ble tradisjonen tatt opp i lokalsamfunnene og preget av deres språk og temaer, særlig ved bruken av komiske figurer med gjenkjennelige karakteristika.

 

Den slovakiske og tsjekkiske dukketeatertradisjonen ble i 2016 oppført på UNESCOs representative liste over menneskehetens immaterielle kulturarv.

* Marionette-teatret i Praha.Marionette-teatret i Praha.
* Dukketeatret i Ostrava.Dukketeatret i Ostrava.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «UNESCO - Puppetry in Slovakia and Czechia». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 25. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Puppetry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Adriano Aparecido Silva** (født 12. september 1970 i Cáceres i delstaten Mato Grosso i Brasil, død 3. juni 2020 i Cuiabá), bedre kjent som **Adriano Silva**, was a brasiliansk politiker og professor fra delstaten Mato Grosso.

Karriere
--------

Før han gikk inn i den politiske løpebane, virket Silva som professor, og var også rektor for *Universidade do Estado de Mato Grosso* (Unemat) fra 2010 til 2014.
I 2014 stilte han til valg for Mato Grossos lovgivende forsamling. Han ble ikke direkte innvalgt, men som suppleant fore det tilfelle at en plass besatt av en fra samme valgkoalisjon blir permanent eller midlertidig vakant. Den 4. januar 2016 begynte Silva som medlem av Mato Grossos lovgivende forsamling under en slik midlertidig vakans. Det varte i mindre enn to måneder, og han fratrådte 29. februar 2016.
Den 6. juli 2016 kom Silva inn iforsamlingen, igjen som suppleant. Denne gangen satt han til 2. august 2016.

I 2016 stilte Silva som borgermesterkandidat til fødebyen Cáceres, men fikk ikke tilstrekkelig med stemmer.

I 2018 stilte han til det brasilianske deputertkammer fra Mato Grosso. Han ble ikke direkte innvalgt, men ble igjen en *suplente*.

Den 3. juni 2020 døde Silva i Cuiabá av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Candidato: Adriano Silva». *Gazeta do Povo*.
2. ↑  «Comunidade presta últimas homenagens ao ex-reitor professor Adriano Silva». *Mato Grosso State University*.
3. ↑  «Prof Adriano Silva 2014». *Poder360*.
4. ↑  «Botelho pede licença por motivo pessoal; Adriano Silva assume cadeira». *Reporter MT*.
5. ↑  «Suposto acordo faz Botelho antecipar retorno e tirar Adriano Silva da AL». *RD News*.
6. ↑  «Oscar Bezerra se licencia para tratamento de saúde». *Legislative Assembly of Mato Grosso*. Arkivert fra originalen 10. juni 2020. Besøkt 9. april 2021.
7. ↑  «Oscar reassume mandato propondo criação de frente parlamentar». *Legislative Assembly of Mato Grosso*. Arkivert fra originalen 10. juni 2020. Besøkt 9. april 2021.
8. ↑  «Professor Adriano 2016». *Poder360*.
9. ↑  «Ex-deputado e reitor da UNEMAT, Adriano Silva morre de COVID-19». *Mato Grosso Mais*.
10. ↑  «Contraprova atesta que Adriano Silva morreu por covid-19». *Gazeta do Mato Grosso*.
**Lakselv Hotell** (tidligere Lakselv Gjestgiveri) ble bygget i 1947. Det var et resultat av en politisk beslutning om at det skulle være nødvendige bekvemmeligheter langs riksvei 50 i nord. Denne veien var da betraktet som en forlengelse av jernbanen og hovedferdselsåre i Troms og Finnmark. 

 Lakselv Gjestgiveri anno 1947
Lakselv Hotell var ett av fem gjestgiverier som ble bygget i Finnmark i etterkrigstiden i regi av AS Nord Norsk Hotelldrift. Det ble også bygget gjestgiverier i Alta, Skaidi, Karasjok og Ifjord. Felles for disse var at de var arkitekturmessig like og ble bygget på en høyde med utsikt over den lokale bydga.

AS Nord Norsk Hotelldrift sto for driften av gjestgiveriene frem til SAS kjøpte og overtok driften i 1979. I 1981 besluttet SAS å leie ut Lakselv Gjestgiveri til Ann og Odd-Jarle Johansen. 1 Juli 1983 kjøpte disse gjestgiveriet av SAS og stiftet selskapet Lakselv Gjestgiveri AS.

Etter dette kom flere år med utbygging og modernisering. I 1985 stod en ny hotellfløy med 20 moderne rom ferdig. I 1989 stod neste utbygging ferdig, den omfattet en ny hotellfløy med 12 rom, ny restaurant og kjøkken, samt konferanse- og grupperom. Etter moderniseringen skiftet Lakselv Gjestgiveri markedsnavn til Lakselv Hotell. Det ble sist gjennomført en større renovering og modernisering av gjesterommene i 2008/2009.

Hotellet drives idag fortsatt av Lakselv Gjestgiveri AS under betegnelsen Lakselv Hotell.
*Ei oppveksande svart bondestridsøks* i Telemarks fylkesvåpen fra 1970. Tegnet av Hallvard Trætteberg.
**Oppvoksende** eller **oppstigende** brukes i heraldiske beskrivelser (blasoneringer) om figurer som er vist med bare den øverste delen og som nederst er festet på en skjoldkant, en deling, på en annen figur eller på hjelmen som hjelmtegn.

Slike figurer er kjent i våpenskjold helt fra heraldikkens eldste tid i middelalderen, i alle land med europeisk heraldikk, og i våpen for stat og kommune, organisasjoner, slekter og personer.

Ordet oppvoksende er brukt i nyere norske kommunevåpen om levende vesener, fartøy, bygg og gjenstander. Eksempler er heire og skarver i Tysværs henholdsvis Røsts kommunevåpen, skipsstavn i Sogndals kommunevåpen, fyrtårn i Hisøys og Lindesnes' kommunevåpen, barkespader og øks i Hedmarks henholdsvis Telemarks fylkesvåpen.

Oppvoksende figurer som hjelmtegn finnes for eksempel i kong Olav V's personlige våpen med en norsk løve, samt i de norske slektsvåpnene Greve med en griff og Løvenskiold med en sølv løve. Den skotske slekten Cunningham (med medlemmer også i Norge) har en oppvoksende enhjørning som hjelmtegn.

Hjelmtegn med oppvoksende norsk løve foran skjerm med topper av påfuglfjær. Skjoldet er firedelt av Norges løve og Folkungaættens løve. Fra Gelres våpenrulle ca. 1380.
Våpenfigurer som kommer fra skjoldets sidekant, heter *framvoksende* i kommunevåpnene til Fet (en sølv fløterhake, skrått framvoksende fra høyre) og Jondal (tre skrått framveksande gull båtshaker).

Ordet *halv* om en figur er brukt i Danmark om oppvoksende figurer. I Norge brukes ordet halv mest om en figur som ikke er festet til noe, for eksempel en halv griff i Bjarkøys tidligere kommunevåpen, og halv båt i Bøs kommunevåpen. Imidlertid brukes likevel ord som "en halv sølv lilje fast på delingen", i blasoneringen fra 1986 av det kløvde skjoldet til Våler kommune. Våpenet er hentet fra skjoldet til den utdødde middelalderætten Bolt.

I Sverige blir det brukt flere uttrykk for oppstigende. De sondrer mellom *uppväxande* (om planter), *uppstigande* (om levende vesener) og *uppskjutande* (om gjenstander).

Litteratur
----------

* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
* Herman L.Løvenskiold: *Heraldisk nøkkel*, Oslo 1978
* Hans Cappelen og Knut Johannessen (red.): *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987 med tilleggshefte 1988
* Harald Nissen og Monica Aase: *Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim*, Trondheim 1990

**Utenlandsk**

* le Baron Stalins: *Vocabulaire-Atlas Héraldique en six Langues: Francais-English-Deutsch-Español-Italiano-Nederlandsch*, Paris 1952
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973
* Jan Raneke (redaktør): *Nordisk heraldisk terminologi*, Lund 1987 (med heraldiske faguttrykk på bokmål og nynorsk)