recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ignazio Saietta** (født i Corleone, Sicilia den 19. mars 1877, død 13. januar 1947) var lederen for Genovese-familien i New York på begynnelsen av 1900-tallet. Han flyktet til USA fra Sicilia i 1889 etter å ha drept en mann ved navn Salvatore Morello mens han bodde på Sicilia. 

Saietta var en veldig ambisiøs og ivrig New York-mafioso. Han ble også svært fryktet mafioso-medlem allerede i tenårene og i en alder av 20 år hadde var han blitt en av toppsjefene innen siciliansk mafia som holdt til på Manhattan der han baserte han mafia-virksomheten sin på omfattende utpressing, tyveri, ran, lånehai-virksomhet og selvsagt mord. 

Han og hans mafia-medarbeidere var medlemmer av den mektige og meget innflytelsesrike Morello-gjengen som gjennom tidene hadde inkludert store mafialedere som Giuseppe Morello, Nicholas Morello og halvbrødre Vincent Terranova og Ciro Terranova.

Saietta var mistenkt for minst 60 drap og han kan ha drept mange flere. Men han ble aldri fanget av politiet før i 1910 da han ble arrestert av Secret Service. Da ble han dømt til 30 år i fengsel men han ble innvilget en prøveløslatelse i 1920. I 1936 ble Saietta sendt tilbake til fengselet på grunn av forfalskning av mye penger.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Ignatius Lupo, Find a Grave 7033, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Etterklangstid** er et begrep fra romakustikken. Den er et mål på hvor lang tid det tar for lyd i et rom å svekkes. Etterklangstid betegnes *T* og måles i sekunder.

Mer nøyaktig er definisjonen av etterklangstid den tiden det tar før energien av den diffuse lyden i et rom er sunket til en milliondel, eller -60 dB lydtrykknivå, etter at kilden er blitt slått av.

Kirker og jernbanestasjoner har lang etterklangstid siden veggene reflekterer lyden godt, det vil si med små tap. Kinoer og konsertlokaler har gjerne kort etterklangstid. Vanlig møblerte oppholdsrom i bolig har en typisk etterklangstid på 0,5 s

Stoffer eller konstruksjoner som reflekterer lyd dårlig, altså med store tap, sluker lyden. Slike stoffer kalles akustiske absorbenter. Bekledte mennesker er gode absorbenter; fulle kirker har derfor kortere etterklangstid enn tomme. Det ekvivalente absorpsjonsarealet er et hull med dette arealet som sluker all lyd, mens rommets flater tenkes å ikke absorbere.

Absorpsjonen og etterklangstiden er frekvensavhengige.

Etterklangstiden står i direkte forhold til absorpsjonen:

{\displaystyle \ T={({0.163V \over A})}}
Hvor

* T er etterklangstiden i sekunder [s]
* V er romvolumet i {\displaystyle \ m^{3}}
* A er ekvivalent absobsjonsareal i {\displaystyle \ m^{2}}

Man måler etterklangstiden for å finne det ekvivalente absorpsjonsareal, eller kortere: romabsorpsjonen.

Retningslinjer for passende etterklangstider

* Lydstudio < 0,3 s
* Øvelsesrom større enn 135 m³: 0,5 s
* Prøverom større enn 400 m³: 0,8 – 1,0 s
* Kammermusikkrom større enn 2000 m³: 1,1 – 1,6 s
* Konsertsaler større enn 19000 m³: 1,7 – 2,2 s
* Kontorlandskap (Open Air): ca. 0,35 s
* Klasserom (125 – 250 m³): 0.6 – 0.8 s

Lang etterklangstid føles ofte sjenerende («dårlig akustikk»). Derfor har Norsk Standard NS 8175 har øvre grenser for etterklangtid i ulike bygninger. Grensene avhenger av bygningens lydklasse og av dens formål, takhøyde osv.[1]

Referanser
----------

1. ↑
**Paul Andreas Pedersen** (født 18. september 1886 i Halden, død 16. august 1948 i Halden) var en norsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Pedersen vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1908 i London. 
Han var med på det norske laget som kom på andreplass, bak Sverige i lagkonkurransen i mangekamp. Åtte lag deltok i lagkonkurransen

Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm var han med på det norske laget som kom på tredje og siste plass i lagkonkurransen i mangekamp svensk system bak Sverige og Danmark. Det var kun tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i turn, mangekamp lag (Norge)
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkamp svensk system (Norge)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Pedersen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Pedersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paul Pedersen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Amravati** (også kjent som **Amaravati**, **Amrawati** eller **Amraoti**, marathi: अमरावती, hindi: अमरावती) er en by i distriktet med samme navn i den indiske delstaten Maharashtra. Byen er administrasjonssentrum i distriktet Amravati. Byen huser mange historiske templer i minne for gudinnen Amba, herre Shri Krishna og Shri Venkateshwara. Byen ligger omtrent 155 km vest for Nagpur, og hadde i 2001 549 370 innbyggere. Amravati er en industriby bomullsspinnerier og handel med bomull.

Amravati ligger på Deccan-platået i en gjennomsnittlig høyde av 343 moh. NH 6 (National Highway 6, Surat-Kolkata) går gjennom byen, og jernbanelinjen mellom Haora og Mumbai ligger om lag 10 km lenger sør. Amravati er også hovedkvarter for Amravati divisjon, som er en av seks divisjoner i Maharashtra (Vidarbharegionen). De fire distriktene som kommer under Amravati divisjon er Akola, Yavatmal, Buldhana og Washim.

Forlevninger fra Amravati, nå plassert i British Museum.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Amravati – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en)  Amravati hos Wikivoyage
* Informasjon om byen[*død lenke*] (marathi)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Ettermiddagsbyger** er byger med nedbør som regn, sludd, snø og/eller hagl om ettermiddagen, dvs. i tidsrommet kl. 13–18.

Over land dannes ofte lokale byger om ettermiddagen. Dette skyldes at solvarmen utover dagen gjør at bakken varmes opp – så også luften nærmest bakken, slik at denne begynner å stige (konveksjon). Dermed utvider den seg og avkjøles. Faller temperaturen under duggpunktet, dannes bittesmå vanndråper – noe vi observerer som en haugsky (Cumulus). På fine sommerdager går disse i oppløsning mot kveld, når soloppvarmingen blir svakere – uten å gi nedbør. Men fortsetter oppvarmingen nedenfra, og er luften tilstrekkelig ustabil (dvs. at temperaturen avtar raskt med høyden), kan haugskyen nå luftlag som er så kalde at det også dannes bittesmå iskrystaller. Denne blandingen av vanndråper og iskrystaller er en forutsetning for nedbør av betydning på våre bredder. På den måten blir haugskyen til en bygesky, Cumulonimbus.

I Norge forekommer ettermiddagsbyger vesentlig fra april (aprilvær) til september. Bygenes styrke og omfang varierer innen vide grenser, men de kraftigste bygene forekommer gjerne på varme sommerdager. I vinterhalvåret er soloppvarmingen som regel for svak til å gi slike byger. Foreløpig er lokale ettermiddagsbyger knapt mulig å varsle; meteorologene må nøye seg med å varsle «utrygt for lokale byger» e.l. Et forvarsel for en observatør på bakken er at haugskyene tårner seg opp (Cumulus congestus) utover dagen. Hvis slike skyer vokser opp under eller gjennom et lag av høyere skyer, kan bygene komme temmelig snart. Bygeskyene skiller seg fra haugskyene ved at de trevles opp i toppen, men dette kan være vanskelig å se hvis skyene ligger svært nær.

Ettermiddagsbyger dannes vesentlig over land. Sjøtemperaturen varierer lite i løpet av døgnet. Av og til kan gamle byger som har dannet seg over land om ettermiddagen drive utover sjøen om kvelden, og i noen tilfeller friskne til hvis vannet er varmt nok til å tilføre varme og fuktighet nedenfra.

Byger oppstår også i forbindelse med fronter, særlig kaldfronter – og tråg. Disse gir gjerne bygevær over et større område og kan passere når som helst på døgnet. Men av og til passerer en kaldfront om ettermiddagen, etter at varm og fuktig luft foran fronten er ytterligere oppvarmet av sola. Da kan bygene bli særlig intense. På midtre breddegrader – og også i Norge – forekommer kraftige tordenvær, haglskurer og tornadoer helst under slike forhold.
*Se også Per Johansson (håndballtrener)*
**Per Johansson** (født 18. mars 1969 i Södertälje) er en svensk jazzmusiker (saksofon og klarinett) og komponist. Grunnet oppvekst i Austin, Texas har han tilnavnet «Texas».

I egen kvartett med Fredrik Ljungkvist saksofon, Dan Berglund bass og Mikael Ulfberg trommer ga han ut *Holon* (1997) på det nystartede «Kaza», en underavdeling av EMI. 
Med Rebecka Törnqvist utga han *Stockholm Kaza Session* (1996), før han (i nevnte kvartett) ga ut 
*Alla mina kompisar* (1998), som avstedkom Gyllene Skivan. *Man kan lika gärna leva* (1999) og *Holon – Remixad av Jens Lodén* (2001) er også kvartettens verk. For øvrig har han medvirket på en rekke plater, eksempelvis flere med Bo Kaspers Orkester og Torbjörn Zetterberg, og i sistnevntes «Hot Five». På Oslo Jazzfestival 2004 opptrådte han sammen med det norske jazzbandet The Core.

Referanser
----------

1. ↑  Keiland, Markus. «MusikSök: Per «Texas» Johansson». *www.musiksok.se*. Arkivert fra originalen 23. juni 2018. Besøkt 22. juni 2018.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Per Einarsen von Hirsch** (født 26. mai 1902 i Spydeberg, død 9. juli 1987) var en norsk jurist, offiser og NS-politiker.

Han var NS-fylkesmann i Nordland i perioden fra juli 1941 til oktober 1942. Deretter ble han ekspedisjonssjef i Finansdepartementets sentralavdeling der han var en nær medarbeider av Quislings finansminister Frederik Prytz (1878–1945). Etter at Prytz døde tidlig i 1945 ble Hirsch finansminister i Vidkun Quislings andre regjering frem til frigjøringen. Mens han var finansminister fremsatte han krav om at Gunnar Jahn (1883–1971) som var direktør i Statistisk sentralbyrå, skulle avskjediges. I landssvikoppgjøret etter krigen ble han dømt til 20 års tvangsarbeid. Han ble løslatt i 1952. 

Han var sønn av tannlege Einar von Hirsch (1872–1938) og Elise Jacobine Kjos-Hansen (1872–1957). Hans bror Trygve Hirsch (1912–1992) var også jurist.

Se også
-------

* Slekten Hirsch

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 6. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 6. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Fylkesmann Per von Hirsch og Nordland». *Aftenposten*. 26. august 1942. s. 2.
4. ↑  Per von Hirsch - Norsk krigsleksikon, s. 173 (Cappelen 1995)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Per von Hirsch hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jeff(ery) Richard Hearn** (født 5. august 1947) er en britisk sosiolog og mannsforsker som forsker innen kritisk mannsforskning (Critical studies on men).

Etter å ha studert ved universitetene i Oxford (1965–1973) og Leeds (1973–1974), hvor han spesialiserte seg i organisasjonssosiologi, tok Jeff Hearn PhD-graden ved universitetet i Bradford i 1986 med en avhandling om samfunnsteori og -planlegning og patriarkatsteorier. Hans første bok ble utgitt i 1983, og var en materialistisk analyse av menns relasjoner til barn. I 1987 kom *Sex at Work*, om makt og seksualitet i organisasjoner, og samme år *The Gender of Oppression*, en nymarxistisk, profeministisk patriarkatskritikk.

Hans forskning konsentrerer seg om maktkritisk kjønnsforskning med fokus på menns vold mot kvinner og barn, organisasjonssosiologi med fokus på kjønn, seksualitet og vold i organisasjoner, virkning av globalisering på menn, organisasjoner, ledelse og sosiale velferdssystemer, sosialteori og kultursosiologi.

Hearn har undervist ved bl.a. University of Bradford, University of Manchester, Sunderland, Åbo Akademi og Universitetet i Oslo. Han har tidligere vært professor ved Svenska handelshögskolan i Helsingfors.

Hearn er medredaktør for bl.a. tidsskriftene *Gender, Work and Organization* og *Men and Masculinities*.

Prinsipper for kritisk mannsforskning
-------------------------------------

Jeff Hearn ble aktiv i den profeministiske mannsbevegelsen i studiedagene. Sammen med David Morgan, Colin Creighton, Chris Middleton, Ray Thomas og Clive Pearson utarbeidet han noen grunnleggende prinsipper for mannsforskningen, utgitt som *Changing men's sexist practice in sociology* i 1983. Prinsippene ble videreutviklet og utgitt i tidsskriftet Achilles' Heel i 1987, og utvidet med et ekstra prinsipp av Hearn og Morgan i boken *Men, Masculinities and Social Theory*. Prinsippene går ut på at kritisk mannsforskning skal være profeministisk og respektere kvinneforskningens autonomi, være kritisk til menns praksiser, være tverrfaglig og være selvkritisk i forhold til egen forskning.

Litteratur
----------

* Jeff Hearn: *Men in the Public Eye. The Construction and Deconstruction of Public Men and Public Patriarchies*, London/New York 1992, ISBN 041507620X
* Jeff Hearn: *The Violences of Men. How Men Talk About and How Agencies Respond to Men's Violence to Women*, London 1998, ISBN 0803979401
* Jeff Hearn, Jennie Popay, Jeanette Edwards (ed.): *Men, Gender Divisions and Welfare*, London/New York 1998, ISBN 0415119715
* Jeff Hearn, W.Parkin: *Gender, Sexuality and Violence in Organizations: the Unspoken Forces of Organization Violations*, London 2001, ISBN 0761959122
* Jeff Hearn, T. Heiskanen (ed.): *Information Society and the Workplace: Spaces, Boundaries and Agency*, London 2004, ISBN 0415272238

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. mars 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Per Viktor Mostad** (født 12. mai 1897 på Frösön i Storsjön ved Östersund i Sverige, død 8. mai 1943 i Sachsenhausen i Tyskland) var en svensk-norsk arbeiderpolitiker, redaktør og under den tyske okkupasjonen under andre verdenskrig aktiv motstandsmann.

Han kom til Norge og Trøndelag, og gjorde seg snart bemerket i bygda Frosta der han trosset alle gode råd og dro i gang den lokale avisen *Frostingen*. Første nummer lå klart 3. juni 1919. Han var redaktør ett års tid, før styret fjernet ham på grunn av meningene han presenterte i spaltene. Mostad var overbevist kommunist.

Deretter bosatte han seg på Gjøvik, der han midt på 1920-tallet var sentral i det den gang svært så radikale Venstrekommunistisk Ungdomsfylking. Han var formann i Gjøvik arbeiderungdomslag og Opland fylkeslag av VU.

I 1929 ble han ansatt som redaksjonssekretær og forretningsfører i *Horten Arbeiderblad*. Der ble han redaktør i 1932. Han var også formann i Horten arbeideridrettslag, i Vestfold AIF og i arbeiderungdomslaget i Horten. På 1930-tallet var imidlertid byen preget av stor arbeidsløshet og skjerpet politisk strid - ikke minst mellom sosialdemokratene og kommunistene. Mostads meninger og framferd provoserte den lokale Arbeiderpartiledelsen, og i 1934 ble han kasta som redaktør. I august samme år ble han ekskludert fra partiet. Han ble nå redaktør for ukeavisen *Angrep*. Den var startet som organ for Horten arbeidsløses forening. Etter hvert sluttet Mostad seg til Norges Kommunistiske Parti.

På denne tiden samarbeidet Mostads tett med en annen Horten-profil, Asbjørn Sunde, som senere ble en av krigens mest legendariske motstadsmenn som leder for Osvald-gruppen. I krisetidene midt på 1930-tallet satte de to preg på det politiske livet i byen og sto sentralt i striden for de arbeidsløse. De var kjent både for utradisjonelle metoder, fryktløs framferd og kompromissløshet.

Da krigen kom til Norge engasjerte Mostad seg i arbeidet med å utgi illegale aviser. Han ble arrestert 25. september 1941. Han ble plassert på Møllergata 19, deretter Grini før han 27. februar 1943 ble sendt til Tyskland og Sachsenhausen. Der døde han 8. mai samme året.

Referanser
----------

1. ↑  Janne Hopmo: «Med egne ord», om Mostad og *Frostingen*, *Frostingen* 22. september 2005 Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  Side 62. Egil Ulateig: *Raud krigar, raud spion*. Samlaget 1989.
3. ↑  Side 402. *Arbeidernes leksikon*, bind V. Oslo 1935
4. ↑  Side 324, *Våre falne* Tredje Bok Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Janne Hopmo: Med egne ord, om Mostad og *Frostingen*, *Frostingen* 22. september 2005 (Besøkt 8. oktober 2013)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kjetil Sigurdsen** (født 19. februar 1970) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte for Bryne i Eliteserien i fotball.

Den lovende unggutten fikk problemer med helsen i 1987, og måtte tidlig legge opp som spiller. Han ble cupmester med Bryne i 1987. Han fikk ikke spilletid i finalen, men hadde vært på banen i fire av cupkampene.

Yngste målscorer i Eliteserien
------------------------------

Kjetil Sigurdsen var i 27 år den yngste spilleren som har scoret i Eliteserien i fotball. 16 år og 207 dager gammel scoret han i sin debutkamp for Bryne i en kamp mot Tromsø 14. september 1986 (etter pasning fra Arne Larsen Økland). Rekorden hans ble slått da Håkon Lorentzen scoret for Brann mot Tromsø 10. november 2013. I 2018 er han den fjerde yngste målscorer i norges øverste divisjon.

Referanser
----------

1. ↑   www.transfermarkt.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjetil Sigurdsen – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Kjetil Sigurdsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Kjetil Sigurdsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Hvor ble de av?  – fra nettsidene til Bryne Fotballklubb
***Drømmetydning*** er en bok av Sigmund Freud. Første utgaven ble publisert på tysk i november 1899, som ***Die Traumdeutung*** (selv om den ble etterdatert til 1900 av utgiveren). Den innviet den freudianske teorien om drømmeanalyse, en aktivitet Freud på kjent vis beskrev som «den kongelige vei til forståelsen av underbevisste mentale prosesser».

Boken introduserer detet, og beskriver Freuds teori om det underbevisste i forhold til drømmetydning. I Freuds øyne var drømmer alle former for «ønskeoppfyllelse» — underbevissthetens forsøk på å løse en slags konflikt, enten noe fra nylig eller langt tilbake i tid (senere, i *Beyond the Pleasure Principle*, diskuterer Freud drømmer som viste seg å ikke være ønskeoppfyllelse). Derimot, siden informasjonen i det underbevisste er ustyrlig og ofte i forstyrret form, vil en «sensor» i førbevisstheten ikke tillate at den går uendret over i bevisstheten. Under en drøm er førbevisstheten mer slakk enn i våken tilstand, men den er fortsatt oppmerksom: slik må underbevisstheten fordreie og vende på informasjonens betydning for å få den gjennom sensuren. Derfor hevder Freud at bildene i drømmer ofte ikke er hva de ser ut til å være, og trenger grundigere **tydning** dersom de skal kunne si noe om strukturen på det underbevisste.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Per ardua ad astra*** er et latinsk uttrykk som kan oversettes til *gjennom motgang mot stjernene*. Uttrykket er et av mange latinske fraser som bygger på *Ad astra*, i betydningen *mot stjernene*, og tilskrives Seneca den yngre.

Uttrykket er brukt som motto til inspirasjon eller motivasjon. I Norge er uttrykket motto for Trondheim katedralskole og Stavanger katedralskole. Internasjonalt er uttrykket kjent som motto for Storbritannias Royal Air Force og andre medlemmer av Samveldet av nasjoner, som Royal Australian Air Force og Royal New Zealand Air Force. Canadas Royal Canadian Air Force brukte mottoet frem til 1968, da de byttet til *sic itur ad astra*, et lignende uttrykk med betydningen "slik er veien til stjernene".

Referanser
----------

1. ↑  *Si det på latin*. Oslo: Orion. 1995. s. 85. ISBN 8245800678.
2. ↑  Saugstad, Per (1948). *Berømte sitater*. Bergen: Eide. s. 200.
3. ↑  *Trondheim katedralskole - Skolens historie*, hentet 20. august 2021
4. ↑  *Royal Air Force Museum - Frequently asked questions*, hentet 20. august 2021

Se også
-------

* Ad astra, pekerside til annen bruk av uttrykket
* Per aspera ad astra, uttrykk med lignende betydning
**Paul Prets** (født 29. juni 1919 i Kópháza i Ungarn, død 27. oktober 1996 i Eisenstadt i Østerrike) var en ungarskfødt fransk fremmedlegionær, kjent for sin innsats under andre verdenskrig. Prets deltok i det franske ekspedisjonskorpset som ble satt inn i slaget om Narvik og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats der.

Andre verdenskrig
-----------------

Prets meldte seg i 1936 for den franske Fremmedlegionen, der han tjenestegjorde i Fremmedlegionens 13. halvbrigade. I april 1940 ble han sendt med det fransk-polske ekspedisjonskorps til Norge, der han ble satt inn i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge i mai–juni 1940. Han utmerket seg som ordinær legionær i slaget om Narvik, der det om hans innsats ble anført: «Mitraljøseskytter under et voldsomt motangrep, blev alene på sin post og fortsatte sin ild på kort hold hvorved fiendens fremgang ble knust».

Etter evakueringen av de allierte styrker fra Norge i juni 1940 kom Prets til Storbritannia der han gikk med i general de Gaulles frie franske styrker. Han deltok i 1940 til 1941 i kamp i Gabon, Sudan og Eritrea, der han ble skadet. Etter en lengre periode som rekonvalesent, kom han tilbake i tjeneste i Nord-Afrika. I det andre slaget om El Alamein ble han igjen skadet. Han deltok i 1943 i kampene i Tunisia, året etter i Italia. Prets var nå blitt forfremmet til sersjant. I august 1944 deltok han i landgangen i Provence og kjempet deretter i frigjøringen av Frankrike. I desember 1944 ble han såret i strid i Alsace og i januar 1945 ble han igjen såret i kamp ved Illhaeusern.

Etter krigen
------------

Prest ble etter krigen fransk statsborger og fortsatte sin tjeneste i Fremmedlegionen til 1956. Han tjenestegjorde på Madagaskar, i Det fjerne østen og i Algerie. Ved slutten av sin militære karriere var Prets underoffiser med grad av *adjudant-chef*.

Etter å ha gått ut av tjeneste i Fremmedlegionen arbeidet Prets i en underordnet stilling ved Frankrikes ambassade i Wien.

Utmerkelser
-----------

Legionær Prets ble i norsk statsråd 20. mars 1942 hedret med det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i kampene ved Narvik i 1940.

Prets ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var kommandør av Æreslegionen og ble tildelt Médaille militaire, Croix de guerre 1939–1945, Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures, så vel andre franske militære utmerkelser. Han ble dekorert med den britiske Military Medal og var ridder av Anjouans stjernes orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Compagnon de la Libération ID 789[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.ordredelaliberation.fr[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Paul Prets» Arkivert 28. august 2010 hos Wayback Machine. Musée de l'Ordre de la Libération.
4. 1 2  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 46.
**Kjetil Strandbråten** (født 19. april 1969) er en norsk skihopptrener fra Eggedal.

Strandbråten har jobbet som trener siden 1994. Etter fullført utdannelse ved Norges idrettshøgskole, var han fra 1994 til 1998 trener ved Norges Toppidrettsgymnas på Lillehammer, det siste året også som en av fem trenere med delansvar på landslaget under daværende sportssjef Trond Jøran Pedersen. I perioden 1998 til 2000 var han landslagstrener for det norske hopplandslaget. Fra 2002 til 2006 var han assistenttrener på det norske hopplandslaget under hovedtrener Mika Kojonkoski. Strandbråten var landslagssjef for kombinert med hovedansvaret for hopp i årene 2006-08, deretter sportssjef for kombinertlandslaget til 2011. Etter dette tok Strandbråten over som landslagssjef for det svenske hopplandslaget. Her jobbet han til og med sesongen 2013.

Under OL i Sotsji i 2014 var han TV 2s ekspertkommentator i hopp og kombinert. Han var også ekspertkommentator på NRK i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «Strandbråten ny landslagschef» Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine. *Svenska Skidförbundet*, udatert
2. ↑  «Jättepositivt och ett lyft»[*død lenke*], *Örnsköldsviks Allehanda* 11. september 2013

Litteratur
----------

* Thoresen, Arne (2007): *Lengst gjennom lufta*, Oslo: Versal Forlag, ISBN 978-82-8188-030-6 (s. 258)

Eksterne lenker
---------------

* «Foreleste om kombinertsporten», *Eiker Avis* 7. november 2008, besøkt 16. februar 2014
* «Kjetil Strandbråten», *TV 2* 13. januar 2014, besøkt 16. februar 2014
* «Strandbråten ferdig som hopptrener», *NRK* 24. mars 2010, besøkt 16. februar 2014


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bård Jørgen Elden** | **Sportssjef for kombinert(Norges Skiforbund)**(2008–2011) | Etterfølger:**Sverre Rotevatn** |
**Marija Igorevna Gromova** (russisk: **Мария Игоревна Громова**; født 20. juli 1984 i Moskva) er en russisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing. 

Gromora ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Spania og Japan. De andre på laget var Anastasija Davydova, Anastasija Jermakova, Olga Kuzhela, Anna Sjorina, Svetlana Romasjina, Jelena Ovtsjinnikova, Elvira Khasjanova og Natalija Isjtsjenko.

Fire år senere, under Sommer-OL 2012 i London vant vant hun en ny olympisk gullmedalje. Hun var med på det russiske laget som vant lagkonkurransen foran og Kina og Spania. De andre på laget var Anastasija Davydova, Natalja Isjtsjenko, Elvira Khasianova, Aleksandra Patskevitsj, Svetlana Romasjina, Daria Korobova og Alla Sjisjkina.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland
* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i synkronsvømming lag Russlands flagg Russland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marija Gromova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marija Gromova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Papyrus 7**, hos Gregory-Aland merket (*signum*) **{\displaystyle {\mathfrak {P}}}7** eller ε 11 (von Soden). er et papyrusmanuskript fra Det nye testamente på oldgresk, med et innhold fra Lukasevangeliet 4:1-2. Manuskriptet har vært vanskelig å datere ved hjelp av paleografi på grunn av dets fragmentariske tilstand, men er blitt anslått til å stamme fra det 4. århundre til det 6. århundre, muligvis allerede fra det 3. århundre.

Det blir oppbevaret på Det ukrainske nasjonalbibliotek Vernadskij (Petrov 553) i Kyiv.

Referanser
----------

1. ↑  Gregory, Caspar René (1908). *Die griechischen Handschriften des Neuen Testament*. Leipzig: J.C. Hinrichs’sche Buchhandlung. s. 46.
2. ↑  Aland, Kurt (1995). *The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism*. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company. s. 96. ISBN 978-0-8028-4098-1.
3. ↑  «Handschriftenliste». Münster: Institute for New Testament Textual Research. Besøkt 23. august 2011.
Papyrus 3 (GA) Luk 7,36,37
**Papyrus 3**, hos Gregory-Aland merket (*signum*) med {\displaystyle {\mathfrak {P}}}3, er et tidlig skrift fra Det nye testamente på gresk. Det er et papyrusfragment med et innhold fra Lukasevangeliet. Manuskriptet er ved hjelp av dets paleografi blitt anslått å stamme fra slutten av 500-tallet eller begynnelsen av 600-tallet.

Det meste av teksten er utformet som lektionare.

Manuskriptet blir oppbevart på det østerrikske nasjonalbibliotek i Wien(Pap. G. 2323).

Tekstens innhold
----------------

Luk 7,36

ΑΓΓ. . ΙΟ
ΤΟΝ Κ ̣̅ ΗΣου
ΤΟΝ̣Τ̣Ω̣ΝΦΣΡΙΣ̣
Ε̣Λ̣ΘΩΝΕ̣ΙΣΤ̣
ΙΕΙΔΟΥΓΥΝΗΗΤΙΣΗ
ΓΝΟΥΣΑΟΤΙ̣ΚΑΤΑΚ
ΣΑΑΛΑΒΑΣΤΡΟΝΜΥΡ̣
Ο̣ΔΑΣΑΥΤΟΥΚΛΑΣΙΟΥΣ̣
ΥΣΠΟΔΑΣΑΥΤΟΥ ΚΑΙ
ΕΞΕΜΑΞΕΝΚΑΙΚΑΤΕ
ΗΛΙΦΕΝ ΤΩΜΥΡΩ
ΑΣΑΥΤΟΝΕΙΠΕΝΕ. .. . ΤΩ
ΗΣΕΓΙΓΝΩΣΚΕΝΑΝΤ̣ΙΣΚΑΙΠΟΤΑΠ
ΤΑΙΑΥΤΟΥΟΤΙΑ.ΑΡΤΩΛΟ̣ΣΕΣΤΙΝ
ΕΙΠΕΝ Ο ΙΣΠΡΟΣ̣Α.Τ̣Ο̣Ν̣ΣΙΜΩΝ
ΔΕΔΕΔΑ. .. ΛΕΕΙ̣ΠΕΝΦΗΣΙΝΔΥΟ
ΤΙΝΙΟΕΙΣΩ
Η̣ΚΟΝ̣ΤΑΜΗ̣
ΤΟΤΙΣΟΥ
ΔΕΣΙΜΩ̣
Π̣ΕΝΑΥΤΩ̣
Ω̣Σ̣Ι̣ΜΩ
Luk 10,38

ΝΤΟΥΑΓΙΟυΛΟυΚΑ
.. .. .. ΚΩΜΗ̣
ΡΕΥΕΣΘΑΙΑΥΤΟΥ
ΘΕΝΕΙΣΚΩΜΗΝΤΙΝ

Referanser
----------

1. ↑  New Testament Transcripts Prototype Arkivert 18. mai 2017 hos Wayback Machine.
2. ↑  Aland, Kurt (1995). *The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism*. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company. s. 96. ISBN 978-0-8028-4098-1.
**Francesco De Bonis** (født 14. april 1982 i Isola del Liri) er en italiensk syklist som syklet for det profesjonelle kontinentallaget Serramenti PVC Diquigiovanni-Androni Giocattoli. I 2008 vant han fjerde etappe samt klatretrøyen i Romandiet rundt. 

27. mai 2010 ble han suspendert i to år av den italienske olympiske komité etter krav fra ICU (Union Cycliste Internationale). Han ble da den første syklisten som ble utestengt etter å ha blitt felt av sitt biologiske pass.

Meritter som profesjonell syklist
---------------------------------

2008
Vinner av 4. etappe av Romandiet rundt
Vinner av klatretrøyen i Romandiet rundt

Referanser
----------

1. ↑  Syklist utestengt for irregulært blodpass VG

Eksterne lenker
---------------

* (en) Francesco De Bonis – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Francesco De Bonis – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Francesco De Bonis – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Francesco De Bonis – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Francesco De Bonis – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Francesco De Bonis – TheSports.org Rediger på Wikidata
Hotel Unter den Linden, 1979
**Unter den Linden** var et hotell i perioden 1966 til 2006 i Berlin-Mitte drevet av Interhotel (fra 1992 av Interhotel AG).

Forhistore for stedet
---------------------

På tomteområdet Unter den Linden 14/ hjørnet med Friedrichstraße ble Hotel Victoria åpnet i 1859;det tilhørte en etterkommer av sørstebesitteren, Carl Ludwig Willdenow (1765–1812). I 1882 åpnet jernbanestasjonen Bahnhof Friedrichstraße. Rundt om ble det anlagt mange hoteller og fornøyelsesetablissemanger. Den 3. februar 1945 etterlot et bombeangrep seg et omtrent halve kvartalet fullstendig ødelagt.

Hotellets historie
------------------

Ifølge DDR-planene for Berlins sentrumsområde fra årene 1961/62, som forestilte seg en oppgradering av Friedrichstraße som Fußgängerzone i 60 meters bredde, reiste det seg mellom 1964 og 1966 et åtteetasjes hotell, tegnet av arkitektene Boy, Riechert, Scharlipp og Vieroth. Den 10. juni 1966 ble det åpnet, med mer enn 340 enkelt- og dobbeltrom. I hotellhallen stod en skulptur av en blomsterpike av billedhuggeren Christa Sammler. Heisenes smijern ble formet av Fritz Kühn. 

I begynnelsen av 2006 ble bygningen revet til fordel for et nybygg som stod ferdig i 2008: Upper Eastside Berlin.

Referanser
----------

1. ↑  Jfr. *Schadensplan des „Planungskollektivs"*, i Johann Friedrich Geist, Klaus Kürvers: *Das Berliner Mietshaus 1945–1989.* Prestel Verlag, München 1989, ISBN 3-7913-0719-3 (= Dritter Teil der *Geschichte des Berliner Mietshauses*), s. 274
2. ↑  "Die Friedrichstraße, Geschichte & Geschichten"; Hrg.: Berlin-Information, 750-Jahr-Feier 1987
3. ↑  Zur Planung von 1961/62 siehe: Hans Gericke: *Berlin – Unter den Linden*, in: Deutsche Bauakademie und Bund Deutscher Architekten (Hrsg.): *Deutsche Architektur*, XI. Jahrgang, Berlin, November 1962, S. 635–640

Litteratur
----------

* *Berlin. Architektur von Pankow bis Köpenick*, VEB Verlag für Bauwesen, Berlin, 1987

Eksterne lenker
---------------

* Detaillierter Bericht zum Hotel anlässlich des Abrissen 2006 auf spiegel.de
* Fotos des Standorts auf upper-eastside-berlin.com Arkivert 23. oktober 2019 hos Wayback Machine.
Fragmenter fra *Papyrus Osloensis 1661* med utsnitt av Matteusevangeliet
**Papyrussamlingen** ved Universitetsbiblioteket i Oslo er en samling av papyrer fra Egypt. Samlingen ble påbegynt i 1910 og er Nordens største papyrussamling.

Historie
--------

Professor i klassisk filologi ved universitetet i Kristiania, Samson Eitrem kjøpte i 1910 inn papyrer i Egypt for egne midler. Da han senere donerte disse til universitetsbiblioteket, kom de til å danne grunnstammen for papyrussamlingen. I 1920 reiste han igjen til Egypt for å kjøpe papyrer, denne gangen med støtte fra Nansenfondet. Innkjøpene ble senere fortsatt av Eitrem og professor Leiv Amundsen på 1920- og 1930-tallet. På 2000-tallet har det blitt arbeidet med å digitalisere samlingen.

Innhold
-------

De 2200 papyrene i samlingen stammer fra Egypt, og er for det meste skrevet på gresk. Enkelte er skrevet på latin, demotisk, koptisk eller arabisk. Det finnes dessuten noen få før-hellenistiske papyrer fra professor Jens Liebleins samling. Et tredvetalls ostraka (potteskår) hører også med til samlingen. De fleste papyrene er brev eller dokumenter, for eksempel skatteangivelser. Andre er fragmenter av litterære tekster som *Iliaden* eller religiøse tekster som Matteus-evangeliet.

Utgivelse
---------

Et par hundre papyrer ble utgitt av Eitrem og Amundsen i *Papyri Osloenses* (1925–1936), og et hundretall har vært publisert i tidsskrifter, som *Symbolae Osloenses*. De fleste er fremdeles upubliserte.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside ved Universitetsbiblioteket i Oslo
* Oslo Papyri Electronic System Arkivert 25. oktober 2015 hos Wayback Machine.
* UiOs papyrussamling 100 år
«**Go Tell Her**» er en sang skrevet og fremført av den norske sangeren og låtskriveren Janove Ottesen. Den ble utgitt som single og på albumet *Francis' Lonely Nights*, begge i 2004 på EMI og Virgin Records. Låta er produsert og mikset av Yngve Leidulv Sætre i Duper Studio, og mastret hos Masterhuset av Morten Lund.

Mottakelse
----------

Marit Aaby Vebenstad fra VG ga singelen terningkast tre, og hadde dette å si om singelen: «Nå er ikke jeg særlig begeistret for Kaizers Orchestra heller, men dette var jammen en intetsigende solodebut fra vokalist Janove Ottesen. Han får vist at han har flere strenger å spille på, genremessig, men dette holder allikevel ikke. Singelen «Go Tell Her» er jo en ren rip-off av Oasis' «Wonderwall»! Så man har hørt det før, for å si det sånn. Janove presenterer her rolig rock av det melankolske slaget, men den gode melodien er dessverre fraværende.»

Personell
---------

* Janove Ottesen – Vokal, gitar, munnspill
* Børge Fjordheim – Trommer, perkusjon
* Michael Lohse – Keyboard, piano, bakgrunnsvokal
* Øystein Skjælaaen – Bassgitar
* Rebecca Cherry, Ilze Klava, Vebjørn Stuksrud og Siri Hilmen – Strykeinstrumenter
* Sindre Hotvedt – Strykearrangement
* Yngve Leidulv Sætre – Produsent, miksing
* Morten Lund – Mastering

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Teksten til låta
* Musikkvideoen til låta
**Go-Ahead Group plc** er en britisk leverandør av persontransport, med over én milliard reiser med buss og tog hvert år. Konsernet inngår på aksjeindeksen FTSE 250 og er børsnotert på London Stock Exchange.

Grunnleggelse
-------------

Go-Ahead Group plc begynte som Go-Ahead Northern Limited i februar 1987 i forbindelse med privatiseringen av National Bus Company, da ledelsen ved Martin Ballinger og Chris Moyes kjøpte den Gateshead-baserte nordlige avdelingen, kjent som Northern General Transport Company. Tidlig ekspansjon førte til oppkjøp av visse mindre, konkurrerende busselskaper i Nordøst-England (hovedsakelig Gypsy Queen i 1989 og Low Fell Coaches i juni 1992). Go-Ahead Northern ble også en underleverandør til National Express med reiser til Midlands, Nordøst-, Nordvest- og Sydvest-England. På samme tid kjøpte Go-Ahead Leisure en rekke puber, som ble solgt i februar 1996.

I oktober 2018 inngikk Go-Ahead Norge en avtale med Jernbanedirektoratet om å levere togtilbud på Sørlandsbanen, Arendalsbanen og Jærbanen fra 15. desember 2019.

Referanser
----------

1. ↑  Chris Moyes obituary Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine.*The Times* 18 September 2006
2. ↑  Go-Ahead Annual Report 30 June 1994 Arkivert 23. november 2012 hos Wayback Machine. Go-Ahead Group plc
3. ↑  Go-Ahead Annual Report 29 June 1996 Arkivert 23. november 2012 hos Wayback Machine. Go-Ahead Group plc
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Go-Ahead Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (norsk) Go-Ahead Nordics offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Protima Bedi** (født 1949 i Delhi i India, død 17. august 1998) var en indisk modell og danser. 
Hun ble kjent under navnet **Protima Gauri**.

Bedi ble en fremtredende modell i slutten av 1960-årene.
I august 1975, ved en alder av 26 år, forandret en Odissi danseforestilling fullstendig livet hennes.

Hun ble elev av Guru Kelucharan Mahapatra som hun, 12 til 14 timer om dagen, lærte dansens kunst av, og hun gjennomgikk mange vanskelige stunder som nybegynner.

Hun viste seg å være en eksellent elev og senere startet hun Nrityagram, en by med formål å oppmuntre dansekunst.

Bedi døde i et jordskred i Himalaya under en pilegrimsreise til Kailash Mansarovar. 
Hun etterlot til verden en blomstrende danse-by, Nrityagram, hvor elever fortsetter å lære Indias klassiske danser.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Protima Bedi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Protima Bedi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kari Hansa & Gregers Hes** var en kristen visegruppe som eksisterte fra 1974 til 1978, og ga ut to lp-plater.

Kari Saastad, Gregers Lundh og Hans Erik Schei (Hes) begynte som trio i 1974. Etter kort tid ble Hans Olav Mørk (Hansa) med og dannet kvartetten Kari Hansa og Gregers Hes. Folkgruppa opptrådte for første gang under dette navnet på gospelfestivalen på Hedmarktoppen sommeren 1974.

I 1976 kom gruppas første plate som greit nok het «Kari Hansa og Gregers Hes». Dette var en enkel produksjon med vokal, to akustiske gitarer og tverrfløyte, som lydmessig lå ganske nær opp til hvordan de lød live.

I 1978 ble kvartettens andre plate, «Vi er søsken», sluppet. På denne produksjonen, som var mer påkostet, la gruppa «Popol Ace-kompet» på flere av låtene. Pete Knutsen, bandets musikalske motor, arrangerte disse sporene med blant annet 14 strykere. Bandets tekniker, multimusiker Alf Emil Eik, var også tekniker i Scanax Studio i Oslo, der plata ble spilt inn.

Visegruppas opprinnelige besetning holdt sammen i fire år (1974–1978).

Gregers Lundh ga ut plata *Veiviser* som soloartist i 1978 (Kirkelig Kulturverksted), samme høst som *Vi er søsken* kom. Kari Saastad har vokalen på flere av platas spor. Alf Emil Eik overtok etter Hes, som sluttet i kvartetten i 1978. Gruppa opptrådte da under navnet Kari Hansa & Gregers Alf.

Eik ga ut *Joy & Breaths of Eternity* i 1979.

Da Hansa gikk ut av gruppa i 1981, dannet Kari, Alf & Gregers en trio og ga ut plata «Duell» i 1982 (CMLP / Master Music). Samme år, etter at Hes var tilbake i Norge, hadde Kari Hansa & Gregers Hes en reunion-konsert. Men det ble med denne ene konserten. Ikke før i april 2008 kom de sammen igjen for å opptre i forbindelse med Trefoldighetskirkas 150-årsjubileum. De hadde en mini-konsert i Trefoldighetskirka også i 2010.

Plateutgivelser
---------------

* 1976 - *Kari Hansa & Gregers Hes* (Lu-mi)
* 1978 - *Vi er søsken* (Lu-mi)
* 2009 - *Kampsanger og fredsviser* (Lynor)
* 2011 - Medvirker på *Lukk opp kirkens dører* (Plastic strip)

Litteratur
----------

* 1977 - *Visebok: Veien ligger åpen* / Kari Hansa & Gregers Hes (Luther Forlag ISBN 82-531-0212-7)
* 2014 - Lars Mørch Finborud: *Å slipe ned gravsteiner*. (Gyldendal norsk forlag, ISBN 9788205463226)
* 2015 - Peter Svalheim: *Jesusvekkelsen - en fortelling fra 70-tallet*. (Vårt Land Forlag, ISBN 978-82-93368-13-7)

Referanser
----------

1. ↑  «Opprør og vekkelse». *Agenda 3:16*; 3. mai 2018
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kari Hansa & Gregers Hes Arkivert 17. august 2016 hos Wayback Machine. Rockipedia

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
***Go West, Young Man*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Harry Beaumont.

Handling
--------

Den velstående Dick Latham er fast bestemt på å motbevise faren Amos sine anklager om at han ikke er flink til noe som helst. Han reiser derfor til gruve-byen Twin Bridges. Hugh Godson, byens korrupte politiske leder, utnevner snart Dick til sheriff - og han antar at Dick kommer til å være veldig enkel å manipulere. Men til Godsons forferdelse forsøker Dick å rydde opp i byen, stenge spillebulene, og han tvinger selv de mest hardbarkede gruve-arbeiderne til å gå i kirken på søndager.

Godson planlegger å narre Rosa Crimmins og hennes syke far, for å få kontroll over den verdifulle ranchen deres. Men Dick forhindrer dette, og han gjør Rosa til sin assisterende sheriff. Når Dick får høre at noen driver med gambling ved hotellet, arresterer han dem alle - til tross for at hans egen far er blant de som blir arrestert. Amos, som omsider har blitt stolt over sønnens nyvunne mannlighet, kjøper Crimmins ranch, og han gir sin hjertelige godkjennelse til Dick og Rosas romantiske forhold.

Skuespillere
------------

* Tom Moore som Dick Latham
* Ora Carew som Rosa Crimmins
* Melbourne MacDowell som Amos Latham
* Jack Richardson som Hugh Godson
* Mollie McConnell som Mrs Latham

Referanser
----------

1. ↑  GO WEST, YOUNG MAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Go West, Young Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Go West, Young Man* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Minnesteinen over Kari Hiran
**Kari Hiran** var en norsk bondekvinne tidlig på 1700-tallet. Hun var gift med Bent Finne av som det tidligere ble hevdet var av finsk ætt. Hun bodde på Benteplassen i Krokskogen.

Krigsinnsats
------------

Under Karl XIIs første norgesfelttog i 1716 ble de svenske troppene ledet på villspor av Kari. 

I mars hadde svenskene besatt Christiania, men Akershus holdt stand og den norske hovedstyrken lå i gode stillinger ved Gjellebekk i Lier. Et svensk kavaleriangrep hadde mislyktes ved Norderhov på Ringerike. Den svenske kongen planla imidlertid nok et bakholdsangrep, denne gangen over Krokskogen. Her ved Nordkleiva lå en mindre norsk vaktstyrke, som ville være for svak til å hindre et svensk frontalangrep.

Kari Hiran meldte seg da frivillig for å gå over til fiendens linjer. Der ga hun bevisst feilaktige opplysninger om nordmennenes militære styrke og deres planer. Da de svenske offiserene forhørte henne, fikk hun dem til å tro at det var langt flere soldater ved Nordkleiva enn det var. Hennes desinformasjon fikk svenskene til å gi opp angrepsplanene, og Karl XII måtte gi opp forsøket på å ta Norge våren 1716.

Kari Hiran fikk lite lønn for risikoen og innsatsen. Fogden på Ringerike tok all æren, siden han hadde vært ansvarlig for de norske styrkene i Nordkleiva. Kari søkte staten om belønning, men fogden var den rapporterte om innsatsen og foreslo at Kari skulle betale mindre skatt i tre år, og at hun kunne få «noget ydermere for umagen». Hun fikk to riksdaler for innsatsen sin, ikke nok til å kjøpe ei ku eller en hest.

Minnestein
----------

Det ble reist en minnestein 240 år etter, i 1956, av motstandsfolk fra den andre verdenskrigen. Steinen står ved Benteplassen, ved Kongeveien.

Bakgrunn
--------

Benteplassen har fått navn etter Bent Aslesen på 1700-tallet. Bent var gift med Kari Rasmusdatter, og det er en lang tradisjon om at de var innvandrere fra Finland. Kirkebøker og tingbøker viser derimot at Kari og Bent trolig kom fra Tyristrand. Farsnavnene Asle og Rasmus tyder heller ikke på finsk herkomst. Hiran skal være et eldre navn på Benteplassen. Det kan bety at det kanskje bodde finske innvandrere med etternavnet Hiranen på plassen *før* Kari og Bent kom dit.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Tavle 14: Benteplassen» Arkivert 12. november 2013 hos Wayback Machine. *Kulturminneløypa.no*
2. 1 2 3  Norheim, Olav:  Arkivert 1. januar 2018 hos Wayback Machine. «Den modige finnekjærringa»], *Terra Buskerud*. Historieboka.no

Se også
-------

* Trefningen ved Nordkleiva

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kari Johanne Spjeldnæs** (født 19. oktober 1966) er en norsk forlagskvinne. Hun har siden 2005 vært forlagsdirektør for litteratur i Aschehoug.

Spjeldnæs tok hovedfag i litteraturvitenskap om biografisjangeren Hun jobbet i Aschehoug som informasjonskonsulent, og ble senere informasjonssjef i forlaget i 1990-årene[*når?*]. I 1995 ble hun redaktør for Bokklubben Kunnskap og Kultur, og fra 1998 ble hun redaktør for Bokklubben Dagens Bøker. Fra år 2000 ble hun direktør med ansvar blant annet for Den norske Bokklubben og Den norske Lyrikklubben. Hun ble i 2004 forlagssjef i Aschehoug Fakta, året etter sin nåværende stilling som forlagsdirektør for litteratur.

Hun er styreleder i Lydbokforlaget og styremedlem i Bestselgerforlaget AS, Oktober forlag og Stiftelsen Norsk Form. Hun er medlem av Forleggerforeningens allmennbokutvalg.

Hun er gift med Thomas Hylland Eriksen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kari J. Spjeldnæs *Å skrive et liv : biografiens form, virkemidler og muligheter - en analyse av Dag Østerberg: Jean-Paul Sartre og Toril Moi: Simone de Beauvoir* Hovedoppgave i litteraturvitenskap - Universitetet i Oslo, 1997
3. ↑  Dagens næringsliv *Tre hete kandidater* 10.11.2009
4. ↑  Kari Johanne Spjeldnæs roller i næringslivet
5. ↑  forleggerforeningen.no Allmennbokutvalget
6. ↑  «- Jeg var opptatt av å bevare roen». *Aftenposten*. Besøkt 13. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kari J. Spjeldnæs i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Kjetil Osvold** (født 5. juni 1961 i Ålesund) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte på midtbanen. Han var kjent for sin slepne teknikk og følsomme venstrefot.

Han er fra Hessa der også landslagsspillerne Helge Skuseth og John Arne Riise vokste opp. Osvold begynte som spiller i Aalesund som 9-åring, gikk senere til Skarbøvik (1978) og Start (1981–1984). Han spilte for Lillestrøm (1985–1986), og var samtidig vikar ved Bråten ungdomsskole.

Han gikk til Nottingham Forest i desember 1986 for 90 000 pund, og spilte under Brian Clough der med debut og stangskudd den 27. april 1987. Inkludert en mnd utleie til Leicester City hadde han 11 kamper i engelske lag.

Svenske Djurgården hentet Osvold foran 1988-sesongen for 700 000 kroner. Han var en av lagets viktigste spillere den ene sesongen han spilte for Djurgården, der han dannet en solid midtbaneduo med Stefan Rehn. En forutsetning for overgangen til Djurgården var at han skulle få gå videre hvis en profesjonell klubb ønsket ham, og i desember 1988 ble Osvold solgt videre til greske PAOK for samme sum Djurgården hadde hentet ham for.
Osvold spilte én sesong for PAOK. Etter tre sesonger tilbake i LSK (1990–1992) var han en sesong som kaptein for Skeid (1993) da de berget plassen i 2. divisjon.

Osvold tok den 30. april 1986 en tunnel på Maradona i en treningskamp på Ullevaal i forkant av VM i fotball 1986 der han i tillegg scoret kampens eneste mål. Etter at han la opp har han arbeidet som markedssjef, forsikringsselger og fotballagent.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 120480, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jan Blomgren (29. desember 1988). «Osvold lämner Djurgården». *Svenska Dagbladet*. s. 28.
3. ↑  Hva gjør du nå, Kjetil Osvold? Arkivert 22. september 2009 hos Wayback Machine. fra Nettavisen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjetil Osvold – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Kjetil Osvold – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Kjetil Osvold – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Kjetil Osvold – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Kjetil Osvold – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |