recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Finlandia strong sahti.
**Sahti** er et tradisjonelt rugøl som brygges i Finland og Estland. I Finland har sahti sitt kjerneområde omkring Tammerfors. I Estland brygges sahti særlig på øya Saaremaa, der det går under navnet «koduõlu». Også på Gotland finnes et liknende brygg – «gotlandsdricke».

Sahti er framfor alt et hjemmebrygg, men fra 1980-åra har en del bryggerier begynt å framstille det for salg. Den beste muligheten til å prøve de ulike merkene av sahti er under sahtiuka på Urhos pub i Helsingfors. Som hjemmebrygg blir sahti brukt særlig ved bryllup, midtsommerfest, til jul eller i potetonna – da sammen med rugbrød, fisk og nypoteter. Sahti serveres tradisjonelt i einerboller med to hanker.

Tradisjonelt blir sahti brygget på havre- og rugmalt i blanding med byggmalt, og smakssatt med einer. Humle kan også brukes. I gammel tid kunne rugen også brukes umalta. Brygget blir filtrert gjennom et trau – *kuurna* – som er fylt med einerbær. Gjæringa foregikk ofte i kjerner, og det var vanlig å bruke samme gjær som i brødet. Saunaen tjente som bryggerhus.

Sahtiprodusenter
----------------

* Beer Hunter´s (Björneborg): Muffloni Sahti
* Finlandia Sahti og Finlandia Strong Sahti
* Hartolan Sahti
* Hollolan Hirvi Kivisahti
* Huvila sahti (Nyslott)
* Joutsan Sahti
* Lammin Sahti
* Tiinan Sahti (Sysmä)
* Stadin Panimo: Stadin Sahti
* Yolly Giant[*død lenke*] Tammerfors

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** TasteAtlas
 |
**Asbjørn Johannes Langås** (født 25. desember 1931 i Kongsberg, død 20. januar 2019) var en avdelingsdirektør i Justisdepartementet i avdeling for kriminalomsorg.

Han begynte i Kriminalomsorgen i 1970 og sluttet ved pensjonering i 2001. Han var den første embetsmann i Justisdepartementet uten formell embetseksamen, og den første embetsmann i Kriminalomsorgen uten juridisk utdanning. Han hadde imidlertid lang erfaring fra blant annet Trondheim Kretsfengel og som leder for Nordre Fengselsdistrikt og hadde befalsutdanning (med tjeneste i Tysklandsbrigaden). Han hadde Fulbright-stipend i 1963 og var i Cleveland, Ohio, der han studerte ungdomskriminalitet. 

Asbjørn Langås spilte en sentral rolle i kriminalreformene fra og med Inger Louise Valles tiltredelse som statsråd (1973) og frem til sin pensjonering. Han var en pådriver for utviklingen av det norske fengselsvesen i en mer rehabiliterende retning enn det som var den fremherskende fram til 1970-årene. Langås var initiativtaker til oppbygging av fengselsundervisningen.

Mot slutten av sin karriere arbeidet han særlig for å bekjempe tuberkulose blant innsatte i russiske fengsler.

I 2002 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse/Våre minnesider - Laagendalsposten og Aftenposten 25. januar 2019
2. ↑  *Kongens gull og æresborger i Murmansk* - Laagendalsposten, 25. mars 2002
**«In the Garden»** er en amerikansk gospelsang med melodi og tekst av C. Austin Miles (1868–1916), en forhenværende farmasøyt som tjente som redaktør og manager for Hall-Mark publishers i 37 år. Ifølge en kvinne, som var Miles' barnebarnsbarn, ble sangen skrevet *«i en kald, dyster og utett kjellerleilighet i New York, som ikke en gang hadde et vindu, enda meget mindre en utsikt mot hagen»*.

Sangen ble først publisert i 1912 og popularisert under Billy Sundays evangeliske kampanje av to medlemmer av hans stab, Homer Rodeheaver og Virginia Asher.

Roy Rogers and Dale Evans with vocal quartet and orchestra spilte den inn i Hollywood 3. mars 1950. Sangen ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 21-0344 (i USA) og av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognumrene IP 875 og JD 393. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3412.

En innspilling fra 18. juni 1958 med Perry Como var en del av hans album *When You Come to the End of the Day* (RCA Victor LSP-1885)

The Norwegian guitarist Eystein Raude, accompanied on the Hammond-orgel by Hermund Tronvik. Innspilt i mai 1965. Utgitt på EP-platen *Revival Melodies by Åge Samuelsen* (Harmoni HEP 238).

Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet *God Is Love: The Gospel Sessions* i 2001.

I filmer
--------

«In the Garden» ble fremført i avslutningsscenen til filmen *Places in the Heart* og av Ronee Blakely i Robert Altmans film *Nashville*

Den ble også sidestilt med «Blue Tail Fly» nesten i begynnelsen av Merchant/Ivorys filmatisering av Carson McCullers' roman, *The Ballad of the Sad Café.*

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Jeg vandrer i skyggens lund».

### Innspillinger

* Adventkirkens musikklag, Sandefjord. Dir. Sverre Valen. Innspilt i januar 1959. Utgitt på singlen Harmoni HS 113.
* Arvid Gundersen med Kristiansandstersetten. Utgitt på singlen Odeon ND 7393 i 1960. og på EP-platen Odeon GEON 52.
* Anne Lofthus m. E.Raude, gitar og H. Tronvik, Hammond-org. Som «I skyggens lund». Innspilt 22. januar 1964. Utgitt på EP-platen Harmoni HEP 202
* Arne Aano. Blant annet utgitt på CD-platen *Arne Aanos beste – Slepp himlen i sjela di inn* (Lynor LYNOR0903) i 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Notes on Austin Miles
2. ↑  Places in the Heart – Soundtracks hos Internet Movie Database
3. ↑  Nashville – Soundtracks[*død lenke*] hos Internet Movie Database
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Aarne Aano: *Arne Aanos beste – Slepp himlen i sjela di inn* (Lynor LYNOR 0903, CD, 2009)
***Prinsesser på sjekker'n*** (originaltittel: *Undercover Princesses*) er en britisk dokusåpe på fire episoder som gikk på BBC Three i 2010.

Konseptet er at tre prinsesser med arverett til monarkier fra fremmede kulturer, ble plasserte i Ingatestone i England, der de måtte «leve og date» som folk flest. De medvirkende var den tyske Prinsesse Xenia Gabriela Florence Sophie Iris av Sachsen, hertuginne av Sachsen (født 1986 som tipp-oldebarn av kong Fredrik Augustus III av Sachsen), den ugandiske prinsesse (Omumbejja) Nvannungi Sheillah Cindrellah Mfali av Buganda (født 1982 som datter av prins (Omulangira) George William Juuko Walugembe Kassabbanda) (denne påstanden om henne er omstridt), og prinsesse Nawabzadi Aaliya Sultana Babi av Balasinor (født 1974 som datter av Babi Shri Muhammed Salabat Khanji II, Nawab av Balasinor), et tidligere monarki i det vestlige India.

De tre kvinnene bodde i et hus sammen i Essex, og det primære fokus var på deres søk for å finne kjærligheten i Storbritannia, mens de på samme tid må bli vant til å gjøre ting for seg selv. Kun en av prinsessene, Sheillah Cinderella Nvannungi, klarte å etablere et forhold av varighet, med en tidligere basketballspiller fra Tobago, Paul David som hennes kandidat. 

Ideen kom fra filmen *Coming to America* fra 1988 med Eddie Murphy.

Serien gikk på NRK1 i 2010.

En mannlig motstykke, *Prinser på sjekker'n*, ble laget i 2009. En epesialepisode kalt *Prinser og Prinsesser på sjekker'n*, som inneholdt tidligere ikke viste opptak fra begge seriene ble sendt til slutt.

Referanser
----------

1. 1 2  «Undercover Princesses - Episode guide - BBC Three». *BBC*. Besøkt 10. oktober 2016.
2. ↑  «NRK TV - Se Prinsesser på sjekker'n». NRK. Besøkt 10. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Prinsesser på sjekker'n* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Prinsesser på sjekker'n* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (en) *Prinsesser på sjekker'n* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Maboundou Koné** (født 16. mai 1997) er en friidrettsutøver fra Elfenbenskysten som konkurrerer i sprintløp. Hun deltok i VM i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Koné deltok i Sommer-OL for ungdom 2014, men nådde ikke finalen på 100 meter, og heller ikke på 8 x 100 meter stafett. Hun deltok i Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015, og kom der på femteplass på 100 meter, men ble slått ut i forsøksheatet på 200 meter.

Under Afrikamesterskapet i friidrett 2022 kom hun på fjerdeplass på 200 meter, men ble slått ut i semifinalen på 100 meter. Hun deltok på 200 meter under VM i friidrett 2022. Der fikk hun 31. beste tid av de 44 som løp forsøksheatene, og gikk ikke videre til semifinalen. Hun løp der på 23,32 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑  World Athletics - *Maboundou Koné - Results*, besøkt 24. juli 2022.
2. ↑  IAAF - *200 Metres Women - Round 1*, besøkt 24. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maboundou Koné – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maboundou Koné – World Athletics Rediger på Wikidata
**Karin Johanne Bredland** (født 7. januar 1978) er en norsk tidligere fotballspiller.

Karriere
--------

Hun er fra Søgne, og spilte for det lokale laget til hun begynte på Røa i 1999. Hun har spilt der siden, og var fram til hun la opp etter 2008-sesongen kaptein på laget. Karin Bredland har scoret i samtlige sesonger i Toppserien med unntak av 2004-sesongen, med 2002-sesongen som topp, der hun scoret 5 mål. Den 2. august 2003 spilte Bredland sin hittil eneste landskamp, en privatlandskamp mot Nigeria, som for øvrig endte 3-2 til Norge. Karin Bredland er en av fem spillere som har spilt for dynamittjentene i samtlige av lagets første åtte år i Toppserien (de andre fire er Kristine Edner Wæhler, Siri Nordby, Mone Gjesteby og Hedda Strand Gardsjord – Solveig Haaland begynte i 2002).

I 2007 ble Bredland diagnostisert med kronisk utmattelsessyndrom etter å ha besvimt på jobben. Hun brukte mye tid på å kjempe seg tilbake, delvis ved nøyaktig bokført kosthold, delvis ved alternativ medisin. Bredland ble friskmeldt rett etter at seriegullet var sikret i 2008, og spilte derfor mesteparten av året som innbytter. Karin Bredland la imidlertid opp i 2009 før sesongen startet, da hun ikke hadde anledning til å både jobbe og spille på toppnivå.

I 2010-sesongen gjorde hun imidlertid et comeback som følge av de mange skadene og andre frafallene i Røa. Hun spilte åtte kamper for klubblaget. I 2011 har hun spilt én kamp for Røa. Bredland er også Røas fysioterapeut under kampene.

Meritter
--------

**Med Røa:**

* Seriemsester 2004, 2007 og 2008
* Cupgull 2004, 2006, 2008 og 2010

Referanser
----------

1. ↑   Soccerdonna[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Karin Bredland». altomfotball.no. Besøkt 6. februar 2016.

| * v
* d
* r
Norges tropp – VM i fotball for kvinner 2003 |
| --- |
| 
* 1 Nordby
* 2 Sandaune
* 3 Stangeland
* 4 Knudsen
* 5 Bredland
* 6 Riise
* 7 Rønning
* 8 Gulbrandsen
* 9 Rapp
* 10 Lehn
* 11 Pettersen
* 12 Vesterbekkmo
* 13 Tønnessen
* 14 Mellgren Lagkaptein
* 15 Fiane Christensen
* 16 Følstad
* 17 Ørmen
* 18 Fosse
* 19 Edner
* 20 Klaveness
* Landslagstrener: Steen

 | Flagget til Norge |
Belvedere Kammergarten
**Parterre (hage)** er en formell hagekonstruksjon på bakkenivå som består av bed kantet av stein eller tettklippede hekker og gruslagde stier i et mønster som danner et vakkert, som regel symmetrisk mønster. Det trenger ikke ha blomster. Ordet «parterre» kommer fra fransk og betyr «på marken».

I Frankrike utviklet parterrene seg i franske renessansehager fra det 15. århundre, som for eksempel i tilknytning til slottet i Versailles. Mange etterlignet disse hagene, for eksempel i hagen ved Kensington Palace eller hagen ved Belvedere. For å få et best mulig utsyn over hagen, måtte man stå på en terrasse eller balkong.

Med tiden forsvant hagetypen og ble erstattet av landskapshagene hvor naturen kom mer til sin rett. Men i det 19. århundre kom hagetypen tilbake, nå med blomster som ble plantet ut hvert år, hvor også fargene ble fremhevet.

Utvikling av en parterre-hage
-----------------------------

* Parterre hagebed lagt ut klare for planting, med grusganger mellom.Parterre hagebed lagt ut klare for planting, med grusganger mellom.
* Tre måneder etter plantingTre måneder etter planting
* 18 måneder etter planting18 måneder etter planting

Litteratur
----------

* C. F. Ferris: *The Parterre, Or, Whole Art of Forming Flower Gardens*. Sagwan Press 2015 ISBN 9781297899348
* Clemens Alexander Wimmer: *Geschichte der Gartentheorie*. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1989, ISBN 3-534-01314-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Nordnesgaten 23** eller ***Håndverkerhuset*** er en bygning fra Nordnes i Bergen som er flyttet til Gamle Bergen Museum i Sandviken.

Bygningen
---------

Huset ble bygd på Nordnes en gang mellom bybrannen i 1756 og 1778, da huset er nevnt i en branntakst. Bygningen lå i forlengelsen av Strandgaten, som fram til 1945 het Nordnesgaten. Huset har halvannen etasje med utsvaiet saltak i nord og valmtak i sør. På østsiden har huset en asymmetrisk plassert pulttaksark. Hovedfasaden mot nord er symmetrisk utformet og har et tydelig empirepreg.

Fredning, demontering og gjenreising
------------------------------------

Nordnesgaten 23 ble fredet av Riksantikvaren i 1927, sammen med de nærliggende bygningene Nordnesgaten 25, Allersgården og Sliberget 1-3. Huset ble skadet i eksplosjonen i 1944. Bygningen ble demontert i 1963 og gjenreist på Gamle Bergen Museum i årene 1964-1965.

### Håndverkerhuset

Nordnesgaten 23 ble opprinnelig brukt som bolig, men på museet har ulike håndverkerverksteder blitt bygd inn i huset. Huset inneholder nå boktrykkeri, bokbinderverksted, Bergens Tidende-kontor, blikkenslagerverksted og fotoatelier med venterom.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nordnesgaten i Bergen byarkiv
* (no) Tegning som viser husets opprinnelige plassering til høyre for nr. 25
* (no) «Nordnesgaten 23 (Håndverkerhuset)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Hôtel de Ville i Paris
**Hôtel de Ville** i Paris ligger på Seinens høyre bredd, like overfor Notre-Dame, i 4. arrondissement. Foruten å huse byadministrasjonen og borgermesteren, brukes huset til større mottakelser.

Bygningen er tegna av Théodore Ballu og Pierre Deperthes og reist på samme sted som det gamle rådhuset sto inntil det ble brent av kommunarder under Pariserkommunen i 1871. 

Rådhuset i Paris har vært i sentrum for de fleste større oppstander og revolusjoner i Frankrikes historie. Det var her revolusjonsrådet tok sete i 1789, det var her Alphonse de Lamartine proklamerte den andre republikk i 1848, og Léon Gambetta og general Louis Jules Trochu den tredje i 1870. Charles de Gaulle holdt en stor tale herfra etter frigjøringa av Paris i 1944. Pga. sin opprørske historie ble Paris fra 1871 styrt direkte fra innenriksdepartementet fram til 1977, da byen igjen ble tillatt å ha egen borgermester.

Det opprinnelige rådhuset ble påbegynt i 1533 med støtte fra kong Frans I og fullført i 1628 under Ludvig XIII. Det var tegna av Dominique de Cortone og Pierre Chambiges.

Det nærliggende Bazar de l'Hôtel de Ville (BHV) er et varemagasin med navn etter rådhuset.

Referanser
----------

1. 1 2   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hôtel de Ville de Paris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** CiNii **·** GeoNames
 |
***Millingtonia hortensis*** er et eviggrønt tre i trompettrefamilien og den eneste arten i slekta *Millingtonia*.

Det blir 8–25 m høyt. Barken er korkaktig. Bladene sitter motsatt og er dobbelt- til tredobbeltfinnete og 40–100 cm lange. Småbladene er elliptiske til eggformede, 5–7 cm lange, 1,5–4 cm brede, helrandede og tilspissede.

Blomsterstanden består av flere kvaster og er ca. 25 cm i diameter. Kronrøret er hvitt, 3–7 cm langt og 2–3 mm i diameter ved basis. Det er 4 kronfliker som er 1–2 cm lange. En av flikene har et dypt hakk. De fire pollenbærerne er festet i åpningen til kronrøret. Fruktemnet har en lang griffel som stikker ut av kronrøret.

Blomstene åpner seg om natta, dufter sterkt og faller ofte av om morgenen. Frukten er en kapsel som er linjeformet, 30–35 cm lang og 1–1,5 cm bred. Frøene er flate og har gjennomsiktige vinger.

*Millingtonia hortensis* vokser vilt i Kina (bare sørlige Yunnan), Kambodsja, Laos, Myanmar, Thailand og Vietnam. Den er vanlig dyrket i India, Indonesia og Malaysia og er av og til naturalisert.

Galleri
-------

* VekstformVekstform
* BarkBark
* BladverkBladverk
* BlomstBlomst
* FruktkapselFruktkapsel

Litteratur
----------

* «*Millingtonia hortensis* ». Flora of China. Besøkt 28. oktober 2018.
* S. Natesh. «9. Indian Cork Tree» (PDF). *Remarkable Trees on NII Campus*. Arkivert fra originalen (PDF) 14. februar 2019. Besøkt 28. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Millingtonia hortensis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Millingtonia hortensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Millingtonia hortensis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Millingtonia hortensis* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Millingtonia hortensis* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Millingtonia hortensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Millingtonia hortensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Maria Leopoldina av Østerrike** (1797–1826) var erkehertuginne av Østerrike, dronning av Portugal og keiserinne av Brasil.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Maria Leopoldina ble født som datter av den tysk-romerske keiseren Frans II og hans andre kone Maria Teresa av Napoli og Sicilia. Hennes fulle navn er Caroline Josepha Leopoldine Franziska Ferdinanda. Maria Leopoldina vokste opp i palasset Schönbrunn i Wien. 

### Prinsesse

I 1816 ble det uttrykt et ønske fra den portugisiske kongelige familie om at arveprinsen Pedro av Bragança ønsket å gifte seg. Han ytret ønske om at hans fremtidige kone skulle være en prinsesse fra fyrstehuset Habsburg.[] Maria Leopoldina ble lagt frem som et god forslag og raskt akseptert. De to giftet seg året etter i 1817. Pedro var ikke til stede i sitt eget bryllup da han på dette tidspunkt befant seg i Portugal sin koloni Brasil. Han var derfor representert av sin onkel. Kort tid etter bryllupet reiste Maria Leopoldina til Brasil for å møte sin ektemann. Det nygifte paret residerte i slottet São Cristóvão. 

### Keiserinne

Etter store uroligheter i Portugal og misnøye i Brasil erklærte Maria Leopoldina sin ektemann Brasil for et uavhengig keiserrike i 1822. Dette gjorde at Maria Leopoldina ble Brasils første keiserinne. Et svekket Portugal hadde lite å si, i 1825 anerkjente de Brasil sin uavhengighet og den portugisiske kongen aksepterte at sønnen og svigerdatteren nå var Brasil regjerende keiserpar.

Maria Leopoldinas svigerfar den portugisiske kongen døde i 1826. Dette gjorde det brasilianske keiserparet til også å være det portugisiske kongeparet. Maria Leopoldina ble derfor dronning av Portugal. Det ble raskt klart at Maria Leopoldina og Pedro ikke kunne regjere Portugal fra Brasil og derfor valgte de å overlate den portugisiske tronen til Pedro sin datter som ble utropt dronning Maria II av Brasil. 

1826 ble også året Maria Leopoldina døde. Hun døde åtte dager etter å ha spontanabortert.[]

Hun ble gravlagt i Rio de Janeiro. Hun ble 29 år gammel. Kun få år etter hennes død ble ektemannen i 1831 tvunget til å abdisere og flykte tilbake til Europa. Maria Leopoldinas da fem år gamle sønn Pedro II ble utropt til ny keiser av Brasil.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   KALLIOPE Austria, side(r) 28[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Habsburg, Leopoldine (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage, oppført som Maria Leopoldine Erzherzogin von Österreich, The Peerage person ID p11161.htm#i111610, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Maria Leopoldina of Austria, SNAC Ark-ID w6060m8x, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage person ID p11161.htm#i111610, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
*For det norske progressive metal-bandet, se: Circus Maximus (band)*

Rester etter Circus Maximus
**Circus Maximus** er en hippodrom fra antikken beliggende mellom Palatinerhøyden og Aventinerhøyden i Roma. Den skal ha blitt anlagt allerede i begynnelsen av 500-tallet f.Kr. av kong Tarquinius Priscus.

I løpet av de etterfølgende århundrene ble Circus Maximus forbedret og bygget ut. Keisertidens arena var 620 meter lang, og tilskuertribunene var opp til 30 meter høye. Man regner med at det har vært plass til et par hundre tusen tilskuere, noe som er flere ganger Colosseums kapasitet. Det ble avholdt kappløp med hest og vogn. Ved de store festlighetene til Jupiters ære i september varte disse i flere uker. 

Circus Maximus ble også anvendt for andre formål som gladiatorleker, parader og offentlige henrettelser. De fleste kristne som led martyrdøden ved de ulike forfølgelsene døde her og ikke på Colosseum.

De siste kappløpene ble arrangert 549 e.Kr. I dag er det knapt mer enn en gressplen igjen av Circus Maximus. Som en kuriostet kan det nevnes at brannen som herjet Roma år 64 e.Kr. begynte i svingen på østsiden.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 14238, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** GND **·** GeoNames
 |
**Hans Lien Brækstad** (født 7. september 1845 i Trondheim, død 8. juni 1915 i London) var en norsk journalist som bodde i England.

Liv
---

Han var sønn av skipper Christian Fredrik Brækstad og Henrikke Fredrikke Wold. Etter skolegang ved Trondhjems realskole ble han bokhandler, men dro senere til England, hvor han slo seg ned i 1877. Her livnærte han seg som journalist og forfatter. Han var medarbeider i *Encyclopædia Britannica* og medredaktør for *Black and White* fra 1891 til 1894. Han oversatte også bøker av norske forfattere til engelsk, for eksempel Peter Christen Asbjørnsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Henrik Ibsen og Jonas Lie.

Brækstad gjorde mye for å påvirke den engelske opinionen i årene omkring unionsoppløsningen. Blant annet ga han ut en brosjyre på engelsk om den norske grunnloven (*The Constitution of the Kingdom of Norway*). I 1906 ble han Norges første visekonsul i London, mens Fridtjof Nansen var norsk minister. Han ble senere konsul. Det er bevart brev til ham fra blant andre Ernst Sars, Bjørnstjerne Bjørnson, Edvard Grieg og Henrik Ibsen.

Utmerkelser
-----------

Brækstad ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1904.

Referanser
----------

1. 1 2   Open Library, oppført som Hans Lien Braekstad, Open Library-ID OL2572141A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*. Grøndahl. 1947.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** KulturNav
 |
Abbediet på øya Île Saint-Honorat.
**Lerinsklosteret** eller **Abbaye de Lérins** er et kloster for cistercienserne, og ligger på øya Saint-Honorat, en av Lerinsøyene på den franske riviera, ca. fem km utenfor byen Cannes. 

Klosteret ble opprettet på 400-tallet. De nåværende klosterbygninger ble påbegynt rundt 1073 som et benediktinerkloster. I dag driver munkene med vindyrking og fremstiller viner og likører.

Historie
--------

Inngangen til klosterfet. Foto: Helge Høifødt 
Tegning over klosteret.
Øya, som romerne kalte *Lerina*, var ubebodd til den hellige Honoratus grunnla et kloster der rundt år 410. Tradisjonen vil at han kom dit for å leve et eneboerliv, men at han fikk disipler som slo seg ned rundt ham, og dette ble begynnelsen på klosterlivet der. De var blitt så mange at det i 427 ble talt om «et enormt kloster» i skriftene til den samtidige Johannes Cassian. Det er også en tradisjon som vil at Irlands apostel sankt Patrick, studerte der på 400-tallet. 

En rekke senere biskoper kom fra munkekommuniteten under det første årtusen.

Munkelivet ble senere stadig forstyrret av overfall fra sarasenerne. Rundt 732 ble abbeden og de fleste av munkene massakrert under et slikt overfall. Et bedre befestet kloster ble senere bygget. 

I middelalderen var klosteret et viktig valfartsmål. 

Klosteret fotrtsatte å lide under overfall, både fra spanjoler og genovesere. Da klosteret ble opphevet under den franske revolusjon i 1787 var antallet munker sunket til kun fire. Senere solgte den franske stat klosteret til en velstående skuespillerinne, Mademoiselle de Sainval, som bodde der i 20 år.

Annen grunnleggelse
-------------------

I 1859 ble øya kjøpt av biskopen av Fréjus, som etter ti år klarte å få cisterciensermunker til å slå seg ned der. De er forblitt enn til våre dager.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Abbaye de Lérins webside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
Nittedal kirke
**Nittedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nedre Romerike prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Nittedal kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Nittedal kirke.

Nittedal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nittedal kirkelige fellesråd underlagt Nedre Romerike prosti.

Historikk
---------

*Nitjudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Den første kirken, *Dals Olafs kirkja i Nitjudal*, ble viet til St. Olav den 31. jan. Stenkirken fra middelalderen ble revet i 1868 og en trekirke, som ble innviet i 1869, står delvis på stenkirkens murer. I middelalderen omtales to kirker i det senere prestegjeldet:

* Nittedal
* Hakadal

Nittedal og Hakadal kirker er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Dals kirkja* og *Hakadals kirkja*. De ble omkring reformasjonen tillagt som annekskirker til Skedsmo prestegjeld.

### Prestegjeldet

Nittedal prestegjeld med Hakadal anneks ble utskilt fra Skedsmo prestegjeld som eget prestegjeld ved reskript 1. desember 1774.

### Nyere tid

Nittedal prestegjeld dannet grunnlaget for Nittedal formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Nittedal
* Hakadal

Referanser
----------

1. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 16.
2. ↑  Nittedal kirke, norske-kirker.net
3. 1 2  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 168,188.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Prestegjeld og sogn i Akershus
**M.M. Warburg & CO KGaA** i Hamburg er med en forvaltningskapital på € 3 mrd. (ca. 25 milliarder NOK) den nest største privatbank i Tyskland. Banken er utelukkende eiet av privatpersoner.

Bankhuset ble grunnlagt i 1798 av brødrene Marcus Moses og Gerson Warburg. Warburg-familien var jødisk, og til tross for at bankens sjef Max Warburg var en glødende tysk patriot ble familien presset til å forlate Tyskland på slutten av 1930-tallet. Den lojale befullmektigede dr. Rudolf Brinckmann og vennen Paul Wirtz overtok ledelsen av banken. Warburgfamiliens gjenværende eierandel ble beslaglagt ved krigsutbruddet, og banken måtte omdøpes til *Brinckmann, Wirtz & Co.*. I 1946 kom Eric M. Warburg tilbake til Tyskland. Fra 1969 het banken M. M. Warburg-Brinckmann, Wirtz & Co. og i 1991 tok den tilbake sitt gamle navn.

Banken har bevart sin uavhengighet og ledes av to personlig ansvarlige innehavere samt to andre medinnehavere.

Gjennom overtagelsen av en rekke andre tyske privatbanker, *Marcard Stein & Co* i Hamburg, *Bankhaus Carl F. Plump & Co* i Bremen, *Bankhaus Hallbaum* i Hannover og senest i 2003 Berlin-banken *Löbbecke* har banken de seneste årene vokst betydelig.

Den har dessuten datterselskapene M.M. Warburg Bank (Schweiz) AG og M.M. Warburg & CO Luxembourg S.A. 

Bankens hovedforretningsområder er (formuende) privatkunder, formueforvaltning og investeringsvirksomhet. Gjennom sitt datterselskap Atalanta deltar den også i rederivirksomhet.

Bankens hovedkontorer har siden 1867 ligget i Ferdinandstraße 75 i Hamburg. Banken har også kontorer i Köln og Frankfurt am Main vertreten.

Referanser
----------

1. ↑   Pressearchiv 20. Jahrhundert, oppført som Bankhaus Hallbaum AG & Co, Pressearchiv 20. Jahrhundert mappe-ID co/002456, besøkt 1. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Pressearchiv 20. Jahrhundert, oppført som Hamburgische Südsee AG, Pressearchiv 20. Jahrhundert mappe-ID co/045956, besøkt 1. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Warburg Bank

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Aster Aweke** (1959/1961 – ) er en etiopisk sanger bosatt i Washington, D.C. i USA. Hun kalles ofte «Afrikas Aretha Franklin».

Aster Awekes far var en høyet ansatt tjenestemann i den keiserlige administrasjonen, og Aster vokste opp i Addis Abeba. Tretten år gammel begynte hun å synge, forbildet var Bizunesh Bekele.

Karrieren begynte på midten av syttiårene da hun sang i det tradisjonsrike Hager Fikir teateret i Addis Abeba. Hun sang også i lokale band inntil hun ble oppdaget av Etiopias mest kjente musikkprodusent, Ali Tango. Sakari Kukko, leder for det finske jazzfolkbandet Piirpauke, befant seg i Addis Abeba da hun gjorde sine aller første opptak og spiller fløyte på disse opptakene. Aster Aweke sang deretter i det etablerte bandet Roha, men på grunn av urolighetene og den politisk usikre situasjonen under den etiopiske revolusjonen, forlot hun etter kort tid bandet.

I 1981 reiste Aster Aweke fra Etiopia og kom via California til Washington, hvor hun har bodd siden. Her ble hun fort en kjent størrelse i det store etiopiske miljøet og opptrådte på restauranter og klubber. Hun var fortsatt populær i Etiopia, og i 1997 opptrådte hun for over 50 000 tilskuere i Addis Abeba, og 9. mai 2009 foran 10 000 tilskuere under «Peace through Unity, Unity through Music» konserten i Addis Abeba.

Awekes særpregede stemme er influert av andre etiopiske sangere, som ungdomsidolet Bizunesh Bekele. Hun fremfører bl.a. tizita-musikk.

Diskografi
----------

Albums
* *Ethiopian Groove – The Golden Seventies*, Paris, 1994, Buda Musique (*med tre av hennes aller første opptak*)
* 1989 *Aster* (Columbia Records)
* 1991 *Kabu* (Columbia Records)
* 1993 *Ebo* (Barkhanns)
* 1997 *Live in London* (Barkhanns)
* 1999 *Hagere* (Kabu Records)
* 2002 *Sugar* (Kabu Records)
* 2004 *Asters Ballads* (Kabu Records)
* 2006 *Fikir* (Kabu Records)
* 2010 *Checheho* (Kabu Records)
* 2013 *Ewedhalew* (Kabu Records)

Bidrag
* 1994 *Ethiopian Groove - The Golden Seventies* (Buda Musique)
* 1999 *Unwired: Acoustic Music from Around the World* (World Music Network)
* 2004 *The Rough Guide to the Music of Ethiopia* (World Music Network)

Referanser
----------

1. 1 2   www.google.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aster Aweke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Aster Aweke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Aster Aweke på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Aster Aweke på AllMusic Rediger på Wikidata
* Aster Aweke på Facebook Rediger på Wikidata
* (en) The Leopard Man's African Music Guide

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Fru Herdis Torvaldsdatter** (– 1363) var en norsk adelsdame og godseier. 

Herdis Torvaldsdatter ble født inn i samfunnets øverste skikt; faren Torvald Toresson (d. etter 1330) var kongelig representant på Hjaltland (Shetland), og moren, Ragndid Jonsdatter (d. etter 1328) nedstammet fra adelsætten Suðrheim (Sørum) i Romerike.

Herdis Torvaldsdatter ble enke to ganger, og akkumulerte eiendom både gjennom arv og ekteskap. Hun ønsket å etterlate sine midler til opprettelse av et cistercienserkloster, men hovedparten av eiendommene endte i stedet med å gå til fetrene Jon og Sigurd Havtoresson.

Referanser
----------

1. ↑  *Collegium medievale*. Oslo. 2002. s. 86.
2. ↑  «Herdis Torvaldsdatter». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 8. mars 2023. Besøkt 16. april 2023.
3. ↑  Øye, Ingvild (27. januar 2023). «Herdis Torvaldsdatter». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 16. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
TV-programmet *Hylands hörna* med programlederen Lennart Hyland (tl høyre) og skuespilleren Per Oscarsson som gjest. Foto: 1966 
*Hylands hörna* med sangartistene Thore Skogman og Eva Eriksson (senere Bysing). Foto: 1966, Scanpix 1966 
***Hylands hörna*** var et populært svensk talkshow som ble ledet av Lennart Hyland (1919–1993). Det startet i Sveriges Radio 10. oktober 1961, men ble allerede 3. oktober 1962 flyttet til svensk fjernsyn. Sangartisten Siw Malmkvist var vertinne. I tillegg hadde programmet et orkester ledet av blant annet Simon Brehm og Putte Wickman, og karikaturer som «Gubben i lådan» spilt av Carl-Gustaf Lindstedt og «Nutte från Aspås», spilt av John Elfström. Produsent var Allan Schulman. Programmet hadde en del opphold, blant annet fra 1972 til 1981. Det siste programmet ble sendt 30. april 1983.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hylands hörna* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hylands hörna* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**«Adam i Paradis»** er en drikkevise av ukjent opprinnelse. Den kan synges på melodien til «Hvor herligt er mitt fødeland» av L.M. Ibsen (1786–1846).

Teksten
-------

**1.** En dag tok Adam seg en lur mens han i drømme fantaserte,  

et ribben Herren subtraherte ut av hans nystøpte figur.  

Men Herren handlet ei i blinde, av benet skapte han en kvinne  

en skål med jubel tømmer vi for dette ribbens tyveri.  

  

**2.** Da Adam våknede og gned sitt øye fikk han se den gave,  

den beste frukt i Edens have en medhjelp i hans ensomhet.  

Han henne tok til ektemake og ønsket ei sitt ben tilbake,  

en skål med jubel tømmer vi for dette ribbens tyveri.  

  

**3.** Er mannen trett av dagens slit en tykk madam hans liv forsøter  

når strid og motgang mannen møter hun mottar han med smil så blid.  

For livets alvor er kun fløten hun er kanel på risengrøten,  

så skjær og fin som postelin hun er all livets medisin.  

  

**4.** Fyll glasset sist til breddfullt mål skål for hver gammel ugift kjerring,  

skål for hver moder som ga næring en gang til livets pattegris.  

Skål for hver frue, frøken pike og jomfru her på jorderike,  

fyll glasset sist til breddfullt mål vi drikker alle pikers skål.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Sinopec Hongkong
**Sinopec** (eller 中国石油化工股份有限公司, *China Petroleum & Chemical Corporation*) er et kinesisk oljeselskap med hovedkvarter i bydelen Chaoyang i Beijing. Det er blant Folkerepublikken Kinas tre største oljeselskaper, og er børsnotert i Hongkong på byens Hang Seng Index.

Selskapet har et stort internasjonalt engasjement, driver oljeraffinerier og har et riksdekkende nett av bensinstasjoner og andre avdelinger for salg av oljeprodukter i Kina. 

I februar 2002 inngikk Sinopecs datterselskap Unipec en avtale med det franske selskapet *Total Gabon*, noe som førte til de første kinesiske kjøp av olje fra Gabon. I slutten av september 2010 kjøpte Sinopec en 40-prosents andel i det spanske oljeselskapet Repsols selskap i Brasil for 7,1 milliarder dollar.

Et annet av Sinopecs datterselskaper er Shanghai Petrochemical, som er medregnet i aksjeindeksen SSE 50.

Referanser
----------

1. ↑   årsrapport, globaldocuments.morningstar.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *årsrapport*.
3. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) China Petroleum and Chemical Corporation, Sinopec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Alte Oper** er en operabygning i Frankfurt am Main, som idag brukes som konserthus. Den ligger ved Operaplassen.

Historie
--------

Bygningen ble ferdigstilt i 1880, og var tegnet av arkitekten Richard Lucae og finansiert av Frankfurts borgerskap. Blant gjestene ved åpningen var keiser Vilhelm I, som sa at «dette kunne jeg ikke tillate meg i Berlin».

Bygningen var planlagt å koste to millioner mark, men beløpet endte på det tidobbelte. Bygningen ble delvis sett som en demonstrasjon mot den prøyssiske annekteringen av byrepublikken, som patrisierfamiliene i Frankfurt aldri hadde avfunnet seg med. Fra diskusjonen om bygningen stammer også ordtaket om at Frankfurt har råd til å kjøre firspent.

Tallrike uroppførelser fant sted i operahuset, blant annet Carl Orffs *Carmina Burana* i 1937.

I 1944 ble bygningen nesten fullstendig ødelagt av alliert bombing, og magistraten ønsket å rive ruinen og oppføre en moderne bygning. Den hessiske næringsministeren og senere overborgermesteren Rudi Arndt fikk sitt tilnavn «Dynamitt-Rudi» da han foreslo å sprenge ruinen «med litt dynamitt» i 1965. Senere hevdet han å aldri ha ment forslaget alvorlig.

Et borgerinitiativ engasjerte seg for gjenoppbyggelse fra 1953. 28. august 1981 ble bygningen gjeninnviet etter en meget lang gjenoppbyggelsesprosess som kostet 160 millioner mark. Ved gjeninnvielsen ble Gustav Mahlers 8. symfoni oppført.

Ettersom Frankfurt-operaen fra 1951 hadde flyttet til en annen bygning, Schauspielhaus, har Alte Oper ikke blitt brukt for operaoppførelser, men for konserter.

Den store salen har plass til 2 500 tilhørere. Bygningen omfatter også Mozart-salen med plass til 700 tilhørere, samt en rekke mindre saler.

* Alte Oper i Frankfurt am MainAlte Oper i Frankfurt am Main
* Alte Oper i Frankfurt am MainAlte Oper i Frankfurt am Main
* Alte Oper under operaballet 2005Alte Oper under operaballet 2005

Se også
-------

* Frankfurter Opernball
* Sportpresseball

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alte Oper (Frankfurt am Main) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Alte Oper – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |

Portal: Tyskland
**Beskades** (også skrevet **Bæskades**, nordsamisk: *Beaskáđas*) er et fjelldrag i utkanten av Finnmarksvidda, på grensa mellom Alta og Kautokeino kommuner i Finnmark. Storparten av området ligger mellom 400 og 600 meter over havet og er uten store høydeforskjeller. Høyeste punkt er Gierdduidčohkka på 649 moh.

Veien fra Alta til Kautokeino gikk tidligere over Beskades. Sist på 1800-tallet ble strekningen merket med varder og trestaker. Kjøreveien ble åpnet i 1932, men på grunn av de værharde forholdene på fjellet kunne den bare holdes åpen i sommermånedene. Veien er nå erstattet av europavei 45, som er lagt gjennom Eibydalen noen kilometer lenger vest. Den gamle veistrekningen er fremdeles åpen om sommeren, men er i dårlig stand.

Beskades er nevnt i åpningslinjen i Nordahl Griegs dikt *Morgen over Finnmarksvidda*: «Ved gry, da vi kom på Bæskades, / røk der et uveir opp.»

Den siste villreinen i Finnmark ble felt på Beskades i 1916.

Referanser
----------

1. ↑  Beskades / Beaskáđas på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Vegmiljøer (s.38–39, 1-2 Bæskades vegmiljø)». Statens vegvesen. Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 23. november 2015.
3. ↑  Nordahl Grieg: Morgen over Finnmarksvidden
4. ↑  Odd Mathis Hætta: Samebygder på Finnmarksvidda, Alta, 2016, side 128

Eksterne lenker
---------------

* Veien i Google Street View

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Springer Science+Business Media S.A.** er et internasjonalt akademisk forlag registrert i Luxembourg og med hovedkontor i Berlin. Selskapet er, etter Elsevier, verdens nest største forlag innen naturvitenskap, teknikk og medisin. I tillegg til hovedkontoret i Berlin har selskapet kontorer i Heidelberg, Dordrecht, New York City, Norwell, Wien, Paris, Milano og New Delhi. Selskapet har ca. 5 000 ansatte og omsatte i 2009 for 857 millioner euro. Det er bl.a. kjent for sin online-tjeneste SpringerLink. Selskapet har ingen forbindelse til Axel Springer AG.

Selskapet ble grunnlagt av Julius Springer som bokhandel i Berlin i 1842, og utviklet seg raskt til et forlag, Springer-Verlag, som utgav både politiske skrifter, skolebøker, skjønnlitteratur og akademisk litteratur. Etter at sønnene til Julius Springer overtok fokuserte forlaget på akademisk litteratur. Selskapets navn gjennom flere år var *Julius Springer GmbH*. I 1999 ble selskapet kjøpt opp av Bertelsmann, som omdannet det til BertelsmannSpringer. Selskapet ble så, i 2003, solgt til to britiske selskaper, Cinven og Candover, som kort tid før også hadde kjøpt det nederlandske akademiske forlaget Kluwer Academic Publishers. Forlagene ble fusjonert under navnet Springer Science+Business Media. I 2009 ble det kjent at selskapet skulle selges til investeringsselskapene EQT Partners og Government of Singapore Investment Corporation.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.420067.7[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GRID-ID grid.467066.5[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.springer.com, besøkt 29. november 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Springer Science+Business Media – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* SpringerLink Arkivert 22. januar 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
Anitsjkovpalasset 1750
Anitsjkovpalasset og Anitsjkovbroen 1753
**Anitsjkovpalasset** (russisk: Аничков дворец) er et tidligere keiserlig palass i St. Petersburg, med front mot elven Fontanka, ved Nevskij Prospekt og Anitsjkovbroen, som det har fått sitt navn etter.

Palasset ble bygd på midten av 1700-tallet for keiserinne Elisabeth av Russlands regning. Det stod ferdig i 1754. Det ble gitt av henne til favoritten Aleksander Razumovskij. Senere ble det tilbakeført til kronen, og så ble det gitt av Katarina den store til Grigorij Potemkin. 

På 1800-tallet ble det framfor alt kjent i den senere halvdelen, da det ble bebodd av tsar Aleksander III og hans familie, som etter det som ble sagt foretrakk Anitsjkovpalasset fremfor det enorme Vinterpalasset. Hans enke, Maria Fjodorovna, bebodde palasset frem til 1917. 

Etter oktoberrevolusjonen ble Anitsjkovpalasset nasjonalisert og omdannet til St. Petersburgs bymuseum. I 1934 ble det ble omgjort til Ungpionerenes palass, huset palasset over hundre skolefritidsklubber for mer enn 10 000 barn.[]

I 1990 ble det omgjort til *Palass for den ungdommelige kreativitet*. Det har fremdeles mange ungdomsaktiviteter og huser også en skole.

Litteratur
----------

* V.I. Axelrod, L.P. Bulankova: *Anitsjkov dvorets – legendy i byli*. Sankt Petersburg, 1996.
* B.M. Kirikov, L.A. Kirikova, O.V. Petrova: *Nevskij Prospekt. Dom za domom*. Centrpoligraf, St. Petersburg / Moskva, 3. opplag 2009, ISBN 978-5-9524-4205-4
* A.G. Mitrofanov: *Progulki po Sankt-Peterburgu. Nevskij Prospekt*. Moskva 2010, ISBN 978-5-93136-125-3

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 7850, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Anichkov Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Anitsjkovpalasset i St. Petersburgs-encyklopedien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Filadelfiaforlaget AS** var konsernnavnet for selskapet *Korsets Seier Publikasjoner AS frem til 2022*, og var et av den norske pinsebevegelsens fellestiltak. 

Hovedproduktet var ukeavisen *Korsets Seier*, men konsernets historikk omfatter en stor mengde publikasjoner som Bibelsk Tidsskrift, Pinseliljen, *LivsGlede* og *Lederskap*.

Historie
--------

Filadelfiaforlaget AS ble etablert av pinsebevegelsen som et bokforlag. Foruten bøker utga forlaget ukeavisen *Korsets Seier*.

Sang og musikk ble fra begynnelsen utgitt på plateselskapet Klango. Den første plateinnspillingen var med Kjell og Odd, og foregikk fra scenen i Filadelfia Oslo.

*Filadelfiaforlaget* og *Klango* fusjonerte og skiftet navn til *REX forlag AS*, og ble både bokforlag og plateselskap. Pinsebevegelsens tidsskrifter og årbøker blir utgitt av *KS Publikasjoner AS*. 

I dag er REX forlaget fusjonert med Hermon Forlag som er et rent bokforlag. Den norske pinsebevegelsen har (2007) ikke noe eget plateselskap. Filadelfiaforlaget A/S hadde tidligere rettighetene til Klangos store musikkarkiv. Etter fusjonen med Hermon forlag, har Farstad Sound Productions, med Per Kjetil Farstad, overtatt eierskapet og rettighetene til musikken.

Korsets Seier ble solgt til Dagenhuset og gjenværende midler i Filadelfiaforlaget AS ble overført til Pinsebevegelsen i Norge for å forvaltes videre i informasjons- og mediearbeid

Korsets Seier
-------------

*Korsets Seier* er en førende frikirkelig ukeavis og pinsebevegelsens hovedorgan i Norge. Tidsskriftet utgis som en ukentlig avis med 52 nummer hvert år og har oppdaterte nyheter på sin nettside.

Lederskap
---------

Lederskap er et blad som ønsker å bidra til kompetanseheving for ledere i kirker, menigheter og organisasjonsliv. Bladet har artikler om ledelse og praktiske råd til ledere. Bladet skal være et verktøy som ivaretar behovet for god undervisning, ny kunnskap og praktiske ledelsesredskaper.

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 25. november 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Pinsebevegelsen i Norge
* (no) Korsets seier. Pinsebevegelsens ukentlige avis