recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lucile Pierre Desmoulins**, født *Duplessis* (født 18. januar 1770 i Paris, henrettet 13. april 1794 i Paris med guillotin) var hustru til den franske revolusjonær Camille Desmoulins.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

*Anne-Lucile-Philippe Laridon Duplessis*, som var hennes fiulle navn, var datter av Claude Etienne Laridon Duplessis og Anne Françoise Marie Boisdeveix. Dette var en velstående og borgerlig familie. 

### Revolusjonen

Foreldrene var patrioter og revolusjonære. Det mottok i sitt hus blant andre Maximilien de Robespierre, Jacques Pierre Brissot, Georges Danton und Desmoulins. Robespierre forsøkte å gjøre kur til Lucile, men hun foretrakk Desmoulins.

Hun giftet seg med Camille Desmoulins den 29. desember 1790. Under bryllupet i kirken St-Sulpice var Robespierre, Brissot und Jérôme Pétion de Villeneuve blant ekteskapsvitnene. Paret fikk en sønn, Horace Camille Desmoulins (født 6. juni 1792; død i juni 1825 i Haiti). Robespierre var gruuten dåpsfadder.

Forut for henrettelsen av hennes elskede mann den 5. april 1794 skrev Lucile Desmoulins petisjoner om nåde for ham til Robespierre, og der viste hun til deres vennskap. Under henrettelsen vendte hun seg mot folket og oppfordret dem høyt til å gjøre opprør mot regimet.

Hun ble raskt anklaget som anfører av et komplott for å befridd sin mann. Hun ble anklaget for «forræderi», dømt til døden, og ført til giljotinen og henrettet den 13. april 1794. Hun sa muns hun ventet på henrettelsen ha sagt: «De har myrdet den beste av menn. Hvis jeg ikke skulle ha hatet dem for dette, ville jeg ha velsignet dem for den tjeneste de har gjort mot mot meg på denne dag», og skal ha vært lykkelig over sin skjebne: «Send meg til min ektemann!»

Sønnen Horace Camille Desmoulins ble så tatt vare på av Luciles mor og søster. Han emigrerte til Haiti i 1817.

Senere omtale
-------------

Georg Büchner beskriver henne som heltinne i sitt drama Dantons Tod.

I 1978 kom TV-filmen *La passion de Camille et Lucile Desmoulins* med Claude Jade og Bernard Alane i hovedrollene.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Collective Biographies of Women, oppført som Lucille Desmoulins, Collective Biographies of Women ID 14726[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 7458, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Jules Claretie: *Camille Desmoulins and His Wife: Passages from the History of the Dantonists.* London: Smith, Elder, & Co. 1876.
* Violet Methley: *Camille Desmoulins: A Biography.* New York: E.P. Dutton & Co. 1915.
* Antonius Lux (utg.): *Große Frauen der Weltgeschichte. Tausend Biographien in Wort und Bild*. Sebastian Lux Verlag, München 1963, S. 128

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Dunbrodianus*** er en gruppe av snyltebiller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin.

Utseende
--------

Middelsstore (7-8 millimeter), avlange, brune snyltebiller. Hannene har 11-leddete, kamformede antenner. Hannens dekkvinger dekker nesten hele bakkroppen.

Levevis
-------

Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Sør-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **snyltebiller**, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
					- Underfamilien **Pelecotominae** Seidlitz, 1875
						* Slekten ***Dunbrodianus*** Pic, 1904
							+ *Dunbrodianus longicollis* Pic, 1904

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. oktober 2020. Besøkt 24. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. oktober 2020. Besøkt 24. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Euctenia*  Besøkt 29.9. 2023
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Spritneybears** var en norsk pop-duo fra begynnelsen av 2000-årene. Duoen bestod av de to DJ-ene Torgeir Storberget og Øyvind Lium, og hadde blant annet Norges mestselgende norske singel i 2002 med «The Bumpisong» i samarbeid med Rockagill.

«The Bumpisong» lå 16 uker på VG-lista med andreplass som beste plassering. Den samme plasseringen fikk også remixen av Videokids sin 80-tallshit, «Woodpeckers From Space», som lå totalt åtte uker på lista i 2003. «Woodpeckers From Space» ble også den offisielle russelåten dette året. Spritneybears hadde ytterligere to låter på VG-lista; remix av temaet fra *Ghostbusters* samt introsangen («Kom og syng en sang») fra TV-serien *Fragglene*. I tillegg gjorde sangene det bra i en rekke land, og lå blant annet på tredjeplass på dancetop-listen i Latvia. Gruppen hadde kontrakt hos Tribe Records.

Spritneybears hadde også stor suksess på en rekke andre lister som blant annet *Ti i skuddet* på NRK hvor de lå på førsteplass i en rekke uker med flere utgivelser, det samme hadde de på Radio 1 sin Top 30-liste.

Spritneybears var med på flere samleplater og solgte til tre gullplater og en platinaplate.

Historikk på Norges offisielle salgsliste VG-lista
--------------------------------------------------

**Singler**

* «The Bumpisong» – 16 uker i 2002, #2 som beste plassering
* «Woodpeckers From Space» – 8 uker i 2003, #2 som beste plassering
* «Fraglene» [sic] – 7 uker i 2002, #9 som beste plassering
* «Ghostbusters» – 2 uker i 2003, #17 som beste plassering

**Album**

* *A Night At Spritney Mansion* – #34 som beste plassering

Referanser
----------

1. ↑  «Britney-fleip med Bumpi-suksess». *VG*, 27. juli 2002.
2. 1 2  «Listefyll». *Dagens Næringsliv*, 24. juli 2003.
3. ↑  «Tribe Records: Gjør hits av skitt». *Aftenposten*, 29. april 2003
4. ↑  «Spritneybears – Fraglene (2002, Cardboard Sleeve, CD) - Discogs». Besøkt 19. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spritneybears på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Spritneybears på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
*Se pekerside for flere forekomster av Treschows gate.*

**Treschows gate** er en vei i Oslo som går langs Akerselva fra Bentsebrugata/Arendalsgata til Sandakerveien i Bydel Sagene. Gaten er oppkalt etter professor Niels Treschow og fikk navn i 1864.

Treschows gate nummer 1 er et stort område ved Akerselva hvor De Norske Gjær-og Spritfabrikker tidligere hadde lokaler. Fabrikkbygningene ble revet i 2010 og på stedet er det reist flere boligblokker. Den gamle smijernsportalen inn til fabrikkområdet er bevart, den er tegnet av arkitekt Henrik Bull. Porten er kommunalt vernet.

Treschows bro krysser Akerselva rett ved inngangen til det tidligere fabrikkområdet. Den er i motsetning til gaten ikke oppkalt etter Niels Treschow, men etter admiralitetsråd Gerhard Treschow. Han var blant annet eier av Bjølsen gård og drev Bentse Brug i flere år. Den første broen ble bygget i 1861 og revet på et senere tidspunkt, for å bli oppført igjen i 1945–1948. 

I 2016 arrangerte Erik Holm "Norges lengste vannsklie" der over 4000 barn og voksne skle nedover Treschows gate.

Bygninger – utvalg
------------------

Treschows gate nummer 2, 2b, 4 og 8b er en del av industrianlegget Bjølsen Valsemølles kvartal.

Nummer 2a ligger ut mot gaten og er en blokk kalt Treschows hus. Det inneholder omsorgs- og
frisklivssentral samt Sagene-Torshov seniorsenter.

Nummer 2b er fra 1865, var tidligere hovedbygning og hjemmet til brukseieren ved Bjølsen Valsemølle. Rett ved ligger et pakkhus fra rundt 1870.

Treschows gate nummer 4 var tidligere møllemesterbolig. Det er et gult svalgangshus fra cirka 1850 og inneholder boliger. Helt inntil den ene siden av huset ligger en lett synlig gravhaug fra jernalderen.

Nummer 8b er direktørboligen fra 1902 tegnet av arkitekt Henry Fearnley Coll.

* De Norske Gjær-og Spritfabrikker fotografert av Anders Beer Wilse mellom 1920 og 1930.De Norske Gjær-og Spritfabrikker fotografert av Anders Beer Wilse mellom 1920 og 1930.
* Området til De Norske Gjær- og Spritfabrikker i dag.Området til De Norske Gjær- og Spritfabrikker i dag.
* Treschows gate 4, den tidligere møllemesterboligen.Treschows gate 4, den tidligere møllemesterboligen.
* Treschows gate 8, tegnet av Henry Fearnley Coll.Treschows gate 8, tegnet av Henry Fearnley Coll.

Referanser
----------

1. ↑  «Idun Fabrikker - Treschows gate 1». Kulturminnesøk. Besøkt 13. april 2018.
2. ↑  «Norges lengste vannsklie blir virkelighet». NRK. Besøkt 13. april 2016.
3. ↑  «Norges lengste vannsklie blir virkelighet i sommer». Aftenposten. Besøkt 13. april 2016.
4. ↑  Treschows hus - Omsorg+ fra Oslo kommune
5. ↑  «Bjølsen / Gravminne». Kulturminnesøk. Besøkt 13. april 2018.

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon: Treschows gate

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Fjordsystemet i Grenland
**Frierfjorden** er en fjord i Grenland i Telemark. Den strekker seg fra Brevik inn til munningen av Porsgrunnselva. Fjordens munning, «Strømmen» (Brevikstrømmen), er ca. 300 m bred og krysses av Breviksbrua. Litt lenger inne krysses fjorden også av den nyere Grenlandsbrua (E18), Norges høyeste fastlandsbyggverk. Frierfjorden grenser i vest mot Bamble, i nord mot Skien, og i øst mot Porsgrunn.

Fjorden har stor skipstrafikk, blant annet til fabrikkanlegget Rafnes i Bamble, fabrikkanlegget til Norsk Hydro i Porsgrunn og – fram til nedleggelsen i 2006 – til fabrikkanlegget Union i Skien.

Navnet «Frier» kommer sannsynligvis av norrønt, med betydningen «den vakre».

Tidligere var Norsk Hydros magnesiumfabrikk på Herøya en av verdens største punktkilder for utslipp av dioksiner, noe som førte til kraftig forurensning av Frierfjorden. Hydros magnesiumfabrikk på Herøya slapp i perioden frem til 1990 ut like mye dioksiner som samtlige kilder i hele Sverige.[]

Referanser
----------

1. ↑  Frierfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Aurus Senat Limousine, 2019
Vladimir Putin i Helsingfors, Aurus Limousine, 2018
Aurus i en parade i Russland, 2022
Aurus Arsenal i Paris, Frankrike, 2019
**Aurus Motors** (Russisk: Auruс Моторс) russisk luksusbil produsent grunnlagt i 2018, navnet er ifølge selskapet en sammenslåing av aurum (latin for 'gull') og rus (forkortelse for Russland).

I 2018 fikk den russiske presidentens nye statsbiler, Aurus Kortezh (russisk for kortesje) limousiner, Arsenal varebiler og Komendant SUV. I 2019 kjøpte selskapet Tawazun Holding, fra Abu Dhabi, 36 % av Aurus Motors for 124 millioner dollar. På Genève International Motor Show 2019 var det en forhåndsvisning av Aurus Senat og Senat Limousine modellene.

G-Drive Racing konkurrerte med en Oreca 07 i 2017 og 2018. Aurus Motors inngikk samarbeid med dem i 2019 for å omdøpe den til Aurus 01 og kjøre den i den europeiske Le Mans-serien. Denne bilen er teknisk identisk med Oreca 07, med samme chassis og innvendige deler, med Aurus-merke. Teamet endte på 11. plass i løpet med 364 runder.

Alexander Lukashenko fra Belarus, Gurbanguly Berdimukhamedow fra Turkmenistan og Kim Jong Un fra Nord-Korea har alle fått Aurus Limousine av president Vladimir Putin.

Referanser
----------

1. 1 2  «Russia starts series production of Aurus luxury cars». *TASS*. Besøkt 23. februar 2024.
2. ↑  «Бренд AURUS: история, особенности, производство». *aurusmotors com* **(russisk)**. Besøkt 23. februar 2024.
3. ↑  «G-Drive Racing Confirm Aurus 01 Gibson Effort In 2019 ELMS & Le Mans 24 Hours – dailysportscar.com». *web.archive.org*. 8. september 2019. Archived from the original on 8. september 2019. Besøkt 23. februar 2024. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
**Organisasjonen av ukrainske nasjonalister** *OUN* (Ukrainsk: Організація українських націоналістів) var en ukrainsk politisk bevegelse grunnlagt i Vest-Ukraina som var under Polen i 1929. OUN arbeidet mot det de oppfattet som utenlandske og innenlandske motstandere. I 1942 ble det også grunnlagt en militær gren av bevegelsen kalt UPA.

OUNs erklærte mål var å skape en nasjonalstat på etnisk ukrainsk område. Dette skulle skje ved en nasjonal revolusjon basert på disiplin og diplomatisk linje overfor fiender. De gikk ikke imot demokrati. Idéene var mye av det samme som i de andre nasjonalistiske bevegelsene i Øst-Europa, selvstendighet og frihet fra bolsjevikregimet og moskovittisk imperialisme i Ukraina». De gikk også til massedrap på den polske befolkningen som hadde beslaglagt Vest-Ukraina og som hånet og misbrukte ukrainere. 

Etter krigen holdt OUN frem blant ukrainere i utlandet og siden 1991, da kommunismen bukket under og Ukraina ble selvstendig.

I september 1941 ga Heydrich ordre om å arrestere og henrette medlemmer av den ukrainske politiske bevegelsen *Organisasjonen av ukrainske nasjonalister* (OUN). Disse var anti-bolsjeviker, men Heydrich mente at OUN ville forårsake uro i de erobrede områdene.

Litteratur
----------

* Bruder, Franziska (2007). *Den ukrainischen Staat erkämpfen oder sterben!" Die Organisation Ukrainischer Nationalisten (OUN) 1929-1948*. Berlin: Metropol Verlag. ISBN 978-3-938690-33-8.
* Golczewski, Frank (1993). *Geschichte der Ukraine*. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht. ISBN 3-5253-6232-3.
* Grelka, Frank (2005). *Die ukrainische Nationalbewegung unter deutscher Besatzungsherrschaft 1918 und 1941/42*. Wiesbaden: Harrassowitz. ISBN 3-4470-5259-7.
* Kappeler, Andreas (1994). *Kleine Geschichte der Ukraine*. München: C.H. Beck. ISBN 3-4063-7449-2.
* Magocsi, Paul R. (1996). *A history of Ukraine*. Toronto: University of Washington Press. ISBN 0-2959-7580-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig



1. ↑  Gerwarth 2011, s. 221. sfn error: no target: CITEREFGerwarth2011 (help)
**Svenska Folkförbundet** var et politisk parti i mellomkrigstidens Estland, som representerte estlandssvenskenes minoritetsinteresser.

«Svenska Folkförbundet i Östersjöprovinserna», senere «Svenska Folkförbundet i Estland», ble stiftet i Reval, nå Tallinn, i mars 1917. Hovedkravet var språklige rettigheter og politisk representasjon for estlandssvenskene i det uavhengige Estland.

Lederen for Svenska Folkförbundet, Hans Pöhl, var medlem av Estlands grunnlovsgivende forsamling, deretter minister for svensktalende minoriteten i den provisoriske regjeringen. Estlandssvenskene stod i begynnelsen samlet rundt Pöhl og partiet, men etter 1920 kom uenigheter til overflaten, blant annet om forholdet til den estiske staten og samarbeidet med kristendemokratene.

Svenska Folkförbundet falt for sperregrensen ved flere valg til Republikken Estlands riksdag. I 1929 stilte Svenska Folkförbundet i samarbeid med baltisktyskernes minoritetsparti, «Deutsch-baltische Partei in Estland». Hans Pöhl ble valgt til riksdagsmann, og da han døde i 1930, tok Mathias Westerblom hans plass.

Partiet ble oppløst i 1935, da regjeringen forbød opposisjonspartier.

Partiet utgav tidsskriftet *Kustbon*, med undertittelen «Tidning för svenskarna i Estland». Tidsskriftet gjenoppstod etter den andre verdenskrig, da som organ for det estlandssvenske flyktningemiljøet i Sverige.

Referanser
----------

1. 1 2  «The political choices and outlooks of the Estonian Swedish national minority, 1917–1920». *National Identities*. 23 (4): 409–431. doi:10.1080/14608944.2021.1873930.
2. 1 2  Kuldkepp, Mart (2022). «The Estonian Swedish National Minority and the Estonian Cultural Autonomy Law of 1925». *Nationalities Papers* **(engelsk)**. 50 (5): 923–941 (926). doi:10.1017/nps.2021.86.
3. ↑  Viljamaa, Piret (red.) (2019). «Elulood». *I Riigikogu liikmed* **(estisk)**. Tallinn: Estlands nasjonalbibliotek. s. 205–206.
4. ↑  «IV Riigikogu liikmed» **(estisk)**. Riigikogu. Besøkt 3. februar 2023.
**Knut Getz Wold** (født 3. august 1915 i Verdal, død 9. oktober 1987) var en norsk sosialøkonom, og sentralbanksjef i Norges Bank fra 1970 til 1985.

Biografi
--------

Han vokste opp i Verdal, der faren Trygve Wold var distriktslege. Moren Ella Getz var datter av Johan Getz og søster til Johan Bernhard Getz, som begge var direktører ved Værdalsbruket. Knuts oldefar Anton Getz var svigersønn av Nicolai Jenssen. Riksadvokat, professor og ordfører Bernhard Getz var hans morfars bror.

Wold ble utdannet cand.oecon ved Universitetet i Oslo i 1939, hvorpå Ragnar Frisch fikk ham ansatt ved universitetet. Her jobbet han i universitetets prosjekt som omhandlet en strukturoversikt for Norge med temaene kosthold, levestandard og økonomi, som han også jobbet videre med ved Stockholms Högskola. 

I 1941 flyttet han til London for å jobbe for den norske eksilregjeringen der, i Finansdepartementet. Han jobbet i Finansdepartementet også etter 2. verdenskrig, og gikk i 1948 over Handelsdepartementet, som ekspedisjonssjef, etter en kort periode i Sosialdepartementet fra 1947. Mens han jobbet i Handelsdepartementet jobbet han også mye internasjonalt; han deltok bl.a. i forhandlingene om en nordisk tollunion på 1950-tallet, en union det riktignok ikke ble noe av, og landene ble i stedet med i EFTA fra 1960. Han var også medlem av Den europeiske betalingsunion og dens etterfølger Den europeiske valutaavtale (EMA) i til sammen 18 år.

I 1958 begynte han i Norges Bank, som nestsjef under daværende sentralbanksjef Erik Brofoss. Her ledet han bl.a. Den penge- og kredittpolitiske komité. Da Brofoss sluttet i 1970 var Wold en naturlig arvtaker, og han forble sentralbanksjef fram til 1985.

Utnevnelser
-----------

* Kommandør av St. Olavs Orden (1975)
* Kommandør av Dannebrogordenen
* Storoffiser av Islands Falkeorden

Referanser
----------

1. ↑  Lykke, Leif (1982). «Værdalsbrukets historie». I Walberg, Øystein. *Verdalsboka, en bygdebok om Verdal, bd. 6, del A: Skogbruk og sagbruk i Verdal*. Verdal kommune. s. 533–549 og 569–577. ISBN 82-990950-1-8.
2. ↑  «Dødsfall». *Innherreds Folkeblad Verdalingen*: 2. 22. januar 1960.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
* (no) Utdypende artikkel på Norsk biografisk leksikon (NBL)

| * v
* d
* r
Norges sentralbanksjefer |
| --- |
| 
* Karl Gether Bomhoff (1893–1920)
* Nicolai Rygg (1920–1946)
* Gunnar Jahn (1946–1954)
* Erik Brofoss (1954–1970)
* Knut Getz Wold (1970–1985)
* Hermod Skånland (1985–1993)
* Torstein Moland (1994–1995)
* Kjell Storvik (1996–1998)
* Svein Gjedrem (1999–2010)
* Øystein Olsen (2011–2022)
* Ida Wolden Bache (2022–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Finsk mark** (finsk: *Suomen markka*) var valutaen i Finland fra 1860 og frem til 1. januar 1999, da den ble byttet ut med euro. Finske mark var imidlertid betalingsmiddel frem til og med 28. februar 2002, da euro overtok helt for den gamle valutaen. Valutakoden for finsk mark var FIM. En mark var delt opp i 100 *penniä*.

Marken ble introdusert 4. april 1860 som en kvart russisk rubel. I 1917 fikk Finland sin uavhengighet, og Finlands Bank ble uavhengig. Mark ble da reintrodusert som en egen myntenhet basert på gullstandard. I 1963 ble den gamle finske marken byttet ut med *ny-mark* på grunn av inflasjon. Den nye marken var verdt 100 gamle mark.

Navnet *mark* kommer fra den middelalderske vektenheten. Både «mark» og «penniä» er lånord basert på de samme røttene som den tyske marken. 

Mynter og sedler ble trukket fra sirkulasjon i 2002, og erstattet av euro. Siden da har euro vært den gjeldende valutaen i Finland.

Referanser
----------

1. ↑  Pankki, Suomen. «Historiska finska sedlar och mynt». *Suomen Pankki* **(svensk)**. Besøkt 14. januar 2019.
2. ↑  «Sök - Uppslagsverket Finland». *www.uppslagsverket.fi*. Besøkt 14. januar 2019.
3. 1 2  «Smidig övergång till euro». *svenska.yle.fi* **(svensk)**. Besøkt 14. januar 2019.

Se også
-------

* Sølvmark

| * v
* d
* r
Utgåtte valutaer (siste 50 år) |
| --- |
| Belgisk franc **·** Estlandsk krone **·** Finsk mark **·** Fransk franc **·** Gresk drakme **·** Italiensk lira **·** Latvisk lats **·** Litauisk litas **·** Luxembourgsk franc **·** Nederlandsk gylden **·** Portugisisk escudo **·** Slovakisk koruna **·** Spansk peseta **·** Tsjekkoslovakisk koruna **·** Tysk mark **·** Østerriksk schilling |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Stig Rästa under Eurovision Song Contest 2015
**Raul-Stig Rästa** (født 24. februar 1980), er en estlandsk sanger og låtskriver som representerte Estland i Eurovision Song Contest 2015 sammen med Elina Born og låten «Goodbye to Yesterday».

Mellom 2002 og 2006 dannet han bandet Slobodan River med Ithaka Maria og Tomi Rahula. Siden 2006 har han spilt i Traffic og også i Outloudz siden 2010. I 2011 var han deltaker i den femte sesongen av *Let's Dance* i Estland, hvor han og hans partner Karina Vesman endte på fjerdeplass. I 2012 spilte Stig rollefiguren Moritz i den estiske versjonen av musikalen *Spring Awakening*.

Rästa skrev også Estlands bidrag i Eurovision Song Contest 2016, og «Storm» med Victor Crone i 2019.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 4355574, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Tanja med «Amazing»** | **Estland i Eurovision Song Contest**(2015 sammen med Elina Born) | Etterfølger:**Jüri Pootsmann med «Play»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Amfi Borg*. (Diskusjon).
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Borg Storsenter** (nå Amfi Borg) i Sarpsborg ble utviklet av ekteparet Kjersti og Roar Dahl Knudsen. Kjøpesenteret ble bygget i to trinn. Første byggetrinn var på 12500 m2 og åpnet våren 1997, og andre byggetrinn var på 11000m2 og åpnet i oktober 1998. Med totalt 23500m2 var Borg Storsenter på den tid Østfolds største kjøpesenter. Senteret ble etter hvert en suksess og ekteparet stod selv for driften de første tre årene. I 2000 solgte de til Amfi Eiendom AS, og fra 2001 ble navnet på kjøpesenteret endret til Amfi Borg. I 2023 passerte man en omsetning på over 1 milliard kroner, noe som indikerer en sterk økonomisk ytelse og et positivt bidrag til lokalsamfunnet. I tillegg til å være en viktig handels destinasjon har Borg Storsenter (Amfi Borg) også bidratt med å skape flere hundre arbeidsplasser i området.
*For bygningen, se Store Studio (bygning)*.

***Store studio*** var et norsk talkshow med Anne Lindmo som gikk på NRK1 fra 2002 til 2009. Serien ble fra starten sendt onsdag kveld, men ble senere flyttet til mandag kveld. Programmet ble regnet som kulturavdelingens talkshow. Hver uke inviterte redaksjonen et knippe gjester de ønsket til å snakke med, og et band som spilte noe som de mente «folk fortjener å høre mer av». *Store studio* hadde fokus på musikk, bøker, reklame, design, film, teater, mat og klær, og gjester var de som kunne snakke om disse sakene. Programmet gikk sent på kvelden. 

Siste sesong ble i snitt sett av 370 000, noe som ble betegnet som oppsiktsvekkende for et program som begynte så sent som 22:30. Høsten 2007 var den beste med seertall opp til 570 000.

For programmet ble Anne Lindmo kåret til beste kvinnelige programleder under Gullruten 2004, 2006 og 2010 og nominert i samme klasse under Gullruten 2007. Selve serien ble nominert i klassene beste magasin - eller livstilsprogram under Gullruten 2006 og beste aktualitets- eller faktaprogram under Gullruten 2007.

Personer i serien
-----------------

* Anne Sandvik Lindmo (2002-2004, 2005-2009)
* Per Sundnes (popfaglig ansvarlig) (2002- )
* Hans Olav Brenner (programleder) (2005)
* Lars Fr. H. Svendsen (paneldeltaker, filosofi) (2002)
* Harriet Karoliussen (paneldeltaker, redaktør) (2002)

Gjester
-------

Det ble invitert både norske og utenlandske kjendiser. Disse inkluderer blant annet: 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Shining
* Motorpsycho
* Bertine Zetlitz
* Morten Abel
* Linn Ullmann
* Gene Simmons
* Brett Anderson
* Annie Sprinkle
 | * Stein Winge
* Harald Zwart
* Tom McRae
* Kim Bodnia
* Perry Farrell
* Neil Tennant
* Justin Hawkins
* Alanis Morissette
 | * Sondre Lerche
* Magne Furuholmen
* Neil Finn
* Vibeke Løkkeberg
* Yoko Ono
* Irshad Manji
* Mercury Rev
* Rob Halford
 | * Mariah Carey
* James Blunt
* Faith Evans
* Rihanna
* Bret Easton Ellis
* Ingvar Ambjørnsen
* Christoffer Nielsen
* Kristopher Schau
 |

Referanser
----------

1. ↑  NRK (14.12.2009). «Klart for siste Store Studio». Besøkt 28. august 2016.
2. ↑  «Farvel til Store studio». 14.12.2009. Besøkt 29. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Klipp av Lindmo-studio rett før opptak (YouTube)
**7 mm-08 Remington** er en patron for rifle og er nesten en direkte kopi av villkattpatronen 7mm/308 som ble utviklet rundt 1958. Som navnet antyder er patronen basert på en .308 Winchester-hylse hvor halsdiameteren har blitt redusert for bruk av kuler på 7 mm (0,284 tommer). Sammenlignet med .308 Win har 7 mm-08 en liten økning i lengde.

Blant patroner basert på .308 Win er dette den nest mest populære etter .243 Winchester (men .308 er mer populær enn begge).

I 1980 populariserte Remington patronen ved å sette sitt eget navn på patronen og kamre den i Remington Model 788 og Model 700-riflene, samt i en begrenset mengde Model 7600 pumperifler tidlige på 2000-tallet.

Bruk
----

Med mulighet for et bredt spekter av kulevekter har 7 mm-08 vært populær både til jakt, metallsilhuettskyting med rifle og langholdsskyting. For metallsilhuett og langhold har kulevekter på 10,5 gram (162 grain) vist god ytelse, med G1-ballistiske koeffisienter opp mot 0,625. En annen populær kulevekt til metallsilhuett er 9,7 gram (150 grain).

7 mm-08 har blitt veldig populær til metallsilhuett i USA. I NRA sitt nasjonale mesterskap i 2014 var 7 mm-08 den tredje mest populære kamringen på rifledelen.

Se også
-------

* 7 mm-kaliber
* Liste over riflepatroner

Referanser
----------

1. ↑  Massaro, Philip (4. oktober 2019). «Head to Head: .308 Winchester vs. 7mm-08 Remington». *American Hunter* **(engelsk)**. National Rifle Association of America. Besøkt 10. april 2024.
2. 1 2  Eastman, Chub (16. mai 2007). «7MM-08 Remington». *Guns & Ammo* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 6. januar 2010. Besøkt 21. februar 2009.
3. ↑  «7mm-08 Rem». *6mmBR.com* **(engelsk)**. 2008.
4. ↑  «NRA 2014 National Championship Final Bulletin» (PDF) **(engelsk)**. National Rifle Association of America. 2014. Arkivert fra originalen (pdf) 10. oktober 2015. Besøkt 24. mars 2017.
**Olaf Christie Coucheron** (født 14. desember 1912, død 11. mars 1995) var en norsk oversetter og barnebokforfatter. 

Hans viktigste innsats var som barnebokoversetter, og hans virksomhet omfatter bøker av Astrid Lindgren, Maria Gripe, Stig Ericson, Hans Peterson, Eric Carles *Den lille larven Aldrimett*, Michael Bond og mange andre. 

Som barnebokforfatter debuterte han i 1948 med *Trond Torsk på eventyr*. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering for den neste barneboka, *Espen fra Svarttjernet* (1949), om en navngitt frosks liv, skrevet i skjæringspunktet mellom naturfaglig formidling og personifiserte dyr. Han fikk også oversetterprisen 2 ganger, i 1972 og 1986. Under psevdonymet *Marit Ruud* skrev han boka *Da vi rømte hjem* (1963) i serien *Gyldendals gode pikebøker*.

Han debuterte egentlig med voksenromanen *Den fiolette fare* (1945). Sammen med Gunnar Oxaal, Alf Prøysen, Aimée Sommerfelt, Jo Tenfjord og Dagny Wennesland var han i 1959 redaktør for det populære 10-binds barnebokverket *Mitt skattkammer*.

Under andre verdenskrig var han involvert i arbeid med illegale aviser sammen med kona Sonja. Han satt ett år på Grini før han etterhvert ble sluppet fri.

Referanser
----------

1. ↑  Hagemann, Sonja (1898-1983) (1974). *Barnelitteratur i Norge 1914-1970*. Oslo: Aschehoug. s. 204-205. ISBN 8203061850.
2. ↑  Gyldendal norsk forlag (1974). *Hovedkatalog: 1770-1925-1973*. Oslo: Gyldendal. s. 54. ISBN 8205063427.
3. ↑  Carling, Bjørn (1919-2005) (1976). *Norsk kriminallitteratur gjennom 150 år*. Oslo: Gyldendal. s. 202. ISBN 8205087237.
4. ↑  «Motstandsmannen». Sykepleien. 20. juni 2016. Besøkt 17. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Olaf Coucheron i Norsk Oversetterleksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
**Sentrum av Comosjøen** (italiensk *Centro Lago di Como*, *Centro-Lago*) utgjør et sentralt segment innenfor kyst-"Y"-regionen dannet av de to armene til Comosjøen. Den strekker seg over omtrent elleve kilometer på både den østlige og vestlige siden, fra Varenna-Lierna til Olcio og fra Punta Spartivento i Bellagio til Borgo di Limonta-Vassena i Oliveto Lario.

Bellagio Centro Lago di Como
Området omfatter landsbyene fra Lierna til Sala Comacina i sør, opp til Menaggio og Varenna i nord. Fremtredende byer innenfor dette området inkluderer Bellagio, Lierna, Fiumelatte, Varenna, Menaggio, Olcio, Limonta, Vergonese, San Giovanni (Bellagio), Cadenabbia, Perledo, Sala Comacina, Lenno, Azzano, Griante, Perledo, Visgnola, Ossuccio, Tremezzina, Tremezzo.

Geografi
--------

Como-sjøen er kjent for odden Bellagio i Sentersjøen. Landsbyen Lierna er bygget rundt en klippe høyt over sjøen, preget av hus som er ordnet rundt bukten.

Fjell i Centro-Lago
-------------------

* Gruppo delle Grigne. - 2,410 м.
* Grigne - 2,410 м.
* Grignetta - 2,177 м.
* Monte Cucco - 1,436 м.
* Monte Palagia - 1,549 м.
* Monte di Lierna - 1,250 м.
* Bocchetta di Calivazzo - 1,420 м.

Se også
-------

* Villa Lario Resort
* Bellagio
* Lierna
* Varenna
* Sala Comacina
* Cadenabbia
* Menaggio
* Sentiero del Viandante
* Sfinxen (Leonardo)

Bibliografi
-----------

* Carlo Ferrario (1978). *Ville e giardini del centro Lago di Como*. Brunner & C.
* (1920). *Lago di Como centro lago*. Brunner & C.
* Giacomo C. Bascapè (1981). *Ville e parchi del Lago di Como*. ISBN 9788820503024
**Sonja Gisella Katharina Coucheron** (født **Ludvikova**, 1913–2002) var en norsk sangerinne (mezzosopran) og motstandskvinne fra andre verdenskrig.

I slutten av mai 1940 var Coucheron innblandet i å hjelpe en tysk desertør med å flykte til Sverige. Svenskene hadde imidlertid levert soldaten tilbake til tyske myndigheter, som stilte ham for retten og dømte ham til døden. Coucheron og en annen norsk hjelper måtte også møte for den tyske militærretten, anklaget for medvirkning til faneflukt. På tross av at Coucheron nektet for å ha hjulpet soldaten ble hun i desember 1940 dømt til åtte måneders fengsel. Helseproblemer gjorde at Coucheron fikk utsatt soningen flere ganger, og det var ikke før i mai 1942 at hun ikke lenger fikk utsettelse.

Innen den tid var Coucheron havnet i Gestapos søkelys for andre forhold, etter at hun i lengre tid hadde vært involvert i utgivelsen og distribusjonen av de illegale avisene *Bulletinen*, *Jøssingposten* og *Alt for Norge*. Avisvirksomheten gjorde at hun ble arrestert, og etter et opphold på Grini ble hun sendt til konsentrasjonsleiren Ravensbrück i februar 1943, som Nacht und Nebel-fange. I Tyskland var hun periodevis også sendt til andre leire for å arbeide, som Neurohlau i Sudetenland, før hun mot slutten av krigen igjen satt i Ravensbrück etter å ha blitt arbeidsudyktig av de brutale forholdene.

Etter frigjøringen slet Coucheron med opplevelsene fra konsentrasjonsleirene, og tilbragte 16 år til sengs, tungt medisinert. Historien til Coucheron ble senere fortalt i dokumentarfilmen *Mørketid – kvinners møte med nazismen* fra 1994.

Sonja Coucheron var gift med sangpedagogen og oversetteren Olaf Coucheron, og var mor til psykiateren Dag Coucheron.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Sonja Katarina Bøhmer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, utgitt 4. januar 2003[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Kristian Ottosen (1995). *Kvinneleiren : historien om Ravensbrück-fangene*. Aschehoug. s. 101-114.
4. ↑  Karoline Frogner (1995). *Mørketid – kvinners møte med nazismen*. [Oslo]: Cappelen. s. 120-146.
5. ↑  «Nå kommer bøkene for barn om annen verdenskrig : Momo ble aldri mer den samme». *Aftenposten*, 26. februar 1995.
6. ↑  «Motstandsmannen». Sykepleien. 20. juni 2016. Besøkt 17. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Antonov An-2** ( NATO-kallenavn: *«Colt»* ) er et ukrainsk, tidligere sovjetisk, flerbruksfly. I utgangspunktet var flyet utviklet til bruk i landbruket (blant annet som sprøytefly), men det er ellers blitt brukt til en rekke andre formål, her kan nevnes militær personelltransport, ambulanseoppdrag og som skolefly. Prototypen fløy første gang 31. august 1947, og biplanet An-2 ble sett på som arkaisk i Vesten. 

Sitt noe gammeldagse utseende til tross, er An-2 på mange måter et meget moderne fly. Blant annet er vingene utstyrt med slats og elektrisk drevne, dobbeltspaltede flaps. Flyet kan holde seg i luften selv ved så lav hastighet som 55 km/t.

Omkring 5 000 An-2 ble produsert av Antonov. I tillegg ble omkring 1 500 produsert i Kina fra 1957 som **Harbin Y-5**, og fra 1960 omkring 12 000 i Polen av PZL-Mielec. 

An-2 er ennå i dag brukt i en rekke land verden over, både til militære og sivile formål.

Antonov An-2 i Norge
--------------------

Antonov An-2 ble i en årrekke brukt til å fly fallskjermhoppere ved Stavanger Lufthavn. Flyhistorisk Museum, Sola har en Antonov An-2 i sitt eie, men den er for tiden lagret i påvente av restaurering.

Foreningen Russian Warbirds of Norway i Skien er i besittelse av en operativ AN-2.

Spesifikasjoner
---------------

Cockpiten i en An-2
 An-2 i polske farger

| Dimensjoner | PZL-Mielec An-2P |
| --- | --- |
| Vingespenn | 18,18 m |
| Lengde | 12,74 m |
| Høyde | 6,10 m |
| Netto vekt | 3 450 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 258 km/t |
| Klatrehastighet | 3,5 m/s |
| Maksimal lastet vekt | 5 500 kg |
| Rekkevidde | 900 km (med en nyttelast på 500 kg) |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antonov An-2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Antonov An-2 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wings Palette-fargelegging Arkivert 29. september 2018 hos Wayback Machine.
* An2plane.ru (Russian)
* www.aviation.ru
* Antonov-2 walkaround
* www.bush-planes.com Arkivert 15. oktober 2013 hos Wayback Machine.
* A very high resolution panoramic image of an An-2 cockpit
* Walkaround An-2 from Sokolovaya Balka, Ukraine
* Walkaround An-2SKh from Kyrgyz Aviation college
* GenAIRation Antonov Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* A short video of a flight with an Antonov An-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Annemor Haaheim** (født Holsæter, 1953) er en norsk tidligere svømmer som representerte Jotun IL.

Hun vant ett NM-gull og 15 NM-medaljer i perioden 1969–1971, før hun la opp kun 18 år gammel.

Biografi
--------

Haaheim var født Annemor Holsæter 27. desember i 1953 i Øvre Årdal. Øvre Årdal hadde tidlig eget svømmebasseng, selv om det kun var 12,5 meter, og kommunen fikk dekket oppvaring fra den store hjørnestensbedriften Årdal og Sunndal Verk.

I 5. klasse begynte Haaheim å svømme, men satset først da hun begynte på ungdomsskolen. Hun begynte å konkurrere for Jotun IL, og trente i bassenget på morgenene før skolen og igjen på ettermiddagene. Det meste av trening ble gjort i Årdal på hverdagene. I helgene dro hun til 25 metersbassengene i Sogndal og Høyanger. Hun fikk raskt gode resultater og under senior-NM i Bergen i 1968, før fylte 15 år, havnet hun rett utenfor pallen på 100 meter bryst. Hun satte likevel personlig rekord og kretsrekord med tiden 1.25,5.

Året etter, under NM innendørs i 1969 på Lillehammer, bronse på 200 meter medley. Utendørs på Frogner samme år vant Haaheim sølv på 100 meter fri og bronse på den doble distansen. Den unge svømmeren ble tatt ut til landslaget og svømte for Norge i landskamper både i Belgia og Nederland. Under nordisk mesterskap på Island i 1970 var men med på laget som vant bronse på medley stafett.

I 1970 hentet Haaheim hele 6 NM-medaljer og ble norsk mester for første, og eneste gang. Hun vant 200 meter fri og knep gullet foran Grethe Mathiesen fra Kirkenes. På den halve distansen byttet de plass. Hun viste seg også som en allsidig svømmer med medaljer på 800 meter fri på innendørs og ute på Frognerbadet.

Det ble ytterligere 6 NM-medaljer i 1971, denne gang med fire medaljer utendørs. Etter sesongen fikk Haaland brudd i to tær og fikk smerter under svømmingen. Det var nok til å velge bort idretten etter en kort og hektisk karriere med mye trening og reising for en ung jente. Hun la opp 18 år gammel.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | Innendørs | Utendørs |
| --- | --- | --- | --- |
| Gull | 200 meter fri |  | 1970 |
| Sølv | 100 meter fri |  | 1969, 1970, 1971 |
| Sølv | 200 meter fri | 1970, 1971 |  |
| Sølv | 800 meter fri | 1970, 1971 | 1971 |
| Bronse | 200 meter fri |  | 1969, 1971 |
| Bronse | 400 meter fri |  | 1971 |
| Bronse | 800 meter fri |  | 1970 |
| Bronse | 200 meter medley | 1969, 1970 |  |

Oppmerksomhet
-------------

Haaheims historie er fortalt i boka «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane», fra 2017, av NRK-journalist Rune Fossum Lillesvangstu.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane». selja.no. Besøkt 14. april 2024.
2. ↑  «Årdal og Sunndal Verk». snl.no. Besøkt 14. april 2024.
3. 1 2 3  «Medaljevinnere NM svømming». medley.no. Besøkt 14. april 2024.
Et transmisjonselektronmikroskop.
**Elektronmikroskop** er et viktig redskap for å sjekke resultatet av forskning, eller biologiske prøver. 

Elektronmikroskop kan hovedsakelig deles opp i to kategorier. Transmisjonselektronmikroskop (TEM) og Skanningelektronmikroskop (SEM). 

I motsetning til et vanlig mikroskop hvor en sender synlig lys og lar øyet se det reflekterte lyset direkte, så bruker et elektronmikroskop elektroner i avbildningen. Elektroner blir sendt ut fra et filament (en wolfram-tråd) i den blanke sylinderen midt i bildet, de blir så akselerert med en spenning på opptil 30kV(SEM) eller 3MegaV(TEM), og bombarderer prøven. Et transmisjons mikroskop lar elektronene gå gjennom prøven (tykkelse på prøven ~60nm - noen få mikrometer) og blir avbildet på en fluoriserende skjerm. I Skanning elektronmikroskopet er det en detektor som ser elektronene som blir reflektert fra prøveoverflaten, og gjør det den ser om til et bilde på en TV-skjerm. Siden elektroner har mindre bølgelengde enn synlig lys[], kan vi se mange flere detaljer. I tillegg blir kontrastene bestemt av de elektriske egenskapene til prøven i større grad enn ved synlig lys. Det vil si at f.eks. gull som har en høy elektrontetthet vil vises avbildet som helt svart i TEM (slipper ikke elektroner til fluoriserende skjermen) eller helt hvit i SEM (reflekterer mange elektroner til detektor). 

Elektronmikroskopet kan forstørre opp til ti millioner ganger, det vil si at en kan se cellestrukturer og til og med kjemiske bindinger, vel å merke ikke enkelt og problemfritt. Det er mulig å se detaljer ned i området tiendedels nanometer. 

Et elektronmikroskop er i prinsippet bygd på samme måte som et lysmikroskop, med strålekilde (lampen), kondensator, preparatholder med justeringsmuligheter, objektiv, tubus, okular og sensor (øyet). Men strålekilden i elektronmikroskopet er en elektron-akselerator/kanon og linsene er bygd opp av elektromagnetiske spoler. Vi kan heller ikke benytte øyet for direkte observasjon. Fordi elektronene bremses svært effektivt opp av luft, må det benyttes vakuum inne i mikroskopet. En annen forskjell fra lysmikroskopet er at materialet som brukes i elektronmikroskop er forbehandlet i større eller mindre grad. Det er fordi elektronstrålen kan destruere eller endre ubehandlet materiale slik at det man ser i mikroskopet ikke blir reelt.

Kilder
------

* Goodhew, P.J. & F.J. Humphreys (1988). *Electron Microscopy and Analysis (2nd ed.).* Taylor & Francis, London
* Flood, Per R. (1976): *Veileder i Elektronmikroskopisk prepareringsteknikk for biologer (4. utgave).* Anatomisk institutt, Universitetet i Bergen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Skjold leir** er en militærleir ved tettstedet Øverbygd i Målselv kommune i Indre Troms i Troms fylke. Leiren består av to tidligere leirer som ligger like inntil hverandre, Maukstadmoen leir og Holmen leir. Fram til 1. juni 2002 var dette en egen garnison; Skjold garnison.

Avdelingene som holder til på Skjold er 2. bataljon og Ingeniørbataljonen.

Historie
--------

Tidligere lå et av hærens kløvkompanier på Skjold, men ble avskaffet i 1998 etter som det var utdatert og ikke kunne måle seg med stridsdyktigheten til stridsvogner og andre militære kjøretøy. (Det andre var i Starum).

Den 5. mars 1986 under Nato-øvelsen «Anchor Express» omkom 16 ingeniørsoldater fra Holmen leir i et snøskred i Vassdalen. Ulykken er den største enkeltulykken i Brigade Nords historie. Det ble reist et minnesmerke over de døde ved siden av kapellet på Holmen leir.

Infrastruktur
-------------

Skjold leir består av seks kaserner som primært huser ett kompani hver, befalshybler, garasjeanlegg, depoter, varme og kalde vedlikeholdshaller, administrasjonsbygg for bataljonene, undervisningsbygg, gymsal, messe, velferdsbygg (med kantine, bibliotek og kino), brannstasjon og Skjold tekniske verksted (SKTV).

Undervisning og øvelser foregår i nærområdet og i Mauken og Blåtind Skyte- og øvingsfelt, som ligger drøyt to kilometer vest for leiren og er kjent for sin utsikt mot fjellet Hattavarre. 
Før var det to seperate skytefelt, men i 2011 ble slått sammen via en sammenbindingstrase.

Holmen leir er en nedlagt militærleir for Ingeniørbataljonen med kort gangavstand fra Skjold leir. Her finnes det kaserner, befalsboliger, garasjeanlegg, kapell og messe som Skjold leir disponerer.

### Ny alliert leir

I januar 2020 sto en ny midlertidig leir for alliert trening ferdig på utsiden av leirgjerdet på Maukstadmoen. Den består fire kaserner, en spisesal og kontorbygg, og kan brukes av inntil 1000 allierte soldater.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. januar 2020. Besøkt 27. januar 2020.
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Skjold leir på Forsvaret.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Thomas Christian Hansen** (født 19. mai 1974 i Rana kommune) er en norsk musiker, komponist, artist, designer, fotograf, regissør, filmskaper, skuespiller, manusforfatter. Han er mest kjent for å være drivkraft og primus motor for metal bandet Gaia Epicus.

Biografi
--------

Hansen begynte sin musikalske karriere som trommeslager, men i 1992 startet han bandet Rått Kjøtt og da tok han rollen som gitarist og vokalist. Dette bandet har han drevet non stop til dags dato, men band navn, musikkstil og medlemmer har blitt byttet ut flere ganger opp i gjennom årene. Siden 2001 har bandet gått under navnet Gaia Epicus og de har gitt ut flere album, og har spilt konserter både i Norge og i utlandet. Hansen har også et sideprosjekt som heter Mysterium hvor han lager ekte norsk rock. Hansen har jobbet med flere store kjente navn som har bidratt på musikken hans.

Han har jobbet som musikklærer og kursinstruktør i over 10 år. Han har komponert musikk for film og teater. Hansen har også laget en del musikkvideoer og en amatørspillefilm ved navn «Mørkets Sirkel».

Diskografi
----------

#### Gaia Epicus

* 2003 Satrap
* 2005 Symphony of glory
* 2007 Victory
* 2008 Damnation
* 2012 Dark Secrets

#### Compilation

* 2002 Over the edge, released by Edgerunner - song: Cyber Future
* 2004 Metal elements 2, released by Nightmare - song: Die for your king
* 2007 Magazine nr.42, released by Sweden rock - song: Fortress of solitude
* 2012 HelloRay, released by Epicus Records - song: Warrior (Helloween cover)

#### Mysterium

* 2011 Demo demo'n - Norsk Rock (demo)

Roller
------

**FILM**

* 2013 Mørkets Sirkel - Amatørspillefilm, skrekk. Regi: Thomas Chr. Hansen

**REKLAME**

* 2014 Grillfest - Coop og weber grillmat. Regi: Harald Zwart

Referanser
----------

1. ↑  artikkel Is, ild og knusing Helgeland Arbeiderblad 18.08.2013
2. ↑  Sørger for flere strenger Rana blad 04.09.2013
3. ↑  NRK - Skrekkfilm laget av Hansen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Chr. Hansen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) www.thomashansen.info - Offisiell webside
* (en) www.gaia-epicus.com - Offisiell webside Gaia Epicus
* (no) Starter ny musikkskole Byavisa Fredriksstad 20. november 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Anne Margrethe «Molle» Krogh** (født 18. august 1942) er en norsk ridelærer. Hun ble tildelt Finnmark fylkes kulturpris i 2005 «for sitt utrettelige arbeid med hest og riding».

Krogh kom fra Oslo til Tana i 1972, og har siden bidratt med opplæring i ridning og hestestell for barn og unge. Hun har arrangert årlige rideleirer, og drevet leirskole og aktivitetstilbud i Levajok, midt i Tanadalen, mellom Karasjok og Tana Bru. Hennes virke har vært inspirasjonen til etableringen av flere rideklubber i Finnmark. Krogh har ridelærerutdannelse fra Starum i 1979, og har senere tatt handikaplederkurs er også godkjent som ekstriørdommer for hest.

Referanser
----------

1. ↑  *Finnmark Dagblad*, 09.05.2005 «Kulturpris til «Molle» »
2. ↑  «Møteprotokoll Fylkestinget». Finnmark fylkeskommune. 8. juni 2005. Arkivert fra originalen 15. mars 2016. Besøkt 14. mars 2016.
3. ↑  Raymond Elde (10. mai 2005). «Anne Margrethe Krogh får fylkeskulturprisen». Radio Nordkapp. Besøkt 14. mars 2016.
4. ↑  Ketil Foss (28. juni 2010). «Drivkraft for hestemiljøet i nord». hest.no. Arkivert fra originalen 1. februar 2013. Besøkt 14. mars 2016.