recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Fire sønner*** (originaltittel: *Four Sons*) er en 1928 stum amerikansk dramafilm fra 1928 produsert og regissert av John Ford. Manuset ble skrevet av Philip Klein. Det bygde på I. A. R Wylies fortelling *Grandmother Bernle Learns Her Letters*, som ble publisert i *Saturday Evening Post* i 1926.

Selv om filmen var «stum», ble den utgitt med et lydspor (Movietone-systemet), som inneholdt musikk og lydeffekter.

Den bergensfødte Albert Gran spiller postmannen.

Filmen ble nyinnspilt i 1940, også under tittelen *Four Sons*. Hovedrollene ble spilt av Don Ameche og Eugenie Leontovich. Den ble regissert av Archie Mayo. I denne oppdaterte versjonen finner handlingen sted under den andre verdenskrig.

Handling
--------

Fru Bernle er en enke i landsbyen Burgendorf i Bayern. Hun har fire voksne sønner: Franz, Johann, Andreas og Joseph. Sistnevnte mottar et jobbtilbud fra USA og moren gir ham penger til å reise for. Den første verdenskrig bryter ut. Franz tjenestegjør allerede i den tyske hæren. Johann blir innkalt senere. I USA har Joseph giftet seg, og han driver en delikatessebutikk. Når hans nye hjemland kommer med i krigen, verver han seg for å kjempe på amerikansk side. Det får den tyske regimentssjefen, major von Stomm, til å stemple fru Bernle som en forræders mor. Han tvangsinnkaller den fjerde sønnen, Andreas, til å kjempe i den tyske hæren.

Franz og Johann blir drept på Østfronten. Andreas blir skadet på Vestfronten og dør i armene på sin bror Joseph.

Bevaring
--------

The Academy Film Archive bevarte *Fire sønner* i 1999.

Rolleliste
----------

* Margaret Mann - Mother Bernle
* James Hall - Joseph «Dutch» Bernle
* Charles Morton - Johann Bernle
* Ralph Bushman - Franz Bernle
* George Meeker - Andreas Bernle
* June Collyer - Annabelle
* Earle Foxe - Maj. von Stomm
* Albert Gran - Postmannen
* Frank Reicher - Skolemesteren
* Erkehertug Leopold av Østerrike - Kaptein
* John Wayne - Offiser (ukreditert)

Referanser
----------

1. ↑  «Preserved Projects». Academy Film Archive. 25. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fire sønner* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fire sønner* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Fire sønner* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Fire sønner* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Fire sønner* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Fire sønner* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Karsten Einar Isachsen** (født 22. februar 1944 i Oslo, død 18. januar 2016 på Ål i Hallingdal) var en norsk prest, forfatter og foredragsholder.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Karsten Isachsen vokste opp i Oslo som sønn av Knut Isachsen (1906–1993) og Margit Lilloe f. Gjertsen (1907–1988). Han tok artium ved Kristelig Gymnasium i 1962, ble cand.theol. i 1969 ved Menighetsfakultetet og tok praktikum ved Universitetet i Oslo i 1970.

I perioden 1962–72 arbeidet han som frilanser i NRKs Barne- og ungdomsavdeling og var i samme tidsrom timelærer i norsk, etikk og kristendom ved forskjellige skoler i Oslo. Han har også opptrådt som kabaretartist.

### Prestetjeneste

I 1970 ble han ordinert til prest i Den norske kirke. Han var hjelpeprest i Ullern menighet i Oslo fram til utgangen av 1974. Fra 1975 til 1985 var han stiftskapellan i Tunsberg bispedømme med virke i Hol kommune.

### Forfatter

Forfatterdebuten kom i 1978 med boken *Gjester som ikke vil gå.* Fra 1. august 1985 var han forfatter, foredragsholder og underholder på heltid. Som kristen forkynner var Isachsen hele tiden opptatt av tilhørere og lesere i utkanten av den synlige kirke.

I 1975 kjøpte Isachsen fjellgarden Eivindsplass i Skurdalen ved Geilo, og bosatte seg der. Gården er bygd ut til konferansesenter. Anlegget har også fire restaurerte hallingstuer fra 1700-tallet.

Utmerkelser
-----------

Isachsen ble i 2014 tildelt Petter Dass-prisen og i 2015 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for sin samfunnsgavnlige innsats».

Bibliografi
-----------

Noen av hans bøker:

* *365 glitrende lyspunkter* ISBN 82-02-20456-9
* *365 nye lyspunkter* ISBN 82-02-17649-2
* *365 små lyspunkter* ISBN 82-02-16197-5
* *I all fortrolighet* sammen med Per Frick Høydal ISBN 82-02-20493-3
* *Lyspunkter* ISBN 82-02-23121-3
* *Et stort indre landskap* ISBN 82-02-16182-7
* *Såkorn fra himmelen* ISBN 82-02-17632-8
* *Høydepunkter* ISBN 82-02-18587-4
* *366 funklende lyspunkter* ISBN 82-02-18586-6
* *Halvtimesrevyen* SIT DOWN COMEDY ISBN 82-02-15745-5
* "Livsglede" - En huspostill ISBN 82-05-22608-3

Referanser
----------

1. ↑   historygreatest.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.dagbladet.no, besøkt 18. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.kongehuset.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Karsten Isachsen er død». *Dagbladet*. Besøkt 18. januar 2016.
5. ↑
6. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», Kongehuset, 19. januar 2015. Lest 19. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bøker av Isachsen hos Nasjonalbiblioteket.

Portal: Litteratur


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Rune Larsen | **Vinner av Petter Dass-prisen**(2014) | Neste mottaker:KFUM-Kameratene Oslo |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Constance av Antiokia** (født 1127, død 1163) var en prinsesse og regjerende av fyrstedømmet Antiokia (en korsfarerstat) fra 1130 og fram til sin død.

Constance var den eneste datteren til Bohemund II av Antiokia og hans hustru Alice, prinsesse av Jerusalem. Hun ble prinsesse av Antiokia da hun var kun fire år gammel under regentskapet til Balduin II av Jerusalem (1130–1131) og Fulko av Jerusalem (1131–1136). Hennes mor Alice ønsket ikke at fyrstedømmet skulle gå til Constance, og ville heller herske over det i eget navn. 

Alice forsøkte å inngå en allianse med den muslimske atabeg av Mosul, Zengi, og gikk så langt som å tilby å gifte bort Constance til en muslimsk prins, noe som var både en religiøs og politisk umulighet og en uhyrlighet på denne tiden, og denne planen ble forhindret av Alices far Balduin II, som deretter forviste sin datter fra Antiokia.

I 1135 forsøkte Alice på nytt å ta kontroll over fyrstedømmet og søkte en ektemann for Constance i Manuel I Komnenos av Østromerriket, den gang en arving til den bysantinske keisertronen. Fulko forviste Alice på nytt og gjenetablerte regentskapet for Constance. I 1136, fortsatt et barn, ble Constance gift med Raymond av Poitiers, sønn av hertug Vilhelm IX av Aquitaine, som adelen hadde skaffet i Europa i all hemmelighet. Alice ble lurt til å tro at Raymond skulle gifte seg med henne, og ydmyket forlot hun Antiokia for godt mens bryllupet ble gjennomført. 

Fra ekteskapet mellom Constance og Raymond ble det født tre barn:

* Bohemund III av Antiokia, som etterfulgte henne i 1163
* Maria av Antiokia (1145–1182), gift med (da omdøpt til «Xena») keiser Manuel I Komnenos
* Filippa av Antiokia, elskerinne av keiser Andronikos I Komnenos

I 1149 ble Raymond drept i slaget ved Inab og Constance giftet seg på nytt i 1153 til Reynald av Châtillon, en fransk ridder som tjenestegjorde i det andre korstog, og som ved dette giftemålet ble han medhersker av Antiokia. Fra dette ekteskapet fødte Constance en datter:

* Agnes av Antiokia (1154–1184), gift med Bela III av Ungarn

Ifølge noen kilder fikk Constance og Reynald ytterligere en datter ved navn Jeanne, som muligens ble den andre hustruen til italienske marki Boniface I av Montferrat.

Reynald av Châtillon ble tatt til fange i 1160 og tilbrakte de neste 16 årene i et fengsel i Aleppo. Det oppsto en krangel mellom Constance og hennes sønn Bohemund III, som forsøkte å gripe makten i Antiokia. Et opprør brøt ut, og Constance ble forvist fra byen. Hun døde i 1163.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p21947.htm#i219465, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7   Charles Cawley, "Medieval Lands", 2006-2020, fmg.ac[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Champagne Nobility

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bohemond II** | **Prinsesse av Antiokia**(1131–1150) | Etterfølger:**Bohemond III** |

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Underslag** er en kriminell handling som går ut på å tilegne seg en løsøregjenstand som helt eller delvis tilhører en annen, men som man er i besittelse av. Underslag skiller seg altså fra tyveri ved at man allerede er i besittelse av gjenstanden, og noen besittelsesforrykkelse finner dermed ikke sted. Underslagets karakter av tillitsbrudd er ofte brukt for å betegne forskjellen mellom tyveri og underslag. Man kan også straffes for underslag dersom man «rettsstridig forføyer over penger han har innfordret for en annen eller som på annen måte er betrodd ham». Underslag reguleres i dag av Almindelig borgerlig Straffelov § 255. (§ 324 fom 1. oktober 2015)

Skyldkravet ved underslag er forsett, jf. straffeloven § 21. I tillegg kreves det såkalt vinnings hensikt. Dette innebærer kort forklart at formålet ved underslaget må ha vært å tilegne seg selv eller en annen person en uberettiget vinning. Er formålet et annet, for eksempel å plage fornærmede, kan man ikke straffes for underslag (men andre straffebud vil kunne komme til anvendelse).

Underslag kan naturligvis også dreie seg om ikke-økonomiske forhold. I politiske debatter er det for eksempel ikke uvanlig å underslå fakta for å fremme sitt eget budskap eller sin egen argumentasjon. Man kan også drive med underslag av opplysninger i betydningen å underslå eller bagatellisere informasjon som av andre anses viktig, eller som rett og slett er viktig i en faglig kontekst. Slike former for underslag er imidlertid som regel ikke straffbare. Unntaket kan for eksempel være når et forvaltningsorgan i sin drøfting og utredning av en forvaltningssak eller en straffesak bevisst unnlater å trekke inn forhold som taler i en annen retning enn den som forvaltningsorganet ser seg tjent med. Slike former for underslag kan i verste fall medføre justismord.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
***Firda Folkeblad*** var en avis som ble utgitt i Askvoll, senere Florø, i Sogn og Fjordane. Avisa kom ut første gang i 1906 under navnet *Nordre Bergenhus Folkeblad*. Initiativet til avisa kom fra boktrykker Erik Johannesson Natvik og Venstre-politiker David O. Bakke. Fra starten av støttet avisa partiet Venstre og ble redigert på nynorsk.

I 1909 ble avis og trykkeri flyttet til Florø. I 1919 fikk avisa navnet *Firda Folkeblad*, samtidig som utgivelsesfrekvensen ble økt fra to til tre ukentlige utgaver.

Under andre verdenskrig ble avisa i perioden 1942 til 1945 tvangssammenslått sammen med Høyreavisa *Fylkestidende* til den nye avisa *Folkebladet for Sogn og Fjordane*.

Avisa kom ut siste gang 21. august 1992.

Avisa konkurrerte lenge med *Firdaposten*, men tapte til slutt for konkurransen og ble nest største avis i 1971.

Opplagstall
-----------

* 1947: 3000
* 1952: 3000
* 1960: 3519
* 1966: 3590
* 1972: 3426
* 1978: 2516
* 1984: 2170
* 1990: 2327

Ansvarlig redaktør
------------------

Følgende har vært ansvarlig redaktør i *Nordre Bergenhus Folkeblad* og *Firda Folkeblad*:

* Else Gro Ommundsen (-1992)
* Torbjørn Witzøe
* Olav Hatlemark
* Jan Andrew Nilsen
* Nils Kåre Vedvik
* Alf Folkestad
* Ludvig Olai Botnen (1934–)
* Agnar Skeidsvoll
* Daniel Liset
* David Gjerme
* Anders Lothe (1910–1915)
* O. Hestebeit
* David O. Bakke (1906–)

Litteratur
----------

* Dag Nestegaard: «Derfor døydde Firda Folkeblad», semesteroppgave 1993.

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Constance Ring*** var Amalie Skrams første roman. Den ble utgitt i kommisjon hos Olaf Huseby & Co i Kristiania i juni 1885.

Skram betalte trykkeutgiftene for boken selv. Den skulle opprinnelig gis ut på Gyldendal i København, og var ferdig trykt da forleggeren Frederik Hegel stoppet prosjektet. Han hadde forlagt boken etter anbefaling av Erik Skram uten å ha lest den. Da han leste boken i korrektur, stoppet han øyeblikkelig utgivelsen. Han mente at den inneholdt for mange ytterliggående, realistiske scener.

I romanen møter man den unge embedsmannsdatteren Constance. Hun innleder forhold til tre forskjellige menn; forretningsmannen Ring, Lorck som er lege og musikeren Meyer.

Constance er helt uvitende om seksualitet og reagerer avvisende og med skrekk på den erotiske virkeligheten som møter henne i ekteskapet med Ring. Han trøster seg med tjenestepiken, og Constance bestemmer seg for å skilles. Hun presses imidlertid tilbake til ekteskapet gjennom den fordømmelsen som møter henne fra samfunnets side.

Ring omkommer i et skipsforlis, og i stedet for å ta ledelsen i sitt eget liv, innleder hun et forhold til Lorck. Også han har hatt et forhold til en tjenestepike. Når det gjelder Meyer, viser det seg at hennes egen sypike er hans elskerinne.

Livet blir etter hvert meningsløst da det går opp for henne at ingen er i stand til å oppfylle hennes ønsker og krav om hengivenhet og renhet, og dette leder henne til selvmord.

Boken er en samtidsroman med handlingen lagt til et Kristiania hvor man er levende opptatt av dagsaktuelle spørsmål som blant annet riksretten i 1884 og Johan Sverdrup.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Janet Garton side 444
3. ↑  Janet Garton side 62
4. ↑  Janet Garton side 63
5. 1 2  Janet Garton side 64

Litteratur
----------

* Janet Garton: *Amalie: et forfatterliv*, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 2011, ISBN 978-82-05-41089-3

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1993 | 1995 hos Nasjonalbiblioteket
Firdahallen, stor hvit bygning øverst i bildet, ligger tett på Firda videregående skole, på nærmeste siden av grusbanen, og Gloppen ungdomsskole til høyre  Foto: Chell Hill, 2008 
**Firdahallen** er en tidligere idrettshall på Sandane i Gloppen kommune, bygget i 1965. Bygget ble drevet av kommunen i samarbeid med Sogn og Fjordane fylkeskommune. Fra høsten 2010 startet en større rehabilitering det hallen ble innlemmet i idrettsbygget tilhørende kultur og undervisningskonseptet, Trivselshagen, ferdigstilt i 2013. 

På dagtid var hallen undervisningsarena for Firda videregående skole og Gloppen ungdomsskole. 

Hallen hadde full håndballbane på 40 x 20 meter med tribune i andre etasje, og bad og garderober i første etasje. Gloppen Håndballklubb spilte sine hjemmekamper i hallen. Videre ble hallen nyttet av idrettslagene rundt Gloppefjorden, Sandane Turn og Idrettslag, Fjellhug/Vereide Idrettslag, Brodd Idrettslag og Gloppen Friidrettslag. I hallen lå også Firdahallen Folkebad, et 12 meters basseng med 4 baner. Hallen hadde også egne rom for styrketrening.

Eksterne lenker
---------------

* Gloppen kommune om Firdahallen Folkebad
Eksempel på tredimensjonal datagrafikk. Bildet er skapt av Gilles Tran i 2006 ved hjelp av programmene POV-Ray, Radiosity, Rhino og Cinema 4D.
**3D-grafikk** eller **3D-design**, på engelsk ofte kalt *3D computer graphics*, *CGI* (*Computer generated images*) og annet, er samlebetegnelser for datagrafikk, altså datamaskinskapte bilder, som har et mer eller mindre virkelighetstro, tredimensjonalt uttrykk. 3D-design brukes til visualiseringer i dataassistert konstruksjon og av modeller, for eksempel produkter og byggeprosjekter, i videospill, visuelle datasimuleringer, digitale animasjonsfilmer og for å lage spesialeffekter i filmer.

Arbeid med 3D-grafikk
---------------------

Det finnes flere mer eller mindre avanserte dataprogrammer for å lage tredimensjonale bilder. Det gjelder blant annet modellerings- og animasjonsprogrammene Autodesk Maya, Autodesk 3DS Max, Andersson Technologies Synth Eyes, Z-brush, Blender, LightWave 3D, Cinema 4D, Vectorworks, Houdini og Google SketchUp. I tillegg brukes gjerne bildebehandlings- og filmredigeringsprogrammer som Adobe Photoshop, Adobe Premiere og Adobe After Effects. Programmene brukes blant annet til modellering (å konstruere eller forme modeller i tre dimensjoner), teksturering (å legge på farger og overflateteksturer), lyssetting, rendering (å gjengi bildene i høy oppløsning), rigging (å lage figurskjelett for bevegelser), animering og dynamics.

I tillegg til de mer allround-pregede programmene, slik som Cinema 4D og Blender, finnes en rekke applikasjoner som er utviklet for å fremstille spesialiserte typer animasjoner, slik som Realflow, Krakatoa og Mantaflow (partikkel-, røyk- og væskesimulering), Golaem og Massive (konstruksjon av scener med tusenvis av animerte aktører med kunstig intelligens), The Grove, XFrog, SpeedTree og Arbaro for planter og Terragen og WorldMachine for å skape landskap.

En person som arbeider med 3D-grafikk, kan på norsk kalles 3D-designer eller -animatør. Den engelske betegnelsen *3D artist* er også vanlig. En 3D-designer trenger teknisk kunnskap om programmene, kreativitet og formsans. I Norge gir blant andre Idefagskolen i Tønsberg, Noroff Instituttet og Norges Informasjonsteknologiske Høgskole (NITH) i Oslo opplæring i 3D-design og -animasjon.

Se også
-------

* Datagrafikk
* Dataanimasjon
* Dataassistert konstruksjon

Eksterne lenker
---------------

* (en) 3D computer graphics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 3D computer graphics – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Idefagskolens presentasjon av 3D-design
* NOROFFs presentasjon av 3D design og animasjon
* NITH sin presentasjon av bachelor i IT og 3D-grafikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
***Sjik*** (originaltittel: *Шик*) er en film fra 2003, regissert av Bakhtyar Khudojnazarov.

Handling
--------

Tre ungdommer som bor i en liten kyst-by ved Svartehavet får øye på en svart nålestripet Gucci-drakt i vinduet til en mote-butikk i storbyen. De planlegger å skaffe seg denne spesifikke drakten, i håp om å fremstå som mer vellykkede og selvsikre voksne når de går med den. Etter et par anstrengelser klarer de å skaffe seg drakten, og blir enige om å bytte på hvem som skal bruke den.

Shtyr tar på seg drakten, og kommer seg inn på et cruiseskip, og senere forsøker han å ta en prat med faren sin som forlot familien for lenge siden - og nå arbeider som sofistikert skredder i storbyen. Geka har på seg drakten i håp om å få respekt fra stemoren Asya, som tilsynelatende narrer faren sin ved å gå på stevnemøter sammen med andre menn.

Mute bruker drakten for å imponere Dina, en vakker jødisk fiske-selger han har blitt veldig glad i. Men han ender bare opp med å bli brukt av henne, for å bli kvitt en annen plagsom mann ved navn Artur. Alle fortellingene deres ender snart med tragedie.

Skuespillere
------------

* Ivan Kokorin
* Aleksandr Jatsenko som Sjtyr
* Artur Smoljaninov som Geka
* Ingeborga Dapkūnaitė som Asja
* Ruslana Rukhadze som Dina

Referanser
----------

1. ↑   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  Телекино с 6 по 12 февраля
3. ↑  Шик (2003)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sjik* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sjik* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Sjik* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Sjik* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Sjik* på filmportal.de Rediger på Wikidata
Flexity Berlin
**Flexity Berlin** er en trikketype spesiallaget for Berlins sporvei. Den ble utviklet av Bombardier Transportation på slutten av 2000-tallet og er basert på Adtranz Incentro trikk.

Høsten 2008 fikk Berlins transportoperatør Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) levert fire prototyper for testing. De er 30 eller 40 meter lange; de korte variantene består av fem moduler, mens de lengre er satt sammen med sju moduler. Trikken kan leveres med førerplass i begge ender eller i bare en ende. De fire prototypene fikk nummer 3001 (kort), 4001 (kort med to førerplasser), 8001 (lang) og 9001 (lang med to førerplasser) slik bildet viser.

Utprøvingen har vært vellykket og det er planen at Bombardiers fabrikk i Hennigsdorf skal produsere ytterligere 206 trikker slik at BVG kan erstatte sine 452 eldre ČKD Tatra trikker. Tatratrikkene er kortere enn Flexity og kjøres vanligvis i par. I juni 2009 bestilte BVG ytterligere 99 trikker (40 lange i 8000-serien og 59 korte i 4000- og 9000-serien) og leveringen startet i september 2011. De korte med bare en førerplass blir det ikke flere av og prototypen (3001) er ombygd og innlemmet i 8000-serien.

Se også
-------

* Flexity Classic

Referanser
----------

1. 1 2  «Berlin's next generation tram arrives». *Railway Gazette International*. 19. september 2008.
2. ↑  «Bombardier signs Berlin tram order». *Railway Gazette International*. 1. september 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bombardier Flexity Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
«Dover» har flere betydninger.

Fergehavnen i Dover
Dover Castle.
**Dover** (fransk: *Douvres*) er en by og betydelig fergehavn i hjemfylket til Kent i sørøstlige England i Storbritannia. Byen har 34 000 innbyggere[] og er det viktigste overfartstedet til Frankrike med henholdsvis båttrafikk og Eurotunnel. Borgen Dover Castle ligger her og er beskrevet som «nøkkelen til England» på grunn av sin strategiske beliggenhet og sin betydning for Englands forsvar gjennom tidene.

Det er vendt mot Frankrike ved Doverstredet, det smaleste området i Den engelske kanal, ca. 31 km bred. Under Doverstredet ligger Kanaltunnelen som forbinder engelske Folkestone og franske Calais. Det ligger sørøst for Canterbury; øst for Kents fylkesby Maidstone; og nordøst langs kystlinjen fra Dungeness og Hastings. Byen er det administrative senteret for distriktet Dover og hvor fergen Dover-Calais går via havnen i Dover. De omliggende krittklippene har blitt kjent som De hvite klippene ved Dover.

Dovers strategiske posisjon har vært åpenbar gjennom hele dens historie: arkeologiske funn har avdekket at området har alltid vært fokus for folkegrupper som har kommet over til De britiske øyer nettopp her. En båt fra bronsealderen, verdens eldste kjente sjøgående båt, er avdekket her. Byen har vært befolket siden steinalderen i henhold til arkeologisk funn, og Dover er et av få steder i Storbritannia, – London, Edinburgh, og Cornwall er andre eksempler, som har tilsvarende navn på fransk, Douvres. Byens navn er avledet fra elven som renner gjennom den, elven Dour.

Referanser
----------

1. ↑  «Dover Castle», English Heritage. Med kart.
2. ↑  Harris, C.S.: «Chalk facts». *Geology Shop*.
3. ↑  «White Cliffs of Dover suffer large collapse». *BBC News*. 15. mars 2012.
4. ↑  «Archaeology», *Dover Society*
5. ↑  Chessum, Victoria (29. mai 2015): «Archeological dig in Woolcomber Street could reveal more about Dover's history», *Kent Online*
6. ↑  «Bronze Age Boat. The world's oldest known seagoing boat», *Dover Museum & Bronze Age Boat Gallery*
7. ↑  «The Dour» Arkivert 19. mai 2011 hos Wayback Machine. *Dover, Lock and Key of the Kingdom*

Litteratur
----------

* Foot, William (2006): *Beaches, fields, streets, and hills ...: the anti-invasion landscapes of England, 1940*. CBA research report 144. York: Council for British Archaeology. ISBN 1-902771-53-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en-GB) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dover, Kent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dover – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UKHO nautical charts of Dover and approaches
* Dover Street Map Arkivert 9. juli 2017 hos Wayback Machine. gatekart
* The Dover War Memorial Project, krigsminneprosjekt
* Western Heights Preservation Society
* Dover hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Østerrike Østerrikes flagg |
| Kombinert |
| Kombinert Junior-VM |
| Gull | 2012 Erzurum |  Lagkonkurranse  |
| Sølv | 2013 Liberec |  Lagkonkurranse  |

**Franz-Josef Rehrl** (født 15. mars 1993) er en østerriksk kombinertløper.

Karriere
--------

Rehrl fikk en tredjeplass under sitt andre kontinentalcuprenn i Klingenthal i januar 2011, og i desember samme år debuterte han i verdenscupen i Ramsau, og kom på 49.- og 41.-plass. I Junior-VM 2012 i Erzurum ble han juniorverdensmester i lagkonkurransen, og i Junior-VM 2013 i Liberec tok han sølv i lagkonkurransen. Han fikk sine første verdenscuppoeng i Almaty med en 27.-plass, og tok 29.-plass dagen etter, der landsmannen Christoph Bieler vant. I august 2014 ble han nr. 9 i Sommer Grand Prix-rennet i Villach. I mars 2015 ble han nr. 3 i Tsjajkovskij, og tok sin andre pallplass i kontinentalcupen. I 2015/16-sesongen ble han nr. 3 i Park City, og vant i Høydalsmo og ble nr. 2 i Pyeongchang. Under Nordic Combined Triple i Seefeld kom han tilbake i verdenscupen. Han ble nr. 3 på målfoto i lagsprinten i Lahtis 20. februar 2016 med Østerrike II, sammen med Philipp Orter.

Hans beste plassering i verdenscupen er en 14.-plass fra Trondheim 10. februar 2016, og en 32.-plass sammenlagt i 2015/16.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 9 i normalbakke/10 km.

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen
-------------------------------------

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 2012/13 | 64. | 0006 |
| 2013/14 | 70. | 0011 |
| 2015/16 | 32. | 0102 |
| 2016/17 | 19. | 0294 |
| 2017/18 | 18. | 0278 |
| 2018/19 | 03. | 0841 |

Referanser
----------

1. ↑   Det internasjonale ski- og snøbrettforbundet, oppført som Franz-Josef REHRL, FIS kombinertutøver-ID 137790[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nordic Combined - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 19. februar 2022. Besøkt 23. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Franz-Josef Rehrl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Franz-Josef Rehrl – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Franz-Josef Rehrl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Franz-Josef Rehrl – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Birgit Henriette Borgersen Wiig** (født 7. april 1928, død 29. mai 1998) var en norsk journalist, avisredaktør og -eier, kvinnesaksforkjemper og politiker (Sp).

Bakgrunn og karriere
--------------------

Wiig var utdannet mag.art. i litteraturhistorie ved UiO i 1955 og var forlagssekretær i Gyldendal Norsk Forlag 1956–1957.

Hun var redaktør for *Øvre Smaalenene Avis* i flere perioder i årene 1957–1993, en avis hun også eide; hun overtok avisen fra moren Irma. Birgit Wiig var lenge den eneste kvinnen i Norsk Redaktørforening. Hun var også litteraturanmelder i *Dagbladet* og *Aftenposten*.

Politisk engasjement
--------------------

Hun var leder for Oslo Kvinnesaksforening (1965–1968), leder i paraplyorganisasjonen Norske Kvinners Nasjonalråd (1968–1973) og visepresident i International Council of Women (1986–1991). Som leder i Oslo Kvinnesaksforening tok hun initiativ til den tverrpolitiske Aksjonen kvinner i kommunestyrene, som tok sikte på å øke kvinners politiske representasjon, og fikk med seg Einar Gerhardsen og Per Borten på aksjonen. Det ble gjennomført tilsvarende aksjoner i 1971 og 1979, i samarbeid med Torild Skard.

Hun var vararepresentant til Stortinget for Senterpartiet i perioden 1973–1977 og møtte fast mens Anton Skulberg var statsråd i Korvald-regjeringen; samlet møtte hun 100 dager på Stortinget.

Hun var medlem av Rådet for norsk utviklingshjelp fra 1970, Likestillingsrådet 1972–1976, representantskapet i Foreningen Norden fra 1973, Norsk filmråd 1974–1978 og Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1977–1983, og var leder for Norads kvinneutvalg 1974–1979.

I forbindelse med Det internasjonale kvinneåret ga hun ut boka *Kvinner selv* på Cappelen (1984).

På 1990-tallet var hun også medlem i Ski kommunestyre. Hun er beæret med en byste i Guderudparken i Askim, utført av Marit Wikland.

Familie
-------

Hun var gift med samfunnsøkonomen Ole Wiig.

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1028952031, besøkt 1. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, oppført som Birgit Borgersen Wiig, Store norske leksikon-ID Birgit\_Borgersen\_Wiig[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Birgit B. Wiig». Stortinget.no.
4. ↑  Hamre, Vigdis Bakken. (2017, 10. mai). Birgit Borgersen Wiig. I Store norske leksikon. Hentet 10. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birgit B. Wiig på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Birgit B. Wiig hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Birgit B. Wiig hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***3D Monster Maze*** er et videospill utviklet av Malcom Evans i 1982 for Sinclair ZX81 med 16KB-minneutvidelsen. Spillet ble originalt gitt ut av J.K. Greye Software tidlig i 1982, men ble senere gitt ut av Evnas' eget selskap, New Generation Software. Spillet brukte blokkgrafikk med lav oppløsning, men var et av de tidligste 3D-videospillene man kunne spille i hjemmet.

Spillet
-------

Man spiller spillet fra et førstepersonssperspektiv, som en person som er på vei ut av en labyrint. Labyrinten er kvadratisk og 16 ganger 18 celler stor. Den har bare en utgang og et fiendtlig monster, en *Tyrannosaurus rex*. Målet i spillet er å komme seg ut av labyrinten. I starten av spillet er sitter monsteret stille, men så snart som spilleren beveger på seg, så begynner den å jage på spilleren. Man kan høre monsteret i spillet, og den er mer stille hvis den er lengre unna. Hvis den ser spilleren, så vil den løpe mot spilleren og spise han.

Referanser
----------

1. ↑  Ltd, Not Panicking. «h2g2 - The Wonderful Computers of Clive Sinclair - Edited Entry». Besøkt 8. mai 2016.
2. 1 2  «The Making of... 3D Monster Maze - Edge Online». *wayback.archive.org*. Arkivert fra originalen 13. mai 2007. Besøkt 8. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *3D Monster Maze* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *3D Monster Maze* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *3D Monster Maze* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Mikael Hoel** (1894–1984) var en norsk maler, særlig kjent for sine landskapsmalerier og kirkedekorasjoner, men også for sine mange portretter, blant annet av den svenske lyrikeren Dan Andersson.

Biografi
--------

Mikael Hoel var født på Oppistu Hoel i Oppdal. Han var den første fra Oppdal som utdannet til maler og tegner og skapte seg en karriere i dette yrket. Fra 1911 fikk han undervisning hos professor Harald Krohg Stabell ved Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim, som var i startfasen. I to år, fra 1913 studerte han ved Statens kunstakademi i Kristiania med Christian Krohg og Halvdan Strøm. Ved siden av studiene tok han undervisning i tegning og radering hos Johan Nordhagen ved Kunst- og Håndverkskolen. Etter å ha fullført studiet ved Kunstakademiet var han en tid elev hos Henrik Sørensen (1918).

De nye retningene som gjorde sitt inntog i mellomkrigstiden var ikke forenlige med Mikael Hoels kunstsyn og idealer. Det stred mot naturfølelsen hans, og stilte etter hans syn for små krav til kunstneriske ferdigheter. Han ønsket å skildre det som var vakkert. En kan likevel skimte impresjonistiske trekk i noen av hans bilder. Det var ikke nødvendig at alt var så realistisk. Blant hans store idealer var Christian Krohg og Henrik Sørensen. Han fulgte interessert med i det som skjedde innen malekunsten, og dro til Oslo for å besøke Høstutstillingen og andre utstillinger. Abstrakt kunst passet ham ikke, og surrealismen syntes han lite om. Likevel understreket han at det må oppdragelse til for å forstå moderne kunst.

Hans kunstverk var etterspurt uansett om det var tale om landskapsmotiver, portretter eller dekorering av kirker. I hans ungdom var motivene særlig hentet fra oppdalsnaturen og arbeidslivet på gården. Fra 1920-åra spesialiserte han seg på portretter, men fortsatte også å skildre naturen. Senere brukte han mange religiøse og bibelske motiver. Han malte altertavler i flere kirker og dekorerte skoler og menighetshus 
.

Verker (utvalg)
---------------

* Portretter ved Skjetlein Jordbruksskole
* Kirkene i Rennebu, Berkåk, Nerskogen, Lønset  og Oppdal
* Trøndelag Kunstgalleri
* Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Trondheim
* Kristiania Kunstforening(utlodning 1915)
* Namsos Kunstforening

Utstillinger
------------

* 1914 – 1917 og 1919: Høstutstillingen i Kristiania
* 1915, 1916: Vårutstillingen, Kristiania Kunstforening
* 1917, 1919: Trondhjems Kunstforening
* 1918: Bergens Kunstforening
* 1919: Kunstnerforbundet, De unges utstilling
* 1930: Kunstnernes Hus, Trønder- og vestlandsmalere,
* 1945: Kunst i Trøndelag, Trondhjems Kunstforening

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Mikael\_Hoel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 8250ce72-f223-4e2c-ab07-cc2b21e7f5a6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Alfsen, Glenny (red.). «Mikael Hoel». *Norsk kunstnerleksikon*. Oslo: Nasjonalmuseet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
***Sjkolnyj vals*** (originaltittel: *Школьный вальс*) er en sovjetisk film fra 1978, regissert av Pavel Ljubimov.

Handling
--------

De to 10. klassingene Gosha Korablyov og Zosya Knushevitskaya er forelsket i hverandre. Den unge mannen planlegger å bli vulkanolog, og de ønsker å gifte seg etter at begge to er ferdige med utdannelsen. Men Dina er også hemmelig forelsket i Gosha, og ønsker hele tiden at han skal legge merke til henne. Hennes innflytelsesrike foreldre er klare til å sikre et vellykket liv ikke bare for datteren deres, men også for deres fremtidige svigersønn. Men etter at Gosha oppdager at Zosya er gravid, reiser han heller på middag sammen med Dina.

Zosyas mor tar datteren med til et sykehus, som hun ender opp med å stikke av fra - fordi hun ikke ønsker å bli kvitt barnet. Zosya forlater foreldrene sine, og skaffer seg arbeid ved en byggeplass. Men kort tid senere oppdager hun ut at foreldrene hennes har søkt om skilsmisse. De hadde sluttet å elske hverandre for lenge siden, men datterens avreise har endelig skilt dem. Zosya blir etter hvert kjent med nye venner. Gosha gifter seg med Dina, men familie-livet deres er problematisk helt fra begynnelsen. Gosha drikker mye, og det unge paret går snart fra hverandre. På slutten av vinteren føder Zosya en sønn.

Skuespillere
------------

* Elena Tsyplakova som Zosya Knushevitskaya
* Sergey Nasibov som Gosha Korablev
* Yury Solomin som Pavel, faren til Zosya.
* Natalia Vilkina som Ella, moren til Zosya
* Yevgeniya Simonova som Dina Solovyova
* Nina Menshikova som Dinas mor.
* Elena Fetisenko som kjæresten til Zosya
* Ekaterina Durova som en sykepleier ved sykehuset.
* Viktor Proskurin som en formann
* Victor Kamayev som Dinas far.

Referanser
----------

1. ↑  Чем запомнился актер Виктор Проскурин?
2. ↑  ШКОЛЬНЫЙ ВАЛЬС

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sjkolnyj vals* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sjkolnyj vals* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Birgit Elisabeth Hogefeld** (født 27. juli 1956 i Wiesbaden) er en tysk, venstreekstrem terrorist som var medlem av Rote Armee Fraktion (RAF) og i 1984 gikk under jorden.

Den 27. juni 1993 ble hun arrestert av antiterrorenheten GSG9. Ved arrestasjonen skjøt og drepte hennes medterrorist Wolfgang Grams politimannen Michael Newrzella. Grams ble så skutt av politiet.

5. november 1996 ble Birgit Hogefeld dømt til fengsel på livstid av Oberlandesgericht Frankfurt/Main. Hun ble dømt for drapet på den amerikanske soldaten Edward Pimental, bombeangrep på Rhein-Main-basen med to døde og elleve skadede, attentat mot statssekretær Hans Tietmeyer og hans sjåfør, bombeangrep mot fengselet i Weiterstadt, og endelig medlemskap i en terroristisk organisasjon. I dommen ble *die besondere Schwere der Schuld* slått fast.

Hun ble løslatt 20. juni 2011, etter å ha sittet 18 år i fengsel.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Siste RAF-terrorist satt fri» NRK 21. juni 2011, besøkt 21. juni 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
Øvre Sjodalsvatnet Foto: Peter Bouwmeester 
**Sjodalen** er en bred dal som begynner i den østlige delen av Jotunheimen. Dalen har navnet fra elven Sjoa som renner fra Gjende og nedover gjennom Øvre Sjodalsvatnet og Nedre Sjodalsvatnet. Slutten av dalen er mindre vel definert der dalen heter Sjodalen i Vågå kommune og Heidal i Sel kommune. 

Dalen har flere overnattingssteder, blant dem Randsverk  camping, Hindsæter, Bessheim, Maurvangen og Gjendesheim.

Historie
--------

Dalen var tradisjonelt brukt til sæterdrift om sommeren. Området er unikt med hensyn til størrelsen på sæterene. Dette er delvis på grunn av den ellers sjeldne tradisjonen med vintergardsbruk i området. Istedenfor å sende sommerforet ned til gården tok man isteden med dyrene opp til fjellet. Dette var mulig siden det var relativt lite snø i området. 

I dag er det fortsatt sæterdrift, men den største aktiviteten er rundt turisme. Sjodalen er en hovedvei for reisende på vei til Jotunheimen. 

Den mest kjente severdigheten er Ridderspranget der ridderen fra Valdres hoppet over elven Sjoa med bruden han hadde kidnappet fra Sandbu-ridderen i Vågå.

Geografi
--------

I bunnen av dalen og dalsidene er landskapet dominert av furu, og dette er den høyestliggende furuskogen i Norge. Over furuskogen er det en 150 meter bred bjerkesone før tregrensen. 

Elven Sjoa er et populært område for fiske, rafting og elvepadling.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hans Mikael Martinsson** (født 25. november 1968 i Hakkas) er en svensk tidligere skihopper som representerte Koskullskulle AIF.

Han debuterte i verdenscupen med 7.-plass i storbakken i Planica 27. mars 1988. Han vant ett verdenscuprenn, i Falun 10. mars 1991. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 5 i 1990/91 og nummer 6 i 1991/92. De to sesongene ble han også nummer 7 og 11 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka.

Mikael Martinsson deltok i VM i 1989, 1991 og 1993, med 11.-plass i storbakken i Predazzo (Val di Fiemme) i 1991 som beste individuelle plassering. Han var med i OL i 1992 og 1994, der 16.-plass i storbakken i Courchevel (Albertville) i 1992 var hans beste individuelle plassering. I VM i skiflyging i Harrachov i 1992 ble han nummer 7.

Han ble svensk mester i både normalbakke og storbakke fire år på rad. Han vant i normalbakke i 1991-94 og i storbakke i 1991-95. (Storbakkemesterskapet i 1992 ble avlyst.)

Hans siste verdenscuprenn var i Falun i februar 1995.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Mikael Martinsson Arkivert 15. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 20. februar 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere, besøkt 20. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mikael Martinsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mikael Martinsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Mikael Martinsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Mikael Martinsson – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Sjkhara** er det høyeste fjellet i Georgia. Det ligger i regionen Svaneti langs grensen til Russland. Sjkhara ligger 88 km nord for byen Kutaisi, den nest største byen i Georgia. Toppen ligger i sentrale deler av Store Kaukasus, sørøst for Elbrus, det høyeste fjellet i Europa. Sjkhara er det tredje høyeste fjellet i Kaukasus, like bak Dykh-Tau.

Sjkhara er det høyeste punktet og den østliggende delen av et massiv kalt Bezingiveggen (eller Bezengi), en 12 km lang rygg. Fjellet er en stor og bratt topp dekket av isbreer. Nordveggen på russisk side er 1 500 meter høy og inneholder flere vanskelige klatreruter. Derimot er toppen Sjkhara Vest, med en høyde på 5 068 meter, et eget mål for fjellklatrere, og å gå Bezingiveggen på tvers blir regnet som «den lengste, mest krevende og mest forpliktende klatreekspedisjonen i Europa»

Toppen ble først besteget i 1888 via nordøstryggen av et britisk og sveitsisk lag av U. Almer, J. Cockin og C. Roth. Ruten er fortsatt en av de lettere og mer populære rutene på fjellet. Den første totale kryssingen av bezingveggen var i 1931 av østerrikerne K. Poppinger, K. Moldan og S. Schintlmeister.

Det er relativt få som klatrer på Sjkhara hvert år på grunn av de vanskelige rutene, høyden og den avsidesliggende plasseringen.

Referanser
----------

1. ↑  Denne høyden er tatt fra *World Mountaineering*, Audrey Selkeld, Editor, Bulfinch Press, ISBN 0-8212-2502-2, s.68, er støttet (innenfor 5 meter) av Peakbagger.com og andre kilder. Noen kilder, som Store sovjetiske leksikon, oppgir høyden som bare 5 068 meter, men dette er den riktige høyden for den lavere vestlige toppen. Kart over området fra sovjettiden gir en høyde på 5 158 meter på den østlige toppen, og dette kan verifiseres ved å bruke et panoramabilde Arkivert 1. april 2007 hos Wayback Machine. tatt fra Elbrus.
2. ↑  Sjkhara på Summitpost diskuterer også høyden på toppen.
3. 1 2 3  *World Mountaineering*, Audrey Selkeld, Editor, Bulfinch Press, ISBN 0-8212-2502-2, s.70.

Eksterne lenker
---------------

* Sjkhara på elbrus.net Arkivert 12. juni 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Det tsjekkoslovakiske krigskorset, fra første verdenskrig
Det tsjekkoslovakiske krigskorset, fra andre verdenskrig
**Krigskorset** (tsjekkisk: *Československý válečný kříž*) var en militær dekorasjon i det forhenværende Tsjekkoslovakia. Medaljen ble utdelt både under første og andre verdenskrig.

Det er to versjoner av medaljen, vanligvis omtalt som *Det tsjekkoslovakiske krigskorset 1918* og *Det tsjekkoslovakiske krigskorset 1939-1945*.

Det tsjekkoslovakiske krigskorset 1918
--------------------------------------

Den første utgaven av Det tsjekkoslovakiske krigskorset ble innstiftet 7. november 1918 av den tsjekkiske interimsregjeringen i Paris. Utmerkelsen ble tildelt tsjekkiske avdelinger som hadde utmerket seg i kamp og enkeltpersoner som hadde utvist personlig mot i møte med fienden. Utmerkelsen ble også tildelt utlendinger, først og fremst tyskere og østerrikere, som deltok på tsjekkoslovakisk side. Det tsjekkoslovakiske krigskorset ble også tildelt sivile som bidro til Tsjekkoslovakias frigjøring. Tildelings skjedde ved krigsministeriet.

Det tsjekkoslovakiske krigskorset av 1918 er utformet som fire sammenhengende medaljonger. Medaljongene bære heraldiske motiver for landskapene som til sammen utgjorde det nye, selvstendige Tsjekkoslovakia. Baksiden hadde lindeblad og bosktavene «ČS» i midten. Medaljen var opphengt i et rødt bånd med smale hvite striper. Den franske skulptøren Antoine Bourdelle sto for utformingen av medaljen.

Det tsjekkoslovakiske krigskorset 1939–1945
-------------------------------------------

Den andre utgaven av Det tsjekkoslovakiske krigskorset ble innstiftet av Tsjekkoslovakias regjering 20. desember 1940. Medaljen belønnet innsats for Tsjekkoslovakias forsvar mot okkupasjonsmakten, både innenfor og utenfor landet. Medaljen kunne også tildeles allierte. Medaljen ble tildelt av presidenten, forsvarsministeren eller forsvarssjefen etter bemyndigelse fra presidenten.

Det tsjekkoslovakiske krigskorset 1939–1945 var utført i bronse. Det var utformet som et kors med utvidete korsender. I midten av korset var Tsjekkoslovakias riksvåpen plassert. Bak korset befant det seg korslagte sverd. Baksiden var prydet av våpenmerket for Böhmen, plassert i midten, og våpenmerkene for Slovakia, Mähren, Schlesien og Karpato-Ukraina plassert på korsarmene. Dersom samme person gjorde seg fortjent til medaljen flere ganger, ble dette markert ved en gren av lindeblad på båndet. Båndet besto av striper i rødt, hvitt og blått striper, fargene fra Tsjekkoslovakias flagg.

Litteratur
----------

* John D. Clarke: *Gallantry Medals and Decorations of the World*, Barnsley: Leo Cooper, 2001, s. 44–45.

Eksterne lenker
---------------

* Československý válečný kříž 1914-1918, Československé řády a vyznamenání.
* Československý válečný kříž 1939, Československé řády a vyznamenání.
***Fire fluer på grå fløyel***, (originaltittel: *4 mosche di velluto grigio*) er en italiensk giallo fra 1971 regissert av Dario Argento.

Handling
--------

Roberto Tobias blir forfulgt av en mistenkelig figur. Han jager og konfronterer mannen, som trekker en kniv. I den påfølgende kampen, stikker Roberto ved et uhell mannen og tilsynelatende dreper ham. En maskert figur tar en rekke fotografier når dette skjer. De neste dagene mottar Roberto truende brev om at han drepte mannen, som ble kalt for Carlo Marosi. Hjemme den kvelden blir Roberto tatt i bakhold av den maskerte personen, som forteller at de ikke er ferdige med ham før han slår ham ut. En jente, Amelia, er vitne til denne hendelsen.

Når Robertos kone Nina kommer hjem, tilstår han alt sammen for henne. Men nekter å gå til politiet, fordi han kommer til å bli arrestert for Marosis drap. Amelia, som nå kjenner den maskerte figurens identitet, forsøker å presse dem, men blir i stedet drept i en park. Ninas fetter Dalia kommer for å bo hos Nina og Roberto, til tross for Robertos motvilje. Men det viser seg at Carlo Marosi fremdeles lever. Roberto ansetter Arrosio, en flamboyant detektiv, for å identifisere sin plageånd. Når Roberto kommer hjem, har Nina reist sin vei. Hun forteller at hun ikke vil bo i huset lenger, fordi noen forfølger dem.

Men Roberto bestemmer seg for å bli værende i huset, og begynner snart ett seksuelt forhold med Dalia. Arrosio besøker Villa Rapidi, et psykiatrisk sykehus. Han snakker med en doktor angående en ikke-navngitt pasient som fikk diagnosen drapssyke. Når faren til denne pasienten plutselig døde, forsvant de psykotiske symptomene uforklarlig, og pasienten ble utskrevet kort tid senere. Senere, når han forsøker å finne den uidentifiserte pasienten, blir Arrosio myrdet. Roberto forstår at drapsmannen sannsynligvis vil komme etter ham, og venter med en pistol i sitt mørke hjem.

Medvirkende
-----------

* Michael Brandon - Roberto Tobias
* Mimsy Farmer - Nina Tobias
* Jean-Pierre Marielle - Gianni Arrosio
* Bud Spencer - Diomede/Godfrey
* Aldo Bufi Landi - patolog
* Calisto Calisti - Carlo Marosi
* Marisa Fabbri - Amelia, hushjelpen
* Oreste Lionello - professoren
* Fabrizio Moroni - Mirko
* Corrado Olmi - portøren
* Stefano Satta Flores - Andrea
* Laura Troschel - Maria
* Francine Racette - Dalia

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fire fluer på grå fløyel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fire fluer på grå fløyel* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Fire fluer på grå fløyel* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Fire fluer på grå fløyel* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Fire fluer på grå fløyel* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Fire fluer på grå fløyel* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Fire fluer på grå fløyel* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Fire fluer på grå fløyel* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fire fluer på grå fløyel* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film