recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Østerrikes flagg Østerrike |
| Alpint |
|  Olympiske leker |
| Sølv | Beijing 2022 | Super-G |

**Mirjam Puchner** (født 18. mai 1992) er en østerriksk alpinist. Hun spesialiserer seg i fartsdisiplinene utfor og super-G.

Karriere
--------

Puchner debuterte i verdenscupen i alpint i utforrennet i St. Anton 12. januar 2013.

Hun ble østerriksk mester i utfor i 2014 og 2015.

Hun tok sin første verdenscupseier og første pallplass i verdenscupen da hun vant utfor i St. Moritz 16. mars 2016.

Hun tok sølv i super-G i OL 2022 i Beijing, 22 hundredeler bak vinneren Lara Gut-Behrami.

Referanser
----------

1. ↑   Salzburgwiki, Salzburgwiki ID 35009[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mirjam Puchner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mirjam Puchner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mirjam Puchner – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Mirjam Puchner – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Belohinidae** er en liten familie av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Gruppen omfatter bare den sjeldne arten *Belohina inexpectata*.

Utseende
--------

En middelsstor (10–15 millimeter), hvelvet, skinnende blankt svart bille. Overflatisk minner den om en tordivel. Antennene er 10-leddete med en tre-leddet kølle. Dekkvingene har markerte, fine punktstriper. Beina er kraftige, leggene med skarpe lengdelister.

Levevis
-------

Arten har reduserte flygevinger og kan ikke fly. De få kjente eksemplarene ble innsamlet etter kraftig regn. Forøvrig er ingenting kjent om biologien til denne svært sjeldne, muligens allerede utdødde, arten.

Utbredelse
----------

*Belohina inexpectata* lever på det sørlige Madagaskar. Det er bare kjent noen få eksemplarer av den, som ble funnet i 1957. Arten er ikke gjenfunnet siden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Belohinidae Paulian, 1959
				+ *Belohina inexpectata* Paulian, 1959

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Belohinidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Belohinidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Belohina inexpectata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Mirko Lazareski** (født 31. juli 2003) er en nordmakedonsk alpinist.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2019/20

Lazareski deltok i Alpint under Vinter-OL for ungdom 2020, som landets eneste deltaker i alpint. Hans beste plassering ble 32.-plass i slalåm, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I super-G kom han på 56.-plass, og i kombinasjonen kom han på 36.-plass. I storslalåm kom han på 41.-plass.

Han deltok i sitt første FIS-renn 23. januar 2020, i Pale i Bosnia-Hercegovina, der han kom på 33.-plass i storslalåm. Han deltok i Bosnia-Hercegovinas juniormesterskap i alpint, og kjørte der inn til 17.-plass i slalåm og 30.-plass i storslalåm, og i det nordmakedonske mesterskapet i alpint kom han på 20.-plass i storslalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lausanne 2020 - *MKD - North Macedonia*[*død lenke*], besøkt 8. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Slalåm* Arkivert 20. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Mirko Lazareski* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Roham Saba - Results*, besøkt 8. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mirko Lazareski – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mirko Lazareski – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Mirko Lazareski – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020
**Delitzsch** er en by i nordre Sachsen i Tyskland. Den ligger nord for Leipzig.

Historie
--------

Delitzsch ble i henhold til middelalderens krøniker grunnlagt som en by en gang rundt 1200 e.Kr. og ble anerkjent som by rundt 100 år senere. Både før og etter dens grunnleggelse var byen utsatt for mange angrep; først slaviske stammer som antagelig hadde hatt opphold i området tidligere; og senere av svenske soldater under tredveårskrigen (1618–1648). Det oppsto en legende fra det siste sammenstøtet med svenskene som fortalte at da svenskene nådde elven Lober ble de oppdaget av datteren til vakten i bytårnet. Hun blåste i en trompet og således advarte byens borgere. Svenskene ble slått tilbake, og hvert år er det middelalderfestival hvor byen feirer denne seieren over svenskene. Under denne festivalen er kjøpesentrene åpne på søndagene.

Under den andre verdenskrig (1939–1945) var det kun en bygning, jernbanestasjonen, som ble brent, noe som var svært lite sammenlignet med andre tyske byer i krigens siste dager. På midten av 1900-tallet dannet det jødiske samfunn en egen gravsted, men denne ble ødelagt under krigen. Etter flere år med glemsel har *Gartensparte Rosental*, gravstedet, tatt seg opp igjen.

I henhold til en undersøkelse i 1996 hadde Delitzsch mer enn 27 000 innbyggere, men mange unge mennesker har forlatt området grunnet høy arbeidsledighet. Disse søker arbeid eller utdannelse i de vestlige delene av Tyskland.

Bilder
------

* BarokkslottetBarokkslottet
* Det brede tårnetDet brede tårnet

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Delitzsch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Arne Kristian Klavenes** (født 26. juli 1952 i Holmestrand) er en norsk tidligere toppsyklist. Som ung ble han bemerket idet han vant Nymark Idrettslag sitt tredagers (1970), han gikk for Horten og Omegn CK. Året etter var han på landslaget i lagtempo med Knut Knudsen, Arve Haugen og Dag Linnestad. Under Telemark rundt 1975 gikk han og Jan Martin Aaberg med to svensker på *Mobil Bianchi*-laget og fikk refs for å bruke trøye som ikke var godkjent av Norges Cykleforbund.

Han fikk 8.-plass i sykling under Sommer-OL 1976 100 km lagtempo med Geir Digerud, Magne Orre og Stein Bråthen. Han gikk til «kjøkkenlaget» Birkenes IL i 1979 og la opp som toppsyklist etter 1980-sesongen. I 1985 ble han trener for Nittedal CK etter at Olav Thon gikk inn som sponsor.

Referanser
----------

1. ↑  «Arne Klavenes biography and olympic results». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 28. april 2010.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 14. desember 2012. Besøkt 28. april 2010. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Jens Petter Gjelseth (28.6.1975). «Bølgene går fortsatt høyt etter Telemark Rundt. Reklamesirkus og pengeutpressing?». VG.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Klavenes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arne Klavenes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arne Klavenes – Cycling Archives Rediger på Wikidata
**Arne Kokkvoll** (født 25. oktober 1925 på Røros, død 19. september 1998) var en norsk historiker og politiker (Ap). 

Kokkvoll tok hovedfag i historie (cand.philol.) i 1957 på en oppgave om pressehistorie på 1930-tallet om Johs. Nesse Han var leder for Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek fra 1962 til 1987. Han var formann i Oslo Arbeidersamfunn fra 1966-67 og i Vietnambevegelsen i Norge fra 1969 til 1972 og aktiv på venstrefløyen i Arbeiderpartiet. Fra 1985 til 1990 var han sammen med Edvard Bull og Jakob Sverdrup redaktør for seksbindsverket Arbeiderbevegelsens historie i Norge. Han var medlem av Statens kulturminneråd fra 1988 til 1997 Fra 1988 til 1991 var han ordfører i Røros kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Kokkvoll *Johs. Nesse en konservativ pressemann i 1930-årene Aftenposten og totalitære tendenser i tredveårene, studert på grunnlag av redaktør Johs. Nesses lederartikler* hovedoppgave i historie, høsten 1957, utgitt i 1965
2. ↑  NSD forvaltningsdatabasen Arne Kokkvoll[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Arne Kokkvoll i BIBSYS
* NRKskole intervju med Kokkvoll om arbeiderhistorie fra 1981

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Vase, 1894-1906, Della Robbia Pottery V&A Museum no. CIRC.201-1961
**Della Robbia Pottery** var et lite industriverksted for håndverkskunst i Birkenhead i England som ble grunnlagt av Harold Rathbone og Conrad Dressler, og har blitt betraktet som en del av den pre-rafaelittiske bevegelsen og ikke minst den engelske Arts and Crafts-bevegelsen på siste halvdel av 1800-tallet.

Rathbone hadde vært en elev av maleren Ford Madox Brown som hadde vært en av grunnleggerne til Arts and Crafts-bevegelsen. Dressler var en billedhugger og en oppfinner av en type tørkeovn. Problemet for verkstedet var at Rathbone var ingen forretningsmann slik Dressler forlot virksomheten etter tre år. Virksomheten varte fram til 1906 da det ble nedlagt.

Firmaet spesialiserte seg på keramiske fliser, steintøy; leirvarer, og spesielt plaketter med motiver i relieff inspirert av den florentinske billedhuggeren Luca della Robbia og hans familie, derav firmaets navn. De brukte lokal red leire fra Moreton, Merseyside, og keramikken hadde en skinnende blyglasur og ble ofte brukt som mønster med sammenflettede planter typisk av art nouveau sammen heraldiske og islamske motiver.

Della Robbia Potterys merke var vanligvis håndskrevet på undersiden og ofte initialene til formgiveren, og noen ganger også en dato. Eksempler på signaturer kan være:

* 'C' for Charles Collis
* 'C.A.W.' for Cassandia Annie Walker
* 'C.M.' for Carlo Manzoni (1855–1910)
* 'L.W.' for Liza Wilkins
* 'R.B' for Ruth Bare

Et uvanlig håndskrevet merke har navnet 'Salopian', som øyensynlig er en referanse til firmaet Salopian Art Pottery som ble forhandlet av Benthall Pottery, i Benthall, Shropshire. De to firmaene produserte tilsvarende polykrome sgraffito-stykker og det var øyensynlig en forbindelse mellom dem.

Produktene fra Della Robbia Pottery ble solgt av Liberty & Co. Den største samlingen av Della Robbia-keramikk kan bli sett kunstgalleriet Williamson Art Gallery i Birkenhead. Noe er også ved Standen (i nærheten av East Grinstead) som er eid av National Trust.

Referanser
----------

1. 1 2   «Della Robbia Pottery, Birkenhead 1894-1906», *Rathbonestudio*
2. 1 2  Tansley, Janet (21. juni 2016): «Williamson Art Gallery and Museum announces summer exhibition», *Liverpool Echo*
3. ↑  Treuherz, Julian et al (2011): *Ford Madox Brown: Pre-Raphaelite Pioneer*, Philip Wilson Publishers, s. 125
4. ↑  «Conrad Dressler, 1856-1940», *Victorian Web*
5. ↑  «Conrad Dressler 1856-1940», *Tate*

Eksterne lenker
---------------

* Rathbone Studio

Portal: Kunst
**Beginerhusene Ten Wijngaerde** (ned.: *Het begijnhof Ten Wijngaerde*) ligger ved havnedokken Minnewater i Brugge, og er ikke lengre bebodd av beginerne men av benediktinernonner. Komplekset har beholdt sin middelalderstruktur, det er omgitt av murer og vann. Beginerhuskomplekset består nå av rundt 30 små, hvitmalte hus, de fleste fra det 17. og 18. århundre, og St. Elisabethkirken.

Beginerhusene ble stiftet i 1245 av Johanna av Konstantinopel, grevinne av Flandern, datter av Badouin IX som ble kronet til keiser av Konstantinopel etter det fjerde korstoget. Hennes søster Margaretha lot St. Elisabethkirken bygge, denne ble dels ødelagt av brann i 1584 men gjenoppbyggingen var ferdig i 1609.

Ved broen står en grensesten som angir at det her gjaldt andre lover og regler enn i Brugge selv. Datidens politi hadde ingen rettigheter der, så det var mulig for folk å søke asyl hos beginerne. På inngangsporten fra 1776 står *Sauve garde* og over den er en statue av Elisabeth av Ungarn plassert. Blant beginerhusenes eiendeler befinner seg også en renessansestatue av Vår Frue ten Wijngaarde, en kopi av denne er plassert over inngangsdøren til «priorinnens» (*grootjuffrouw*) bolig. I et av husene vises beginernes levevis og vaner i et museum.

I begynnelsen av det 20. århundre ble beginerhusene ikke lengre bebodd av beginere, og ble det derfor bestemt at en del av husene skulle bygges om til et kloster. Det brukes nå av benediktinernonner, i en klesdrakt som er tilpasset omgivelsene.

Panoramabilde av husene

Eksterne lenker
---------------

* Fotografier fra beginerhusene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Mayor Fernández de la Cámara Pita**, populært kalt María Pita, (født ca. 1560 i La Coruña, død 1643 i Cambre) var en spansk nasjonalheltinne under forsvaret av A Coruña (Galicia i Spania) under engelskmennenes angrep på byen i 1589.

Den 4. mai 1589 gikk engelske styrker, som allerede hadde kontroll i andre deler av byen, til angrep på gamlebyen. En engelsk flaggbærer hadde allerede nådd den høyeste delen av borgmuren da han ble drept av Pita. Hun stod på den høyeste delen selv, og skrek til forsvarerne: «*Quien tenga honra, que me siga*» («Den som har ære, følg meg!») Både menn, kvinner og barn tok til mot og den engelske hæren ble så drevet tilbake av byens forsvarere. Engelskmennene ga opp angrepet og dro tilbake til sine skip. 

María Pita var gift fire ganger og hadde to barn. Hennes heroiske gjerninger ble hedret og belønnet av Filip II av Spania, som ga henne en pensjon tilsvarende den som militære offiserer mottok, en bonus etter dødsfallet til hennes fjerde ektemann, og retten til å engasjere seg i handel med esler til og fra Portugal.

Andre kvinner deltok også direkte i forsvar av A Coruña. Historiske dokumenter forteller blant annet om en Inés de Ben som fikk behandling for to skuddsår som hun fikk i kamp.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Mayor. María Pita Fernández de la Cámara y Pita, dbe.rah.es[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

1. Søknad til kongen om kompensasjon, Generalarkivet i Simancas. Bystyret i Castile. Bind 772.
2. María Pita dødsattest, 21. februar 1643, Bispedømmets Gamle Arkiv, Fondo Parroquial Santiago de Sirgas, Libros Sacramentais nº 1

Eksterne lenker
---------------

* (en) María Pita – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Grosssiedlung Siemensstadt** (norsk: boligområdet Siemensbyen), også kalt **Ringsiedlung** (Ringområdet eller Ringbyen), er et boligområde i ortsteilen Charlottenburg-Nord i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin. Det ble i 2008 oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv sammen med fem andre boligområder i Berlin, under overskriften Modernistiske boligområder i Berlin.

Området ble utbygget mellom 1929 og 1931 som en utvidelse mot øst av Siemensstadt i Spandau. Boligrådmann (Stadtbaurat) Martin Wagner hadde ledelsen av utbyggingen, mens Hans Scharoun var ansvarlig for byplanleggingen. Bygningene ble oppført i stilen kalt Neue Sachlichkeit eller Neuen Bauens. Kjente arkitekter fra Weimarrepublikken som Walter Gropius, Otto Bartning, Hugo Häring, Fred Forbat og Paul Rudolf Henning deltok i planleggingen. Friområdene ble tegnet av Leberecht Migge. 

Arkitektforeningen *Ringen* som besto av tyske og østerrikske arkitekter og som målbar stilen Neue Sachlichkeit var opphavet til tilnavnet Ringsiedlung.

Beskrivelse
-----------

Boligområdet ble oppført i bydelen Charlottenburg-Nord omkring Goebelplatz. Deler av området langs Jungfernheideweg hører til Spandau.

Scharoun virkeliggjorde i samsvar med progressive ideer fra 1920-årene, et område omgitt av friområder og grønne områder og som skulle bli retningsgivende for boligbyggingen etter den andre verdenskrigen.

Blokkene er i det vesentlige i fem etasjer og ligger på linje i nord-sørlig retning. Innenfor denne formen har de ulike arkitektene gitt de enkelte bygningene et ulikt formspråk. Karakteristisk er Scharouns skipsliknende bygning kalt Panzerkreuzer (panserkrysseren).

Gater, plasser og selve boligområdet ble oppkalt etter teknikere, oppfinnere og fysikere som hadde gjort en særlig fortjeneste i firmaet Siemens.

Litteratur
----------

* Jörg Haspel und Annemarie Jaeggi (Utgivere): *Siedlungen der Berliner Moderne.* DKV-Edition 2007, ISBN 978-3-422-02091-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Großsiedlung Siemensstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Berlin Senat forvaltningsetat for byutvikling: *Berliner Siedlungen der 1920er Jahre*
* Großsiedlung Siemensstadt

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Modernistiske boligområder i Berlin |
| --- |
|  | Gartenstadt Falkenberg • Siedlung Schillerpark • Grosssiedlung Britz • Wohnstadt Carl Legien • Weisse Stadt • Grosssiedlung Siemensstadt |
**Sergej Magnitskij** (født 8. april 1972, død 16. november 2009) var en russisk skatterettsekspert, regnskapsfører og revisor. Hans arrestasjon og død 16. november 2009 i det russiske politiets varetekt har vakt internasjonal oppsikt og ført til forverring av forholdet mellom Russland og USA. Saken har også vekket fornyet oppmerksomhet om sammenhengen mellom korrupsjon og menneskerettighetsbrudd i autoritære stater, samtidig som omfattende hvitvasking i vestlige land bidrar til å muliggjøre den kriminelle virksomheten.

USA innførte såkalte Magnitskij-sanksjoner i 2012 rettet mot dem som stod bak arrestasjonen av Magnitskij og en omfattende skattesvindel som han hadde varslet politiet om i 2008. Magnitskij hadde på oppdrag av den britisk-amerikanske investoren Bill Browder avdekket at en gruppe korrupte politimenn, ansatte i skatteetaten og kjente kriminelle hadde svindlet staten for 5,4 milliarder rubler (om lag 1,8 milliarder norske kroner). De hadde ulovlig overtatt eierskapet av tre av Browders investeringsselskap i Russland og fremmet krav om å få tilbakebetalt tidligere innbetalt skatt. Kravet ble behandlet rekordraskt av skattekontor i Moskva, som utbetalte hele summen julaften 2007.

Europarådet og andre internasjonale og nasjonale parlamentarikerforsamlinger vedtok resolusjoner om å innføre sanksjoner mot de som stod bak skattesvindelen og arrestasjonen av Magnitskij. Den opprinnelige amerikanske Magnitskij-loven, som etablerte en sanksjonordning mot russiske tjenestemenn som begikk omfattende korrupsjon eller som stod bak grove brudd på menneskerettighetene, ble etterfulgt av en globalt rettet Magnitskij-lov i 2016. Senere vedtok Canada, Storbritannia og de tre baltiske landene lignende ordninger. EU vedtok 10. desember 2018 å utrede en slik sanksjonsordning. I Granavolden-plattformen fra januar 2019 sa Solberg-regjeringen at den også ville utrede en slik sanksjonsordning.

Sanksjonene kan omfatte innreisenekt og frysing av bankinnskudd og andre eiendeler. Bare tjenestemenn som ikke er blitt straffet på hjemmebane kan sanksjoneres. De som blir sanksjoner har mulighet for å legge frem dokumentasjon om sin uskyld.

Litteratur
----------

* *Putins troll – Russlands informasjonskrig mot den demokratiske verden*. Bergen: Mangschou. 2023. ISBN 9788282382656.

Referanser
----------

1. 1 2   Lentapedia[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* "Sergei Magnitsky and beyond – fighting impunity by targeted sanctions"
* "Why we need human rights sanctions", artikkel av Den norske Helsingforskomité. Artikkelen finnes også på norsk.
* "The Magnitsky Sanctions", offisiell nettside hos det amerikanske finansdepartementet.
* "Dutch flesh out proposal for EU human rights sanctions", artikkel i the EU Observer
* "Norden et gjestfritt miljø for hvitvaskere", artikkel i E24.
* «En avgrunn av råttenskap», artikkel i *Aftenposten*, 29. september 2012
* «Russia 'is now a criminal state', says Bill Browder», artikkel fra BBC (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Chandrasekhars grense** er den største mulige massen til en hvit dverg, en type stjerne med ca. 3 × 1030 kg som er ca. 1,44 ganger solens størrelse. Tallet varierer noe blant forskerne, fra 1,2 til 1,46 i forhold til solen. Dette er også avhengig av kjemiske sammensettingen av stjernen. Grensen ble oppdaget og regnet ut av den indiske fysikeren Subrahmanyan Chandrasekhar. I samarbeid med den brasilianske fysikeren Mário Schenberg oppdaget han i 1942 en grense, kjent som *Schenberg-Chandrasekhars grense*.

Varmen som blir generert av kjernefysisk fusjon av lette grunnstoffatomer til tyngre atomer dytter atmosfæren til stjernen utover. Når stjernen går fritt for drivstoff, vil atmosfæren kollapse mot kjernen av sin egen gravitasjon. Hvis massen er under grensen blir kollapsen begrenset av elektron-degenerasjonstrykket som resulterer i en stabil hvit dverg. Om stjernen har en masse som er høyere enn grensen, kan stjernen kollapse forbi hvit dverg-stadiet og bli en nøytronstjerne, et svart hull eller i teorien en kvarkstjerne. Hvis en stabil hvit dverg i en tvillingstjerne med en stor stjerne sluker nok masse til å komme over grensen, vil stjernen kollapse og dra med seg den store stjernen i en la supernova. Restene av kollapsen blir tvilsomt en nøytronstjerne fordi eksplosjonen er kraftig nok til å knuse dvergen og fjerne hele stjernen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Jurij Ivanovitsj Modin** (russisk: Юрий Иванович Модин; født 1922, død 2007) var KGBs føringsoffiser for «The Cambridge Five» fra 1944 til 1955, da Donald MacLean skal ha overlevert atomhemmeligheter til Sovjetunionen. I 1951 arrangerte Modin avhoppingene av Maclean og Guy Burgess. Modins forløpere som føringsoffiserer for spionringen ble henrettet. 

I 1994 sa Modin om Kim Philby at 

«He never revealed his true self. Neither the British, nor the women he lived with, nor ourselves [the KGB] ever managed to pierce the armour of mystery that clad him. His great achievement in espionage was his life's work, and it fully occupied him until the day he died. But in the end I suspect that Philby made a mockery of everyone, particularly ourselves.»

Litteratur
----------

* Modin, Yuri, *My Five Cambridge Friends*, ISBN 0-374-21698-3.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Pyromanen*** er en norsk drama-/thrillerfilm fra 2016 regissert av Erik Skjoldbjærg. Filmen er basert på boken *Før jeg brenner ned* av Gaute Heivoll som igjen er basert på virkelige hendelser da brannmesterens sønn startet flere branner i Finsland i 1978. Filmen hadde norsk kinopremière 22. april 2016 og internasjonal premiere under filmfestivalen i Toronto i starten av september samme år. Manus er skrevet av Bjørn Olaf Johannessen.

Under Amandaprisen 2016 vant Liv Bernhoft Osa prisen for beste kvinnelige skuespiller, mens Per Frisch ble nominert i klassen beste mannlige birolle og Mats Andersen ble nominert i klassen beste visuelle effekter. Under Kanonprisen 2016 vant Erik Skjoldbjærg klassen for beste regi, Liv Bernhoft Osa klassen beste kvinnelig hovedrolle og Håkon Lammetun klassen for beste lyddesign. I tillegg var den nominert i klassene beste manus (Bjørn Olaf Johannessen), beste mannlige hovedrolle (Trond Nilssen) og beste foto (Gösta Reiland). Filmen vant også pris under Les Arcs European Film Festival 2016 og var nominert til priser under Santa Barbara International Film Festival 2017 og Seattle International Film Festival 2017.

Handling
--------

En hensynsløs pyroman er på frifot i en liten by oå Sørlandet. Men det innbyggerne ikke er klar over er at denne pyromanen ikke er en fremmed, han er faktisk en av dem - og sprer frykt i det skjulte.

Dette viser seg etter hvert å være brann-sjefens egen sønn, som tenner på bygninger før han reiser sin vei. Deretter kommer han tilbake til åstedet, for å være med på å slukke brannene han hadde startet.

Skuespillere
------------

* Trond Nilssen - Dag
* Agnes Kittelsen - Elsa
* Henrik Rafaelsen - Lensmann Johansen
* Per Frisch - Ingemann
* Liv Bernhoft Osa - Alma

Referanser
----------

1. ↑  «Pyromanen». *p3.no*. 22. april 2016. Besøkt 23. juli 2020.
2. ↑  «Pyromanen får internasjonal premiere». *l-a.no*. 20. august 2016. Besøkt 23. juli 2020.
3. ↑  «Dette er årets Amanda-vinnere». *nrk.no*. 26. august 2016. Besøkt 23. juli 2020.
4. ↑  ««Kongens nei» stakk av med fire Kanonpriser». *nrk.no*. 9. mars 2017. Besøkt 4. april 2021.
5. ↑  «Her er nominasjonene til Kanonprisen 2017». *kinomagasinet.no*. 22. februar 2017. Besøkt 3. juli 2020.
6. ↑  «Pyromanen - Awards». *imdb.com*. Besøkt 3. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pyromanen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Pyromanen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Pyromanen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Pyromanen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Pyromanen* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***Norge nå*** er et norsk direktesendt aktualitetsprogram som har gikk på NRK-TV fra 2018 til 2019. Programmet gikk direkte fra ulike steder i Norge hver kveld fra mandag til torsdag på NRK1. Programmet ble ledet av Rune Nilson og Tarjei Strøm.

Bakgrunn
--------

Programmet ble etablert i forbindelse med at NRK1 la om sine distriktssendinger fra nyttår 2018. Omleggingen innebar at de to distriktssendingene klokken 18.45–18.59 og 20.55–21.00 ble erstattet av tre korte nyhetsoppdateringer klokken 18.55, 20.55 og 22.55. Omleggingen førte imidlertid til sterk kritikk fra seere, politikere og tidligere NRK-journalister. Kort tid etter besluttet NRK å utvide den første sendingen fra fire til ni minutter, dermed ble den totale sendetiden for distriktsnyheter den samme som tidligere.

Et ledd i omleggingen var også innføringen av programmet *Norge nå*, som sendes mandager til torsdager 20.25–20.55, og enkelte dager 20.15–20.55. Programmet er et direktesendt aktualitetsprogram som turnerer rundt i Norge. Det første programmet ble sendt 2. januar 2018 direkte fra Sande i Vestfold. NRKs distriktsredaktør Grethe Gynnild-Johnsen uttalte at programmet har som mål å løfte mer distriktsinnhold fra hele landet, til hele lendet.

Programmet tar for seg aktuelle temaer og hendelser og sender fra forskjellige steder i Norge. Første sesong bytter Rune Nilson og Tarjei Strøm på å være programledere.

Referanser
----------

1. 1 2  Fordal, Jon Annar (20. desember 2017). «Mer fra hele Norge til hele Norge». *nrk.no*. Besøkt 4. mars 2018.
2. ↑  Bertheussen/Nordlys, Linn. «Folket slakter NRKs nye distriktssendinger i ny måling». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 4. mars 2018.
3. ↑  «Storm mot NRK: - De sier til eldre seere at «dere er uinteressante»». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 14. januar 2018. Besøkt 4. mars 2018.
4. ↑  NTB (24. januar 2018). «NRK snur og gjeninnfører lengre distriktssendinger». *rbnett.no*. Besøkt 4. mars 2018.
5. ↑  Brekke, Anders (24. januar 2018). «NRK utvider distriktssendingene». *nrk.no*. Besøkt 4. mars 2018.
6. ↑  «NRK TV - Se Norge nå» **(norsk)**. Besøkt 4. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Norge nå* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Frode Svartdal** (født 11. november 1952) er professor i psykologi ved Universitetet i Tromsø. Han har blant annet levert bidrag til utforskningen av forholdet mellom bevisst og ubevisst læring. Svartdal har publisert en rekke vitenskapelige artikler. Blant bøkene hans er *Det ubevisste og moderne vitenskap* (1997, redigert med Geir Overskeid), *Læringspsykologi* (1998), *Psykologiens forskningsmetoder* (3. utg. 2009), *Anvendt atferdsanalyse: Teori og praksis* (2. utg. 2010, redigert med Svein Eikeseth), *Psykologi: En introduksjon* (Red. 2. utg. 2011) og *Psykologi i praksis* (Red. 2011).

Referanser
----------

1. ↑   ORCID Public Data File 2021, filename in archive 0000-0002-4598-5670.xml, pub.orcid.org, sist oppdatert 28. desember 2020, besøkt 5. november 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (no) Publikasjoner av Frode Svartdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Frode Svartdal i BIBSYS

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** CRIStin
 |
**Q-verdi** i kjernefysikk og -kjemi er mengden energi absorbert eller frigitt under en kjernereaksjon. Verdien relaterer seg til entalpien av en kjemisk reaksjon eller energien til radioaktive nedbrytningsprodukter. Den kan bli bestemt fra massene av reaktantene og produktene. Q-verdien har en effekt på reaksjonsraten. Generelt vil en mere positiv Q-verdi for en reaksjon gi en høyere hastighet på reaksjonen, og gjøre slik at en likevekt vil «favorisere» produktene.

En generell formel for Q-verdien er:

{\displaystyle Q(MeV)=-931,5\Delta M(u)}

Minusverdien foran konstanten er slik at Q-verdien er positiv for spontane reaksjoner.

α-henfall
---------

α-henfall er ofte observert for grunnstoffer tyngre enn bly. Den generelle formellen for α-henfall er:

{\displaystyle {\ce {^{A}\_{Z}X -> ^{A-4}\_{Z-2}X + ^4\_2H}}}

Q-verdien for en slik reaksjon blir dermed:

{\displaystyle Q\_{\alpha }=-931,5(M\_{Z-2}^{A-4}+M\_{He}-M\_{Z}^{A})}

Fra ligningen ovenfor sees det at mindre masse vil frigi energi.

β−-henfall
----------

β−-henfall kan bli skrevet som:

{\displaystyle {\ce {^{A}\_{Z}X->\_{Z{+1}}^{A}X{}+{}\_{-1}^{0}\beta +{\bar {\upsilon }}}}}

Derimot om en tar hensyn til elektroner, vil det nøytrale moratomet ha ***Z*** elektroner i sin orbital, men datteratomet, men kjerneladning ***Z+1*** må dermed fange ett elektron fra omgivelsene for å forbli nøytral.

{\displaystyle {\ce {^{A}\_{Z{+1}}X {}+ e- -> ^{A}\_{Z{+1}}X}}}

Dermed blir formelen for å beregne Q-verdien:

{\displaystyle Q\_{\beta ^{-}}=-931.5(M\_{Z{+1}}-M\_{Z})}

β+-henfall
----------

β+-henfall kan bli skrevet som:

{\displaystyle {\ce {^{A}\_{Z}X -> ^{A}\_{Z{-1}}X^- {}+ {}^0\_{+1}\beta + \upsilon ->^{A}\_{Z{-1}}X {}+ {}^0\_{-1}e^- +{}^0\_{+1}\beta + \upsilon}}}

Elektronmassene som er assosiert med positron partikkelen gjør det slik at vi må inkludere to elektronmasser når Q-verdien kalkuleres:

{\displaystyle Q\_{\beta ^{+}}=-931.5(M\_{Z{-1}}^{A}+2M\_{e}-M\_{Z}^{A})}

Elektroninnfanging
------------------

Elektroninnfanging kan generelt bli skrevet som:

{\displaystyle {\ce {{}^{A}\_{Z}X ->[EC] {}^{A}\_{Z{-1}}+X + \upsilon}}}

Følgende ligning beskriver Q -erdien

{\displaystyle Q\_{EC}=-931.5(M\_{Z{-1}}^{A}-M\_{Z}^{A})}

Referanser
----------

1. ↑  Krane, Kenneth S. (1988). *Introductory nuclear physics*. New York: Wiley. s. 381. ISBN 047180553X. OCLC 15628946.
2. 1 2 3 4 5  Choppin, Gregory R. (2013). *Radiochemistry and nuclear chemistry* (4. utg.). Oxford: Academic Press. s. 89, 90 og 95. ISBN 9780123978684. OCLC 859381735.
**Bertil Bertelsen** (født 2. mars 1972) er en norsk låtskriver og gitarist.

Bertelsen startet bandet Publiners i 1997 sammen med broren Ronny Bertelsen. Bertelsen har i tillegg til å spille i Publiners også hatt soloprosjektet *Ikke Bare Bertil Band* og vært med i Bodøbandet *Kalle føtter*. Han var bookingansvarlig ved *Studentersamfunnet i Bodø* fra høsten 1995 til og med våren 1996. 

Videre har han vært dirigent for *Kor i Øyan*, *Rønvik blandakor* og et par korps. I lag med Olav Johan Nygaard laget han «Ukasangen» som ble plukket ut som beste låt til studentuka 99 i Bodø. Bertelsen var også med i et Brønnøyband som hadde navnet *By The Way* i begynnelsen av 90-tallet. De ga ut singelen «Hard Luck» i 1993. Videre var han med i Beat for beat i 2009 sammen med sin bror Ronny.

Da Publiners tok en liten pause i 2017 gikk Bertelsen solo under navnet *Bertil B*. Han ga ut to låter i mai 2018. Titlene på låtene var «Kom» og «Ikkji Kom». Han spilte sin foreløpig første og siste konsert med dette prosjektet under Rootsfestivalen i Brønnøysund samme år. 

Bertelsen jobber til daglig som musikklærer på Alstad ungdomsskole i Bodø.

Diskografi
----------

Bertil B
* «Kom» (2018)
* «Ikkji Kom» (2018)

### Publiners

* *Folk'n'roll* (2003)
* *Heim* (2005)
* *Driv* (2008)
* *Herlig* (2010)
* *Kontroll* (2012)
* *VI* (2015)
* Fri (2020)

Singler
* «Maya» (2005)
* «Toft» (2008)
* «Te stein» (2009)
* «Så herlig» (2010)
* «Bær me over» (2010)
* «Februar» (2012)
* «(Kj)Ærlighet» (2014)
* «Stem rødt, lev blått/Pose og sekk» (2014)
* «Schrøders plass» (2015)
* «Snømannen» (2016)
* «Desemberdryss *(2016)*
* «Albert» (2019)
* «Stengetid» (2019)
* «Flo» (2019)
* «De Aller Beste» (2020)

### By the Way

* *Hard Luck* (1993)

### Deltar på

* Bodø/Glimt: «Glimt i øyet» (2000)
* Bodø/Glimt: «Bodø/Glimt 2003» (2003)
* Bjørn-Peder Johansen: «No. 4 få me heim» (2012)
* Anne Kristin Sagmo: «Drømmemenneske» (2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bertil Bertelsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bertil Bertelsen hos Filmfront Rediger på Wikidata
* (en) Bertil Bertelsen på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) Bertil Bertelsen på Rockipedia Rediger på Wikidata

Referanser
----------

1. ↑  «beat-for-beat». *www.helg.no*. 27. mai 2009. Besøkt 18. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** Discogs
 |
*Se Margaret Plantagenet for andre med samme navn.*

**Margaret Plantagenet** (født 20. juli 1346, død 1361) var datter av Edvard III av England og Philippa av Hainault. Hun ble født på Windsor Castle, og har derfor også blitt kalt **Margaret av Windsor**.

Til tross for at hun bare ble femten år gammel var i ekteskapsforhandlinger en gang, så forlovet med en annen og ble til slutt gift med en tredje mann. Det første mulige ekteskapet var med den eldste sønnen av Albert av Østerrike, men planene ble avbrutt av politiske årsaker. Noen år senere ble hun forlovet med Charles av Blois, Jean av Blois' eldste sønn og en rival til Johan V av Bretagne til den bretonske tronen. Forlovelsen ble brutt fordi hennes søster Mary Plantagenet var gift med Johan V.

Margaret ble oppdratt sammen med John Hastings, 2. jarl av Pembroke, som var sønn av Laurence Hastings, 1. jarl av Pembroke og Agnes Mortimer, datter av Roger Mortimer, 1. jarl av March. De var svært nær hverandre som barn. Den 13. mai 1359 giftet Margaret og John seg. Dette var samme dag som hennes bror Lionel av Antwerpen giftet seg med Elizabeth de Burgh, 4. grevinne av Ulster.

Hun døde i 1361, og ble gravlagt i Abingdon Abbey. Hennes søster Mary døde året etter, og ble gravlagt sammen med henne.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10189.htm#i101882, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Reservearmeen** (***Reserve Army***) var en armé i den britiske hæren, og del av British Expeditionary Force under første verdenskrig. Armeen ble opprettet 23. mai 1916 under ledelse av generalløytnant Hubert Gough før slaget ved Somme og ble omdøpt til Femte armé i oktober samme år.

Armeens formål var å utføre gjennombruddsfasen i Somme-offensiven så fort general Henry Rawlinsons Fjerde armé hadde tatt de tyske skyttergravene ved frontlinjen. For dette oppdraget fikk generalløytnant Gough tre britiske kavaleridivisjoner og i juni ble han tildelt et infanterikorps på tre divisjoner for å støtte fremmarsjen. Armeen fikk økenavnet «Goughs mobile armé», et navn som først hadde tilhørt 7. divisjon da Gough var kommandør. 21. juni ble imidlertid infanterikorpset trukket tilbake til reservestatus og neste dag ble Goughs tre kavaleridivisjoner lagt under Fjerde armés kontroll, slik at Reservearmeen sto igjen uten operative styrker.

Om kvelden på den første dagen i slaget om Somme, 1. juli 1916, ble Rawlinsons Fjerde armé løst fra ansvaret for den nordlige sektor mens VIII korps og X korps ble underlagt Goughs kommando. Kontroll over kavaleridivisjonene ble beholdt av Fjerde armé. Gough overtok offisielt ikke de nye styrkene før klokken 07.00 2. juli, men han tilbakekalte øyeblikkelig ordrene for VIII korps om å gjenoppta det mislykkede angrepet på Beaumont-Hamel, og reddet dermed mange liv.

Reservearmeen overtok offisielt ansvaret for den nordlige sektor 4. juli. Senere ble II korps, I Anzac-korps og Det canadiske korps lagt inn under Reservearmeen.

De neste månedene var det ingen store offensiver på Reservearmeens front. De største forsøkene ble gjort ved Pozières og Mouquet Farm i juli og august.

Reservearmeens første store slag var slaget om Thiepval Ridge, som begynte 26. september. Gjennom store deler av oktober utførte armeen en serie angrep kjent som slaget om Ancre Heights, og 30. oktober skiftet Reservearmeen navn til Femte armé.
***Reservebaronen*** (originaltittel *Der Juxbaron*) er en operette fra 1913 av den tyske komponisten Walter Kollo.

Operetten består av tre akter, og handler om nygifte «Hans von Grabow» som (sammen med sin viv «Hilda Flitterwochen») vil innbille sine svigerforeldre at han når som helst kan få husrom hos sin gamle skolekamerat baron «Alexander Christlieb von Kimmel». Svigermoren nekter å tro på denne historien, og dermed starter Hans og Hilda en hektisk jakt på en kandidat til å opptre som baron Kimmel. Landstrykeren «Blaukehlchen» dukker beleilig opp, og så er farsen i gang.

På norske scener
----------------

Operetten har blitt oppført flere ganger i Norge. Tidlig på 1900-tallet spilte August Schønemann en av de bærende rollene.

I 1934 var operetten på norgesturné, og ble blant annet oppført i Brekkeparken i Skien.

I 1941 oppførte Carl Johan Teatret operetten, i regi av Herbert Herding. Hovedrollen var i denne versjonen omdøpt fra «Hans von Grabow» til «Hans von Castenskjold», og ble spilt av Arne Bang-Hansen. Hans kone «Hilde» ble spilt av Ellen Nicola, og svigermoren (Hildes mor) ble spilt av Lalla Carlsen.

Kuriosa
-------

I 1933 benyttet Finn Bø tittelen *Reservebaronen* som utgangspunkt for en revyvise som var harselas over den norske diplomaten Fritz Wedel Jarlsberg. Revyvisen *Reservebaronen* ble fremført av Viktor Bernau i forestillingen *Det ligger i luften*.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk Theaterliv*. Bergen: Grieg. 1923. «August Schønemann - Reservebaronen»
2. ↑  Dahl, Lausen (1949). *Aksjeselskapet Brekke 1909-1949: 40 års beretning*. Skien. s. 31.
3. ↑  «Sceneweb». *sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2017. «Reservebaronen (1941) var en operetteproduksjon av Carl Johan Teatret. Reservebaronen var basert på Walter Kollos operette med samme tittel. Regissør var Herbert Herding (Herberth).»
4. ↑  Nielson, Haakon B. (1970). *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania*. Oslo: Cappelen. s. 103.
**Karl Iwar Arnstad** (født **Andersson**; 10. april 1961 i Hjärtum) er en svenskfødt, norsk informasjonsrådgiver, journalist og politiker (Sp).

Han er sønn av gårdbruker Gösta Andersson og lærer Kerstin Andersson (født Wigrup) i Hjärtum. Moren var medlem av den svenske Riksdagen for Centerpartiet 1974–1985. Selv var han leder i Centerpartiets ungdomsförbund (CUF) 1987–1990. Han giftet seg i 1991 med Eli Arnstad og tok hennes slektsnavn, men er siden skilt. De bodde i Trollhättan før de flyttet til Trøndelag i 1995. De har datteren Ada Arnstad, som har vært leder i den norske Senterungdommen.

Iwar Arnstad var informasjonssjef i Senterpartiet 1995–1997 samt informasjonskonsulent og informasjonssjef i Sør-Trøndelag fylkeskommune 1997–2002. Siden 2002 har han vært seniorrådgiver i enheten for informasjon og samfunnskontakt ved Domstoladministrasjonen.

Han har vært styreleder i Idrettslaget Fram og Stjørdal Brannkasse. Han var medlem av Stjørdal kommunestyre 1999–2003.

Referanser
----------

1. ↑  Vinge, Olav (red.) (2001). *Skatval, bd. 2: Gårds- og slektshistorie*. Skatval historielag. s. 8–9. ISBN 82-995735-2-1.
2. ↑  Styret; gjensidigestiftelsen.no
**Margaret Chan Fung Fu-chun** (陈冯富珍; pinyin: *Chén Féngfùzhēn*; født 1947 i Hongkong) er en kinesisk lege fra Hongkong. Hun har slektsrøtter i Shunde i provinsen Guangdong. Den 8. november 2006 ble hun valgt til ny generaldirektør for Verdens helseorganisasjon (WHO) etter Lee Jong-wook, som døde brått.

Margaret Chan tok først utdannelse som lærer i *Home Economics* ved *Northcote College of Education* i Hongkong. Hun studerte også ved Brescia University College, et katolsk *college* for kvinner i London i Ontario i Canada. Så studerte hun medisin og tok doktorgrad i 1977 ved University of Western Ontario. Hun tok graden M.P.H. ved National University of Singapore. Hun studerte dessuten *management development* ved Harvard University Business School i 1991.

Hun ble tilknyttet Hongkongs helsevesen i desember 1978. I april 1992 ble hun forfremmet til visedirektør for Hongkongs helsedepartement, og i juni 1994 ble hun departementets direktør. Som helsedirektør der fikk hun bred erfaring med tiltak mot smittespredning, som ved fugleinfluensautbruddet i 1997. I Hongkong ble 18 personer syke av influensaen i 1997–1998, og seks av dem døde av sykdommen. Det var dem som i ettertid mente at Dr. Chans tiltak da de første meldinger kom om H5N1-fugleinfluensaen blant barn kan ha forhindret en pandemi. Hun ble imidlertid utsatt for kritikk både i parlamentet og i offentligheten for påstått nølende reaksjon mot SARS i 2003. Men andre roste henne og mente at kritikken var helt forfeilet. Sykdommen ble faktisk holdt i sjakk, også i Hongkong – der det var 299 dødsofre for sykdommen – og som var særlig utsatt på grunn av sin nærhet til smittekildene i provinsen Guangdong i Fastlands-Kina.

Hun forlot styringsverket i Hongkong i august 2003 etter 25 år, og begynte å virke ved Verdens helseorganisasjon. I 2005 ble hun direktør for den avdeling innen WHO som overvåker og bekjemper smittsomme sykdommer, og generaldirektørens stedfortreder for beredskapsområdet influensapandemier.

Den 8. november 2006 ble hun valgt til ny generaldirektør for WHO.

Referanser
----------

1. ↑   akademisk grad dr.med.[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   verkets språk kinesisk, www.xinhuanet.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.tatlerasia.com, besøkt 3. november 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Margaret Chan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dr Chans CV, fra kinesisk UD (engelsk) Arkivert 24. juli 2012 hos Wayback Machine.
* BBC, ekspert på fugleinfluensa skal lede WHO, (engelsk)
* Time blog om dr. Chan (engelsk)
* Miriam Shuchman, M.D.: «Improving Global Health — Margaret Chan at the WHO», i *The New England Journal of Medicine*, Volume 356:653-656 (February 15, 2007), Number 7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Anders Nordström (midlertidig)** | **Generaldirektør i Verdens helseorganisasjon**(2007–2012) | Etterfølger:**-** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Bertram Wilberforce «Bertie» Wooster** er en oppdiktet litterær figur som forteller og en av hovedpersonene i P.G. Wodehouses komiske historier fra engelsk overklasseliv i de første tiårene av 1900-tallet.

Bakgrunn
--------

Wooster er en styrtrik, ung dagdriver i London. Han er utdannet ved Eton og Oxford, men viser få tegn på intellektuelle evner. Han har ingen nevneverdige interesser utenom veddemål, selskapsliv og *practical jokes*, og få bekymringer utenom sin tante Agatha.

Agatha Gregson er Berties nærmeste slektning, med svært lave tanker om hans karakter og åndsevner, og stadige planer om å få ham gift med en fast og handlekraftig pike eller skaffe ham en jobb.

Andre varige kilder til bekymring er skolekameraten «Bingo» Little (med sin hang til å forelske seg i tilfeldige kvinner), Berties fettere, tvillingene Claude og Eustace (silkeramp av verste sort), og venner og venninner som «Tuppy» Glossop og Bobbie Wickham (som elsker å spille Bertie grove puss).

Fortellingenes virkelige hovedperson er Woosters tjener, Reginald Jeeves. Jeeves er sin arbeidsgiver fullstendig overlegen på alle områder, og klarer alltid å befri Bertie og hans venner fra de absurde situasjonene de rutinemessig roter seg opp i. Han har imidlertid som regel sin egen agenda, og løsningene fører ofte til at Wooster blameres offentlig eller må oppgi ett av sine smakløse yndlingsklesplagg.

Wooster ble framstilt av skuespilleren Hugh Laurie i den britiske TV-serien *Jeeves and Wooster* som ble produsert fra 1990 til 1993.

Se også
-------

* P.G. Wodehouse, bokooversikt i artikkelen om forffatteren
* Jeeves, Woosters tjener

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Hammer bru** er ei fagverksbru i Høylandet kommune i Trøndelag. Brua krysser Søråa ved gården Hammer. Hammer bru er ca. 30 meter lang og ble bygd i 1927.[] Den er ei av få bevarte overbygde bruer i Norge. Slike bruer var vanligere i England og USA enn i Norge. Brua er en del av en privat vei, men ble tegnet og bygd av Statens vegvesen. Den ble gjenoppbygd etter ei tidligere overbygd bru fra 1891 og restaurert av vegvesenet på 1990-tallet.[] Brua er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

* Hammer bru, Høylandet kommune i Trøndelag.  Foto: Anja Heie, 2013Hammer bru, Høylandet kommune i Trøndelag.  Foto: Anja Heie, 2013
* Foto: 2020 Foto: 2020
* Foto: 2020 Foto: 2020
* Foto: 2020 Foto: 2020

* Foto: Fortegnet panorama 2020 Foto: Fortegnet panorama 2020
* Foto: Fortegnet panorama 2020 Foto: Fortegnet panorama 2020
* Foto: Fortegnet panorama 2020 Foto: Fortegnet panorama 2020

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Kilder
------

* Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner (se avsnitt om Hammer bru)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Bertil Hoorn** (født 20. juni 1925 i Vetlanda i Sverige, død 4. november 1997 i Jönköping[]) var en svensk ørelege og forsker.

Hans forskning førte til identifiseringen av virusgruppen koronavirus.

I begynnelsen av 1960-tallet forskry Hoorn i Lund på muligheten å benyttet menneskelige celler for å skape organkulturer for virus å vokse i. Dette førte til kontakt med forskeren David Tyrell og hans *Common Cold Research Unit* i Salisbury i England. Med hjelp av Hoorns organkulturer lyktes det forskningssenteret å dyrke og beskrive de to første kjente koronavirus som infiserer mennesket, nemlig humant koronavirus 229E og humant koronavirus OC43.

I 1966 tok Hoorn doktorgraden med avhandlingen *Organ Cultures of Cillated Epithelium for the Study of Respiratory viruses*.

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Joel Tivemo (2020-04-26) *Okände svensken gjorde upptäckten av coronavirusen möjlig*, Göteborgs-Posten, sid:14-15
3. ↑  «Human coronaviruses: insights into environmental resistance and its influence on the development of new antiseptic strategies». *Viruses*. 4 (11): 3044–3068. November 2012. PMC 3509683 Åpent tilgjengelig. PMID 23202515. doi:10.3390/v4113044.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |