recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**AquariÅs** er linjeforeningen til Vann- og miljøteknikkstudiet ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i Ås.

Historikk
---------

AquariÅs ble stiftet høsten 2010, da studenter fra studieretningen Vann- og miljøteknikk ved NMBU besluttet å danne en egen linjeforening.

Formål
------

Formålet med foreningen er å påvirke utdanningen ved å skape et godt miljø innad i linja, faglig nettverk, og oppfordre til bredere kontakt med næringslivet. AquariÅs skal være opptatt av at det skal lønne seg å ta master i Vann- og miljøteknikk ved NMBU.

Organisasjon
------------

AquariÅs arrangerer sosiale og faglige utferder og arrangementer, både på vegne av seg selv og på vegne av sine samarbeidspartnere. Dette bidrar til et godt miljø og fører til god rekruttering til sivilingeniørutdanningen for Vann- og miljøteknikk ved NMBU.

Se også
-------

* Norges miljø- og biovitenskapelige universitet

Eksterne lenker
---------------

* Aquariås sin hjemmeside Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Vann- og miljøteknikkstudiet ved NMBU
*Løven og hesten* i Kongens Have ved Rosenborg slott
**Løven og hesten** er en bronsefigur fra første halvdel av 1600-tallet, oppstilt i Kongens Have i København. Den er fredet somen del av fredningen av Kongens Have.

Dyregruppen er den eldste skulptur i Kongens Have, og forestiller en løve med et menneskelignende ansikt i ferd med å flenge en veltet hest som biter fra seg. Den er støpt i kobber og har opprinnelig vært forgyldt. Dyrene hviler på en sokkel av sandsten dekorert med guirlandere av frukt og blomster. 

Verket ble skapt av bronsestøper Peter Husum i perioden 1616-19 opprinnelig til Christian IVs Glückstadt. Husum hadde som forlegg et kobberstikk av en antikk marmorgruppe på Capitol i Roma, men har trolig aldri selv sett en løve.

Motivet skal være et gammelt persisk symbol på kampen mellom lys og mørke, men løven kan også symbolisere det danske riksvåpen som bekjemper det hertugelige våpen i form av en hest. Christian IV hadde vært forbitret på sin fetter, hertug Georg av Braunschweig-Lüneburg, da denne sviktet den inngåtte allianse i tredveårskrigen.

Husum hadde så mange vanskeligheter med å gjøre figurgruppen ferdig, at kongen mistet tålmodigheten og i 1618 truet ham med fengsel. Kort etter døde Husum, det ble derfor bronsestøper Jørgen Wulff som ferdiggjorde skulpturen. Da Frederik III ble konge etter sin far i 1648, flyttet den med til København. Sandstenssoklen ble fornyet i 2003.

Se også
-------

* Skulpturer i Kongens Have

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Kongens Have, Kronprinsessegade 001-025, Gothersgade 060 og Sølvgade 023 Z fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 26. juni 2014)
2. ↑  Peter Husums kunstverk i Weilbachs Kunsterleksikon
3. ↑  Biografi om Peter Husum i Weilbachs Kunstnerleksikon
4. ↑  *Løven og hesten*, Slots-og Ejendomsstyrelsen Arkivert 10. august 2011 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark
Datsun on-Do, basert på Lada Granta
**Datsun** var et japansk bilmerke som ble produsert av Nissan Motor Company i Japan fra 1935 til 1986. Etter dette ble bilene markedsført under navnet Nissan. 

Datsun-merket kommer tilbake som Nissans billigmerke fra 2013, i første omgang bare på noen markeder som Indonesia, Russland og India.

Historie
--------

Kwaishinsha Motorcar Works (快進自動車工場, Kaishin Jidōsha Kōjō) bygget sin første bil under merkenavnet DAT i 1914. Navnet kom fra etternavnene til de tre grunnleggerne:

* Kenjiro **D**en
* Rokuro **A**oyama
* Meitaro **T**akeuchi

Virksomheten endret navn til Kwaishinsha Motorcar Co. i 1918, og igjen, i 1925 til DAT Motorcar Co. Året etter fusjonerte det Tokyo-baserte selskapet med det Osaka-baserte Jitsuyo Jidosha Co. Ltd. og fikk navnet DAT Automobile Manufacturing Co. Ltd.

I 1931 ble den første bilen bygget under navnet DATSON («Sønn av DAT»), men den siste stavelsen ble raskt endret til «sun» da «son» også betyr «tap» på japansk.

Datsun i Norge
--------------

Datsun var utbredt i Norge. Spesielt populære modeller i Norge var Datsun Cherry (A-serie), Datsun Sunny (Y-serie), Datsun Violet (J-serie), Datsun Bluebird (B-serie), Datsun Laurel (L-serie) og Datsun Cedric (C-serie).

I Norge er det en klubb for de som er interessert i gamle Datsun-biler. Den heter Datsun/PMC Registeret.

* Datsun 16 Sedan, 1937Datsun 16 Sedan, 1937
* Datsun 1200 Coupe, 1972Datsun 1200 Coupe, 1972
* Datsun 180B, 1977Datsun 180B, 1977
* Datsun 200LDatsun 200L
* Datsun 280Z, 1978Datsun 280Z, 1978
* Datsun Bluebird 410Datsun Bluebird 410
* Datsun Bluebird, 1982Datsun Bluebird, 1982
* Datsun 521 PickupDatsun 521 Pickup

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Datsun vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
**Abacá** (*Musa textilis*) er en staude i bananfamilien. Den kommer opprinnelig fra Filippinene, men dyrkes i dag også i blant annet Ecuador og Costa Rica. Planten, som i gjennomsnitt blir omtrent 5 meter høy, dyrkes på grunn av manila-fiberen som utvinnes fra bladstilkene. Opprinnelig ble fiberen brukt til å lage garn og tau, men i dag går mesteparten til spesielle papirprodukter som teposer, filterpapir og pengesedler. Fiberen regnes som en hard fiber, på linje med coir, henequin og sisal. 

Befolkningen på Filippinene har i lang tid brukt manila-fiberen til å lage tauverk og fiskegarn. Dyrking av planten i stor skala startet i Sumatra i Indonesia i 1925 under det nederlandske kolonistyret, som importerte planten fra Filippinene. Senere ble planten eksportert til Sentral-Amerika av U.S. Department of Agriculture.

Planten minner på mange måter mye om den vanlige bananplanten (*Musa sapientum*). Den har en liten, kraftig rot, hvorfra det vokser kraftige, overlappende blader som til sammen danner en kraftig 20-60 cm tykk «falsk stamme». Bladene vokser suksessivt oppover, slik at de eldste bladene er ytterst og nederst, og de nyeste innerst og øverst.

Planten danner uspiselige bananliknende frukter, som er omtrent 8 cm lange og 2-3 cm i diameter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Abacá* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Abacá* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Abacá* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Abacá* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Abacá* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Abacá* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Musa textilis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Musa textilis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Musa textilis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
*Må ikke forveksles med Jari Puikkonen.*

**Jari Pulkkinen** (født 7. mars 1960) er en finsk tidligere skihopper fra Kuopio som konkurrerte internasjonalt i årene 1979-1984.

Han fikk sine beste plasseringer helt i begynnelsen av karrieren, da han ble nummer 13 og 8 i normal- og stor bakke i Lahtisspelen 3. og 4. mars 1979. To uker senere ble han nummer 25 i VM i skiflyging i Planica. Pulkkinen deltok i flere spredte renn i verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, men han greide aldri å komme blant de 15 beste som da fikk verdenscuppoeng. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1979/80, 1980/81 og 1983/84, og fikk sammenlagtplasseringene 36, 41 og 20. Hans beste reslultat i enkeltrenn i verdenscupen var 20.-plass i storbakken i Lahtis 9. mars 1980 og i normalbakken samme sted 4. mars 1983.

Referanser
----------

1. ↑  KMV-lehti: Yksinäinen mäkimies Arkivert 17. mars 2016 hos Wayback Machine. (22. januar 2016, oppdatert 25. januar 2016, besøkt 15. mars 2016)

Hovedkilde
----------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Jari Pulkkinen (besøkt 15. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jari Pulkkinen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
En afrikansk kvinne som har en stor plugg i en øreflippiercing
**Plugg** er et piercingsmykke med en sylinderform, vanligvis plassert i øret. Pluggen kan være både et hull som i kjøttunnelen og som en hel skive.

Pluggen kan være laget av svært mange materialer. Både akryl, metall, treverk, bein, stein, horn, glass og silikon er potensielle plugg materialer.

De vanligste lengdene blant de moderne pluggene er fra 5/16 til 7/16. Men de blir vanligvis ikke fabrikklaget slik at mulighetene for å få hvilken som helst annen størrelse er til stede. Vekten er vanligvis fra 10 gram og oppover.

Historie
--------

Pluggen har blitt brukt av begge kjønn helt fra det antikke Egypt I Inkariket brukte menn gull og sølv plugger i ørene, som fortalte om deres rang i samfunnet. Som følge av dette fikk urfolket kallenavnet «orejones» som betyr «store ører» av de spanske inflytterne.

Andre folkeslag smykket har blitt brukt av er Hmong-folket, og blant kvinner i Aka-stammen, der smykket var av sølv.

Referanser
----------

1. ↑  
	* Plugg hos Encyclopedia BMEzine
2. ↑  Bard, Kathryn. «Jewelry». *Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt*. Routledge. ISBN 0415185890.
3. ↑  Malpass, Michael A. (1996). *Daily Life in the Inca Empire*. Greenwood Press *Daily Life Through History* Series. Greenwood Press. ISBN 0313293902.
4. ↑  Borel, France (2001). *Splendor of Ethnic Jewelry: From the Colette and Jean Pierre Ghysels Collection*. Harry N. Abrams. ISBN 0810929937.
5. ↑  Untracht, Oppi (1982). *Jewelry Concepts & Technology*. Doubleday. ISBN 0385041853.
**Jarl «Viking» Hulldén** (født 26. desember 1885, død 18. oktober 1913) var en finsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Hulldén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Heatherbell» som kom på tredje og sisteplass i 12-metersklassen bak den norske båten «Magda IX» og «Erna Signe» fra Sverige. Mannskapet på «Heatherbell» var; Max Alfthan, Erik Hartvall, Jarl Hulldén, Sigurd Juslén, Ernst Krogius, Eino Sandelin og Johan Silén.

Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» kom på tredje og sisteplass etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Bronse Bronse i seiling, 12-metersklassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jarl Hulldén – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Hulldén – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Hulldén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Hulldén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jarl Hulldén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Eva Kvelland** (født 1980) er en norsk tidligere politiker (V). Hun kommer fra Mandal i Vest-Agder og flyttet senere til Kristiansand. Hun har tidligere vært kommunikasjonsrådgiver i PR-byrået Ordkraft og kommunikasjonssjef i Stine Sofies Stiftelse. I dag er hun direktør for marked og kommunikasjon i Sparebanken Sør. 

Hun har en mastergrad i offentlig politikk og ledelse fra Universitetet i Agder, og har også vært doktorgradsstipendiat ved samme universitet. Hun har tidligere vært medlem av Venstres sentralstyre og landsstyre. Fra 1999 og frem til 2010 var hun medlem av bystyret i Mandal, og var fra 2011 til 2015 bystyremedlem i Kristiansand. Tidligere har hun vært politisk rådgiver for Lars Sponheim (2004–2005) og generalsekretær i Norges Unge Venstre (2001–2003). Hun har også en rekke styreverv bak seg, blant annet fra Ordkraft, Sørlandet Sykehus HF, LNU, Europabevegelsen og Sørlandets Kompetansefond.

Eva Kvelland er en aktiv skribent, og har blant annet vært fast spaltist i *Fædrelandsvennen* og Kommunal Rapport.
**Cao Xuuqin** (kinesisk: 曹雪芹, pinyin: *Cáo Xuěqín*, født 1724 i Nanjing i Kina, død 1763) var en kinesisk forfatter. Han skrev den berømte romanen Drømmen om det røde kammeret.

Liv og virke
------------

Cao stammer fra en han-kinesisk familie som var blitt assimilert i den mandsjuiske kultur. Cao Xueqins bestefar Cao Yin var en av Kangxi-keiserens rådgivere, noe som innebar stor velstand for familien. Lykken vendte seg først da Kangxis etterfølger Yongzheng-keiseren kom til makt. I forbindelse med politiske utrenskninger konfiskerte han i 1728 familien Caos eiendom og tvang dem til å forlate Beijing. 

Xueqin var da bare 9 år gammel. Så meget om hans senere liv er ikke kjent. Det meste av livet tilbragte han i stor armod vest i Beijing, der han holdt hodet over vann ved å selge bilder han laget. Tidvis var han også lærer ved den keiserlige skole for mandsjuiske adelige og bannerfolk.

Verk
----

Cao er blitt kjent på grunn at ett eneste verk, men det er til gjengjeld gått inn i verdenslitteraturen: Romanen Drømmen om det røde kammeret. Han skal ha skrevet på verket i over ti år, antagelig i tiden rett før århundremidten. Da Cao døde i 1763 var åtti av de hundre planlagte kapitlene ferdig. Manuskriptet ble fullført av Gao E og i 1791 utkom en versjon på 120 kapitler.

Museum
------

Et museum viet til Cao Xueqin (*Cao Xueqin jinianguan*) ligger i Beijing botaniske hage.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (eng.)
* Arkivert 2. juni 2007 hos Wayback Machine. (eng.)

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NCL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Terry Alan Schroeder** (født 9. oktober 1958 i Santa Barbara i California), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Schroeder vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Schroeder spilte sju kamper og scoret tretten mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Schroeder – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Terry Schroeder – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Terry Schroeder – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Terry Schroeder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Terry Schroeder – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata
**Connad Cerr** (død 629) var konge av Dalriada i dagens Skottland.

Connad befant seg ca. 627 på Irland der han kjempet sammen med *Dál Riata*, de skotske dalriadenes frender, mot Fichna mac Deman. Han vant over dem i slaget ved Ard Corann.

Da kong Eochaid I av Dalriada døde i 629 fikk Connad makten i Dalriada; det er ikke klart hva slags, om noe, slektskap det var mellom de to. En kilde regner Connad som sønn av Eochaid.

Han forble i Irland en stund til, og kjempet i slaget ved Fid Eoin, sammen med blant annet Oswald, sønn av Æthelfrith av Northumbria, som levde i eksil. Etter bare omkring tre måneder som konge ble han beseiret og drept.

Han ble etterfulgt av Domnal Brecc.

Referanser
----------

1. 1 2  Anderson, Marjorie O. (2004). «Dál Riata, kings of (act. c.500–c.850)». *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Besøkt 30. september 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eochaid I** | **Konge av Dalriada**(ca. 629–ca. 629) | Etterfølger:**Domnal Brecc** |
**Tertit von Hanno Aasland** (født 10. januar 1928, død 24. november 2017) var en norsk statsviter, embetskvinne og bistandsarbeider.

Hun tok magistergraden (mag.art.) i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1957 på en avhandling om arbeiderdemokratene. Hun hadde også studieopphold ved Oxford University og *Instituts d'études politiques* i Paris. Hun var universitetslektor ved UiO i statsvitenskap til 1966 og tok doktorgraden Fil.dr. ved Lunds universitet i Sverige i 1974 på avhandlingen *Fra landmannsorganisasjon til Bondeparti*. Fra 1959 til 1967 var hun medlem av bystyret i Oslo for Arbeiderpartiet.

Hun var gift med Lasse Aasland (1926–2001) som var første sjef for det norske Fredskorpset fra 1963. Familien bodde og arbeidet blant annet i Pakistan og Uganda. I Uganda arbeidet hun blant annet med prosjekter for Norsk utenrikspolitisk institutt. Fra 1972 til 1975 var hun programsekretær i NRKs opplysningsavdeling. Hun var forsker ved Norsk utenrikspolitisk institutt fra 1976 til 1981 og deltok blant annet i samarbeidet med Mondlaneuniversitetet i Maputo, Mosambik. Fra 1985 til 1995 var hun byråsjef i Departementet for utviklingshjelp og Utenriksdepartementet.

Slekt
-----

Tertit von Hanno Aasland var oldebarn til arkitekten Wilhelm von Hanno (1826–1882). Hennes mor var skuespilleren Lillemor von Hanno (f. Selmer, 1900–1984), faren var tegner og teatermann Otto Friedrich Wilhelm von Hanno (1891–1956). Tertit var gift med Lasse Aasland (1926–2001. De fikk tre sønner Morten von Hanno Aasland (f. 1955) diplomat og ambassadør, Marius Aasland von Hanno 
(f. 1958), flyver, og Michael Aasland (f. 1964), skipsingeniør.

*Se Selmer (slekt) for morssiden og von Hanno for farssiden*

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, «Et overskuddsmenneske fyller år», utgitt 10. januar 1998[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 30. november 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dødsannonse, *Aftenposten* 30. november 2017 s. 45
4. ↑  Nekrolog - Aftenposten 4. desember 2017
5. ↑  Berit Vikdal, *Et overskuddsmenneske fyller sytti* i Aftenposten den 10. januar 1998.
6. ↑  *Hvor ble det av min oldefar* i Aftenposten den 16. september 1999.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
***Brevet om det grunnleggende*** (latin *Epistola Fundamenti*) er en hellig tekst innen manikeismen, skrevet av religionsstifteren Mani (216-276) etter år 240. 

Det er i alt ni skrifter som tilskrives Mani; ingen av dem er kjent for ettertiden i sin helhet, og det er usikkert om *Epistola Fundamenti* inngikk i den kanoniske samlingen av *Brev*, eller om det var et frittstående brev. Det er også mulig at *Brevet...* er et annet navn på teksten som også er kjent ved navnet *Fortellingen* (*Pragmateia*). Teksten er formet som et brev og stilet til en mann ved navn Pattik, trolig en av Manis disipler. Utgangspunktet for brevet er «at Pattik har bedt Mani forklare hvordan Adam og Evas fødsel gikk til, og svaret gir Mani anledning til å komme inn på sentrale deler av sin lære».

Budskapet i dette brevet et best kjent gjennom at kirkefaderen Augustin viet et helt motskrift til å besvare Manis lære: *Contra Epistulam Fundamenti*, og teksten er best bevart gjennom de sitatene som finnes i Augustins motskrift, i tillegg til noen andre utdrag til Augustins *Om det godes natur* og i Evodius' *Om troen*. Augustin var selv en tilhenger av manikeismen i unge år. 

Utdrag fra teksten er oversatt til norsk i antologien *Manikeiske skrifter*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kilde for sitat og vurderinger er Einar Thomassens innledning til *Manikeiske skrifter*, 2011

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (la) Epistola Fundamenti – originaltekster fra den latinskspråklige Wikikilden |

* Augustine's anti-Manichaean writings in English
Riket Cao Wei i 262.
**Cao Rui** (tradisjonell kinesisk: 曹叡; forenklet kinesisk: 曹叡; pinyin: *Cáo Rùi*; født 204 eller 205, død 22. januar 239), stilnavn **Yuànzhòng** (元仲), formelt **Keiser Míng av Wèi** (魏明帝; *Wèi Míngdì: Altseende Wèikeiser*), var den andre keiseren av det Cao Wei-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ifølge det tidlige Song-historikeren Pei Songzhi var Rùi sønn av Weis første keiser Cao Pi, som igjen var sønn av den siste 
Hàn-statsministeren Cao Cao, men ifølge Qing-historikeren Mou Guangsheng og den moderne historikeren Lu Bi var han snarere sønn av Yuan Xi. Hvem hans far virkelig var er fremdeles omstridt.

Cao Rui ble tronfølger fordi hans storebror Cao Ang var falt i kamp. Det skjedde under et bakhold av Zhang Xius styrker; Cao Ang overlot sin hest til Cao Cao, som slik klarte å unnslippe. Men Cao Ang måtte bøte med livet. 

### Keiser

Cáo Rùis styre er blitt vurdert ulikt i forskjellige perioder av Kinas historie. Som keiser vet man at han var en sterk militær strateg og en god leder dreven i å utnevne dyktige embedsmenn, og samtidig støttet han også personlig kunstnerne i riket. På en annen side brukte han mange ressurser på å bygge palasser og forfedretempler, og under hans styre ble de rivaliserende rikene Shu Han i vest og Østre Wu i sør bare sterkere befestet. 

Riket Wus leder Sun Quan sluttet dessuten å anerkjenne Wèis overherredømme etter 229, da han utropte seg til keiser. Statens ressurser ble i stor grad brukt på store byggeprosjekter og Rùis ønske om å ha mange konkubiner, som under hans styre var flere tusen. 

Våren 239 gjorde Cao Rui sin syn år gamle sønn Cao Fang til kronprins, og døde så selvsamme dag som han bestemte dette. Cao Fang etterfulgte ham som keiser. Det var også utpekt regenter for den mindreårige, Cao Shuang og Sima Yi. 

Dette valget av regenter var et alvorlig feiltrinn for Cáo-klanen, siden Cao Shuang tilranet seg all makten mens han likevel styrte dårlig, som førte til en voldelig reaksjon fra Yi, som i 249 styrtet ham i et statskupp og overtok Wèi-regjeringen, noe som gjorde at hans sønnesønn Sima Yan i 265 kunne styrte Wèi-dynastiet og sette opp sitt eget Jìn-dynasti.

Referanser
----------

1. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  兩千年中西曆轉換

Litteratur
----------

* Chen Shou: *Sanguozhi*
* Pei Songzhi: *Sanguozhi zhu*

Eksterne lenker
---------------

* Familiene Caos og Xiahous stamtre


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cao Pi** | **魏國皇帝Keiser av Wèi**(226–239) | Etterfølger:**Cao Fang** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Brevet fra avdøde*** (dansk: *Brevet fra Afdøde*) er en svart-hvitt dansk dramathriller fra 1946 i regi av John Jacobsen. Manuset ble skrevet av Arvid Müller. Danske Eyvind Johan-Svendsen (sønn av den norske komponisten Johan Svendsen) spiller den mannlige hovedrollen som lege Arne Lorentzen. Norskfødte Sonja Wigert spiller den kvinnelige hovedrollen som hans hustru Gerd.

Handling
--------

Det er andre verdenskrig. Arkitekten Poul Henriksen treffer den søte norske kvinnen Gerd i et tilfluktsrom under en luftalarm. De føler seg sterkt tiltrukket av hverandre, men skilles uten å vite hva de heter. Hun har imidlertid betrodd ham at hun er forlovet med en lege. Legens første hustru var rusmiddelavhengig og døde under mystiske omstendigheter. Ett år senere er krigen slutt og de to treffes tilfeldig igjen. De presenterer seg for hverandre. Gerd innbyr Poul til et selskap i sitt hjem. Hun har blitt gift med den legen som hun var forlovet med. Under selskapet går Poul ut på altanen for å trekke frisk luft og blir vitne til at Gerd setter en sprøyte på seg selv i konsultasjonsværelset. Han får mistanke om at hun har blitt rusmiddelavhengig, slik som legens første hustru. Når Gerd plutselig blir irritabel under en spasertur i skogen neste dag, får han bekreftet at *hun* er avhengig av narkotika. Gerd forteller at hun har funnet et brev, skrevet av legens første hustru, i én av hans bøker. I brevet røper hun at ektemannen har vært medvirkende til hennes død. Kjennskapen til dette har påvirket Gerds nerver. Morfinen ble hennes naturlige flukt fra virkeligheten. Poul, som har fått brevet av Gerd, oppsøker forhenværende politiinspektør Thorsen som arbeidet med legehustruens mystiske dødsfall.

I rollene
---------

* Eyvind Johan-Svendsen - Arne Lorentzen, overlege
* Sonja Wigert - Gerd
* Gunnar Lauring - Poul Henriksen, arkitekt
* Inge Hvid-Møller - Frk. Steen, sekretær
* Axel Frische - Thorsen - forhenværende politiinspektør
* Karin Nellemose - Legens første kone
* Preben Lerdorff Rye - Skuespiller
* Liselotte Bendix - Ninna
* Povl Wøldike - Detektiv
* Paul Holck Hofmann - Vaktmann i bunker
* Per Buckhøj - Betjent
* Henry Nielsen - Teltholder på Dyrehavsbakken
* Minna Jørgensen - Kvinne i tilfluktsrom
* Carl Johan Hviid - Mann i tilfluktsrom
* Jakob Nielsen - Svartebørshandler
* Christian Jørgen Tribini - Seg selv

Referanser
----------

1. ↑  «Brevet fra Afdøde». *Filmdatabasen*. Det Danske Filminstitut. Besøkt 24. juni 2016.
2. ↑  «Brevet fra afdøde». www.danskefilm.dk. Besøkt 24. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brevet fra avdøde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Brevet fra avdøde* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Brevet fra avdøde* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Brevet fra avdøde* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
Wexels' plass betegner en rekke sameier med slik bebyggelse.
**W.A. Wexels’ plass** er eller var en plass på Tøyen i bydel Gamle Oslo, i krysset mellom Heimdalsgata og Lakkegata. Per 2015 er plassen ikke skiltet, og i gatekrysset er ingen utvidelse sammenlignet med et vanlig gatekryss. Det er byggevirksomhet på sørsiden av Heimdalsgata.

Plassen fikk navn i 1934 etter Wilhelm Andreas Wexels, som var residerende kapellan i Vår Frelsers kirke. Et boligfelt mellom Lakkegata, Herlebs gate og Heimdalsgata kalles *Wexels' plass*. Utbyggingen er et ledd i fortetningen av bebyggelsen i sentrumsnære strøk. Enkelte mener dette går vel langt i dette tilfellet.

Ingen hus har adresse knyttet til "plassen".

Referanser
----------

1. ↑  Wexels' plass
2. ↑  Se f.eks. Bygg.no.
3. ↑  Se f.eks. Arkitektnytt.no.
4. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (W)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Kilder
------

* Oslo byleksikon: W. A. Wexels' plass

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Věra Vančurová** (født 17. september 1932 i Praha) var en tsjekkoslovakisk turner som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Vančurová vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i damenes lagkonkurrane bak Sovjetunionen og Sveits. De andre på laget var Hana Bobková, Alena Chadimová, Jana Rabasová, Alena Reichová, Matylda Šínová, Božena Srncová og Eva Bosáková.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i turn, lagkonkurranse damer Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 31. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Věra Vančurová – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Věra Vančurová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Věra Vančurová – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Cao Wei i 262.
**Cao Huan** (hanzi: 曹奐, pinyin: *Cáo Hùan*; født 246, død 303), stilnavn: **Jǐngmíng** (景明), formelt kjent som **Keiser Yuán av Wèi** (魏元帝; *Wèi Yuándì*), født **Cáo Huáng** (曹璜 – han skiftet navn siden et navnetabu med navnet Huáng var vanskelig å gjennomføre av rent praktiske årsaker), var den femte og siste keiseren av Cao Wei-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var en sønn av Cao Yu, Prinsen av Yan, som igjen var en Cao Caos yngste sønner. Cáo Hùan hadde ikke noen reell makt over riket, men ble dominert av regenten Sima Zhao, som også hadde innsatt ham som keiser etter hans forgjenger Cao Mao hadde blitt drept i et forsøk på å få tilbake makten. I 263, i Hùans formelle regjeringstid, erobret wèigeneralene Zhong Hui og Deng Ai det rivaliserende riket Shu Han for Wèi med en styrke på 180 000 soldater.

I 265 abdiserte Hùan til fordel for Zhaos sønn Sima Yan, som dermed ble keiser Wu av Jìn. Hùan fikk da tittelen *Prinsen av Chénliú* (陳留王; *Chénliú Wáng*), som han beholdt helt til sin død i 302. Ikke mye er kjent om Hùans liv etter abdikasjonen, men han fikk beholde enkelte av sine keiserlige privilegier. Da han døde fikk han en keiserlig begravelse og et posthumt navn.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Chen Shou: *Sanguozhi*
* Pei Songzhi: *Sanguozhi zhu*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cao Mao** | **魏國皇帝Keiser av Wèi**(260–265)*Regent: Sima Zhao (260 – 265*) | Etterfølger:**Sima Yan(som keiser av Jìn)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Relikvieskrinet i Kølnerdomen
**Dreikönigenschrein** («trekongersskrinet» eller «trekongeskrinet») er et forgylt relikvarium i Kölnerdomen i Tyskland, som ifølge tradisjonen inneholder levningene fra de tre vise menn. Relikviene ble ført til Köln i år 1164, og skrinet ble ferdigstilt på 1220-tallet. Relikviene var tidligere blitt oppbevart i Milano, og ifølge legenden før det i Konstantinopel.

Mot slutten av 1200-tallet oppstod en tradisjon der kongen av det tysk-romerske rike etter sin kroning i Aachen besøkte Köln for å be foran de blottede relikviene, hvorpå et kor fremføre tedeum.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Reudenbach, Bruno; Toussaint, Gia, red. (2011). *Reliquiare im Mittelalter* **(engelska)**. Berlin: Akademie Verlag. s. 165. ISBN 978-3-05-004913-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Dreikönigenschrein på Kølnerdomens nettsted
* (en) Shrine of the Three Magi, Cologne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Drengeleik** er en folkedansgruppe i Oslo bare for karer. Gruppa startet i 1999. Det ble utprøvd ulike navn på dansegruppa, blant annet *Glideringen*. Men det slo ikke an. Så navnet ble Drengeleik, en dansering for kåte karer. Dansegruppa ble markedsført som *Skikkeleg mannfolkedans for homofile drenger*. Drengeleik var en undergruppe av LLH Oslo og Akershus. Drengeleik drev voksenopplæring med statsstøtte for å arrangere dansekurs. De drev grunnopplæring særlig i runddans og Rørospols. Det var ingen forutsetning å ha dansekunnskaper for å bli med i dansegruppa. Kontaktperson for gruppa var Jan Heier Gulbrandsen som også instruerte dansegruppa i mange år. Gruppa var ikke en konkurrent til andre dansegrupper, men et supplement. Den vokste frem på grunnlag av at homofile menn hadde ønske om å danse med andre menn, ikke bare kvinner som i tradisjonell pardans. Det var ca. 20 homofile karer som danset sammen først annen hver tirsdag, så hver tirsdag i måneden, unntatt i sommermånedene. Karene som ble ført fikk en klesklype festet på seg, slik at det ble lettere å holde orden på danserollene ved hyppig partnerbytte, noe som er vanlig i norsk folkedans.

Gruppa møttes i LLH Oslo og Akershus' lokaler, både i BLS-gården i Nordahl Bruns gate ved Blitz huset og Kongens gate 12. I overgangen i flyttingen fra Kongens gate 12 danset gruppa i lokale på Mortensrud skole.

Sommeren 2000 danset Drengeleik i homoparaden i Oslo, i World Pride i Roma og under Oslo sin 1000 års feiring. Drengeleik ble også intervjuet på Dagsrevyen på NRK, samt i flere avisartikler.

Tegninger
---------

Drengeleikkarene ble flere ganger tegnet av bildekunstner Harald Aadnevik.

Tauseleik
---------

Det ble i 2004 tatt initiativ til å danne en tilsvarende dansegruppe for kvinner: Tauseleik. Tauseleik ble i 2006 sammenslått med det nydannede Skeivsnuen Danselag.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Aftenposten 15. juni 2003
**NOU 1983: 27 «Petroleumsvirksomhetens framtid»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt av regjeringen 5. mars 1982 for å utrede «alle forhold som er av særlig betydning for vurderingen av den framtidige utviklingen av petroleumsvirksomheten.» Utvalget overrakte utredningen til Olje- og energidepartementet 20. april 1983. Utvalget ble ledet av Hermod Skånland og ble referert til som både **«Utvalget for petroleumsvirksomhetens framtid»** og **«Tempoutvalget»**

Kimene til mange av de styrende prinsippene for langsiktig norsk makroøkonomisk politikk og formuesforvaltning – slik som opprettelsen av et petroleumsfond, at dette bør bestå av en veldiversifisert internasjonal portefølje, og behovet for en handlingsregel for finanspolitikken – kan bli funnet igjen i denne utredningen.

Utvalget la vekt på at produksjon av olje og gass ikke var produksjon i tradisjonell forstand, men for en stor del omplassering av formue. Et nært relatert og sentralt begrep var «frikobling» mellom inntekt og inntektsanvendelse.

Argumentene som «Tempoutvalget» fremførte, var viktige for at Statens petroleumsfond ble opprettet ved lovvedtak i 1990. Men tanken om et oljefond ble av utvalget karakterisert som helt urealistisk: «Ut fra de holdninger vi kjenner både i det politiske miljø og generelt i befolkningen, er det vanskelig å tenke seg at hundretalls av milliarder blir plassert som fordringer i utlandet, samtidig som en står overfor udekkede behov innenlands, og kanskje også sviktende sysselsetting som nære og påtrengende problemer».

Utvalget drøftet også en handlingsregel basert på at bruken av petroleumsinntekter over statsbudsjettet tilsvarer realavkastningen av Petroleumsfondet.

Utvalget foreslo en langsom uttømming av petroleumsformuen. Begrunnelsen var at man ikke tiltenkte de politiske myndighetene evnen til å spare. Ble penger tjent, ville de bli brukt. Den realistiske måten å spare oljepenger og fordele formuen mellom generasjoner var ikke å tappe oljen ut av Nordsjøen. Så langt har historien vist at det kan gå annerledes. Stikk i strid med anbefalingene og vurderingene fra Tempoutvalget har petroleumsreservene blitt tappet ut i høyt tempo samtidig som det politiske systemet har klart å sette til side betydelige beløp til de neste generasjonene gjennom Petroleumsfonds-mekanismen.

Se også
-------

* NOU 1988: 21 «Steigum-utvalget»

Referanser
----------

1. 1 2  Reinertsen, Maria (2009-05-22), «Oljefondets utspring», *Morgenbladet*
2. ↑  Skånland, Hermod (1985), «Tempoutvalget - to år etter», *Bergen Bank Kvartalsskrift* **19** (3): 105-118
3. ↑  Hylland, Aanund (2005), «Statens reservefond 1904–1925. Et forsøk på å binde politisk handlefrihet?», *Penger og Kreditt* **33** (3): 183-189, arkivert fra originalen on 2007-09-29,   «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 29. september 2007. Besøkt 2. august 2007.
4. ↑  Mathiassen, Sofie (2004-08-24), «Godt gjort!», *Dagens Næringsliv*,
5. ↑  Qvigstad, Jan Fredrik (2005-06-15), «Pengenes aktsomme vokter», *Aftenposten*, arkivert fra originalen on 2007-09-26,   «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. september 2007. Besøkt 4. februar 2008.
Drektig løvinne
**Drektighet** er et uttrykk som er synonymt med svangerskap hos pattedyr. Dyr som blir gravide kalles gjerne drektige. Drektighetstiden (svangerskapet) beskriver tidsrommet mellom eggcellenes befruktning og avkommets fødsel. Drektighetsperioden inngår således i metøstrus (den såkalte *etterbrunsten*), som dessuten også omfatter selve fødselen og dieperioden i etterkant. Metøstrus er en del av den seksuelle syklusen hos pattedyrene.

Hunner blir befruktningsdyktig når eggløsning skjer i østrus. Zygote oppstår etter naturlig parring eller assistert befruktning (inseminering), dersom hannens spermier befrukter (smelter sammen med) hunnens eggceller. Noen arter har såkalt embryonisk diapause, en pause i utviklingen av zygoten som utsetter implantasjonen til livmoren. Når diapauser inntrerer øker således den totale drektighetstiden. Zygoten vil etter dette gjennomgå celledelinger og bli implantert i livmoren og utvikle seg til et foster. Drektighetsperioden, som også varierer i forhold til art og individ, er en del av hunnens seksuelle syklus i metøstrus (som også består av selve fødselen og dieperioden).

| Dyr | Gjennomsnittlig drektighetstid i dager |
| --- | --- |
| Husmus | 18–20 |
| Kaniner | 33 |
| Tamkatt | 62 |
| Hundefamilien | 52–80 |
| Løver | 108 |
| Griser | 115 |
| Sauer | 150 |
| Mennesker | 259–294 |
| Kveg | 283 |
| Hester | 336 |
| Elefanter | 600–660 |

Pseudograviditet
----------------

*Skinndrektighet* er et uttrykk som er synonymt med innbilt graviditet, men tilstanden regnes ikke som en sykdom, fordi den kan forklares med naturlige hormonelle endringer. Tilstanden forsvinner gjerne spontant (av seg selv) etter en tid og medfører sjelden ettervirkninger.

Skinngravide dyr kan oppvise alle tegn på svangerskap, også hormonelle. Dette kan omfatte alt fra opphovning av jurene og melkeproduksjon til vektøkning. Opphovning av jurene fører gjerne til at dyret slikker på dem, og derigjennom stimulerer til økt melkeproduksjon. Årsaken(e) er fortsatt uklar(e), men tilstanden vil som regel gjenta seg etter neste brunst. Dyr som har født et kull blir normalt aldri pseudogravid, slik at dette kan være en løsning på problemet for kjæledyr. Likeledes vil sterilisering effektivt sette en stopper for tilstanden.

Se også
-------

* Skinndrektighet hos hunder
* Brunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**W. A. C. Bennett-demningen** er et vannkraftverk fra 1968 i elven Peace River i provinsen Britisk Columbia, Canada. Verket ligger nordøst i delstaten, om lag 21 km vest for byen Hudson's Hope, og 23 km oppstrøms fra Peace Canyon-demningen. Under utbyggingen ble anlegget en stund kalt *Portage Mountain Dam*.

Demningen er en 186 meter høy og 2 040 meter lang jordfyllingsdam. Den gir vann til kraftstasjonen ***Gordon M. Shrum Generating Station***, som har 10 turbiner. Installert effekt er 2 730 MW. Produksjonen er i snitt 1,3 TWh årlig.

Demningen demmer opp Williston Lake, som er det største kunstige reservoaret under BC Hydro. Fyllingen av reservoaret startet våren 1968, og var fullført i juli 1972. Nedenfor kraftverket starter øvre del av Dinosaur Lake, som er dememt opp kunstig av Peace Canyon-dammen 23 km lengre nede i elva.

Referanser
----------

1. ↑   www.bchydro.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* British Columbia Hydro – webside med informasjon om anlegget.
* British Columbia Hydro[*død lenke*] – «Facility Asset Plan 2004/05», side 11.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
NORLA flyttet i 2005 inn i det rehabiliterte Nasjonalbiblioteket på Drammensveien i Oslo. Foto: Hans-Petter Fjeld 
**NORLA – Senter for norsk skjønn- og faglitteratur i utlandet** er et ikke-kommersielt informasjonskontor som skal spre kunnskap om og fremme norske bøker og forfattere i utlandet. Driften og aktivitetene blir betalt av den norske staten via Kulturdepartementet og Utenriksdepartementet. Det er ansatt 7 personer ved kontoret. Margit Walsø overtok i 2011 som direktør for NORLA etter Gina Winje. Informasjonskontoret hadde i 2017 et statstilskudd på ca. 15 millioner kroner.

Aktiviteter
-----------

NORLA hjelper norske forfattere og forlag å knytte kontakt til utenlandske forlag, oversettere, læringsinstitusjoner og andre som er interessert i norsk litteratur. Kontoret utgir også publikasjoner om norske bøker, deltar på bokmesser utenlands, arrangerer oversetterseminarer og støtter oversettelser fra norsk økonomisk.

Historikk
---------

*Kontoret for norsk litteratur i utlandet* ble opprettet i 1978 for å stimulere salg av norske forfatterrettigheter til utlandet. NORLA ble reorganisert i 1987. I 2003 ble det slått sammen med MUNIN – Marketing Unit for Norwegian Non-Fiction, som var den tilsvarende organisasjonen for norsk faglitteratur. Etter sammenslåingen promoterer NORLA både skjønn- og faglitteratur. Navnet *NORLA* er en forkortelse for *Norwegian Literature Abroad* («norsk litteratur utenlands»). NORLA flyttet i 2009 til nye lokaler i tilknytning til Nasjonalbiblioteket i Observatoriegaten i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* NORLAs nettsted

Portal: Litteratur
**Norwegian Movement Control** (NORMOVCON) var en norsk militær avdeling utplassert i Kroatia, Bosnia-Hercegovina, Serbia og Makedonia i årene 1992–1996. Avdelingen var en del av UNPROFOR (senere UNPF og UNCRO) og hadde ansvaret for transportkontroll. Hovedansvaret var flyplassene i Zagreb, Split, Sarajevo, Beograd og Skopje. I tillegg ble det utført transportkontroll i forbindelse med båt, bil og jernbane.

Hovedkvarteret ble i 1992 plassert i Sarajevo, men måtte senere flyttes til Pleso, en tidligere jugoslavisk militærleir ved flyplassen i Zagreb, på grunn av krigshandlingene.

NORMOVCON ble kjent i store deler av verden på grunn av sitt avdelingskontor på flyplassen i Sarajevo som etter hvert fikk tilnavnet «Maybe Airlines» på grunn av hyppige kanselleringer og svært usikre flytider.

Referanser
----------

1. ↑  «UN Protection Force (UNPROFOR) - i tjeneste for Norge». Besøkt 20. september 2018.
2. ↑  Lesleyanne Ryan (27. oktober 2013). «Back to Bosnia: Maybe Airlines». Besøkt 20. august 2020.
Bygningen i Amaligade 38 hvor det Classenske Bibliotek holdt til fotografert rundt 1900. Foto: Ukjent / Københavns Museum 
**Det Classenske Bibliotek** var den danske generalmajoren Johan Frederik Classens privatbibliotek, men etter hans død etter testamentarisk bestemmelse gjort offentlig tilgjengelig i København i 1795. Det Classenske Fideicommis skulle årlig yte 300 riksdaler til formålet og Peter Hersleb Classen d.e. bror til Johan Frederik, bekostet oppføringen av en biblioteksbygning i Amaliegade 38.
Huset ble oppført i 1792 og er sannsynligvis tegnet av Andreas Kirkerup.

Biblioteket inneholdt særlig bøker om naturhistorie, militærvesen, teknikk og landbruk. Ved Classens død besto det av ca. 20000 bind, og i midten av 1800-tallet var samlingen øket til ca. 30000 bind. Det var det tredjestørste bibliotek i København, kun overgått av Det Kongelige Bibliotek og Københavns Universitetsbibliotek. I 1867 ble det slått sammen med Københavns Universitetsbibliotek, og kom til å hete *Københavns Universitetsbibliotek og det dermed forenede Classenske Bibliotek*. I forbindelse med sammenslåingen ble bøkene om landbruk overført til biblioteket ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole.

Bygningen i Amaliegade ble fredet i 1918, og inneholder nå Det Konserveringsfaglige Videncenter.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturarvsstyrelsen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Det Classenske Bibliotek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det Classenske Bibliothek Arkivert 20. februar 2005 hos Wayback Machine. i Claudius Rosenhoff: *Kjøbenhavn. Illustreret Veiviser og Beskrivelse over Byen og Omegnen*, Thiele:København 1857
* Om legatet m.m. fra Corselitze

Portal: Danmark
**Bondelensmannen** var i hele perioden fra 1500-tallet og frem til midt på 1800-tallet det laveste trinnet i lokalforvaltningen i Norge. Fra først av var han fogdens private tjener og representant i de enkelte bygdene. En av bygdas «beste bønder» ble vanligvis utpekt som lensmann. Det private forholdet til fogden ble etter hvert avløst av en mer formell tilknytning til statsapparatet. 
Det tok lang tid før lensmannen fikk noen form for fast lønn for virksomheten sin. Men det var vanlig at han fikk del i bøtene som ble utskrevet uten at det var noe system i denne avlønningsmåten. Utover på 1600-tallet fikk lensmannen visse særretter. Det viktigste av disse privilegiene var skattefrihet for den gården lensmannen bodde på. I enkelte distrikter ble lensmannen fritatt for skyssplikt, og noen steder ble han også fritatt forå betale tiende. Lensmannen ble også sammen med en av sønnene sine fritatt for militærtjeneste. Utover på 1700-tallet ble det vanlig at lensmannen kunne kreve inn en avgift som godtgjørelse for vervet sitt, lensmanntollen. Denne tollen ble utliknet på bøndene i bygden. 

Fra først av var funksjonene til lensmannen hovedsakelig knyttet til rettsvesenet. Lensmannen innkalte til rettsmøter. Tok opp bevis, kunne sammenkalle ting og oppnevne lagretten, fange forbrytere og oppklare alle viktige saker i distriktet. 

Ved siden av å være rettsbetjent hjalp lensmannen fogden med innkreving av skatter. Lensmannen representerte politimyndigheten på stedet og måtte holde arrestlokale. Han deltok i skifteforretninger og holdt auksjoner på vegne av sorenskriveren, holdt utpantinger og andre utleggsforretnlinger
Bladfjær
**Bladfjær** er en form for fjæring som ofte finnes på kjøretøyer og i eldre skytevåpen. Fram til spiralfjærene dukket opp på 14-tallet var bladjærene nesten enerådende Bladfjærer fortsatte likevel å være den vanligste form for støtdempere på kjøretøy fram til begynnelsen av 1900-tallet, og brukes fortsatt på tunge kjøretøy. På personbiler er bladfjærene i stor grad erstattet av spiralfjærer, mens lastebiler, og særlig busser, er på vei over til luftfjæring.

Karakteristikk
--------------

Bladfjærer på vogner og kjøretøy består av flere fjærer som er lagt over hverandre og festet. De er som regel festet i rammen på kjøretøyet i hver ende, med midten på akselen som de skal avfjære.

Bladfjærer har innebygd demping, som skyldes friksjon mellom bladene. Dermed er støtdempere ofte ikke nødvendige. Dempinga er proporsjonal med lasten, noe som er en fordel man ikke har med støtdempere. Støtdemperens demping er tilnærmet proporsjonal med hastigheten av fjæringsbevegelsen, noe som gir andreordens dynamikk, hvor en den ideelle *kritiske dempingsfaktoren* kan utregnes. Som funksjon av hastighet, er derimot bladfjæras demping høyst ulineær; hele friksjonen må overvinnes før den gir etter. Det gir dårlig komfort og er lite skånsomt mot veien. Derfor stilles det høyere krav til bruksklasse for veier for tunge kjøretøy med bladfjæring enn med luftfjæring.

Se også
-------

* Dobbel triangelarmsfjæring

Referanser
----------

1. ↑  Springs How Products Are Made

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Brotsverk mot mennesket*** , (originaltittel: *Le chagrin et la pitié*) er en fransk dokumentar regissert av Marcel Ophüls i to deler fra 1969 som omhandler fransk kollaborasjon med de tyske okkupasjonsmaktene under andre verdenskrig.

Handling
--------

Filmen inneholder blant annet et utvidet intervju med Pierre Mendès France. Han ble fengslet av franske myndigheter, på grunn av anklager om desertering etter å ha forlatt Frankrike om bord SS Le Masilia, i et forsøk på å slutte seg til en militære enhet som hadde flyttet til Marokko. 

Men Mendès klarer snart å stikke av fra fengsel i Frankrike, for å slutte seg til Charles de Gaulle sine styrker som opererte fra England under andre verdenskrig. Senere tjente Mendès som statsminister i Frankrike i åtte måneder, i 1954 og 1955. Filmen kretser også rundt journalist Christian de la Mazière. Mendès var en fransk jøde og politisk skikkelse som sluttet seg til en motstandsbevegelse. Men la Mazière, en aristokrat som omfavnet fascismen, var en av 7 000 franske ungdommer som vervet seg til å slåss på østfronten iført tyske uniformer.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brotsverk mot mennesket* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Brotsverk mot mennesket* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Brotsverk mot mennesket* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Brotsverk mot mennesket* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Brotsverk mot mennesket* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Brotsverk mot mennesket* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Brotsverk mot mennesket* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film