recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Polarmedaljen** (engelsk: *Polar Medal*) er en britisk fortjenstmedalje innstiftet i 1904 til belønning av innsats for utforskning av Antarktis.

Utforming
---------

Polarmedaljen er i sølv og bronse og har oktogonal form. På aversen bærer den portrett av den regjerende britiske monark, omsluttet av en omskrift med dennes navn og tittel. Reversen viser en scene med skipet RRS «Discovery» og et seks mann sterkt parti som drar sleder. 

Medaljen er opphengt i et hvitt bånd. Medaljebåndet utstyres med en eller flere spenner med innskriften «ANTARCTIC» og årstallene for ekspedisjonene.

Tildeling
---------

Polarmedaljen ble opprinnelig innført for å belønne deltagerne i Den nasjonale britiske Antarktisekspedisjon, under ledelse av Robert Falcon Scott. Medaljen ble også tildelt mannskapet fra unnsetningsskipene «Terra Nova» og «Morning». Tildeling av medaljen fulgte deretter for nye ekspedisjoner, i hovedsak slik at sølvmedaljen gis til offiserer og mannskaper som har gjort den mest farefulle innsatsen, mens medaljen i bronse tildeles dem som har en mindre fremtredende rolle. 

Ved utgangen av 2005 var 948 personer tildelt medaljen i sølv. 80 av disse fikk medaljen mer enn en gang, på bakgrunn av deltagelse i mer enn en ekspedisjon. 259 personer tildelt medaljen i bronse. Av disse er det ti som er tildelt medaljen mer enn en gang.

Frank Wild og Ernest Joyce er de eneste som har mottatt medaljen med fire spenner.

* Versjon med kong Edvard VIIs portrett og spennen «ANTARCTIC 1902-04»Versjon med kong Edvard VIIs portrett og spennen «ANTARCTIC 1902-04»
* Versjon med dronning Elizabeth IIs portrett og spennen «ANTARCTIC 1957-58»Versjon med dronning Elizabeth IIs portrett og spennen «ANTARCTIC 1957-58»
* ReversRevers

Kilder
------

* John W. Mussell: *The Medal Yearbook 2010*, Honiton: Token Publishing, 2009, s. 284

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Polenpartei** («polakkpartiet», offisielt *Polnische Nationaldemokratische Partei*) var et tysk politisk parti som arbeidet for å fremme den polskkulturelle befolkningen i Tysklands interesser. Det representerte særlig ansatte i industrien og gruvedriften, og hadde sine tyngdepunkter i Pommern, Øvre Schlesien og Ruhrområdet.

Partiet ble grunnlagt 7. oktober 1903 i Beuthen gjennom en sammenslutning av de tidligere konkurrerende *Polnischer Wahlverein für Schlesien* (katolsk parti) med det radikale *Polnischer Volksverein* (Korfanty-partiet) til en felles *Wahlkomitee für Schlesien*, som senere ble omdannet til *Polnische Nationaldemokratische Partei*.

Partiet bestod over flere tiår. Etter riksdagsvalget i 1920 ble det avløst av *Polnische Volkspartei* (PVP), som deltok ved riksdagsvalgene i 1924, 1928 og 1930, og dette ble igjen avløst av *Polenliste* ved valget i 1932.

Partiets mest fremstående representant var redaktøren Albert Korfanty, som ble innvalgt i riksdagen i 1903 i valgkretsen Kattowitz-Hindenburg.

Ved riksdagsvalget i 1907 fikk Polakkpartiet i provinsen Westfalen 2,9 %, i valget 1912 sogar 3,4 %. I enkelte byer i Ruhrområdet hvor det bodde mange arbeidere av polsk avstamning hørte partiet til de største.

I hele det tyske riket fikk Polakkpartiet ved valget i 1907 4,0 % av stemmene og 5 mandater i Riksdagen, i 1912 3,6 % og 4 mandater.

Se også
-------

* Den polske listen
**Uvdalselve** eller **Uvdalsåe** (også skrevet: *Uvdalselvi, -elva, -åi, -åne*) er ei elv som i sin helhet ligger i Nore og Uvdal kommune i Buskerud. Øverst heter elva Tøddøla, og har sine kilder ved fjellet Ræpeholåsen (1311 moh), særlig i Skarvsvatnet og Tøddølvatnet, som begge er regulert. Langt oppe er det også tilsig av Jønndalsåe fra den bratte Jønndalen. Uvdalselve munner ut i Numedalslågen ved Skjønne nedenfor Rødberg. Elva er 64,9 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 849,79 km². Middelvannføringen ved munningen er 16,99 m³/s. Totalt utbygd effekt er 156 MW.

Uvdalselve har sine kilder i fjellområdene Dagalifjell og Imingfjell, henholdsvis nord/øst og sør/vest for Uvdalen. Dalen er en ganske bratt V-dal, og elva har tilsig fra bare mindre vassdrag. Et av tilsigene i øvre løp kommer fra Sønstevatn som er regulert og gir kraft til Uvdal I kraftverk på 90 MW. Elva renner gjennom tettstedet Rødberg, og her er den regulert av betongbuedammen Rødbergdammen, hvor reservoaret utgjør nedre basseng for tilsigene til Nore I kraftverk og vannmasse til Nore II kraftverk (63 MW) og Rødberg kraftverk (2,9 MW) som er plassert nede ved Numedalslågen. Rødbergdammen regulerer fullstendig vannmengden etter behov, og bare noen hundre meter lengre nede i et dypt gjel renner Uvdalselva sammen med Numedalslågen ved Skjønne kirke. Det er godt fiske i elva ovenfor dammen, med krav om fiskekort.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 27. juli 2017
2. ↑  «Uvdalselve, Uvdalsåe». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Uvdalselva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Lastebil med propgandamateriell for Deutschvölkische Freiheitspartei (DVFP) foran Brandenburger Tor i Berlin under den tyske valgkampen mai 1924.
**Deutschvölkische Freiheitspartei** («det tyskfolkelige frihetspartiet», DVFP) var et høyreradikalt tysk politisk parti, dannet 16. desember 1922 og oppløst 1933.

Historie
--------

Partiet oppsto som avspaltning av Deutschnationale Volkspartei (DNVP). Deutschvölkische Freiheitspartei var et etnisk basert nasjonalistisk parti. Albrecht von Graefe var leder fra 1922 til 1928, og etter ham overtok Reinhold Wulle til partiet ble oppløst i 1933. I 1923 hadde partiet omkring 50 000 medlemmer. Etter parlamentsvalget i 1924 fikk partiet 6,5 % av stemmene og 32 medlemmer av riksdagen. Blant de valgte parlamentsmedlemmene var Erich Ludendorff, Wilhelm Frick, Ernst Röhm og Gottfried Feder. 

I den såkalte *völkisch*-tekningen sto begreper som ættetenking, etnisk renhet og rasehygiene sentralt, og sammenhengen mellom ætt og jord, i betydningen at de naturgitte forutsetningene de ulike folkegruppene har levd under i århundrer har påvirket disse og gitt dem ulike karakteregenskaper. Historien som en evig strid mellom etniske grupper og denne kampen måtte vinnes om ikke egen folkegruppe skulle gå til grunne. De så jøder, frimurere, katolikker og kommunister som krefter som ødela germanerne og bekjempet derfor disse. 

Partiet avviste Weimarrepublikken og krevet øyeblikkelig handling for å knuse kommunismen i Sovjetunionen. Det hadde sin basis i jordeiermiljøer i det protestantiske i Nord- og Øst-Tyskland og innen det prøyssiske offiserskorpset.

Partiets viktigste organ var *Das Deutsche Tagblatt*, fra 1928 kalt *Deutsche Nachrichten*.

Referanser
----------

1. ↑   Bernhard Sauer, «Goebbels Rabauken: Zur Gewchichte der SA in Berlin-Brandenburg», «Die DvFP hatte sich parallel zur GAP am 16. Dezember 1922 als Abspaltung des radikalen völkischen Flügels der Deutschnationalen Volkspartei (DNVP) in Berlin konstituiert.»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bernhard Sauer, «Goebbels Rabauken: Zur Gewchichte der SA in Berlin-Brandenburg», «Das Parteibüro der DvFP befand sich in der Dessauer Straße 6 in Berlin-Kreuzberg.»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bernhard Sauer. «Goebbels Rabauken: Zur Gewchichte der SA in Berlin-Brandenburg» (PDF). «Mitglied konnte nur werden, wer an Eides statt versicher- te, »daß sich unter seinen und seiner Frau Eltern und Großeltern weder Angehörige der jüdischen noch der farbigen Rasse befinden«.»
4. ↑  «Deutschvölkische Freiheitspartei (DVFP), 1922-1933». Historisches Lexikon Bayerns. Besøkt 17. juli 2016.

Se også
-------

* Völkisch-bevegelsen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Tyskland
**Dino Prohic** (født 5. september 1971 i Beograd i Jugoslavia (nå Serbia)) er en norsk-bosnisk journalist og forfatter som vokste opp i Bosnia-Hercegovina. 

Prohic ble utdannet som journalist ved Høgskolen i Oslo i 2001, og har siden arbeidet som journalist ved flere norske redaksjoner. I 2005 ble han fastansatt ved Lokalavisene Oslo. I 2008 ble han kommunikasjonsrådgiver i Integrerings- og mangfoldsdirektoratet (IMDi). I perioden 1995- 1998 jobbet Prohic med Nansenskolens prosjekt "Demokrati, menneskerettigheter og fredelig konfliktløsning". Fra 1998 til 2001 var han involvert i Norsk Folkehjelps mineryddingsprosjekter på Balkan (BiH og Kosovo). 

Prohic har laget flere kortfilmer og har skrevet flere bøker som er gitt ut i Bosnia og Hercegovina.

Bibliografi
-----------

* Bez izlaza- (Ingen utvei) Diktsamling 1995
* Stranci (De fremmede), noveller 2007
* Velika Prevara- Roman 2010

Filmografi
----------

* Living With Danger (Zivjeti sa opasnosti) 2001
* Drømmen om hjemlandet (San o domu) 2002
* Kort og godt: Menneske! (Covjek, kratko i jasno) 2003
* Verken her eller der (Ni tamo ni ovamo) 2004
* Gjennfunnet hjem (Pronadjeni dom) 2007
* Et annet Irak[*død lenke*] (Druga slika Iraka) 2008

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Fjellheim skole** er en tidligere skole på Brakerøya i Drammen. Den ble åpnet som folkeskole i 1914. Skolen ble tegnet av arkitekt Andreas Bjercke og er så å si identisk med Brandengen skole, som ble oppført samtidig på andre siden av Drammenselva. På grunn av sviktende elevgrunnlag ble Fjellheim skole nedlagt i 1990. Lokalene huser Drammen kommunes introduksjonssenter.

Historie
--------

Fjellheim skoles gymnastikksal ble oppført i 1966.
Drammen kommune vedtok i 1910 å anlegge to nye skoler. Etter en arkitektkonkurranse ble prosjekteringsoppdraget i mars 1911 gitt til arkitektene Andreas Bjercke og Arnstein Arneberg. Etter hvert delte de to arbeidet mellom seg slik at Bjercke ble ansvarlig for Fjellheim skole og Arneberg for Brandengen.

Fjellheim skole sto ferdig i 1914. De totale byggekostnadene var på drøyt 500.000 kroner. Ved innvielsen hadde skolen 1013 elever fra 1. til 7. klasse. Elevtallet sank gradvis i mellomkrigstiden, og i 1939 hadde skolen 592 elever. I etterkrigsårene steg tallet noe og var på rundt 700 elever.

Mellom 1954 og 1956 ble utearealene omgjort og skolegården utvidet. I 1964 ble Fjellheim ungdomsskole. I den forbindelse fikk skolen en ny fløy med nye klasserom, formingsavdeling og ny gymnastikksal.

På grunn av skolens store kapasitet og det skiftende elevgrunnlaget, hadde skolen i perioder elever fra flere andre bydeler. I tillegg tilbød den lokaler til andre skoler og etater, slik som framhaldsskole, pedagogisk senter og kommunal musikkskole. Etter at store deler av bebyggelsen på Brakerøya ble rasert da man bygget motorveibrua på 1970-tallet, ble den lokale elevtilgangen ytterligere redusert. Midt på 1980-tallet hadde skolen 273 elever, fordelt fra 5. til 9. klasse. Fjellheim skole ble nedlagt i 1990.

Etterbruk
---------

Etter 1990 har skolebygningene blitt tatt i bruk av Drammen kommunes undervisningssektor. Kommunens introduksjonssenter, som blant annet tilbyr norskopplæring for fremmedspråklige, holder til på Fjellheim. I en periode på 1990-tallet ble også deler av bygningene benyttet til Steinerskole.

Annet
-----

Idrettslaget Bragerøens Ballklubb, senere Sparta/Bragerøen, ble stiftet i gymnastikksalen på Fjellheim skole i 1936.

Referanser
----------

1. 1 2  Ola Laukli (1991). *Trekk fra Drammens skolehistorie fram til ca. 1930*. Drammen. s. 137–139.
2. 1 2 3  Ole E. Andersen (1986). «Fjellheim skole». I Odd Olsvik. *Drammensskolens jubileumsnummer*. Drammen. s. 20–21.

Eksterne lenker
---------------

* Introdukssjonssenteret, Drammen kommune Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Villaen Gunnarsbø i Gunnarsbøparken ble reist som bolig for skipsreder og konsul Morten Wilhelm Wilhelmsen i 1878. Bygningen var rådhus for Tønsberg kommune 1930–1962. Bygningen  Foto: Helge Høifødt, 2016 
**Gunnarsbøparken** er et parkanlegg i Tønsberg i Vestfold og Telemark. Den grenser mot Storgata og Stoltenbergs gate og omgir blant annet Vestfold og Telemark fylkeshus, med inngang fra Svend Foyns gate, og villaen Gunnarsbø. 

Den tidligere rederboligen ble oppført i 1878 for skipsreder og konsul Morten Wilhelm Wilhelmsen. Den og parken ble donert til Tønsberg kommune i 1929 for at den skulle fungere som rådhus, noe den gjorde fram til 1962. Bygningen fikk glassmaleri utført av Bernhard Greve i 1939. Foran villaen står en byste av Wilh. Wilhelmsen. 
I parken er det en dam og i sør et monument over rederiet Wilh. Wilhelmsen. 

I 2001 ble *Gunnarsbø skatepark* (anlegg for rullebrett) etablert i denne enden av parken. I 2013 ble den oppgradert med en stor betongpark med parkour-anlegg, kalt *Momentumparken*, og 1200 kvm skateanlegg og klatrevegg for barn og unge. Ingen elementer er høyere enn to meter over bakken.

I enden av Storgata, ved Mammutkrysset, er det også en parkeringsplass for bobiler. Langs Storgata ligger også Svend Foyns arbeiderboliger med leiligheter ut mot parken. 

Dammen i Gunnarsbøparken. Foto: Helge Høifødt, 2016 
Villaen Gunnarsbø fikk glassmaleri laget av Bernhard Greve i 1939. Det viser motiver fra byens historie og det gamle seglet fra 1200-tallet.
* Gunnarsbøparken med Svend Foyns arbeiderboliger midt i bildet og parkerte biler og kjøpesenter ved Storgata til venstre. Foto: Fortegnet panorama september 2017Gunnarsbøparken med Svend Foyns arbeiderboliger midt i bildet og parkerte biler og kjøpesenter ved Storgata til venstre. Foto: Fortegnet panorama september 2017
* Hovedparken mot sørøst. Tønsberg svømmehall på den andre sida av Stoltenbergs gate sees i høyre bildekant. Foto: Fortegnet opanorama november 2018Hovedparken mot sørøst. Tønsberg svømmehall på den andre sida av Stoltenbergs gate sees i høyre bildekant. Foto: Fortegnet opanorama november 2018
* Fasaden på villaen mot nord, med Vestfold og Telemark fylkeshus ved Stoltenbergs gate i bakgrunnen og Carl E. Paulsens byste av konsul Wilh. Wilhelmsen fra 1939. Foto: Forvrengt panorama 2021Fasaden på villaen mot nord, med Vestfold og Telemark fylkeshus ved Stoltenbergs gate i bakgrunnen og Carl E. Paulsens byste av konsul Wilh. Wilhelmsen fra 1939. Foto: Forvrengt panorama 2021

Referanser
----------

1. ↑  «Momentumparken – parkouraktivitet i betongmiljø.» *park & anlegg* 3/2016, side 28–29..
2. ↑  *Gamle Tønsberg: Gunnarsbø* (utgitt 1970, nettversjon 1998)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnarsbøparken, Tønsberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Gunnarsbøparken hos Visit Tønsberg
* Gamle Tønsberg: Gunnarsbø
* Murarkitekturhistorie i Tønsberg: Gunnarsbø
**John Patrick Daly** (født 28. april 1966) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren. Han er kjent for sin kraft på banen og for en rekke uheldige episoder både på og utenfor banen. Daly er, og har alltid vært, en av de mest populære spillerne på touren. En fargeklatt og golfens "Bad Boy".

Daly ble født i California og tok avsluttende eksamen ved Universitetet i Arkansas, hvor han var medlem av golfforeningen. 

Han begynte å spille golf i 4-årsalderen, og har senere blitt en levende legende.
Han ble profesjonell i 1987. I 1990 vant han Ben Hogan Utah Classic, og ble utnevnt til «PGA Tour: Rookie of the year». Han ble medlem av PGA-touren i 1991 og tok seieren i PGA-mesterskapet allerede første året. I 1992 vant han B.C. Open og i 1994 BellSouth Classic. I 1995 vant han sin andre *major* – The Open. Han ble dermed den fjerde amerikaner etter 2. verdenskrig, til å vinne to majors før fylte 30. 

Karrieren til Daly har vært avbrutt flere ganger på grunn av problemer med alkohol. Mellom 1995 og 2004 tok han ikke en eneste seier på PGA-touren. 15. februar 2004 tok tørketiden slutt da han vant Buick Invitational etter omspill.

Daly er også mer enn bare en golfspiller. Han er også tekstforfatter og sanger. Hans album, «My Life», er en plate med svært personlige tekster. Her har han blant annet fått med seg Willie Nelson som gjesteartist. 

Daly reiser ikke med fly mellom turneringsbanene slik som de fleste andre spillerne, men benytter heller en stor campingbil. Fra den 18. januar 2006 ble hans hverdag allemannseie, gjennom et realityshow kalt «The Daly Planet». 

Han er kjent for sitt brennende engasjement i diverse veldedige stiftelser, blant annet «Make A Wish»-foundation og «Boys & Girls Clubs of America». Dessuten etablerte han, i 1991, et college-fond for barna til en fan som ble truffet og drept av lynet. Dette skjedde under turneringen på Crooked Stick Golf Club, Indiana, hvor han vant sin første seier som profesjonell. Daly kalte til seg kona og de to døtrene til den drepte etter turneringen, og sa at han ville hjelpe dem økonomisk ved å opprette et college-fond for barna. Kona takket, men har senere innrømmet at hun ikke trodde så mye på lovnadene. Men en uke senere trodde hun på dem. Da fikk hun tilsendt en sjekk på $30 000, med hilsen; John Daly.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) John Daly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) John Daly – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) John Daly – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) John Daly – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) John Daly – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) John Daly – Verdensrankingen Rediger på Wikidata
* Make a Wish-foundation
* Boys & Girls Clubs of America

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** Munzinger (sport) **·** MusicBrainz
 |
Kart**Trollbrua ved Eikeren** er ei naturskapt bru over Tryterudelva på grensen mellom Øvre Eiker kommune og Holmestrand kommune. Den er skapt ved at vann og is har sprengt seg gjennom fjellet og skapt en høy portal, som gjør det mulig å krysse elva tørrskodd. Navnet «Steinbru» brukes også.

  

Alt i 1895 beskrev Johan Vibe dette stedet som et mål for turister i bokverket «Norges land og folk topografisk-statistisk beskrevet»: *Tryterudbækken løber i sit nederste parti gjennem en trang kløft mellem høie og bratte lier. Nede i bunden af denne kløft gaar der en naturlig klippebro over elven. Broen, der bestaar af fast fjeld, hvorunder elven har gravet sit løb, er 3 à 4 meter bred og 5 à 6 meter lang. Hvælvingen under broen er 7 à 8 meter høi. Fra nordsiden kan man uden vanskelighed klatre ned igjennem Lien og spadsere ud paa broen, paa hvis overflade der vokser krat og busker. Fra sydsiden derimod er den utilgjængelig, da den her ender i de steile fjeldsider, der begrænser kløften mod syd.*

Tryterudelva på østsiden av Eikeren har gravd ut ei relativt dyp elvekløft, og nede i bunnen har elva skapt et naturfenomen vi ikke finner så mange steder i landet vårt. Her ligger Trollbrua, ei naturlig steinbru som står i en vakker bue over elveløpet. Den er 7-8 m høy og 3-4 m bred. Brua danner en kort tunnel for elva, og er ganske renskåret i den rødlige berggrunnen. Den består av alkalifeltspatgranitt, eller ekeritt, som er en grovkornet og stedvis porfyrisk bergart i dette området.

Formasjonen er skapt av naturlige erosjonsprosesser, antakelig ved at elvevann har presset seg inn i svakhetssoner i fjellet. Frostsprenging har så løsnet deler av fjellet over tid, og skapt Trollbrua slik den fremstår i dag. 

Det går skogsbilveier på begge sider av elva, slik at Trollbrua er lett tilgjengelig, selv om det er nokså bratte skråninger fra veiene og ned til elva.

Dette er den største steinbrua i Norge, men langs kysten og i enkelte fjellområder finnes naturlige steinspenn i flere varianter. Eksempler er Kirkeporten ved Nordkapp, og Kongeporten på Senja.

**Adkomst**

Ved fylkesgrensa mellom Viken og Vestfold og Telemark på østsiden av Eikeren er det to alternative skogsbil veier opp:

1. Parker ved informasjonsskiltet på Vestfold og Telemark siden og følg skogsbilveien på motsatt side forbi bommen og oppover til det blir litt slakkere. Stien fra skogsbilveien og ned til Trollbrua er merket med fargede bånd.
2. Parker på liten parkeringsplass rett på Viken siden og følg skogsbilveien forbi bommen og oppover. Stien fra skogsbilveien og ned til Trollbrua er merket med en varde.

Det er en relativ enkel fottur, litt bratt ned fra skogsbilveiene, på ca. 7 km (tur/retur) som tar ca. 2 timer.

Referanser
----------

1. ↑  «Trollbrua ved Eikeren – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 23. desember 2020.
2. ↑  «Trollbrua ved Eikeren». *Fritt Fall Foto og Design*. Besøkt 23. desember 2020.
3. ↑  «Trollbrua». *www.ut.no*. Besøkt 23. desember 2020.
**Szabad Demokraták Szövetsége – a Magyar Liberális Párt** (på norsk: «Alliansen av frie demokrater – Ungarns liberale demokrati»), SzDSz) er et liberalt ungarsk parti, ledet av Gábor Fodor. Partiet er medlem av European Liberal Democrat and Reform Party får det meste av sin støtte fra Budapest. 

Partiet ble grunnlagt i november 1988 som opposisjonsparti til kommunistene og samler primært støtte fra middelklassen, liberale intellektuelle og entreprenører. Partiet kom på andreplass ved det første post-kommunistiske valget i 1990, i det partiet ble slått av det kristennasjonale Magyar Demokrata Fórum (MDF). Etter at MDF mistet regjeringsmakten i kjølvannet av parlamentsvalget i 1994, overrasket SZDSZ mange ved å gå i regjering med Magyar Szocialista Párt (MSZP), etterfølgerpartiet til det kommunistiske Magyar Szocialista Munkáspárt (MSZMP). Med dette startet en strategisk allianse mellom de to partiene som ikke har blitt avsluttet siden, tross flere kriser. 

Partiets storhetstid antas å være over etter at det tapte mange stemmer ved parlamentsvalget i 1998, der partiet fikk omtrent en tredjedel av stemmene det fikk ved det foregående valget. Valgene i 2002 og 2006 har kun bekreftet dette.

Parlamentarisk representasjon
-----------------------------

| år | mandater i prosent | mandater | stemmer | status |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1990** | 23,83 % | 92 | 1 168 234 | opposisjon |
| **1994** | 17,88 % | 69 | 965 401 | i regjering |
| **1998** | 6,22 % | 24 | 344 352 | opposisjon |
| **2002** | 5,57 % | 20 | 313 084 | i regjering |
| **2006** | 6,5 % | 20 | 351 612 | i regjering |

Eksterne lenker
---------------

* (hu) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) SZDSZ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Partiets eneste president, John Adams
**Føderalistpartiet** (engelsk: *Federalist Party* eller *Federal Party*) var et amerikansk politisk parti som eksisterte i perioden 1792 til 1816, men med noen grupperinger som fortsatte ut i 1820-årene.

Føderalistpartiet kontrollerte de føderale myndighetene fra til 1801. Partiet ble stiftet av finansminister Alexander Hamilton som i løpet av George Washingtons første periode som president, bygget opp et nettverk av støttespillere til sin finanspolitikk. Dette nettverket av støttespillere ble etter hvert til Føderalistpartiet som ønsket en sterk føderal regjering, i motsetning til sine politiske rivaler i Det demokratisk-republikanske parti.

Partiets eneste president var John Adams som først var Washingtons visepresident, før han overtok som president i 1797 og i en periode fram til 1801.

Se også
-------

* Alexander Hamilton
* Det demokratisk-republikanske parti

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Minnesotas bonde- og arbeiderpartis medlemmer av den amerikanske Kongressen i 1924, fra venstre kongressmann Knud Wefald, senator Henrik Shipstead og senator Magnus Johnson, hilser på sin partifelle fra Minnesotas lovgivende forsamling, Myrtle Cain. Partiet støttet et grunnlovstillegg om likestilling mellom kjønnene.  Foto: Harris & Ewing/Library of Congress 
**Minnesota Farmer-Labor Party** («Minnesotas bonde- og arbeiderparti») var et politisk parti i den amerikanske delstaten Minnesota mellom 1918 og 1944. Det har blitt beskrevet som populistisk, progressivt og radikalt.

Bonde- og arbeiderpartiet ble et betydelig tredje parti, som utfordret demokratene og republikanerne i Minnesota, og kom til å dominere delstatspolitikken i Minnesota under den store depresjonen.

Tre av guvernørene i Minnesota representerte bonde- og arbeiderpartiet: Floyd B. Olson, Hjalmar Petersen og Elmer Benson. Fire medlemmer av USAs senat rakk å representere partiet: Henrik Shipstead, Magnus Johnson, Elmer Benson og Ernest Lundeen. Shipstead byttet seinere parti til republikanerne.

Demokratene i Minnesota lyktes med å slå sammen partiet med deres eget parti. Minnesota Democratic-Farmer-Labor Party, «Minnesotas demokratiske bonde- og arbeiderparti», som demokratene i Minnesota heter fortsatt, ble dannet 15. april 1944 ved sammenslåing av de to partiene. Hubert H. Humphrey spilte en sentral rolle i sammenslåingen.

På begynnelsen av 1920-tallet ble det gjort forsøk på å grunnlegge et parti som omfattet hele USA under navnet Farmer–Labor Party of the United States. Forsøkene var ikke vellykkede, selv om Parley P. Christensen fra Utah stilte opp i presidentvalget i USA 1920 og fikk til sammen over 265 000 stemmer fordelt på 19 delstater. Ved presidentvalget i USA 1924 forente partiet krefter med senator Robert M. La Follette sr. fra Wisconsin og hans progressive parti, som fikk over 4,8 millioner stemmer.

Referanser
----------

1. ↑  «1920 Presidential Election Results». *Dave Leip's Atlas of U.S. Elections* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 30. september 2007.

Litteratur
----------

* Gieske, Millard L. (1979). *Minnesota Farmer-Laborism: The Third-Party Alternative* **(engelsk)**. Minneapolis: University of Minnesota Press.

Eksterne lenker
---------------

* Farmer-Labor Party av Spartacus Educational

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |


Portal: USA
**Cervarix** er en vaksine mot noen typer av human papillomavirus (HPV), som ved kronisk infeksjon kan medføre kreft i livmorhalsen. Vaksinen, som er produsert og markedsført av GlaxoSmithKline, beskytter mot HPV 16 og 18, som står for omkring 70 % av alle tilfeller av livmorhalskreft. 

HPV-viruset er en seksuelt overført sykdom og meget alminnelig. Det anslås at opptil 70–80 % av den seksuelle aktive befolkning på et tidspunkt i livet vil bli infisert. Normalt klarer kroppens immunforsvar selv å slå infeksjonen ned, men noen få kvinner får en kronisk infeksjon som kan lede til livmorhalskreft. Tidlig seksuell debut og en promiskuøs livsførsel med mange seksualpartnere kan øke en kvinnes risiko for å pådra seg livmorhalskreft.

Cervarix er en preventiv og ikke helbredende vaksine. Det vil si den skal helst gis før den seksuelle debut. Den gir ikke en 100 % beskyttelse mot livmorhalskreft som er årsaken til at noen leger anbefaler vaksinerte kvinner å la seg screene regelmessig.

Referanser
----------

1. ↑   Cervarix: Summary of Product Characteristics
2. ↑  Vaccine for livmoderhalskræft Arkivert 27. oktober 2007 hos Wayback Machine. DR
3. ↑  Mange seksualpartnere øger risikoen for HPV-virus Arkivert 5. juli 2007 hos Wayback Machine. Kræftens Bekæmpelse, 26. juli 2005
4. ↑  Livmoderhalskræft, *Sundhed.dk*

Litteratur
----------

* Ireland, Corydon (2006). «A Cancer Vaccine is Born». *Rochester Review*. University of Rochester. 68 (3).
* McNeil, Donald G. Jr. (29. august 2006). «How a Vaccine Search Ended in Triumph». *The New York Times*.
**Dørsjø** er et skogsvann på grensa mellom kommunene Øvre Eiker og Flesberg i Buskerud. Det ligger 295 m.o.h. har et areal på 0,13 km² og en omkrets på 2,4 kilometer. Vannet ligger i retning nord-sør, og kommunegrensa går midt i vannet. Dørsjø har tilsig fra Langevannet i Flesberg via Langvasselva, og det har utløp gjennom elva Dørja til Fiskumvannet.

Fra Daleseter i Lurdalen er det privat bilvei til Dørsjøvollen og Haugen. Fra Dørsjøvollen går det bru over Langvasselva og derfra en tydelig sti på nordsiden av vannet til Jensrud og videre nordover gjennom Kolbergdalen til Vesletjenn og Svartskurdvannene. Fra Haugen går det også en mindre tydelig sti på sørsiden av vannet til munningen av Dørja, der det er bru over elva ved Skarragruvene. Herfra er det stier både vestover mot Lurdalen, sørover mot Skjelbreddalen og østover mot Kolbergsetra.

Rundt Dørsjø er det tre kjente boplasser, som alle var bebodd fra 1700-tallet og fram til et stykke ut på1900-tallet. Det har også vært fastboende på Pukkverket ved Dørja, få meter fra Dørsjø. Denne plassen har navn etter pukkverket ved Skarragruvene, som lå i dette området.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 27. november 2020
2. ↑  «Dørsjø – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 13. november 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Fosseteråsen naturreservat** er et naturreservat i Øvre Eiker kommune, i Viken fylke.

Fosseteråsen ligger inne på åsen ca. 3 km vest for Hakavik på vestsiden av Eikeren, i åslanskapet mellom Eikeren og Lågen. Reservatet ligger ved de store, sammenhengende vannene Øksne, Tistillen og Burvannet.

Området ble vernet 11. desember 2015 og har et totalareal på ca. 1877 dekar.

Formålet med naturreservatet er å bevare et variert skogområde med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området er spesielt ved at det har nesten utelukkende eldre og gammel skog. Særlig viktig er forekomstene av gammel natur-granskog rik på død ved. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
2. ↑  «Forskrift om vern av Fosseteråsen naturreservat, Øvre Eiker kommune, Buskerud - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 22. desember 2020.
3. ↑  «Geocortex Viewer for HTML5». *geocortex01.miljodirektoratet.no*. Besøkt 22. desember 2020.
4. ↑  «Naturbase faktaark». *faktaark.naturbase.no*. Besøkt 22. desember 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Trehørningen** er en innsjø i Hole kommune i Buskerud. Den er en del av Trehørningsvassdraget, og har navnet etter den trekantede formen på vannet. Trehørningen er oppdemmet og regulert som magasin for Asker og Bærum Vannverk.

Demningen ved utløpet av Trehørningen er en murdemning bygget i 1841, senere ombygd og reparert flere ganger siden. Den er 100 meter lang og fem meter høy, og på damkrona står et lite lukehus av tre. Trehørningen har vært oppdemt helt siden 1600-tallet, for å dekke Bærums Verks behov for trevirke og vannkraft til drift av jernverket. En stor flom i 1638 ødela demninger og bygninger, og jernverket ble etter dette lagt ned noen år. I 1808 brast Trehørningsdammen igjen etter en flom, og dambruddet førte til store skader nedover vassdraget, særlig på Bærums Verk.

Demningen er i dag en del av vannforsyningen til Bærum kommune. Fra Søndre Heggelivann i Lysakervassdraget overføres det vann til Trehørningen gjennom en 2,5 kilometer lang tunnel som ble åpnet i 1969. Bærum kommune ervervet vannrettighetene i vassdraget i 1949.

Det er brukbart fiske i sjøen, hovedsakelig abbor og ørret. Fra Lommedalen går det en skogsbilvei opp til sørenden av Trehørningen og videre til Kampesetra.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. mai 2019
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. mai 2019
3. ↑  «Vannkilder». *abvann.no*. Asker og Bærum Vannverk. Arkivert fra originalen 1. mai 2019. Besøkt 1. mai 2019.
4. 1 2  «Trehørningen, Hole, Buskerud». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> NVEs utvalgte kulturminner*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 23. august 2016. Besøkt 2. mai 2019.
5. ↑  Hauge, Yngvar (1953). *Bærums verks historie*. Aschehoug. s. 24.
6. ↑  Hauge, Yngvar (1953). *Bærums verks historie*. Aschehoug. s. 203.
7. ↑  «#782: Trehørningen». *Markadatabasen*. Skiforeningen. Besøkt 3. mai 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Igulsrud naturreservat** ligger på Igulsrudhaugen øst for Randsfjorden i Jevnaker kommune, mellom gårdene Igulsrud og Tømmerås.

Berggrunnen i området består for det meste av kalkstein og leirskifer fra epoken ordovicium. Dette gir opphav til kalkrikt jordsmonn, og grunnlag for krevende vegetasjon. Skogen er av typen kalkbarskog med både gran og furu, og det er mye læger.

Reservatet huser ti rødlistede arter jordboende sopp, og verdifullt er også den sjeldne kombinasjonen av kalkskog og mye død ved.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men det er tillatt å sanke matsopp og bær. Bålbrenning er ikke tillatt, heller ikke sykling eller bruk av hest.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 13. januar 2024.
2. ↑  (no) Igulsrud naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  (no) Igulsrud naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Forskrift om vern av Igulsrud naturreservat, Jevnaker kommune». Lovdata. Besøkt 13. januar 2024.
**Gerhard Knoop** (født 3. november 1920 i Kristiania, død 25. oktober 2009 i Oslo) var en norsk regissør og teatersjef.

Ungdom og utdannelse
--------------------

Knoop debuterte som skuespiller i revyen på Ullern gymnas, hvor han tok eksamen artium i 1939. Under andre verdenskrig kom han med i illegalt arbeid og måtte flykte til Sverige. Der ble han etter hvert sersjant i polititroppene. Etter krigen studerte han ved Universitetet i Oslo og siden ved Denver University i Colorado og utdannet seg til regissør der. Hovedoppgaven var regi og dokumentasjon av Kjeld Abells skuespill *Melodien som ble vekk*.

Regissør og teatersjef
----------------------

Tilbake i Norge fikk Knoop i 1949 ansettelse ved Rogaland Teater i Stavanger. Her satte han opp Den spanske flue og med Liv Strømsted som Nora satte han opp Et dukkehjem. I 1954 satte han opp verket på Nationaltheatret i Oslo. Med Riksteatret turnerte han også med stykket til Island, Antwerpen og London for at norske sjøfolk skulle få se stykket.

Fra 1952 arbeidet han som frilans instruktør for en rekke teater: Det Nye Teater, Det norske teatret, Nationaltheatret, Riksteatret og i Radioteatret og Fjernsynsteatret. I 1964 ble han styrer ved Statens Teaterskole, som siden ble høgskole. I 1973 ble han så sjef for Radioteatret etter Hans Heiberg. Han hadde allerede på forhånd erfaring fra hørespill da han hadde satt opp en rekke hørespill der og trivdes med det. Han tok vare på utenlandske manuskripter, men var svært opptatt av at Radioteatret skulle spille stykker av norske forfattere som handlet om en norsk virkelighet. Selv om det var sterk konkurranse med Fjernsynsteatret, klarte Radioteatret å holde på sitt publikum.

Også som pensjonist fortsatte Knoop med teater. Sammen med Merete Skavlan startet han friteatergruppen Intimteateret og ledet det fra 1991 til 2002. I hans periode der instruerte han 13 uroppførelser, derav sju med norsk dramatikk.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, verkets språk bokmål, Norsk biografisk leksikon ID Gerhard\_H\_Knoop, besøkt 18. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Nekrolog i Aftenposten Kultur 29. oktober 2009 side 13.
* Artikkel i Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerhard Knoop på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Gerhard Knoop hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2023-12}}* etter påstanden. *2019*

Dønnafallosen, marmorskulptur fra folkevandringstida på Dønna i Nordland.
**Fallos** (engelsk og latin *phallus*, gresk *phallos*) betyr penis, altså det mannlige kjønnsorgan. Mer sjelden kan ordet også referere til klitoris hos kvinner når den er seksuelt stimulert. Begrepet benyttes om et hvilket som helst objekt som kan minne om en ereksjon (*stiv penis*), eller mannlig seksualitet. Dette kan for eksempel være et tårn eller et kneisende fjell. William Shakespeare benyttet ofte falliske symboler i sine teaterstykker, som for eksempel sverd og kniver, som henvisninger på maskulinitet.

I historien
-----------

Man har funnet falliske symboler i fornminner, eksempelvis den hvite stein på Dønna i Nordland, som visuelt er en avbildning av en penis og indirekte er et symbol på en fruktbarhetskult. Også i utlandet er funnet mange tilsvarende gjenstander, særlig i det antikke Hellas og i Roma. I India er en fallos et symbol på guden Shiva. 

Den eldste representasjon på mannlig seksualitet som er funnet er en skulpturert og polert steinfallos funnet i Tyskland, i nærheten av Ulm. Den ble funnet i den berømte grotten Hohler Fels. Objektet er 20 cm langt og 3 cm i vidde, og er blitt datert til å være 28 000 år gammelt. Forskerne kan ikke se bort fra at gjenstanden også har vært benyttet som en dildo, det vil si et seksuelt hjelpemiddel.

Se også
-------

* Fallosstein

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phallus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BBC: Ancient phallus unearthed in cave – *BBC: Steinalder-fallos funnet i hule*

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
Rashid al-Ghannushi.
**Ḥarakat an‐Nahḍah** (arabisk: حركة النهضة; fransk: **Parti de la Renaissance – Gjenfødelsespartiet**), også stavet *Ennahda, Ennahdha* og *Nahda*, er et moderat islamistisk tunisisk opposisjonsparti. Det ble grunnlagt som **Ḥarakat al-Atiǧāh al-Islāmī** (حركة الاتجاه الإسلامي; *Mouvement de la tendance islamique*) 6. juni 1981 av blant andre Rashid al-Ghannushi, som er partiets leder. Under tidligere president Zayn al-‘Ābidīn bin ‘Alīs styre fra 1987 til januar 2011 var an‐Nahḍah forbudt, og regimet regnet det for å være en terroristorganisasjon. Etter sjasminrevolusjonen ble partiet legalisert 1. mars 2011, og det er i dag et av de viktigste politiske partiene i Tunisia. Etter det tunisiske valget i 2011 hevdet partiet 24. oktober å være valgets vinner.

Eksterne lenker
---------------

* (ar) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ennahdha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Anders Jørgensen** er en norsk veterinær og dr. scient. fra Tjølling, Larvik. 

Han tok graden cand. scient. ved Universitetet i Bergen i 2002 og ble dr.scient. ved Norges veterinærhøgskole på et doktorgradsarbeid gjennomført som ansatt ved Veterinærinstituttet.

Gjennom sitt doktorgradsarbeid har han oppdaget en ny parasittisk flagellat som rammer oppdrettsfisk. Han disputerte 24. januar 2008 for dr. scient.-graden ved Norges veterinærhøgskole med avhandlingen *Genetic Studies of Diplomonad Flaggelates from Fish*.

Prosjektet startet fordi det ble oppdaget utbrudd av sykdom blant oppdrettslaks. Fisken fikk store byller i muskulaturen og indre organer. Dette viste seg å være forårsaket av store mengder flagellater nært beslektet med drikkevannsparasitten *Giardia*. Flagellater kan være både god- og ondartede. De ondartede, også kalt parasittiske flagellater, spiser opp kjøttet i fisken og bryter ned vev. Dette kan medføre store tap for de oppdrettsanleggene som rammes. Tidligere forskning har fastslått at fisketypene røye og harr kan ha vært smittekildene. Jørgensen har sammenlignet parasittene i disse fisketypene med parasitten som forårsaket sykdom hos oppdrettslaksen. De viste seg å være genetisk forskjellig. Parasitten som forårsaker sykdom hos oppdrettslaks ble derfor beskrevet som en ny art: *Spironucleus salmonicida*. Mye tyder imidlertid på at ikke mange oppdrettssteder har denne parasitten, selv om den er funnet både i Norge og Canada.

Jørgensen skal fortsette å forske på parasitter hos laks og vil være tilknyttet Veterinærinstituttet i noen år fremover. Han skal samarbeide med en professor og to masterstudenter fra Norges veterinærhøgskole for å forsøke å finne smittekilden til parasitten *Spironucleus salmonicida*.

Eksterne lenker
---------------

* Ny parasitt skildra – Norges veterinærhøgskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Haverstingen naturreservat** er et 2 572 dekar stort skogområde som ligger i kommunene Ringerike, Flå og Krødsherad i Viken fylke og ble vernet ved kongelig resolusjon av 10. juni 2005 og revidert. Ny forskrift fastsatt ved kgl.res. 16. desember 2011 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34 jf. § 37 og § 62. Fremmet av Miljøverndepartementet. Endret ved forskrifter 15. mars 2013 nr. 284 (i kraft 1. juli 2013), 4. aug. 2014 nr. 1069.

Opprettelsen av Haverstingen naturreservat har som formål å bevare et skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv. Reservatet består av en frodig barskogli som er lite påvirket av moderne skogbruk. Det er stor variasjon i skogen i området, som er særlig rik på skogtyper med en rik flora av lav, hvorav flere regnes som trua og står oppført på Norsk rødliste for arter.

Reservatet består som er en høy og markert ås øst for Krøderen, på grensen mellom kommunene Krødsherad, Flå og Ringerike. Det er store høydeforskjeller, fra jernbanen (Bergensbanen) langs Krøderen på 229 moh opp til 777 moh. Reservatet er lite påvirket av moderne skogbruk. En kan ta seg inn i reservatet i nordvest, der verneområdet går helt ned til jernbanelinja nesten nede ved Krøderen, og fra Brekkebygda oppe på åsen.

Se også
-------

* Naturvernområder i Ringerike
* Haverstingtunnelen
* Brekkebygda

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  (no) Haverstingen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Miljøverndepartementet (2011) Forskrift om vern av Haverstingen naturreservat, Ringerike, Flå og Krødsherad kommuner, Buskerud. *Miljøverndepartementet*, 16. desember 2011.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Bjarkøyforbindelsen** er en veiforbindelse mellom øyene Grytøya, Bjarkøya og Sandsøya i Harstad kommune i Troms. Prosjektet består av en undersjøisk tunnel, Kvernsundtunnelen mellom Bjarkøya og Grytøya, og fire broer, Sandsøybruene mellom Sandsøya og Grytøy. I tillegg er det 3000 m med ny vei på Grytøya, og forbindelsen erstatter det tidligere fergesambandet Grytøy-Bjarkøy-Sandsøy.

Historie
--------

Ideen om en fast veiforbindelse ble lansert på 1980-tallet. Høsten 2002 holdt Bjarkøy kommune en folkeavstemning der ca. 90 % av befolkningen stemte for å slå kommunen sammen med Harstad kommune, dersom Bjarkøyforbindelsen blir bygd. Deltakelsen i folkeavstemningen var imidlertid for liten til at resultatet ble bindende. I april 2005 valgte imidlertid fylkestinget i Troms å nedprioritere Bjarkøyforbindelsen i behandlingen av Nasjonal transportplan. Sammenslåingen ble stadfestet i 2010 og gjennomført i januar 2013.

Troms fylkesting vedtok finansiering av forbindelsen i desember 2013, og har i juni 2014 tildelt kontrakten for bygging av første delprosjekt i Bjarkøyforbindelsene. 
Det var anslått at veiforbindelsen ville koste 829 millioner kroner (2014). Til slutt ble det totalkostnad på 1150 millioner kroner.

Byggingen
---------

Nord-enden av tunnelen mellom Bjarkøya og Grytøya
Arbeidene med tunnelen startet opp i august 2014. Sprengningen av den undersjøiske tunnelen startet 24. februar 2015 og 30. januar 2017 var det gjennomslag. Sandsøysundbrua ble montert ferdig 4. september 2018.

Byggestart var i august 2014 og prosjektet var planlagt ferdig høsten 2017, men det ble åpnet i desember 2018.

Referanser
----------

1. 1 2  «Troms: Åpnet Bjarkøyforbindelsene». Arkivert fra originalen 3. april 2019. Besøkt 24. februar 2019.
2. ↑   Arkivert 18. juni 2015 hos Wayback Machine. Første salve i tunnelen
3. ↑  Harstad Tidende 30. januar 2017. De sprengte 252 kilo dynamitt .... Besøkt 30. januar 2017.
4. ↑  «Bjarkøyforbindelsene – Grytøya og Sandsøya knyttet sammen». Arkivert fra originalen 11. november 2018. Besøkt 11. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Bjarkøy kommune om Bjarkøyforbindelsen
* Fv. 867/fv. 125 Bjarkøyforbindelsene Arkivert 22. mars 2017 hos Wayback Machine. (Statens vegvesen)
* Ukebrevet Mandag Morgen: Bytter kommunen mot bro, vei og tunnel (pdf-fil)
**Bjørnøya** er ei øy i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Bjørnøya ligger nordvest for Kvaløya og Sessøya. Gårdsnavnet kommer av dyrenavnet bjørn.

Historie
--------

Allerede i 1522 nevnes Bjørnøy i «Norsk Regnskap for Jordebøker». I 1567 hadde gården 4 oppsittere. Så har det bodd folk der i over 400 år. Det er 2 plasser på øya som har bebyggelse. Den ene heter Bjørnøygård og den andre heter Gammelgård og ligger på øyas nordside. Som rorvær er øya av yngre dato. År 1900 ble det oppført hus for å kjøpe fisk og for å drive handel, samt noen rorbuer.

Fra begynnelsen var det lite plass og veldig værutsatt for å legge båter der ute. Men så, etter flere års hard jobbing, fikk man laget en molo som gjorde at det ble plass for 7-8 mindre båter, med stram fortøyning. Det var ganske mange gårder på Bjørnøya. År 1900 var det 60 personer på øya. På Gammelgård var det 4 hus og på Bjørnøygård var det 2 hus. Så var det post, butikk og fiskebruk på øya.

Gammelgård var fiskevær til ut på 1970-tallet. I 2017 er øya for lengst fraflyttet, men flere av husene brukes fortsatt som hytter.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørnøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Espenes** er ei bygd i Dyrøy kommune i Troms. Stedet ligger langs Espenesbogen, ei bukt på sørsiden av Solbergfjorden. Espenes ligger dessuten ca. 3 km nordøst for kommunesentret Brøstadbotn. Fylkesvei 211 går gjennom bygda. De fleste sentrumsfunksjoner, deriblant skole, butikk og posttjenester finner man i Brøstadbotn (postnr. 9311), men Espenes har egen frisør. Langs bilveien østover er det 2 mil til det større tettstedet Sørreisa og knappe 4 mil til byen Finnsnes.

Like over Solbergfjorden, på Senja, ligger Vangsvik.

Moen grunnkrets
---------------

Espenes utgjør den største bygda i **Moen grunnkrets**. Grunnkretsen omfatter så godt som hele den delen av kommunens fastland som ligger langs Solbergfjorden, fra grensen mot Sørreisa ved Lavika i øst og helt ut til Betholmen i vest. Med til grunnkretsen hører også Øvre Espenes, som ligger et par kilometer sørover, innover i landet.

Grunnkretsen har et areal på 36,92 km² og grenser i sør til Bjørkebakk, i sørvest til Brøstad og i øst til Gumpedal, Skøelvdal og Smørsgård, alle tre i Sørreisa kommune. Over Solbergfjorden i nord ligger Russevåg, Vikstranda og Tranøybotn i Senja kommune.

Utvikling i folketallet de senere år:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 263 | 246 | 256 | 233 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |