recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John King Davis** (født 19. februar 1884 i Kew i Surrey i England, død 8. mai 1967 i Toorak i Melbourne i Australia) var en britiskfødt australsk oppdager og navigatør, kjent for sitt arbeid som kaptein på ekspedisjonsskip i antarktiske farvann så vel som for etableringen av meteorologiske stasjoner på Macquarieøya i Sørishavet og på Willisøya i Korallhavet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Kingh Davis avsluttet sin utdanning ved Colet Court i London og ved Burford School i Oxfordshire i 1900, da han og hans far forlot London til fordel for Cape Town i Sør-Afrika.

### Virke

I 1908–1909 var Davis overstyrmann på «Nimrod» under Ernest Henry Shackletons antarktiske ekspedisjon. Han var også kaptein på «Aurora» og nestkommanderende på Douglas Mawsons australasiatiske ekspedisjon i 1911–1914.

Ved utbruddet av første verdenskrig i august 1914 meldte Davis seg til aktiv tjeneste, og ble ansvarlig for transport av tropper og hester til Egypt og England.

Han tjenestegjorde også som kaptein for «Discovery» under British Australian and New Zealand Antarctic Research Expedition i 1929–1930. Davis var Australias Commonwealth Director of Navigation fra 1920 til 1949, og det var i begynnelsen av denne perioden at han meldte seg frivillig til personlig å sette opp den eksterne meteorologiske stasjonen på Willisøya i 1921–1922.

Davis var president i Royal Society of Victoria i perioden 1945–1946, i tillegg til at han var medlem i Royal Geographical Society. Davisbasen i Antarktis, etablert i 1957, er oppkalt etter ham. Han ble også utnevnt til Commander of the British Empire (CBE).

Bibliografi
-----------

* (1919) *With the Aurora in the Antarctic*
* (1921) *Willis Island: a storm-warning station in the Coral Sea*
* (1997) *Trial by Ice. The Antarctic Journals of John King Davis* (ISBN 1852970472)

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p24058.htm#i240577, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66d6jms, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Béchervaise, John. «Davis, John King (1884 - 1967)». *Australian Dictionary of Biography*. Besøkt 16. september 2008.
5. ↑  «Bright Sparcs entry on John King Davis». *Bright Sparcs*. Besøkt 16. september 2008.
6. ↑  «Captain John King Davis». *Australian Antarctic Division*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 16. september 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Roy Brown** (født 23. desember 1893, død 9. mars 1944 i Stouffville, Ontario, Canada) var en canadisk flyver-ess som fløy bombefly under den første verdenskrig. 

The Royal Air Force krediterte Brown med å skyte ned Manfred von Richthofen, også kalt «Red Baron». Selv om noen forskere har antydet det er usannsynlig at Brown avfyrte kula som forårsaket at flyet til von Richthofen måtte lande og at baronen døde, så fikk Brown all offisiell kreditt for å skyte ned den store tyske piloten, og denne kreditten har aldri blitt tilbakekalt igjen. 

Brown vervet seg til militæret i 1915 som offiser-kadett ved Hærens Offiser-trening. Brown ble med i Royal Naval Air Service for pilot-opplæring i 1915. Den 2. mai 1916 krasjet Brown md sin Avro 504 og kom ut tilsynelatende uskadd, men neste morgen opplevde han alvorlige ryggsmerter, ettersom han faktisk hadde brutt en ryggvirvel. Han var innlagt i to måneder på sykehus.

Brown forlot det britiske flyvåpenet i 1919 og returnerte til Canada der han tok opp igjen sitt tidligere arbeide som regnskapsfører. Han grunnla også et lite flyselskap, og jobbet en stund som redaktør for den kanadiske avisen Aviation. Da den andre verdenskrig startet, forsøkte han å verve seg til den nylig dannede Royal Canadian Air Force, men han ble ikke godtatt. Han gikk i stedet inn i politikken, og tapte et valg for å komme inn i den lovgivende forsamling for Ontario i 1943. Han kjøpte senere en nedslitt gård i nærheten Stouffville, Ontario og gjorde etterhvert dette til en fremgangsrik bedrift. 

Han døde 9. mars 1944 av et hjerteinfarkt, i Stouffville, Ontario, kort tid etter å ha posert på et bilde med det daværende gjeldende flygende esset, George Beurling. Han rakk å fylle 50 år før han døde. Han ble portrettert av Don Stroud i filmen Von Richthofen i 1971. I filmen The Red Baron fra 2008, spilles han av den britiske skuespilleren Joseph Fiennes. Men denne filmen har liten eller ingen tilknytning til virkelige historiske hendelser.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Bjarke Sahl**, tidligere Bjarke Torben Sahl Kristensen, (født 9. april 1956) er en dansk og norsk sjakkspiller. Han er Internasjonal mester i sjakk.

Bjarke Sahl har bodd i Norge fra 1997. Han meldte i 2007 overgang fra Danmark til Norge og ble dermed av Verdenssjakkforbundet FIDE pr 1. oktober 2007 registrert som Norge sin 20. IM.

Bjarke Sahl delte førsteplassen i det danske mesterskapet i 1981, men tapte omkampen.

Han har tre inntegninger i stormester-tittelen, men har til nå ikke klart kravet om å oppnå en egen FIDE-rating på 2500.

Bjarke Sahl var generalsekretær i Norges Sjakkforbund og Ungdommens Sjakkforbund i åra 1998 – 2005.

Kilder
------

* Norsk Sjakkblad

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjarke Sahl – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Bjarke Sahl – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Bjarke Sahl – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Bjarke Sahl – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Bjarke Sahl – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Bjarke Sahls sjakkpartier i Norge hos NorBase som «utenlandsk spiller»
* Bjarke Sahls sjakkpartier i Norge hos NorBase som «norsk spiller»

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Hotell Rosenkrantz** er et hotell i Bergen, oppført i 1921 for å avhjelpe byens befolkning med husrom etter bybrannen i 1916.

Historie
--------

Hotellets opprinnelige navn var **Bergen Folkehotell** Hotellet var ikke ment som hotell i vanlig forstand, men ble reist for å avhjelpe mangelen på overnattingssteder i Bergen etter bybrannen.

Tomten i Rosenkrantzgate 7 ble kjøpt av Bergen kommune i 1917, og det var også kommunen som finansierte selve byggingen. Arkitektene var Fredrik Arnesen og Arthur Darre Kaarbø. Det ferdige hotellet rommet 225 gjestesenger, mottagelsesrom, lese- og røkerom, lunsjkafe og «moccarom» eller spisesal. I første etasje var det dampkjøkken med spisesal for 250 personer (folkekjøkkenet), fiskematkjøkken og pølsemakeri med butikk og kontor. I 1923 ble det også åpnet en ølhall, et betydelig fremskritt i byens restaurasjonsforhold.

Hotell Rosenkrantz ble i årenes løp modernisert og ombygd, og virksomheten endret karakter. Folkekjøkkenets matproduksjon til forsorgsvesen og skole ble redusert, og hotellet begynte etterhvert med mer regulær restaurant- og hotelldrift. Hotellet sto bl.a. for en rekke større arrangementer og bespisninger. I årene 1926–28 foresto Hotell Rosenkrantz også administrasjonen av Hotell Bristol. I 1938 ble det utredet om hotellet kunne ombygges til kommunale kontorer, men bygningen ble vurdert uegnet til formålet. Hotell Rosenkrantz ble solgt til Norsk Folkeferie i 1956, og har etter den tid vært i privat eie.

Opplysninger om Hotell Rosenkrantz finnes først og fremst i arkivet etter hotellet som er avleverte Bergen byarkiv, men det vil også være informasjon i ulike rådmannsarkiver. I de trykte kommuneforhandlingene for Bergen vil bystyresaker vedr. bygging og drift være gjengitt. Tegninger av hotellet finnes både i kommunale bygningsarkiver og i arkivet etter arkitektene Arnesen og Darre Kaarbø.

Arkivet etter Hotell Rosenkrantz dekker perioden 1888–1957 og inneholder bl.a. en komplett serie med forhandlingsprotokoller. Ellers består arkivet av pakkesaker, regnskap, avisutklipp og diverse fotografier. Blant pakkesakene er det bl.a. opplysninger om bordplasseringer, menyer m.m. i forbindelse med større festmiddager. Arkivet inneholder også materiale fra folkekjøkkenet og Hotell Bristol.

Referanser
----------

1. ↑  Mappe 3426/1938, A-0155 arkivet etter finansrådmannen i Bergen

Litteratur
----------

* Bjørn, Finn 1976: "Hotell Rosenkrantz. Beretning 1921 - 17.desember - 1976." Bergen
* Takla, Bjarne 1946: "Hotell Rosenkrantz. Beretning 1921 - 17.desember - 1946." Bergen

Eksterne lenker
---------------

* Hotell Rosenkrantz - oppslagsverket oVe, artikkel av Mona Nielsen, Bergen Byarkiv.
**Karen *Marthine* Birgitte Mordt Rygh** (født Mordt 10. september 1877 i Fredrikstad, død 30. juni 1961 i Oslo) var en norsk komponist og forfatter som ble mest kjent for sine barnebøker.

Liv og virke
------------

Marthine Mordt Rygh hadde en musikalsk utdannelse, og var elev av Gustav Lange i harmonilære og fikk dessuten undervisning av Catharinus Elling. Helt til hun var omkring 80 år gammel fikk hun pianoundervisning, den siste tiden av Anfinn Øyen. I 1913 utga hun klaverkomposisjonen *Aftenstemning*.

Rygh begynte sin litterære løpebane i 1920-årene, og debuterte med barneboken *Nigger Rasks dagbok – en puddels oplevelser*. Her skildres mennesker og deres omgivelser fra en puddels synsvinkel. Boken fikk sin fortsettelse i *Nigger Rask*, som utkom i 1925. Hennes første og eneste roman, *Sånn kan det gå*, ble utgitt i 1930. Handlingen er lagt til Nord-Afrika og Oslo og skildrer en ung kvinnes eiendommelige livsskjebne.

I februar–mars 1936 skrev Rygh i A-magasinet en artikkelserie kalt *Hvad dyrenes hverdagsliv kan fortelle oss*. Serien ble illustrert av William Lunden. Både artiklene og illustrasjonene ble samme år utgitt samlet i boken *Mine venner dyrene*.

I anledning av sin åttiårsdag utga hun et hefte med ni av sine egne klaverkomposisjoner.

Familie
-------

Marthine Mordt Rygh var datter av sorenskriver Eduard Camillo Rantzau Mordt og Elisabeth Cathrine Kiær og søster av advokat Hans Kiær Mordt.
Hun ble i 1902 gift med advokat Per Rygh (1874–1941), sønn av politikeren Evald Rygh (1842–1913) og bror av advokat Arne Rygh (1882–1968).

Bibliografi
-----------

* 1923: *Nigger Rasks dagbok – en puddels oplevelser*, Aschehoug, Kristiania
* 1925: *Nigger Rask*, Aschehoug, Oslo
* 1930: *Sånn kan det gå*, Some & Cos Forlag, Oslo
* 1936: *Mine venner dyrene*, illustrert av William Lunden, Oslo

Komposisjoner
-------------

* 1913: *Aftenstemning* for piano, Oluf Byes musikforlag
* 1957: Ni klaverstykker

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenbladet 1961.08.03*. Norge, Oslo. 1961.
2. ↑  *Hadeland 1961.08.08*. Norge, Innlandet, Gran. 1961. s. 2.
3. ↑  *Nordlandsposten 1923.12.24*. Norge, Nordland, Bodø. 1923. s. 1–2.
4. ↑  *Finmarksposten 1930.10.10*. Norge, Troms og Finnmark, Nordkapp. 1930. s. 4.
5. ↑  Rygh, Marthine Mordt (1936). *Mine venner dyrene*. Oslo: I kommisjon hos Grøndahl.
6. ↑  *Hadeland 1961.08.08*. Norge, Innlandet, Gran. 1961. s. 2.
7. ↑  SAO, Fredrikstad domkirkes prestekontor Kirkebøker, G/Ga/L0001: Klokkerbok nr. 1, 1876-1922, s. 20-21
8. ↑  *Kongelige norske St. Olavs orden*. Kristiania: Abels kunstforlag. 1913. s. 130.
9. ↑  *Aftenposten 1913.10.21*. Norge, Oslo. 1913. s. 2.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 186. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Et diagram som viser et Wi-Fi-nettverk
Et **hotspot-nettverk** er en sone eller et fysisk sted der folk kan få tilgang til Internett, vanligvis ved hjelp av Wi-Fi-teknologi, via et trådløst lokalt nettverk (WLAN), eller ved hjelp av en ruter koblet til en Internettleverandør.

Offentlige hotspots kan være satt opp av en virksomhet for bruk hos kunder, som for eksempel en kafé eller et hotell. Offentlige hotspots er vanligvis laget fra trådløse tilgangspunkt som er konfigurert for å gi Internett-tilgang, og kontrolleres til en viss grad av eieren av tilgangen. I sin enkleste form kan foretak som har Internett-tilgang med bredbånd, opprette offentlig trådløs tilgang ved å konfigurere en trådløs basestasjon (AP) og via en ruter koble basestasjonen til Internett. Det kan være tilstrekkelig å ha én trådløs ruter for å kombinere disse funksjonene.

Se også
-------

* Blåtann
* IEEE 802.11
* Trådløst LAN
* Wi-Fi

Referanser
----------

1. ↑  Ngo, Dong. «Networking buying guide». Besøkt 13. april 2013.
**Hou Yuzhu** (født 7. februar 1963), kinesisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul

Yuzhu ble olympisk mester i volleyball i Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det kinesiske laget som vant volleyballturneringen for damer foran USA og Japan.

Det var åtte lag som deltok i damenes volleyballturnering. To grupper med fire lag der de to beste lagene gikk videre til semifinale. Kina vant semifinalen med 3-0 i sett over Japan og finalen vant de også med 3-0, motstandere var USA. Yuzhu spilte alle fem kampene. 

Fire år senere, i sommer-OL 1988 i Seoul, vant hun en bronsemedalje i volleyball med det kinesiske damelaget. Sovjetunionen vant turneringen foran Peru og Kina. Yuzhu spilte alle fem kampene

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i volleyball, damer Kinas flagg Kina
* Bronse 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse i volleyball, damer Kinas flagg Kina

Referanser
----------

1. ↑   www.databaseolympics.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hou Yuzhu – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hou Yuzhu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hou Yuzhu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hou Yuzhu – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
***Notsjnaja smena*** (originaltittel: *Ночная смена*) er en russisk film fra 2018, regissert av Marjus Vajsberg.

Handling
--------

Max arbeider ved en lokal fabrikk som sveiser. Lønnen er lav, men den er nok til å forsørge ham og kona Anya. Men en dag får Max dårlige nyheter; Fabrikken han arbeider ved har gått konkurs, og alle ansatte blir umiddelbart permittert. Han forsøker desperat å finne nytt arbeid, men dette viser seg å bli alt for vanskelig på grunn av den økonomiske krisen. Max møter en tidligere venn fra skolen, Lena. Etter å ha fortalt henne om problemene sine, får han et uvanlig tilbud: å begynne som en mannlig stripper.

En strippeklubb i byen, søker etter nye mannlige arbeidere. Max sier ja til å komme på et intervju. Kondisjonen og fysikken hans er tilfredsstillende. Så det eneste som gjenstår er å lære seg noen få dansetrinn, og Max blir snart ansatt. Mens han forsøker å skjuler sitt nye yrke for Anya, havner han etter hvert i forskjellige latterlige situasjoner.

Skuespillere
------------

* Vladimir Jaglytsj som Maksim "Max" Samsonov
* Pavel Derevjanko som Sergej "Serjoga" Balasjov
* Ksenija Teplova som Anna "Anja" Samsonova
* Vitalija Kornijenko som Vera Samsonova
* Natalija Bardo som Kristina

Referanser
----------

1. ↑  Главную награду фестиваля "Улыбнись, Россия!" присудили комедии "Ночная смена"
2. ↑  Ночная смена (2018)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Notsjnaja smena* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
*Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Prawit) og ikke slektsnavnet sitt (Wongsuwan).*

**Prawit Wongsuwan** (thai: ประวิตร วงษ์สุวรรณ, født 11. august 1945) er en thailandsk politiker og tidligere hærsjef i Thailands hær fra 2004 til 2005. Fra 2008 til 2011 var han forsvarsminister i Abhisit Vejjajivas parlamentsutnevnte regjering. Etter at militærjuntaen Det nasjonale rådet for fred og orden tok over makten i statskuppet i 2014, ble han utnevnt til nestleder av juntaen. Han er visestatsminister, og var forsvarsminister fram til 2019, i Prayut Chan-o-chas regjering. Han er leder for komitéen som utnevner medlemmer til det thailandske senatet. Han er også leder av det pro-militære partiet Palang Pracharat.

Prawit er åndelig leder av en militærfaksjon i Thailands hær kalt Burapha Payak, eller *Østens tigre*. Ifølge den engelskspråklige thailandske nettavisen Thai Enquirer er han trolig hjernen bak statskuppet i 2014. Sammen med andre generaler fra tigrene, blant annet Prayut Chan-o-cha, Udomdej Sitabutr og Anupong Paochinda, har han bak kulissene spilt en sentral rolle i mange av de politiske omveltningene i landet de senere årene. Selv hevder han at verken han eller Anupong hadde noe med kuppet i 2014 å gjøre, men at dette var kun utført av Prayut Chan-o-cha.

Han satt som forsvarsminister under det blodige opprøret i Thailand i 2010, som ble slått ned av militæret. Han ble utnevnt til visedirektør for Senteret for løsning av krisesituasjonen (CRES) da det ble opprettet for å håndtere unntakstilstanden som ble erklært den 7. april 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Gen Prawit in control of PM Prayut’s political base» **(engelsk)**. Thai PBS World. 28. juni 2020. Besøkt 24. juli 2022.
2. ↑  Cod Satrusayang (23. juni 2020). «Prawit accepts PPRP leadership post pulling back the curtain on his role as puppetmaster» **(engelsk)**. Thai Enquirer. Besøkt 1. juni 2022.
3. ↑  «PM Prayut admits to being sole coup-maker, as Deputy Prawit defends himself in censure debate» **(engelsk)**. Thai PBS World. 21. juli 2022. Besøkt 23. juli 2022.
4. ↑  Sorawut Wongsaranon (3. mars 2021). «A collection of blind alleys: murder cases from the 2010 protest crackdown going nowhere after 10 years with nowhere in the world to file a lawsuit (yet)» **(engelsk)**. Prachatai. Besøkt 1. juni 2022.
Akterspeilet på «Sichem Princess Marie-Chantal»
**Akterspeil** er den plane eller svakt konvekse flaten på tvers av lengderetningen helt akter som finnes på mange båt- eller skipsskrog.

Akterspeilet er vanligvis nesten like bredt som båtens tverrsnitt på det bredeste. Noen speil er i tillegg nesten like dype som båten på det bredeste, mens andre båter har et lot akter, eller en nederdel av en akterstevn. Speilet begynner derfor ganske høyt oppe, og undervannsskroget løper helt ut i en spiss som på spiss-stevnede båter.

På en del tradisjonelle båter langs norskekysten kalles båter med speil gjerne gavlbåter, fordi akterspeilet på en båt også kalles gavl (sml. gavl på hus). Dette er nesten uten unntak båter der speilet (gavlen) begynner ganske høyt oppe. 

Enkelte båttyper har speil både foran og bak: En del flatbåter er ganske kasseformede, med flat bunn, rette sider og de to speilene tilnærmet) like store. Prammene har rund bunn både på langs og på tvers, og har et lite speil foran, mens speilet i akterenden er større og går helt ned til båtbunnen. Noen steder kalles båter med pramfasong ferge.

Referanser
----------

1. ↑  «A». Seilskipklubben. Arkivert fra originalen 25. mars 2017. Besøkt 22. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Akterstaget
Et **akterstag** eller **bakstag** er det bakre staget på et seilfartøy. Det er en stående rigg som går fra masten til akterenden, og motvirker forstaget og fokken. Akterstaget er oftest laget av rustfri vaier og det er ferdiglaget i bestemt lengde med øyebeslag i begge ender. Det er vanlig å ha en innretning nederst på akterstaget som kan justere lengden noe.

Ved trimming av seilføringen vil justering av lengden av akterstag og fokkestag bestemme hvor langt foran eller bak seilarealet er i forhold til kjøl og skrog. Hvis masta er for langt fram vil baugen trekke med vinden når vinden kommer inn fra siden (båten er legjerrig). Hvis masta er for langt bakover vil baugen trekke opp mot vinden (båten er logjerrig). Ved å stramme akterstaget bøyer man altså masta litt bakover, noe som åpner seilet.

På en del større seilbåter monteres isolatorer oppe og nede på akterstaget slik at det kan brukes som kortbølgeantenne enten for fiskeribølge eller for radioamatørfrekvenser.

Referanser
----------

1. ↑  Sleight, Steve (2009). *Seiling*. Cappelen Damm. s. 160. ISBN 9788204113023.
Vilâyet Trabzon i Det osmanske rike
Kart over vilayet Trabzon, 1890
**Vilâyet Trabzon** var en provins (vilâyet) i den nordøstlige del av Det osmanske rike. Arealet var på 32.400 km². Provinshovedstad var byen Trabzon. De øvrige viktigere byer var Samsun, Ordu, Giresun, Gümüşhane, Rize og Batumi.

Befolkning
----------

I 1900 var befolkningen på 1,2 millioner innbygger. Hovedfolkene var tyrkere, lazere, pontosgrekere, armenere og tsjerkassere.

Ved folketellingen i 1914 var 921.128 av innbyggerne muslimsk, 161.524 pontosgresk og 38.899 armenere.

Befolkningen var synkende, noe som delvis skyldtes folkemordet på armenerne i 1915, og etter 1922 drap eller fordrivelser av pontosgrekere.

Historie
--------

Vilajetet Trabzon ble opprettet i 1864 i forbindelse av Tanzimat-reformen.

Etter den russisk-tyrkiske krig fra 1877 ble 1878 ble Sandsjak Lazistan etablert, og Rize ble sentrum for distriktet etter at det famle senteret Batumi ble erobret av russerne.

Provinsen ble 1917 forvandlet til Republikken Pontos, idet pontosgrekerne utropte sin egen stat. Etter første verdenskrig ble imidlertid vilajetet gjenopprettet og bestod frem til Det osmanske rike ble oppløst i 1922.

Administrative enheter
----------------------

I 1880 bestod Vilâyet Trabzon av tre distrikter (sandsjaker):

1. Trabzon,
2. Gümüşhane,
3. Lazistan.

I 1889 ble Samsun til sandsjak og ble innlemmet i vilajetet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Volkszählungsstatistiken 1914» (PDF). Generalstaben. s. 605–606. Arkivert fra originalen (PDF) 7. oktober 2011. Besøkt 29. januar 2011.
2. ↑  Gündüz Ali, Hemşinliler, Dil-Tarih-Kültür, Ardanuj Kültür Yardımlaşma Derneği, Yayın No: 2, Ankara, 2002, s. 61.
3. ↑  Yurt Ansiklopedisi, Rize, s. 6365.
***Prazdnik Neptuna*** (originaltittel: *Праздник Нептуна*) er en sovjetisk film fra 1986, regissert av Jurij Mamin.

Handling
--------

Leder for en landsby rapporterte, i en årlig rapport, til regionale myndigheter om fremdriften til en tradisjonell begivenhet: feiringen av vinterferien. Dette involverer blant annet isbading, som egentlig ikke finner sted i det hele tatt. I løpet av noen år bestemte han seg for å øke antallet innbyggere som han påstår var veldig glad i isbading.

Men så skjer det noe uventet og ubehagelig: en delegasjon av svenske is-badere ankommer regionsenteret. De ønsker å få lære om den ekstraordinære suksessen til denne lille russiske landsbyen, og hvorfor isbading er så populært i dette området. De har bestemt seg for å delta på neste feiring av dette opplegget. Dermed befinner innbyggerne i landsbyen seg snart i forskjellige latterlige, morsomme og dramatiske situasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «Яндекс». *www.kinopoisk.ru*. Arkivert fra originalen 27. juni 2022. Besøkt 27. juni 2022.
2. ↑  «Первый международный кинофестиваль "Западные ворота" пройдет в Пскове». *rg.ru*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Prazdnik Neptuna* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Prazdnik Neptuna* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Prazdnik Neptuna* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
**Aktiv Mestring** er en sosial møteplass med tilbud om fysisk aktivitet. Det er et tilbud til alle i alderen 18–67 år som er tilknyttet NAV-systemet. Aktiv Mestring ble etablert i 2005 i Sandefjord. Det var et samarbeid mellom IL Runar som frivillig organisasjon og Lene Andersen som initiativtaker og ideutvikler. Aktiv Mestring har dessuten et Partnerskap for Folkehelse. Det innebærer at det er et samarbeid mellom kommunen, fylkeskommunen, fylkesmannen og en frivillig organisasjon. Nå er IL Runar erstattet av Vestfold Idrettskrets. Det er oppført som eier av prosjektet. All registrering skjer på Idrettens Hus i Sandjord.

I Larvik ble Aktiv Mestring etablert i et samarbeid med Larvik Læringssenter ved avdeling Norskskolen. Larvik kommune er en viktig bidragsyter. Den har dessuten fokus på fysisk aktivitet i kommunen for 2008. Det skjer også et samarbeid med Kultur i Psykiatrien (Kip) om aktivitetsplanen og videreutvikling samt lokalene og instruktørene til SPENST. Andre om medvirker er iFokus, Voksenopplæringen, Salsa, NAV-senteret og idrettslagene. Flere står på listen for markedsføring,
**Prayagraj** (offisielt navn **Allahabad** til oktober 2018) (hindi इलाहाबाद, urdu الہ آباد *Prayag*) er en by i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Byen har 4 941 510 innbyggere (2001). Byen fikk sitt navn av mogulkeiseren Akbar i 1583, der *ilāh* (Allah) er det arabiske ordet for «(en) gud» (i denne sammenhengen fra Din-i-Ilahi, religionen Akbar grunnla) og *ābād* er persisk for «sted». 

Tidligere het byen *Prayāga* (sanskrit for «offersted»), og i hinduisk mytologi er byen stedet hvor Brahma først ofret etter å ha skapt verden. I oktober 2018 vedtok delstatsregjeringen i Uttar Pradesh å endre byens offisielle navn til Prayagraj.

Prayagraj er et av de fire steder der kumbh mela-festivalen avholdes (de andre er Haridwar, Ujjain og Nasik). De hellige elvene Ganges og Yamuna møtes ved en landtunge som kalles Sangam, og skal ifølge tradisjonen forenes med den mytiske floden Sarasvati til en hellig tre-enighet: Triveni.

Referanser
----------

1. ↑  «Prayagraj (Prayag)». Besøkt 22. februar 2018.
2. ↑  «Allahabad to Prayagraj: UP cabinet okays name change». *indiatoday.in*. India Today. 16. oktober 2018. Besøkt 9. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Hotellblokka der brannen brøt ut 5. september 1986. Den nyeste av de to hotellblokkene kan såvidt skimtes i bakgrunnen til venstre.  
Foto: Siri Johannessen (februar 2013)
Den brune blokken er den nyeste av de to hotellblokkene.  
Foto: Siri Johannessen (desember 2013)
**Brannen i Hotel Caledonien** i Kristiansand oppsto tidlig om morgenen 5. september 1986. 14 mennesker omkom i brannen, 54 andre ble behandlet på sykehus for mindre skader eller sjokk.

Brannen ble oppdaget og varslet klokka 04.40. Den startet i underetasjen til den eldste av de to høyblokkene som utgjorde hotellet, ved trappenedgangen fra vestibylen til restaurant Veteranen. Årsaken til brannen var sannsynligvis feil i en lampeledning. Uheldig materialbruk i de nedre etasjene og utette dører til trappeoppganger, heissjakter og gjesterom medvirket til at brannen raskt spredte seg til vestibylen i 1. etasje og til 2. og 3. etasje, og at røyk fra brannen spredte seg videre oppover i den 13 etasjer høye hotellbygningen. Gjesterommene i hotellblokka lå i 4.-12. etasje.

Redningsarbeidet var vanskelig. Røykutviklingen gjorde at ingen av hotellgjestene greide å ta seg ut gjennom rømningsveiene inne i hotellet, og de måtte derfor reddes ut gjennom vinduene. Brannvesenets stiger nådde ikke opp til de øverste etasjene, og flere personer måtte derfor reddes ved hjelp av helikopter. Til sammen 86 personer oppholdt seg i denne delen av hotellet. Av disse ble 70 hentet ut i live via brannvesenets stiger, mobilkraner eller helikopter, mens 2 reddet livet ved å hoppe fra vinduer. Vinduene på gjesterommene kunne ikke åpnes fordi håndtakene var fjernet, og mange av gjestene knuste derfor vinduene for å få frisk luft, før de ble reddet. Alle de omkomne døde av røykforgiftning.

Hotel Caledonien ble gjenoppbygd etter brannen.

Kilder
------

* Rapport om brannen utarbeidet av Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern og Statens byggtekniske etat (januar 1987)
* NRK: Hotel Caledonien i brann (2. september 2011, besøkt 20. oktober 2013)
* SINTEF: Håndbok i Branntekniske Analyser og -Beregninger (kapittel 6, skrevet av K. Opstad og J.P. Stensaas 1998, besøkt 20. oktober 2013)
* NRK-reportasje (på YouTube)
Aksling
En **aksling** eller **aksel** er senterstangen i et roterende hjul, skive, tannhjul eller et ledd, eller også en roterende stang som mellomledd for kraftoverføring fra et objekt til et annet. En aksling i et hjul kan være låst, slik at akslingen beveger seg med samme rotasjonshastighet som hjulet, eller det kan ha et mellomliggende lager, slik at de roterer uavhengig av hverandres hastighet. En aksling kan også kunne bevege seg fritt i et hjul i én retning, men være låst den andre retningen, som i navet på en sykkel.

Kjøretøyakslinger
-----------------

Akslinger er en essensiell del av hjulbaserte kjøretøy. Akslingene sørger for at hjulene holder relativ posisjon i forhold til kjøretøyets kropp. Siden det bare er hjulene som rører bakken, må akslingene bære hele kjøretøyets vekt. De må også tåle all form for akselerasjon og andre krefter som påvirker kjøretøyet.

Se også
-------

* Bakaksling
* Drivaksling
* Mellomaksling
* Kamaksel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |
Før det ble vanlig med ovner med kokeplater, ble jernrister eller brannjern brukt både som stativ for kjøkkengrytene over ilden og, avkjølt, som gryteunderlag på bordet.
Fransk brannjern av modell fra 1800-tallet
**Brannjern** eller **brannfot** er et stativ laget i smijern til å sette gryter, stekepanner, takker eller former på ved matlaging eller annen koking over et åpent ildsted som peis eller grue. De to vanligste formene for brannjern består av en horisontal trekant eller en ring med tre føtter. Med tre føtter vil brannjernet stå stødig selv om underlaget er ujevnt.

* Brannjern fra Overhalla i Nord-Trøndelag.  Foto: Norsk Folkemuseum, NF.1931-0212Brannjern fra Overhalla i Nord-Trøndelag.  Foto: Norsk Folkemuseum, NF.1931-0212
* Brannjern fra Bærum i Akershus.  Foto: Norsk Folkemuseum, NF.1942-0670Brannjern fra Bærum i Akershus.  Foto: Norsk Folkemuseum, NF.1942-0670

Se også
-------

* Rist
* Gryteunderlag

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trivets – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Trivet – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brannjern i DigitaltMuseum.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Hotot** er en kaninrase fra Frankrike.

Rasen har fått sitt navn etter en byen Hotot-en-Ange nord i Frankrike, hvor en kvinnelig kaninoppdretter, madame Bernard, bodde og avlet fram rasen i 1902. Den ble ikke tatt inn i fransk standard før 1922.

Farger, mønstre og rasepreg
---------------------------

Vekten skal være fra 4,01, ørene skal bæres stivt opp, være jevnt behåret og skal være til stil med kroppstørrelsen. Hannens hode er kraftig med bred panne og nese. Kjeven er fyldig og neseprofilet lett bøyd. Hunnen hode er smalere enn hannens. Halsen er kort og den sitter tett på kroppen. Hunner kan ha en liten hakepose, men ikke hanner. Da dyret blir bedømt av hakepose skal det være i oppreist stilling. Bryste er bredt og kraftig. Ryggen er bred med god muskelansetting. Rygglinje er normal. Bakbeina er kraftige, rette adskilte forbein som bærer kroppen opp fra underlaget. Skulderbladene sitter tett inntil kroppen. Lårene er kraftige, muskuløse uten fremtredende bein og med innsidene tett inntil kroppen. 

Rundt øyet har hototen en karakteristisk ring som kan minne om eye-liner, 3-5 mm i bredde. Denne tegningen er bare godkjent i fargen svart. Klørne skal være fargeløse. Grunnfargen er hvit. Øynene er mørkebrune.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hotot rabbit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Hou Hanshu*** (tradisjonell kinesisk: 後漢書, forenklet kinesisk: 后汉书, pinyin: *Hòu Hàn-shū*; «Det senere Handynastis historie») er et offisielt kinesisk historieverk sammenstilt av Fan Ye, og omhandler det senere (eller østlige) Handynastiet (25-220).

Hou Hanshu inngår i det som kalles De fire tidlige historieverk (前四史); de øvrige er *Shiji*, *Hanshu* og *Sanguo Zhi*. Disse fire regnes i sin tur som del av De tjuefire historieverk (二十四史).

Fan Ye benyttet seg av flere tidligere historieverk, deriblant *Shiji* av Sima Qian og *Hanshu* av Ban Gu, samt mange andre hvorav de fleste ikke er blitt bevart i fullstendig stand for ettertiden.

Litteratur
----------

* Hill, John E. (2003): *Annotated Translation of the Chapter on the Western Regions according to the 'Hou Hanshu'* , andre utgave
* Yu, Taishan (2004): *A History of the Relationships between the Western and Eastern Han, Wei, Jin, Northern and Southern Dynasties and the Western Regions*. Sino-Platonic Papers No. 131 mars 2004. Dept. of East Asian Languages and Civilizations, University of Pennsylvania.
**Pulsjetmotor** er en resonansmotor uten stempel. Hovedprinsippet i virkemåten er slik: Luft blir suget inn gjennom ventilen på grunn av vakuum fra forrige forbrenning. Luften blandes med drivstoff i forbrenningskammeret og antennes av flammerester som blir returnert tilbake til brennkammeret pga. vakuum fra forrige forbrenning, ventilen vil da lukkes av forbrenningstrykket slik at forbrenningsgassene tvinges ut gjennom et snevrere rør bak som blir kalt resonansrør. På grunn av farten og massen av gassen som beveger seg ut bakenden av røret vil det skapes et undertrykk i forbrenningskammeret som suger inn neste ladning. 

Pulsjetmotoren blir startet opp ved hjelp av trykkluft som blir blåst forbi ventilen inn til brennkammeret og blandingen blir antent av en tennplugg. Siden går den av seg selv uten tennpluggen fordi blandingen som kommer inn i brennkammeret blir antent fordi det i resonansrøret er flammerester som ble returnert til brennkammeret pga. vakuum fra forrige forbrenning.

Lengden av resonansrøret er nøye avstemt fordi flammen må ikke blåse ut av resonansrøret for at flammen skal kunne returnere til brennkammeret for å antenne ny blanding i brennkammeret. Pulsjetmotoren i et modellfly kan pulsere opptil 250 pulser pr. sekund mens pulsjetmotoren i en V1 flyvende bombe pulserte opptil 45 pulser pr. sekund.

Pulsjetmotoren har noen ulemper: Høyt drivstofforbruk. Kort levetid pga. brente ventiler fra høy forbrenningstemperatur. Kan ikke monteres inn i flyet pga. sterk varmeutvikling rundt pulsjetmotoren.

Ventilløs pulsjetmotor
----------------------

Den ventilløse pulsjetmotoren har ingen bevegelige deler og dermed god holdbarhet. Dette er den enkleste jetmotoren som er laget. Den ble produsert på 60-tallet. 

Den ventilløse pulsjetmotor er ikke virkelig ventilløs — den bruker luftmassen i inntaksrøret som om den var en ventil til erstatning for en mekanisk ventil.

Historie
--------

Martin Wiberg (1826–1905) utviklet den første pulsjetmotor i Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* Pulsjetmotor:
* Ventilløs pulsjetmotor:

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Stinkende tofu i gåseblod og malasaus
**Malasaus** (kinesisk: 麻辣痲辣味型, pinyin: *Málà wèixíng*) er en kinesisk oljet sterkt krydret og bedøvende saus som består av sichuanpepper, chilipepper og en rekke krydder kokt i olje.

Den inngår i chongqingkjøkkenet og i videre forstand i sichuankjøkkenet, men er etterhvert blitt populær i det kinesiske kjøkken generelt med en rekke regionale variasjoner. 

Uttrykket *málà* er en kombinasjon av to kinesiske ord: «lammende, bedøvende» (麻) og «sterkt krydret» (辣), på grunn av følelsen man får i munnhulen.[]

Nummenheten skyldes sichuanpepperen som inneholder 3% hydroxy-alpha-sanshool.

Opprinnelsen til sausen er ikke helt klar, men mange kilder mener at den utviklet seg på nattmarkedene i Chongqing som ble frekventert av kaiarbeiderne på 1800- og 1900-tallet.

Sausen består som regel av tørket chilipepper, chilipulver, doubanpasta, sichuanpepperkorn, kryddernellik, hvitløk, stjerneanis, svart kardemomme, fennikel, ingefær, kanel, salt og sukker. Ingrediensene putrer i oksetalg og vegetabilsk olje i timevis og fylles i krukker. Det kan tilsettes andre urter og krydder, som *kaempferia galanga*, *Angelica dahurica* og valmuefrø.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. mai 2018. Besøkt 25. juli 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Stokken Arbeiderparti** var en organisasjon som ble etablert 8. april 1916 som **Eydehavn Arbeiderparti**.

Partiet var i hovedsak en valgorganisasjon, med spesiell aktivitet rundt kommunevalg. Før kommunevalget i 1916 holdt laget et fellesmøte med Stokken Socialdemokratiske forening for å stille felles liste til valget. 

Allerede i 1918 ble det startet eget ungdomslag. I 1919 ble Stokken kommune utskilt fra Austre Moland formannskapsdistrikt som egen kommune, og navnet ble endret til Stokken Arbeiderparti. Etter at kommunen ble sammenslått med andre kommuner og ble til Moland kommune ble navnet igjen endret, og etter kommunesammenslåingen i 1992 hvor Moland gikk inn i Arendal kommune, ble det slutt på den lokale arbeiderpartiorganisasjonen.

Kommuneprogrammet fra 1916
--------------------------

1. Deling av herredet i to nye kommuner, industribygda Stokken og jordbruksbygda Austre Moland,
2. Kommunal avhjelp av dyrtida
3. Utvikling av folkeskolen for å nå målet; en felles skole for alle barn
4. Kommunal overtakelse av sykepleien
5. Utredning av kommunal alderspensjon
6. Kommunalt bibliotek,
7. Avsetning på budsjettet til ett fond for å forebygge arbeidsledighet

Kilder
------

* Eydehavnsportalen – Stokken Arbeiderparti
**Brannfunksjo­nærenes bygge­selskap** var et boligselskap i Bergen som i 1919 reiste 42 leiligheter som en buet murrekke i skrått terreng på nordsiden av Rothaugen i Bergen. Rekken er vertikalt delt i 14 eiendommer med tilhørende parsellhager. Hver eiendom inneholder tre leiligheter over hverandre i samme trappeoppgang. Eieren bodde selv i en leilighet og måtte leie ut de to andre. Boligene er idag kjent som Ladegården Terrasse

Historikk
---------

Prosjektet var det tredje kooperative boligprosjektet arkitekt Olaf Jahnsen tegnet på Sandviksiden i årene 1910–1915. De to andre, Typebyen og Kommunefunksjonærers Boligselskap, var allerede oppført da byggearbeidene etter lang tid kom i gang. Forsinkelsen hadde opprinnelig sin årsak i et ønske om rasjonell arealutnyttelse, noe som ikke uten videre lot seg kombinere med eiendommenes struktur og byggeforskriftenes bestemmelser om to trappeløp for boliger på 2 etasjer eller mer. For å unngå det som ble ansett som unødvendige trapper, skulle det bygges altaner som kunne fungere som rømningsvei til naboens leilighet. En slik løsning ville gi en gevinst tilsvarende ½ værelse pr. etasje i hver bygning. Byggeanmeldelse på dette grunnlag ble i første omgang avvist og det ble derfor den 6. oktober 1915 sendt søknad til Kongen om dispensasjon fra «Bergens bygningslov» av 1899.

Den 11. januar 1919 mottok stadskonduktøren departementets melding om at dispensasjonen var innvilget, noe som imidlertid var vel seint i forhold til muligheter for å komme i gang: Da Bergen brant 15. januar 1916 ble 2700 mennesker husløse. Forholdene de kommende år gjorde at prosjektet først var ferdig tre år senere.

Informasjon om Brannfunksjo­nærenes bygge­selskap finnes i arkivet etter Olaf Jahnsen, oppbevart ved Bergen Byarkiv. Her kan en vente seg å finne diverse originaltegninger, blåkopier, byggeanmeldelser og korrespondanse.

Litteratur
----------

* Bull, Schak: Bygningsforholdene i Bergen i Aarene 1880 -1930 (maskinskrevet kopi av Bulls upubliserte manuskript fra 1932). Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design 1982.
* Jakobsen, Petter Tønder: Sosial boligbygging i Bergen 1910 - 1930. Hovedfagsoppgave i kunsthistorie, Universitetet i Bergen 1990.
* Kulturminnegrunnlag for kommunedelplan Sandviken og Fjellsiden nord. Byantikvaren 1999

Eksterne lenker
---------------

* Brannfunksjonærenes byggeselskap - oppslagsverket oVe, artikkel av Bjørn R. Jahnsen, Bergen Byarkiv.
**Kōji Yamamura**, født 4.juni 1964, er en japansk uavhengig animasjonsfilmskaper. Studioet hans, Yamamura Animations, ble stiftet i 1993, og han har laget en rekke animerte kortfilmer for barn og voksne, i tillegg til billedbøker. 

Yamamura ble født i Nagoya og studerte malerkunst ved Tokyo Zokei universitet. Kortfilmen *Hodefjellet* (*Atama Yama*) fra 2002 ble nominert til Oscar for beste animerte kortfilm og vant førstepriser ved den internasjonale animasjonsfilmfestivalen i Annecy og Animafest i Zagreb. Han har siden laget en prisvinnende animert filmatisering av Franz Kafkas novelle "En landsens lege" og kortfilmen "Muybridge's strings", som er en samproduksjon med National Film Board of Canada. 

Yamamuras filmer kjennetegnes av en personlig tegnestil som varieres fra film til film, og som har få fellestrekk med den kommersielle delen av japansk animasjonsfilm. Yamamura har i stor grad latt seg inspirere av europeiske og kanadiske animasjonsfilmskapere som Norman McLaren og Priit Pärn.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 17. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Kōji Yamamura på Twitter
* (en) Koji Yamamura på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Koji Yamamura på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Koji Yamamura på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Koji Yamamura hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Richard Haviland Knoff** (født 21. august 1950) er en norsk psykolog. Han har siden 2008 arbeidet i Statens helsetilsyn, først som avdelingsdirektør ved Avdeling for planlagt tilsyn, og siden 2013 som seniorrådgiver i Avdeling for kommunale helse- og omsorgstjenester.

Knoff har sosiologi mellomfag fra Institutt for sosiologi ved UiO (1973), og tok cand.psychol.-graden ved Psykologisk institutt samme sted i 1978. Han ble spesialist i rådgivningspsykologi i 1983.

Knoff arbeidet som kommunepsykolog i Kvinnherad i 1978-81, og deretter som faglig leder for rehabiliteringstjenesten i Ullersmo landsfengsel 1981-84. Fra 1984 til 1994 arbeidet han i Asplan Analyse, fra 1990 som administrerende direktør. Knoff stiftet deretter Agenda Utredning & Utvikling, som han ledet frem til 1998. Han jobbet deretter som selvstendig konsulent til 2004.

Fra 2005 til 2006 var Knoff fylkestrygdedirektør i Oslo, før han ble direktør i Arbeids- og velferdsdirektoratet i perioden 2006-07. Fra 2007 til 2008 var han seksjonssjef i Skatteetaten.

Knoff var hovedredaktør for artikkelsamlingen «Psykologiske almentjenester» (Universitetsforlaget, 1983).
Cutch, kart fra 1878

**Cutch** eller **Kutch** eller **Kachchh**  (gujarati: કચ્છ) var en indisk fyrstestat i periode da britene hadde herredømme i India. I dag (2021) tilsvarer det området til distriktet Kutch i delstaten Gujarat.

Fyrstedømmet omfattet hele Kutchhalvøya, da forstått fra og med våtlands- og saltsjøområdet Rann of Kutch i nord til Kutchbukta i sør. Det grenset mot Sindh (siden Indias deling i Pakistan), Jodhpur, Tharad, Radhanpur, Dhragandhra og Morvi. Arealet var ca 21 000 km².[]

Historie
--------

Kutch ble en rajput-stat i 1147,[] med hovedstad i Bhuj. Fra begynnelsen av ble det regjert av ett og samme herskerdynasti, jadejadynastiet. Det havnet i 1591 under stormogulenes overherredømme. I 1697 oppstod fyrstedømmet Morvi ved at Kutch ble redusert ved et arveoppgjør.[]

Raoene av Kachchh tok i 1757 tittelen maharajadhiraj mirza maharao. I perioden 1815–1947 var fyrstedømmet et britisk protektorat. Som fyrstestat rangert Kutch langt fremme blant saluttstatene, med 17 skuddsalver og lokalt 19 salver. Kutchopprøret fra 1816 til 1832 var et opprør rettet seg mot Det britiske Ostindiske kompanis styre.

Kutch hadde 1941 et areal på 21.364 km² og hadde 591.000 innbyggere.[] Man myntet i 1946 penger denominert i kori, det fantes pengeseddelmønstre.

Den 4. mai 1948 ble fyrstedømmet del av India. som (fra 1. mai 1949) delstaten Kutch, men i 1956 ble den med *States Reorganisation Act* inkorporert i delstaten Bombay. I 1960 ble Kutch del av den da opprettede delstaten Gujarat, der den er et distrikt, Kutch District.

Referanser
----------

1. ↑  S. N. Sadasivan: *Political and Administrative Integration of Princely States* (New Delhi: Mittal Publications, 2005), s. 29

Litteratur
----------

* «Cutch» i *The Imperial Gazetteer of India.* Bind 11: *Coondapoor to Edwardesābād.* New Edition. Clarendon Press, Oxford 1908, s. 74–84.
* George B. Malleson: *An historical sketch of the native states of India.* Longmans, Green & Co. London 1875, (digitalisert).
* Joseph E. Schwartzberg (red.): *A historical atlas of South Asia* (*Association for Asian Studies. Reference Series.* 2). Oxford University Press, New York NY o. a. 1992, ISBN 0-19-506869-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cutch State – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* iiNet: Kutch (Princely State) Arkivert 2. oktober 2019 hos Wayback Machine.
* Princely States of India K-Z, WorldStatesmen.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
*For idrettsutøveren, se Martin Stokken*
Stokken kirke.
**Stokken** er en tidligere selvstendig kommune i Aust-Agder fylke.

Historie
--------

Fra 1837 var Stokken sammen med Barbu og Tromøy en del av Østre Moland formannskapsdistrikt. Barbu og Tromøy ble skilt ut som egne kommuner i 1878. 

1. juli 1919 ble Stokken skilt ut fra Østre Moland som egen kommune. Stokken hadde da 1 683 innbyggere, og hadde eksistert som eget kirkesogn siden 1878. 

Ved hvert av kommunestyrevalgene oppnådde Arbeiderpartiet mere enn 60% av stemmene, og kommunen fikk etterhvert status av landskjent utstillingsvindu for partiet. I 1951 kunne Stokken kommune skilte med:

* skattemessig den gunstigste reduksjonstabellen av alle kommuner i Aust-Agder
* lavere pensjonsalder og høyere trygdesatser enn andre kommuner
* første kommune i fylket med mors- og invalidetrygd
* Aust-Agders best utbygde skoleordning
* fri skoletannpleie for alle mellom tre og 18 år
* fylkets best utbygde veinett

1. januar 1962 ble Stokken, Austre Moland, Flosta og Strengereid krets i Tvedestrand slått sammen til en ny storkommune som fikk navnet Moland kommune. Stokken hadde på dette tidspunktet 2 783 innbyggere.

1. januar 1992 ble Moland, Hisøy, Tromøy og Øyestad kommuner slått sammen med Arendal til den nye Arendal kommune.

Ordførere i Stokken herredstyre
-------------------------------

* 1919–1921 Guttorm Fløistad
* 1921 Andres Haugmoen\*
* 1922–1928 Nils Hjelmtveit
* 1928–1931 Hans. J. Bakke
* 1931–1937 Nils Hjelmtveit
* 1937–1941 Syver Kristiansen
* 1942-1945 Lauritz Harry Jensen
* 1945–1961 Johs. Kinserdal

\*Varaordfører Haugmoen rykket opp som ordfører for resten av valgperioden. Fløistad måtte fratre som ordfører etter at han var blitt utnevnt til lensmann.

Referanser
----------

1. ↑  Harald Berntsen (28. februar 2006). «"EITTPARTIKOMMUNEN" Stokken heradsstyre 1919-1961». Eydehavnportalen.

Se også
-------

* Saltrød
* Eydehavn

Eksterne lenker
---------------

* Om Stokken kommune på Eydehavnsportalen
* Kaare Berntsen: "EITTPARTIKOMMUNEN" Stokken heradsstyre 1919-1961. På Eydehavnsportalen
* (no) Stokken kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |