recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**St Kilda** er del av Melbourne. 6 km sør for Melbourne sentrum. Det ligger i lokalstyret City of Port Phillip. I 2006 hadde St Kilda 16 122 innbyggere.

St Kilda fikk navnet sitt etter skonnerten «Lady of St Kilda» eid av Thomas Dyke Acland, som lå til anker der i 1841, av Charles La Trobe. Acland street i bydelen er oppkalt etter Acland.

I siste halvdel av 1800-tallet og første del av 1900-tallet var St Kilda et populært sted for Melbournes elite og mange større hus ble bygget her. Kort tid etter århundretskiftet begynte St Kilda å ha samme funksjon for Melbourne som Coney Island har for New York med fornøyelsespark og rekreasjonsområde. Etter andre verdenskrig ble St Kilda Melbournes Red-light district som følge av lave husleier. Siden slutten av 1960-tallet har bydelen vært hjemsted for flere av byens subkulturer. I de senere årene har St Kilda gjennomgått en rask gentrifiseringsprosess.

I St Kilda ligger noen av Melbournes mest kjente attraksjoner, slik som Luna Park, Esplanade Hotel, Acland Street, Fitzroy Street og St Kilda Beach.

Luna Park

Transport
---------

St. Kilda er tilknyttet Melbourne sentrum med en rekke trikkelinjer og en bybanelinje.

Eksterne lenker
---------------

* (en) St. Kilda, Victoria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Baudonivia** levde på 600- og 700-tallet og virket i klosteret *Ste-Croix* i Poitiers, det første kvinneklosteret i Europa.

Klosteret var grunnlagt i 558 av Radegundis, som døde der i 587. Baudonivia var hagiograf, og priorinne av klosteret.[1]

Baudonivia er kjent for sin *vita* av dronning Radegundis, *Liber secundus*, en av de eldste overlevende biografiene om helgener skrevet av en kvinne. Hennes *vita*, som dukket opp mellom 609 og 614, etter biskopen av Poitiers Venantius Fortunatus' død. Han skrev en første *vita*, som kjennes som *Liber primus*, kort tid etter Radegundis død. Baudonivias arbeide representerer en korreksjon til den allerede publiserte *vita*. i Baudonivia refererer til Fortunatus, som i i sin *vita* beskriver Radegundis med en helt annen aksent.[1] Mens Fortunatus, som var kjent med Radegundis og abbedisse Agnes av Poitiers og hadde dem begge høyt aktet, ikke beskriver Radegundis i sin Vita som en klostergrunnlegger og undergjørende nonne, setter Baudonivia henne inn i den hele sammenhengen.[2]
**Mohammad Hasan Akhund** (pashto: محمد حسن اخوند ), født mellom 1945 og 1958, er en afghansk mulla, politiker og Taliban-leder som har vært fungerende statsminister i Afghanistan fra 7. september 2021 (bortsett fra perioden fra 17. mai til 17. juli 2023). Han var blant grunnleggerne av Taliban tidlig på 1990-tallet. Under Det islamske emiratet Afghanistan (1996–2001) var Akhund utenriksminister i Taliban-regjeringen.

Biografi
--------

Akhund er fra Kandahar-provinsen i det sørlige Afghanistan. Året for hans fødsel er ikke kjent, men FN har to estimater, at han er født mellom 1945 og 1950 eller mellom 1955 og 1958.

Akhund er en av veteranene i Taliban og han samarbeidet nært med Muhammed Omar, Talibans tidligere leder og Afghanistans de facto statsoverhode fra 1996 til 2001. Akhund var Afghanistans utenriksminister fra 1998 til 27. oktober 1999 og han var også visestatsminister en periode. I likhet med flere av denne generasjonen talibanledere er han rammet av FN-sanksjoner for å ha skjult terrorister.

I perioden fra 2001 til 2021 har Akhund periodevis vært aktiv i Quetta Shura, en militant organisasjon i Taliban.

Da Taliban kom til makten i Afghanistan i 2021 ble Akhund utpekt til statsminister. Utnevnelsen av ham sees på som en kompromissløsning mellom de moderate og mer ytterliggående kreftene I Taliban. Han ble innsatt 7. september 2021. I hans sykdomsfravær fra 17. mai til 17. juli 2023 ble han avløst av fungerende visestatsminister Abdul Kabir.

Referanser
----------

1. ↑   www.un.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Security Council 1988 Committee Amends 105 Entries on Its Sanctions List | Meetings Coverage and Press Releases». www.un.org.
3. ↑  «Profile: Mohammad Hasan Akhund, the head of Taliban government». Al-Jazeera. 7. september 2021.
4. ↑  Ludwig W. Adamec (2012). *Historical Dictionary of Afghanistan*. Scarecrow Press. s. 69. ISBN 9780810879577.
5. ↑  «Profile: Mohammad Hasan Akhund, the head of Taliban government». Al-Jazeera. 7. september 2021.
6. ↑  Peter Bergen (2013). *Talibanistan*. Oxford University Press. s. 9.
7. ↑  «Afghanistan: Who's who in the Taliban leadership». BBC News. 7. september 2021.
8. ↑  Philip Whiteside (7. september 2021). «Afghanistan: Who's who in the new Taliban government». Sky UK.
9. ↑  «Hardliners get key posts in new Taliban government». BBC News. 7. september 2021.
10. ↑  «Maulvi Abdul Kabir becomes interim Afghanistan PM as Akhund steps down». Daily Pakistan. 17. mai 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Tatrafjellene er en fjellkjede i Karpatene.
**Fjellkjede**, i geologien kjent som **orogen**, er betegnelsen på et større område med sammenhengende fjellformasjon. Eksempler på fjellkjeder er Alpene og Pyreneene i Europa, Ural og Kaukasus mellom Europa og Asia, Atlasfjellene i Afrika, Himalaya i Asia, Rocky Mountains i Nord-Amerika og Andesfjellene i Sør-Amerika. 

Norske fjellkjeder tilhører Kaledonidene som ble dannet fra slutten av prekambriumtiden til permtiden. Kaledonidene strekker seg fra Grønland og Svalbard i nord gjennom Skandinavia og Vest-Europa og over Atlanterhavet til Øst-Canada og USA helt ned til Florida.

Lokale fjellkjeder i Norge:  

Romsdalsalpene, Sunnmørsalpene, Jotunheimen, Lyngsalpan og Vestnesfjellene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mountain ranges – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
*Se også: Herøy prestegjeld (Møre og Romsdal)*
Herøy kirke Foto: Finn Rindahl 
**Herøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Herøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Herøy kirke.

Herøys kirkesogn er nå en del av Herøy kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hereyjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Herøy antas å være lagt under Alstahaug i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 lå Herøy under Alstahaug prestegjeld som hadde seks kirker og to kapell betjent av fire prester. Herøy og Tjøtta kirker ble betjent av en *domestico sacellano* (kapellan boende hos sognepresten).

Det vidløftige Alstahaug prestegjeld ble i flere omganger delt, og ved kgl.res. av 11. desember 1861 ble Herøy sogn utskilt fra Alstahaug som eget sognekall, gjeldende fra 1. mai 1862. Ved kgl.res. av 22. mai 1869 ble det bygget en hjelpekirke for norddelen av Herøy prestegjeld på gården Nordvik. Etter kgl.res. av 10. mars 1911 ble Hæstad kapell oppført og det skulle holdes seks gudstjenester årlig. Ved kgl.res. av 17. november 1916 ble Nordvik skilt ut fra Herøy sogn som eget kirkesogn, og ved kgl.res. av 18. mai 1962 utskilt fra Herøy og med Dønna sogn fra Nesna for å utgjøre et nytt Dønna prestegjeld. Ved kgl.res. av 10. januar 1964 ble sognegrensen til Alstahaug justert slik at Husvær, Barøy og Prestøy ble overført til Herøy.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Herøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 100.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 120.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 75-77. ISBN 8270612960.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
*For filmen som sangen har gitt navn til, se Rocketman.*

«**Rocket Man**» er en sang av Elton John og Bernie Taupin, og opprinnelig fremført av Elton John. Sangen har samme tema som David Bowies sang «Space Oddity» fra 1969. Sangen dukket først opp på albumet *Honky Chateau* (1972) og ble en hitsingel. Singelen nådde nummer to i Storbritannia og nummer seks i USA.

Informasjon
-----------

Tekstene i sangen ble skrevet av Bernie Taupin, og ble inspirert av en novelle med samme tittel skrevet av Ray Bradbury. Det beskriver en Mars-bundet astronauts følelser på å forlate sin familie for å gjøre jobben sin. Musikalsk er sangen en pop-ballade med hovedvekt på piano, med atmosfæriske effekter lagt til med synthesizer og slidegitar.

Sangen blir rangert som 242. plass på musikkmagasinet *Rolling Stones* liste over «Tidenes 500 beste sanger».

Sporliste
---------

Alle sangene er skrevet av Elton John og Bernie Taupin.

1. «Rocket Man» – 4:41
2. «Susie (Dramas)» – 3:24

Eksterne lenker
---------------

* *Rocket Man* på Allmusic
**Svart økonomi** er en betegnelse på økonomisk virksomhet, blant bedrifter eller privatpersoner, som unndrar seg å betale skatter og avgifter til staten. Det kan være mange ting, som inntekter, formue og omsetning som bevisst ikke blir oppgitt til beskatning, og ifølge lovverket i de fleste land er dette ulovlig og kan medføre straffereaksjoner som fengsel og bøter.

Svart handel kan for eksempel være hvis man trenger å reparere PC-en og databutikken kanskje spør: «Skal det være med eller uten regning». Hvis man velger å få reparert PC-en uten regning vil dette være en svart handel. Svart arbeid er for eksempel hvis en person har en ekstrajobb hvor verken han eller arbeidsgiveren oppgir lønna til skattemyndighetene. 

For de som er involvert i svart økonomi kan det gi billigere tjenester og økte inntekter, ettersom de deler pengene som skulle vært innbetalt som skatt. For samfunnet forøvrig vil det medføre tap av inntekter til fellesformål som skoler, sykehus, kollektivtrafikk osv. 

Svart arbeid er også en trussel for lovlydige virksomheter, som blir utkonkurrert av svarte virksomheter, ettersom disse unndrar seg utgifter til skatter og avgifter og dermed kan underby de lovlige virksomhetene. Den svarte økonomien er også er et samfunnsproblem fordi de som ikke betaler inn pliktige skatter og avgifter også bidrar til å undergrave landets felles økonomi.

Eksterne lenker
---------------

* Skatteetaten
**Søstrene Grene** («Grene» som i grunnleggerfamiliens etternavn. «Grene» betyr verken «grønn» eller «grener», som det noen ganger blir feiloversatt til) er en dansk detaljhandelkjede (retail), som ble grunnlagt i Aarhus i Danmark i 1973 av Inger Grene og Knud Cresten Vaupell Olsen. Firmaets hovedkvarter ligger i Aarhus og ble flyttet til Pakhusene i Aarhus Ø  i april 2017.

Selv om det står «Søstrene Grenes handelskompagnie» i logoen, er butikkjeden kalt kun Søstrene Grene.

I dag er Mikkel Grene firmaets administrerende direktør (CEO) og han er sønnen til grunnleggeren. Hans bror, Cresten Grene, er Creative Director, og sammen eier og driver de familiefirmaet.

Søstrene Grenes butikk-konsept
------------------------------

Søstrene Grenes butikker er utformet som labyrinter, og det spilles klassisk musikk i alle butikkene. Produktene som er i salg er av skandinavisk design, tilbehør til hjemmet, kjøkkenutstyr, gaver, interiør og møbler og mye mer.

Opp gjennom tidene har Anna og Clara vært tilstedeværende i skiltene i butikkene og i firmalogoen siden starten i 1973. Disse to søstrene er vertinner for alle historiene og fortellingene til Søstrene Grene. Anna og Claras personligheter baserer seg på Inger Grenes to tanter på farssiden, og sammen representerer Anna og Clara verdiene Søstrene Grene står for. *Anna og Clara er ikke grunnleggerne av Søstrene Grene.*

Butikkene
---------

Den første Søstrene Grene-butikken åpnet I 1973 i andre etasje i Søndergade 11 i Aarhus. Kjeden ble utvidet med butikker i Aalborg og Herning i 1989, og utviklingen fortsatte gjennom 90- og 2000-tallet. I 2005 åpnet butikkjeden i Reykjavik på Island mens butikkene i Stavanger i Norge og Malmø i Sverige ble åpnet i 2006.

I løpet av 2015 har firmaet åpnet 20 nye butikker i Danmark I dag er Søstrene Grene å finne i 15 forskjellige land og handelsmarkeder: Danmark, Norge, Sverige, Island, Japan, England, Irland, Nord- Irland,  Nederland, Spania, Frankrike, Færøyene, Tyskland, Sveits og Østerrike.

Referanser
----------

1. ↑  «Søstrene Grene flytter hovedsæde til Aarhus Ø», Jyllandsposten, 2. desember 2016
2. ↑  «Broder Grene har dybe rødder», Berlingske Business, 14. oktober 2013
3. ↑  Søstrene Grene planning to open hundreds of new stores Arkivert 25. november 2017 hos Wayback Machine. cphpost.dk, 26. august 2015
**Jordstråler** betegner et «fenomen» som bare kan påvises ved hjelp av redskap som virker etter ønskekvist-prinsippet. Ifølge etablert vitenskapelig forkaring avhenger ønskekvistens utslag ikke av ytre påvisbare forhold, men av ideomotorisk respons, det vil si kvistgjengerens egen tankevirksomhet. Av den grunn er begrepet jordstråling ikke vitenskapelig akseptert, men betegnes som pseudovitenskap.

Til tross for dette hevder mange[*hvem?*] at jordstråling kan føre til sykdom og plager, oftest av diffus natur.
Som eksempel nevnes muskelsmerter, søvnproblemer, hodepine og slapphet. Jordstråling fremstilles ofte som forårsaket av vannårer i grunnen, men blir også påstått å opptre i nettverk av linjer som dekker hele jordoverflaten. Spesielt krysspunktene i disse nettene blir påstått å være farlige. Ifølge jordstråle-tilhengere bør en ikke ha sengen plassert over jordstrålekryss. Til beskyttelse mot jordstråling blir det solgt en rekke produkter som skal innvirke positivt på helsetilstanden. Denne innvirkningen er ikke vitenskapelig dokumentert.

Begrepet jordstråling kommer fra Tyskland og ble først introdusert i 1929 av den tyske amatørforskeren Gustav von Pohl.[] Utenom tysktalende land og Skandinavia er begrepet forholdsvis ukjent.[]

Tre vitenskapelige studier av jordstråling utført ved Institutt for samfunnsmedisinske fag, Universitetet i Bergen ble 2006 sammenfattet av Bærheim og medarbeidere. De viste (1) at fire erfarne kvistgjengere i uavhengige undersøkelser fant helt ulike jordstrålelinjer på det samme stedet, (2) at barn som hadde sengen plassert på et påstått jordstrålebelastet sted ikke var sykere enn andre barn og (3) at avskjerming av jordstråling med s.k. Tx-plater ikke hadde effekt utover placebo. Deres konklusjon er at jordstråler ikke kan påvises, men er et eksempel på pseudovitenskap.

Se også
-------

* Ønskekvist

Referanser
----------

1. ↑  A Bærheim, S Hunskår, B. Bjorvatn: Jordstråler - et begrep uten vitenskapelig grunnlag. Tidsskrift for Den norske legeforening (2006) 126:3264-3266.

Eksterne lenker
---------------

* Anders Bærheim: Er jordstråling farlig? Fra nettsidene til Skepsis
**Robert Edward «Bob» Rompre** (født 11. april 1929 i International Falls i Minnesota, død 13. september 2010 i Sun Prairie i Wisconsin) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.

Rompre vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Canada.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. USA vant seks kamper, spilte uavgjort 3-3 mot Canada og tapte én kamp, 2-4 mot Sverige. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng.

Etter OL-turneringen i 1952 fikk Rompre tilbud om å spille for New York Rangers i NHL men valgte i stedet å fullføre sine collegestudier. Til tross for sitt store talent, ble Rompre aldri NHL-spiller. Etter endt karrière ble Rompre klubbtrener og senere talentspeider for det amerikanske ishockeylandslaget.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Norges flagg Oslo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   www.fdlreporter.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Rompre – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert Rompre – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert Rompre – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En **naukograd** (russisk: наукоград), eller *vitenskapsby*, er en formell betegnelse på byer, i Russland og tidligere i Sovjetunionen, med høy konsentrasjon av virksomheter og anlegg innen forskning og utvikling. Noen av byene ble i Sovjet-tiden spesifikt bygget med disse formålene for øye. Enkelte av byene var hemmelige, og inngikk i et større system av lukkede byer i SSSR. I Russland etter Sovjetunionens fall blir uttrykket brukt om rundt sytti byer med store konsentrasjoner av vitenskapelig forskning og produksjon. Uttrykket refererer også spesifikt til et mindre antall byer som fra 2000 er blitt offisielt anerkjent for sin vitenskapelige dyktighet, og som av den grunn får spesielle privilegier. 

Blant de mere generelle naukogradene ligger rundt tretti i Moskva oblast og resten hovedsakelig i regionene Volga, Ural og Sibir. Kun noen få av dem er fremdeles «lukket». Det er bare ti av de lukkede byer hvor Russlands kjernefysiske militære arbeid ennå pågår. Noen av naukogradene har fremdeles militære forbindelser, som for eksempel Frjazino som utvikler avanserte radio- og elektronikksystemer, men de fleste fokuserer nå på sivilt arbeid ved hjelp av vestlig støtte. Blant de mest berømte naukogradene er de som drives av Det russiske vitenskapsakademi, for eksempel Pusjtsjino, et senter for biologisk vitenskap, og Tsjernogolovka, et senter for fysikk og kjemi. Zelenograd, en by rundt 40 km fra Moskva, er Russlands senter for forskning, utdanning og produksjon innen elektronikk.

Den første byen som i 2000 *offisielt* ble utnevnt til «Naukograd» var Obninsk, en by med mange forskningsanlegg innen kjernefysiske og andre materialer, samt meteorologi og medisin. Tre andre fulgte like etter – Dubna, et internasjonalt kjernefysisk forskningssenter, Koroljov, hvor det ligger mange romforskningsanlegg, og Koltsovo i Akademgorodok ved Novosibirsk, som opprinnelig var hjemsted for Vector, senteret for biologisk krigføring, men som nå er et senter for farmasøytisk og medisinsk forskning. Reutov ble også naukograd en stund senere.

Se også
-------

* Lukket by

Eksterne lenker
---------------

* Secret Cities

| * v
* d
* r
Lukkede byer |
| --- |
| Lukkede byer i Russland: | 
* Bolsjoj Kamen
* Dudinka
* Fokino
* Gadzjijevo
* Igarka
* Kajerkan
* Krasnoznamensk
* Lesnoj
* Mezjgorje
* Mirnyj
* Norilsk
* Novouralsk
* Ostrovnoj
* Oziorsk
* Poljarnyj
* Raduzjnyj
* Sarov
* Severomorsk
* Seversk
* Sjikhany
* Snezjinsk
* Snezjnogorsk
* Talnakh
* Trjokhgornyj
* Viljutsjinsk
* Zaoziorsk
* Zaretsjnyj
* Zelenogorsk
* Zjeleznogorsk
* Znamensk

 |
| Lukkede byer i Kasakhstan: | 
* Bajkonur
* Kurtsjatov

 |
| Tidligere lukkede byer i Sovjetunionen: | 
* Dnipropetrovsk (Dnipro)
* Gorkij (Nizjnij Novgorod)
* Kujbysjev (Samara)
* Kaliningrad
* Paldiski
* Sevastopol
* Sillamäe
* Tsjeljabinsk
* Vladivostok

 |
Avdelingsmerke **Régiment d'infanterie de marine du Pacifique – Polynésie** (RIMaP-P) var et regiment i Frankrikes hær. Det eksisterte fra 1916 til 2012 og var basert på Tahiti i Fransk Polynesia.

Regimentet ble til i 1916 som *Bataillon mixte du Pacifique*. Det ble sendt til Europa og satt inn i første verdenskrig, der det utmerket seg i slaget ved Caumont. Under andre verdenskrig ble det i 1940 rekruttert en stillehavsbataljon tilsuttet De frie franske styrker. Avdelingen kjempet i Nord-Afrika, blant annet i slaget ved Bir Hakeim. Navnet ble i 1963 endret til *Bataillon d'infanterie de marine de Tahiti* og i 1981 til *Régiment d'infanterie de marine du Pacifique- Polynésie*. Regimentet hadde base i Arue.

RIMaP-P ble i 2012 omgjort til Détachement Terre de Polynésie/Régiment d’Infanterie de Marine du Pacifique – Polynésie (DTP/RIMaP-P).

Referanser
----------

1. ↑  «Régiment d'infanterie de marine du Pacifique-Polynésie», Armée de Terre.
2. ↑  «La reconversion du RIMaP-P», Ville de Arue.
3. ↑  «Le RIMaP-P devient le DTP/RIMaP-P», Forces armées en Polynésie française.
Uta von Ballenstedt, gemalinne til Ekkerhardt II, utført av Naumburgmesteren.
Dommedagsrelieffet i Mainz domkirke antas utført av Naumburgmesteren.
**Naumburgmesteren** (tysk *Naumburger Meister* eller *Meister von Naumburg*) var en tysk billedhugger og arkitekt som levde på 1200-tallet. Han førte arkitekturen i Tyskland ut av den romanske stil. Naumburgermesterens navn, fødsels- og dødsdato er i dag ukjent. 

Naumburgmesteren fikk sin kunnskap om den gotiske arkitektur i Frankrike. Derfra reiste han til blant annet Mainz og Naumburg. I Mainz finnes fra hans hånd det kjente dommedagsrelieffet. Han var den ledende billedhuggeren under oppføringen av Naumburg domkirke. Naumburgmesteren antas egenhendig å ha utført pasjonsrelieffene på lektoriet i vestkirken, samt figurene av de tolv stifterne av den opprinnelige stiftskirken fra 1000-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Naumburgmesteren. (2009, 14. februar). I *Store norske leksikon*. Hentet 25. desember 2014 fra .
2. 1 2  Förderverein Welterbe an Saale und Unstrut.. Besøkt 25. desember 2014. «Brosjyre PDF»  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Naumburg Master – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
**Torvald Fiskå** (født 3. november 1899 i Strand, død 23. januar 1944 i Natzweiler) var en norsk offiser og motstandsmann under andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Fiskå vokste opp på Fiskå i Strand i Rogaland. Foreldre var Taletta Gjerde og Johan Fiskå. Etter konfirmasjonen gikk han en vinter på framhaldsskole i Strand, deretter en vinter på Utgarden fylkesskole, og til sist underoffisersskolen i Kristiansand. I 1931 ble han gift med Johanna Grødem fra Strand. Sammen hadde de fire barn.

### Andre verdenskrig

Ved krigsutbruddet i 1940 var han bonde, men også vernepliktig løytnant. Han deltok på norsk side i kampene ved i Gloppedalen og Dirdal, som sjef for en bombekasteravdeling. Da kampene var over satt han fanget i omtrent to uker. Vel hjemme igjen fikk han arbeid på Stålverket på Jørpeland.

Med sin offisersutdanning var han en naturlig medarbeider når de lokale motstandsgruppene skulle organiseres i Distrikt 19 (Strand) i Milorg. Han var tidlig interessert i å få tak i de militære mannskapsrullene for Strand og Ryfylke, som var lagret i Somaleiren i Sandnes. En lokal kontakt i Stavanger gjennomførte et innbrudd og sikret seg mannskapsrullene. Med utgangspunkt i disse kunne Fiskå sette opp en militær plan for styrker som ville være mulig å mobilisere i Strand.

Fiskå fikk hjelp av Harald Brekke, som gjennomførte arbeidet med å etablere lister for området rundt Jørpeland. Håkon Barkve i Bjørheimsbygd satte opp lister for midtre Strand, mens Torvald Alsvik hadde oppgaven for nordre Strand. Organiseringen var satt opp troppevis, med utvalgte skarpskyttere. Fagfolk var ført opp, slik at en visste hvem som kunne gjennomføre elektrikerarbeid, sprengning, sjåføroppgaver osv. Sammen med annen type etterretningsinformasjon inngikk mannskapslistene i en større rapport som ble smuglet ut til styresmaktene i London høsten 1942. 

### Konsentrasjonsleir

I løpet av høsten 1942 ble en rekke av deltakerne i Milorg i Strand arrestert av Gestapo. Fiskå ble arrestert 29. november 1942. Han satt fengslet i Stavanger og på Grini før han ble sendt i tysk konsentrasjonsleir. Han døde i Natzweiler 23. januar 1944.

Fiskå ble i 1945 post mortem tildelt Krigsmedaljen. En minnestøtte over ham er reist på Fiskå, avduket 6. juni 1948.

Litteratur
----------

* Arne Ording, Gudrun Johnson Høibo, Johan Garder, red. (1949). *Våre falne 1939-1945*. 1. Oslo: Den norske stat. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

* Per Asbjørn Holst (2009). *Strand under krigen. Motstand, Milorg og det daglige liv 1940-1945*. Stavanger: Forlag Per A. Holst. ISBN 82-91947-53-8.

* Til minne – Trygve Holst, Torvald Fiskå Strand historie og ættesogelag. Besøkt 1. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Uberto Gambara**  (født i 23. januar 1489 i Brescia, død 14. februar 1549 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var nuntius i Portugal og senere i Frankrike og i England.

I desember 1527 var det han som overbragte til paven kardinal Thomas Wolsey forgjeves ønske om å bli bemyndiget til å avgjøre nullitetssaken mellom kong Henrik VIII av England og dronning Katarina av Aragón – Wolsey ønsket å ugyldiggjøre ekteskapet slik at kongen fikk gifte seg med Anne Boleyn.

Da pave Klemens VII var de keiserlige styrkes fange i 1527, dro Gambara til Paris for å be om militær bistand for å få ham befridd.

Han ble biskop av Tortona i 1528, og generalvikar i Roma i 1539.

Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 9. desember 1539.

Han var onkel til kardinal Gianfrancesco Gàmbara (kreert 1561).

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Uberto Gambara, SNAC Ark-ID w68h8sg9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Uavhengighetsordenen**  (arabisk: *Wisam al-Istiqlal*) er en tunisisk orden. Den ble innstiftet 6. september 1956 av beyen av Tunis, Muhammad VIII al-Amin, etter at Tunisia samme år hadde vunnet selvstendighet. Ordenen tildeles for både sivile og militære fortjenester og kan også tildeles utlendinger. *Uavhengighetsordenen* ble i 1959 reorganisert etter Tunisias overgang til republikk i 1957. Tunisias president er ordenens stormester. *Uavhengighetsordenen* er landets fornemste orden.

Inndeling
---------

*Uavhengighetsordenen* er inndelt i fem grader:

* Storbånd
* Storoffiser
* Kommandør
* Offiser
* Ridder

Insignier
---------

Ordenstegnet for består av en titagget rød stjerne belagt på en stjerne av gull. Midtmedaljongen bar opprinnelig navnet til beyen, deretter innskriften «uavhengighet». I dag er midtmedaljongen i gull og har Tunisias riksvåpen som motiv. Medaljongen er omgitt av en strålekrans og en rød bord med innskriften «uavhengighet». Ordensstjernen er identisk med ordenstegnet, men er større. Ordenskjedet består av ledd bestående av medaljonger med Tunisias riksvåpen, sammenbundet av kornaks og olivenkvister. Det nedre leddet består av en halvmåne og stjerne, motivet i Tunisias flagg. Ordensbåndet er rødt og hvitt.

Tildeling
---------

*Uavhengighetsordenen* tildeles etter innstilling fra et ordensråd bestående av presidenten, statsministeren, utenriksministeren, innenriksministeren og justisministeren. Det er satt begrensninger på tildelinger innen de fire øverste gradene. Antallet storbånd er satt til maksimalt 100, storoffiser til 200, kommandør 1000 og offiser 4000. Antallet riddere er ubegrenset. Tildeling til utlendinger kommer i omfattes ikke av begrensningene. Etter reorganiseringen av ordenen i 1959 kan storbånd bare innehas av presidenten og tildeles andre lands statsoverhoder.

Ordenstildeling kunngjøres tre ganger i året: 26. ramadan, 20. mars og 1. juni.

Norske innehavere
-----------------

Kong Olav var innehaver av *Uavhengighetsordenen*.

Litteratur
----------

* (en) «Tunisia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1666–1668.
**Hikke** (latin: *singultus*) er en spasmisk kontraksjon i diafragma, gjerne flere ganger i minuttet. På medisinsk terminologi kalles dette «synkron diafragmatisk vibrasjon», forkortet SDF (fra engelsk *synchronous diaphramatic flutter*). På lekspråk vil dette si at en plutselig luftstrøm inn i lungene fører til at epiglottis lukkes og man får et «hikk» som tegn på at luftstrømmen stopper opp.

Det finnes to typer hikke: kortvarig og langvarig.

### Kortvarig hikke

Kortvarig hikke er vanligst og varer normalt i noen til flere minutter. Den kan ofte utløses i spesifikke situasjoner som ved inntak av kaldt drikke, varm eller sterk mat, alkohol, ved rask spising, raping, kraftig latter eller hosting (fordi hikstingen får luft til å entre magesekken), noen situasjoner hvor en røyker og man får en unormal inhalering av tobakksrøyk, eller press på mellomgulvsnerven eller andre anatomiske strukturer.

Den kortvarige hikken går over av seg selv, men det finnes en rekke kjerringråd. Blant de vanligste er det å stå fremoverbøyd og drikke et glass vann fra glassets borterste kant. Å bli skremt eller å holde pusten, eventuelt mens man drikker noe, sies også å fungere. Det hevdes at hikken kan stoppes om man konsentrerer seg hardt om et eller annet, eller om man lukker ørene ved å presse med en finger på hvert øre samtidig som man svelger en munnfull vann (litt av gangen, ca. 10–20 ganger).

### Langvarig hikke

Langvarig hikke kan vare i flere dager. Slik hikke kan være et tegn på alvorlig sykdom, eksempelvis hjernesykdommer, forstyrrelser i elektrolyttbalansen eller strupekreft. Den må derfor undersøkes av lege, slik at man kan finne årsaken og eventuelt få satt i gang behandling. Hikken kan dempes ved hjelp av medikamenter som Nefopam.

American Cancer Society rapporterer at 30 % av pasienter som gjennomgår kjemoterapi, har hikke som en bivirkning av behandlingen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Kurt Petterson i Odense hadde i 2001 hikket i 13 år. *Berlingske Tidende*, 2. januar 2001

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
Vandring langs Padjelantaleden med Áhkkámassivet i bakgrunnen
**Padjelantaleden** er ca. 150 km lang vandringsled mellom Kvikkjokk i Jokkmokk kommune og Änonjálmme/Vaisaluokta i Kiruna kommune, begge i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Vandringen går gjennom Tarradalen, forbi Staloluokta samt innsjøene Vastenjaure og Virihaure i Padjelanta nasjonalpark og langs elven Vuojatädno til dens utløp i innsjøen Akkajaure. Overnattingshytter og enklere overnattingsmuligheter finnes langs hele strekningen, som er meget lett å gå. Hyttene utenfor nasjonalparken drives av Svenska Turistföreningen, mens hyttene inne i nasjonalparken forvaltes av områdets samer. Svenska Turistföreningen bedriver sommertid båttrafik mellom Ritsem, Änonjálmme (Akka) og Vaisaluokta.

Strekningene Kvikkjokk – Tarrekaise og Staloluokta – Vaisaluokta er også en del av Nordkalottleden.

Etapper
-------

### Kvikkjokk - Staloluokta

* Kvikkjokk – Njunjes, 16 km
* Njunjes – Tarrekaise, 6 km
* Tarrekaise – Såmmarlappa, 13 km
* Såmmarlappa – Tarraluoppal, 13 km
* Tarraluoppal – Tuottar, 11 km
* Tuottar – Staloluokta, 18 km

### Staloluokta - Vaisaluokta

* Staloluokta – Arasluokta, 12 km
* Arasluokta – Låddejåkkå, 13 km
* Låddejåkkå – Kutjaure, 19 km
* Kutjaure – Vaisaluokta, 18 km

Alternativ vei:

* Låddejåkkå – Kisuris, 23 km
* Kisuris – Akka, 14 km

Eksterne lenker
---------------

* Padjelantaleden
**Jordan Jovtsjev** (bulgarsk: Йордан Йовчев) (født 24. februar 1973 i Plovdiv) er en bulgarsk turner. Han bor i Texas, USA.

Han vant sølv i ringer for menn under OL 2004 i Athen med poengsummen 9,850. Under de samme olympiske lekene vant Jovtsjev bronse i frittstående med resultatet 9,775.

Under OL 2000 i Sydney vant han bronse i frittstående og ringer med 9,787 og 9,762. Han fikk også to bronsemedaljer under verdensmesterskapene i 1999 og 2001.

Jovtsjev var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  *London 2012 Opening Ceremony - Flag Bearers*, Den internasjonale olympiske komité.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Jordan Jovtsjev – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Jovtsjev – Gymn Forum Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
***Werther***, (originaltittel: *Le Roman de Werther*) er et fransk historisk drama fra 1938 regissert av Max Ophüls, med romanen Den unge Werthers lidelser av Johann Wolfgang von Goethe som forelegg.

Handling
--------

Herr Werther, er en ny sorenskriver i Storhertugdømmet Walheim ser ut til å ha skjebnen på sin side når han møter en attraktiv lokal kvinne, Charlotte, som han straks blir interessert i. Werther planlegger snart å gifte seg med henne, men Charlotte forteller ham motvillig at hun allerede har blitt lovet bort til en annen mann: Werthers overordnede, dommer Hochstätten.

Werther og Charlotte bestemmer seg snart for å holde deres egen romantikk hemmelig for dommeren. Men de får snart store problemer med å holde de virkelige følelsene deres skjult.

Medvirkende i utvalg
--------------------

* Pierre Richard-Willm : Werther
* Annie Vernay : Charlotte
* Jean Galland : Albert
* Paulette Pax : la tante Emma
* Jean Périer : le président
* Edmond Beauchamp : le meurtrier

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Werther* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Werther* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Werther* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Werther* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Werther* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Werther* på filmportal.de Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***A Girl Named Mary*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Walter Edwards.

Handling
--------

I 15 år har den velstående enken Marise Jaffrey vært på leting etter datteren sin Mary, som ble tatt bort som spedbarn av faren hennes - men deretter forsvant hun etter at faren hennes ble drept i en tog-ulykke. Mary Healy, en stenograf som har hjulpet til under letingen, får vite at fru Healy egentlig ikke er hennes virkelige mor.

Samtidig fører Marys likhet med den savnede jenta til at fru Jaffrey undersøker situasjonennærmere, og hun oppdager at Mary faktisk er datteren hennes. Mary flytter deretter inn i Jaffrey-hjemmet, men hun stikker av på grunn av de snobbete holdningene til fru Jaffreys omgangskrets. Henry Martin, en trykkeri-formann, forteller fru Jaffrey om sin kjærlighet til Mary. Marys mor og fostermor forsoner seg snart, etter at de ser Marys lykke over hennes kommende ekteskap.

Skuespillere
------------

* Marguerite Clark som Mary Healey
* Kathlyn Williams som Mrs. Jaffrey
* Wallace MacDonald som Henry Martin
* Aggie Herring som Mrs. Healy
* Charles Clary som Hugh Le Baron
* Lillian Leighton som Hannah
* Pauline Pulliam som May Laguna
* A. Edward Sutherland som Mr. Peavy
* Helene Sullivan som Mona Molloy

Referanser
----------

1. ↑  A Girl Named Mary
2. ↑  A GIRL NAMED MARY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Girl Named Mary* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Girl Named Mary* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *A Girl Named Mary* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Innherred samkommune** var en samkommune i Nord-Trøndelag som bestod av kommunene Levanger og Verdal med til sammen 34 283 innbyggere per 1. januar 2015. Samkommunen ble etablert som en seksårig forsøksordning den 1. februar 2004, som den første av sitt slag i landet. Målt i antall deltagende kommuner var Innherred samkommune landets minste interkommunale regionråd. Det er 9 km reisevei mellom kommunesentrene Levanger og Verdalsøra. Samkommunen organiserte fellestjenester som arealplanlegging, arkiv, brannvern, byggesaksbehandling, landbruks- og miljøforvaltning, rusforebygging, servicekontor og skatteoppkrever.

Som et ledd i kommunereformen gikk Erna Solbergs regjering inn for å oppheve kommunelovens hjemmel for samkommuner innen 1. januar 2020. Forhandlinger mellom Levanger og Verdal kommuner om en kommunesammenslåing førte ikke frem, så samkommunen ble oppløst 31. desember 2017 og oppgavene tilbakeført til de enkelte kommunene. Kommunene fortsatte å samarbeide om en del av tjenestene gjennom ordinært interkommunalt samarbeid, som hjemlet i kommuneloven.

Kommuner
--------

| Nr | Kart | Våpen | Navn | Adm.senter | Folketall | Flatemålkm² | Målform |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1719 | Levanger kommuneLevanger kommune | Levangers kommunevåpen | Levanger | Levanger | 20 344 | 645,56 | Nøytral |
| 1721 | Verdal kommuneVerdal kommune | Verdals kommunevåpen | Verdal | Verdalsøra | 15 002 | 1 547,65 | Nøytral |

Politikk
--------

Samkommunens øverste organ var samkommunestyret, som bestod av representanter valgt av kommunestyrene i de respektive kommunene. Samkommunestyret hadde i alt 18 representanter, 9 fra hver kommune. Ordførervervet i samkommunestyret rullerte mellom kommunene:

| Navn | Parti | Kommune | Tiltrådte | Fratrådte |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gerd Janne Kristoffersen | Arbeiderpartiet | Verdal | 1. februar 2004 | 26. september 2005 |
| Bjørn Iversen | Arbeiderpartiet | Verdal | 26. september 2005 | 31. desember 2005 |
| Odd Thraning | Arbeiderpartiet | Levanger | 1. januar 2006 | 10. oktober 2007 |
| Robert Svarva | Arbeiderpartiet | Levanger | 10. oktober 2007 | 31. desember 2007 |
| Bjørn Iversen | Arbeiderpartiet | Verdal | 1. januar 2008 | 31. desember 2008 |
| Robert Svarva | Arbeiderpartiet | Levanger | 1. januar 2009 | 31. desember 2009 |
| Bjørn Iversen | Arbeiderpartiet | Verdal | 1. januar 2010 | 31. desember 2010 |
| Robert Svarva | Arbeiderpartiet | Levanger | 1. januar 2011 | 31. desember 2011 |
| Bjørn Iversen | Arbeiderpartiet | Verdal | 1. januar 2012 | 31. desember 2013 |
| Robert Svarva | Arbeiderpartiet | Levanger | 1. januar 2014 | 31. desember 2015 |
| Bjørn Iversen | Arbeiderpartiet | Verdal | 1. januar 2016 | 31. desember 2017 |

Referanser
----------

1. 1 2  Statistisk sentralbyrå (1. januar 2023). «Kvartalsvise befolkningsendringer».
2. ↑  «Samkommunestyret 2015–2019». Innherred samkommune. Arkivert fra originalen 16. mars 2016.
3. ↑  «Organisering». Innherred samkommune. Arkivert fra originalen 14. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Wilhelm Johannes Schwindt** (født 4. juli 1766, død 21. desember 1826) var en tysk lege og kirurg som bosatte seg i Bergen og ble kjent som en av landets ypperste.

Han studerte kirurgi i København og kjent da han gjorde et heldig inngrep i øyet på en av Bergens adelige kvinner. Schwindt var kjent som flittig, men banket ikke på døren han besøkte. Han var en velgjører for fattige, mens den syfilis-helbredede Johan Nordahl Brun preket til hans ære og skrev ham en komposisjon. Han lærte også opp en rekke leger som fikk skrive i Eyr, deriblant Christian Wisbech jr. (1801-69) og On Tong fra Indonesia som ble kompanikirurg i Bergen. On Tung var malayisk slave, en gave til Schwindt fra den hollandske guvernør på Java som Schwindt hadde kurert i 1808. Selv giftet han seg i 1796 med Sophie Marie Heiberg (1760-1814), men ble også bøtelagt for gateuorden.

Litteratur
----------

* Torstein Bertelsen (2003). *Wilhelm Johannes Schwindt 1766 –1826 og hans lærlinger*. Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  O. D. Lærum (2003). «Fargerikt om regimentskirurgen». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. 123 (24): 3620.
2. ↑  Hogne Sandvik og Jørund Straand. «Fra bartskjærlaug til legeforening - et 400 årsjubileum». Arkivert fra originalen 12. august 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Padling** er å drive frem et fartøy med en åre, som i hovedsak ikke overfører kraften direkte til skroget, men via padlerens kropp. Dette i motsetning til roing, der kraften overføres til båten via tollepinner eller åregafler som hevestang.

Typiske fartøyer for padling er kano og kajakk. For disse to fartøyene bruker man to forskjellige åretyper: én type for kajakk, hvor åren har to blad, ett blad i hver ende av åren; den andre typen for kano, hvor åren kun har ett blad.

For begge disse fartøyene sitter padleren med ansiktet vendt fremover.

Det finnes mange typer kajakker og mange typer kanoer. Blant kajakktyper finnes flatvann, hav, polo og surfski. Det er flere forskjellige klubber for hver type gren av kajakk, selv om flatvann er mest vanlig. 

I flatvannskajakk handler det ofte om å padle en distanse fortest mulig på innsjø eller ett sted med lite eller ingen bølger. Dette er fordi flatvannskajakker er veldig ustabile og krever en god mengde med trening for å mestre. 

Havkajakker er hovedsakelig til for å padle på sjøen, grunnet deres bredde og stabilitet som gjør at de kan padles i voldsomme bølger. Det går også fint å padle havkajakk i stille vann, men da går ikke disse like fort som en flatvannskajakk. 

Polokajakker er ofte brukt i elver og er relativt stødige. Polokajakker er en type kajakk som ikke har ror, noe som gjør at de svinger mye og er lette å manøvrere raskt. Den velkjente manøveren eskimorulle, gjennomføres ofte i polokajakker. 

  

Surfski er en ny type kajakk som er laget for å ta bølger og surfe på bølgene.

Padleturer
----------

Nærområdene langs kysten innbyr til tur, og kajakkpadling er i dag en populær form for friluftsliv. Da benyttes gjerne havkajakk og mer robust type kano enn ved padling i elv eller innsjø.

Rafting
-------

I fosser og stryk foregår elvepadling under kyndig instruksjon og med spesielt utstyr.

Kano-, kajakk- og småbåtturer i Norge
-------------------------------------

Mest vanlig er nærmiljøet der en bor. En kan også velge ekstremturer i fjerne strøk. Klassiske turer:

* Telemarkskanalen
* Haldenkanalen
* Blindleia
* Nordmarka
* Fjorda, område mellom Randsfjorden og Sperillen.

Litteratur
----------

* Øystein Køhn: *Padleperler – Herlige turer i Norge og grensetraktene*

Eksterne lenker
---------------

* Norges Padleforbund
**William Francis Patterson Quash** (født 27. desember 1868, død 17. mai 1938) var en britisk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.

Quash spilte på det britiske laget *Upton Park F.C.* under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. *Upton Park F.C.* spilte kamp den 20. oktober 1900 mot *Club Française* som de vant med 4-0. Tre dager senere beseiret det franske laget *Université de Bruxelles* fra Belgia med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1900 Frankrikes flagg Frankrike - **Gull** i fotball Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Quash – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Quash – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Quash – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Quash – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Blodveien*** (serbokroatisk: *Krvavi put*) er en norsk-jugoslavisk dramafilm fra 1955, regissert av Kåre Bergstrøm og Rados Novaković. Manuset ble skrevet av Sigurd Evensmo. Filmen hadde premiere i Norge 17. februar 1955.

Handling
--------

*Blodveien* skildrer forholdene de jugoslaviske (de fleste serbere) slavearbeiderne og krigsfangene levde under i Nord-Norge i 1942 under andre verdenskrig, da tyskerne ville ha bygget den såkalte Blodveien (i dag blant annet en del av E6).

To lokale norske kamerater og anleggsarbeidere, *Ketil* og *Ivar*, ble arbeidsledere på veien etter press fra tyskerne. De hadde i forkant vært med å bygge den lille konsentrasjonsleiren som fangene senere bebodde, uten å skjønne hva de var med på. De fikk sympati med fangene som de prøvde å hjelpe de i den grad det var mulig. Rømningsforsøk ble hevnet hardt ved at tyskerne skjøt medfanger etterpå. Tyskerne, med den sadistiske *Schwarz* i spissen, terroriserte og drepte fanger på måfå omtrent daglig.

*Ketil*s unge sønn *Magnar* kjedet seg hjemme på den lille fjellgarden og ville ut og bli noe. Han vervet seg for tyskerne og ble vakt på fangeleiren. Fangen *Janko* rømte fra leiren etter å ha blitt beskutt av *Schwarz*. Han fikk hjelp underveis etter den dramatiske flukten og var på vei over fjellet mot det frie Sverige da han ble tatt av *Magnar* og ført med gevær tilbake mot fangeleiren. Faren *Ketil*, som var ute for å hjelpe *Janko*, støtte på dem og det oppstod en konfrontasjon mellom far og sønn. Faren ville at alle tre skulle rømme til Sverige, men sønnen ville ikke. Etter et håndgemeng mellom faren og sønnen kom geværet mellom dem før det gikk av og såret sønnen dødelig. Filmen ender med at faren *Ketil* følger *Janko* til svenskegrensen og sier farvel med ordene *«Frihet for mennesket»*.

Rolleliste
----------

* Ola Isene - *Ketil*
* Andreas Bjarke - *Ivar*
* Tom Tellefsen - *Magnar, Ketils sønn*
* Milan Milosević - *Janko*
* Milivoj Zivanović - *Miljan*
* Liv Strømsted - *Ragnhild*
* Lalla Carlsen - *Ane*
* Helge Essmar - *Guttorm*
* Arne Lie - *Nazist*
* Thor Hjorth-Jenssen - *Nazist*
* Antun Nalis - *Schwarz*
* Ivan Jonas - *Vlado*
* Mihajlo Paskavljević - *Legen*
* Aca Ognjatović - *Skuespilleren*
* Marijan Berger - *Bojan*
* Dobrica Stefanović - *Milenko*
* Janez Vhrovec - *Vuk*
* Ivica Kadić - *Vjeko*
* Rolf Søder - *Soldat*

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Blodveien* i Norsk filmografi

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blodveien* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Blodveien* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Blodveien* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Blodveien* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Blodveien* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

Portal: Andre verdenskrig