recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Formell vitenskap** eller **formalvitenskap** er vitenskap der formen og systemet alene er viktig, ikke innholdet. Formelle vitenskaper er logikk, matematikk, statistikk, informasjonsteori, spillteori og innen lingvistikk, syntaks og gramatikk. Naturvitenskap og samfunnsvitenskap undersøker fenomener og hendelser empirisk. Formell vitenskap måler ingenting, men bidrar til vitenskapen ved å klargjøre hva empirisk vitenskap med rette kan si om verden. Formell vitenskap kan bevare sannhet slik at sanne premisser med sikkerhet gir en sann konklusjon.

Historie
--------

Papyrusfragment av Euklids "elementer". Boken er siden trykt i over 1000 utgaver på ulike språk. Karbondatering skjer empirisk basert på modeller utviklet via formell vitenskap.
Formell vitenskap oppstod før vitenskapelig metode, og matematikk var i bruk i Babylon, Egypt og India mer enn 1000 år før Kristus. Logikk som analyse av beslutningsprosesser oppstod uavhenig av hverandre i India, Kina og Hellas i antikken. Den kinesiske tradisjonen forsvant, mens særlig den greske tradisjonen via Aristoteles fikk stor innflytelse. Geometrien ble bygd opp logisk, og Eukleides verk *Elementer* ble brukt som lærebok i over 2000 år. Sannsynlighetsteori kom på 1600-tallet, og på 1800-tallet utviklet Gauss og Laplace statistikken. Utviklingen av datamaskiner andre havldel av 1900-tallet, gav et løft til formell vitenskap, og det oppstod nye felt som informasjonsteori, numerikk, og teoretisk informatikk.

Forskjell på vitenskaper
------------------------

> En grunn til at matematikk har en spesiell status, fremfor alle andre vitenskaper, er at dets lover er helt sikre og ubestridelige, mens de av andre vitenskapene i noen grad kan debatteres og er i konstant fare for å bli forkastet av nyoppdagede fakta. 
> 
> 
> 
> Albert Einstein
> 
> 

Formelle vitenskaper er deduktive, og er ikke avhengig av observasjoner. De beskriver ikke verden, men er logisk og metodisk analytiske og a priori, og uavhengige av empiriske metoder. Formelle vitenskaper er likevel viktige for vitenskapen fordi de er godt egnet til å forutsi følger av teorier eller vurdere kvaliteten på innsamlede data.

Formelle vitenskaper som sannsynlighetsregning og spillteori kan forutsi hvor stor sannsynlighet det er for å få et resultat når en kaster to terninger, og hvordan man bør velge i forhold til den andre spillerne. Hvorvidt man vinner spillet, jukser, eller i det hele tatt spiller er likegyldig.

Induksjonsproblemet, først påpekt av David Hume oppstår når en bruker formell logikk for å vise at generalisering basert på observasjoner ikke trenger å gi sanne konklusjoner. Mange nyere filosofer, bl.a. Wienerkretsen  og Karl Popper studerte forholdet mellom formell deduksjon og empirisk induksjon.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Matematikk på død og liv
3. ↑  Albert Einstein (1923). «Geometry and Experience». *Sidelights on relativity*. Courier Dover Publications. s. 27.  Utgave av Dover (2010), ISBN 978-0-486-24511-9.
4. ↑
Malaysias flagg. Størrelsesforhold 1:2
Malaysias handelsflagg. Størrelsesforhold 1:2
Malaysias orlogsflagg. Størrelsesforhold 1:2
**Malaysias flagg** består av en duk med fjorten røde og hvite striper og med en blå kanton der det er plassert en halvmåne og en sol i gult. De fjorten rødhvite stripene i flagget representerer de tretten delstatene delstatene i Malaysia pluss føderalregjeringen. Av samme grunn har stjernen fjorten takker. Opprinnelig var Singapore en del av den malaysiske føderasjonen og en av stripene og takkene representerte da Singapore. Da Singapore gikk ut av føderasjonen i 1965 ble symbolikken omtolket slik at den fjortende stripen og takken representerer føderalmakten. Halvmånen og stjernen er samtidig symboler for islam, hovedreligionen i landet. De har gul farge, en farge som er knyttet til Malaysias kongelige familier. Gult er også grunnfargen i landets kongeflagg. Den blå fargen symboliserer det malaysiske folks enhet. De røde og hvite fargene er tradisjonelle farger i Malaysia og også i nabolandene. Både Singapores og Indonesias flagg bærer de samme fargene. Malaysias flagg er inspirert av USAs flagg, slik også flaggene til Liberia, og Hellas og Uruguay er. Flagget er i forholdet 1:2. Det ble tatt i bruk 16. september 1963. 

Ved siden av nasjonalflagget har Malaysia egne handelsflagg og orlogsflagg, begge etter britisk mønster. Handelsflagget er en *red ensign* med nasjonalflagget i kantonen. Orlogsflagget har nasjonalflagget i hvit duk, men det har naturlig nok ikke kors slik den britiske *white ensign* opprinnelig har. Malaysias orlogsflagg har i stedet et blått emblem i flaggets frie ende. dette består av et anker og korslagte tradisjonelle våpen.

Kilder
------

* (no) Malaysias flagg i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Asiatiske flagg |
| --- |
| Afghanistan **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Bahrain **·** Bangladesh **·** Bhutan **·** Brunei **·** De forente arabiske emirater **·** Filippinene **·** Georgia **·** India **·** Indonesia **·** Irak **·** Iran **·** Israel (Palestina) **·** Japan **·** Jemen **·** Jordan **·** Kambodsja **·** Kasakhstan **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong **·** Macao) **·** Republikken Kina **·** Kirgisistan **·** Kuwait **·** Kypros **·** Laos **·** Libanon **·** Malaysia **·** Maldivene **·** Mongolia **·** Myanmar **·** Nepal **·** Nord-Korea **·** Oman **·** Pakistan **·** Qatar **·** Russland **·** Saudi-Arabia **·** Singapore **·** Sri Lanka **·** Syria **·** Sør-Korea **·** Tadsjikistan **·** Thailand **·** Turkmenistan **·** Tyrkia **·** Usbekistan **·** Vietnam **·** Øst-Timor |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Sullivan Bay** er et område i Victoria i Australia. Det ligger på sørsiden av Port Phillip Bay rundt 60 kilometer sør for delstatshovedstaden Melbourne og en kilometer øst for Sorrento. Stedet var åsted for et mislykket forsøk på å etablere en straffangekoloni i 1803. Lederen for kolonien var oberstløytnant David Collins som navngav stedet etter krigs- og koloniministeren John Sullivan.

Stedet ble valgt på grunn av den strategiske beliggenheten ved inngangen av bukta (The Rip) og var det første forsøket på å etablere en europeisk bosetning i det som i dag er Victoria.

I april 1803 ble HMS «Calcutta» og transportskipet «Ocean» sendt fra England via Kapp det gode håp med offiserer, en marinesoldatavdeling, frie nybyggere og straffanger. De ankom Sullivan Bay i oktober 1803.

Kolonistene oppdaget fort mangelen på ferskvann og egnet tømmer. De sterke strømmene i innløpet av bukta umuliggjorde hvalfangst. Kolonien var også dårlig forsvart. Collins besluttet derfor i januar 1804 å flytte kolonien til Van Diemens land (dagens Tasmania).

I den korte tiden kolonien eksisterte rømte 21 straffanger. En av disse var William Buckley som bodde sammen med aboriginene i 33 år før han møtte opp i John Batmans leir i 1835.

Det finnes få spor etter bosetningen. Fire graver, rester etter tønner, fotlenker, flasker og andre småting.

Referanser
----------

1. ↑  «Collins, David (1756–1810)». *Australian Dictionary of Biography, Volume 1*. MUP. 1966. s. 236–240. Besøkt 6. juni 2008.
2. ↑  «Escape From Prison To Join The Blacks.». *Townsville Daily Bulletin (Qld. : 1885 – 1954)*. Queensland: National Library of Australia. 19. august 1952. s. 2. Besøkt 18. januar 2012.
3. ↑  «Collins Settlement Historic Site, Sorrento», *Park Notes* (Parks Victoria), Juli 2003, arkivert fra originalen on 2012-05-01, besøkt 2011-11-01  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 1. mai 2012. Besøkt 8. april 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***L'Europe nouvelle*** (norsk: det nye Europa) var et fransk tidsskrift for utenrikspolitikk, økonomi og litteratur, som utkom i Paris fra januar 1918 til juni 1940. Tidsskriftet ble grunnlagt av Louise Weiss som var redaktør fra stiftelsen og til 1934. Det var det første internasjonale tidsskriftet noensinne grunnlagt av en kvinne.

Tidsskriftet ble et forum for de som etter våpenhvilen i 1918, fortsatte å arbeide for frihet, pasifisme, likhet mellom kjønnene og folkene. Det ble raskt det ledende tidsskriftet i Europa i internasjonale spørsmål.

Louise Weiss støttet gjennom tidsskriftet Aristide Briands planer fra 1921 om å skape grunnlag for forsoning mellom Frankrike og Tyskland. Hun talte for inngåelse av Lucarno-avtalen i 1925 og for Tysklands inntreden i Folkeforbundet i 1926. Tidsskriftet støttet også Briand-Kellogg-pakten fra 1928.

Bidragsytere til L'Europe Nouvell var også journalisten og politikeren Henry de Jouvenel (1876–1935), forfatteren Pierre Drieu la Rochelle (1893–1945), forfatteren og diplomaten Wladimir d’Ormesson (1888–1973), og Frankrikes utenriksminister Georges Bonnet (1889–1973). Også Carl Joachim Hambro var blant bidragsyterne.

I tidsskriftet promoterte Weiss det hun kalte «fredens vitenskap», og fredsakademiet hun stiftet i 1930 og kalte Nouvelle Ecole de la Paix (Den nye fredsskolen). Weiss mistet etterhvert troen på Folkeforbundet etterhvert som hun oppdaget at det ikke ville gi det nasjonalsosialistiske Tyskland motstand. Da hun også mistet sin tro på pasifismen, forlot hun redaktørstillingen i magasinet i 1934.

Louise Weiss var i sitt tidsskrift blant de første som talte for europeisk integrasjon i form av et felles marked, felles valuta og en europeisk kultur.

Referanser
----------

1. ↑  *L'Europe nouvelle : revue hebdomadaire des questions extérieures, économiques et littéraires*. Paris: Bibliothèque nationale de France. Gallicia. 1918.
2. ↑  Augusta von Oertzen (1928). «Louise Weiss, der erste weiblicher Herausgeber einer internationalen Revue.». *Die Frauen Ilustrierte (Berliner Leben): Zeitschrift für Schönheit und Kunst.* (3). Besøkt 1. januar 2019 – via DIGITALE LANDESBIBLIOTHEK BERLIN.
3. ↑  Francis, Claude; Gontier, Fernande (1988). *Simone de Beauvoir*. Oslo: Gyldendal. s. 114. ISBN 9788257406349.
4. 1 2 3  «Louise Weiss | Jewish Women's Archive». *jwa.org*. Besøkt 1. januar 2019.
5. 1 2  «Prix Louise Weiss». *www.prixlouiseweiss.com*. Besøkt 1. januar 2019.
6. ↑  Aftenposten 6. desember 1966. Intervju med Louise Weiss.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Vektløfting: |
| Junior-NM i vektløfting |
| Gull | 1987 Larvik | -110 kg |
| Sølv | 1986 Vigrestad | -100 kg |
| Junior-Nordisk i vektløfting |
| Gull | 1987 Kramfors | -110 kg |
| Sølv | 1986 Odense | -100 kg |

**Sigmund Borgenhaug** (født 1967 i Fredrikstad, Østfold) er en norsk tidligere vektløfter, som konkurrerte for Lenja Atletklubb og T&IL National. Hans personlige rekorder er 161 kg i rykk, 175 kg i støt og 330 kg sammenlagt. Borgenhaug ble i 1987 både norsk og nordisk juniormester, og han er rangert som en av de poengmessig beste norske juniorløfterne gjennom tidene. 

Da Sigmund Borgenhaug som sisteårs juniorløfter løftet 161 kg i rykk i desember 1987, var dette det meste som noensinne hadde vært løftet av en nordmann på juniornivå. Den som før Borgenhaug hadde løftet mest var Tage Knudsen fra Oslo Atletklubb som i 1979 løftet 160,5 kg i klasse +110 kg. Borgenhaugs rykk-resultat forble det tyngste juniorresultatet i Norge inntil oktober 2010, da Vebjørn Varlid fra Tambarskjelvar Idrettslag løftet 162 kg i klasse +105 kg under nordisk juniormesterskap i Sverige. Varlid er per 2016 den eneste juniorløfteren gjennom tidene som har løftet mer enn Borgerhaug i rykk.

Det er bare fire juniorløftere gjennom tidene som har løftet mer enn Borgenhaugs 175 kg i støt. Disse er Eivind Rekustad, Vebjørn Varlid, Viktor Solstrand og Tage Knudsen. Videre er det bare tre juniorløftere gjennom tidene som har løftet mer enn Borgenhaugs 330 kg sammenlagt. Disse er Vebjørn Varlid, Viktor Solstrand og Tage Knudsen.

Resultater og meritter i vektløfting
------------------------------------

### NM i vektløfting

| År | Sted | Klasse | Plassering | Rykk | Støt | Totalt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Flagget til Norge Trondheim, Sør-Trøndelag | -110 kg | - | - | - | - |
| 1987 | Flagget til Norge Tysvær, Rogaland | -100 kg | - | 135 kg | - | - |

### Junior-NM i vektløfting

| År | Sted | Klasse | Plassering | Rykk | Støt | Totalt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Flagget til Norge Larvik, Vestfold | -110 kg | 1.-plass | 130 kg | 150 kg | 280 kg |
| 1986 | Flagget til Norge Vigrestad, Rogaland | -100 kg | 2.-plass | 115 kg | 130 kg | 245 kg |
| 1985 | Flagget til Norge Førde, Sogn og Fjordane | -90 kg | Ukjent | 92,5 kg | 110 kg | 202,5 kg |

### Nordisk mesterskap i vektløfting

| År | Sted | Klasse | Plassering | Rykk | Støt | Totalt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Flagget til Sverige Sundbyberg, Sverige | -110 kg | - | - | - | - |

### Junior-Nordisk i vektløfting

| År | Sted | Klasse | Plassering | Rykk | Støt | Totalt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Flagget til Sverige Kramfors, Sverige | -110 kg | 1.-plass | 150 kg | 170 kg | 320 kg |
| 1986 | Flagget til Danmark Odense, Danmark | -100 kg | 2.-plass | 120 kg | 147,5 kg | 267,5 kg |

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. november 2016. Besøkt 21. november 2016.
**Sigmund Lillebjerka** (født 12. juni 1931 i Finneidfjord, død 27. juli 2015 i Bodø) var en norsk komponist, autodidakt og studert med Per Hjort Albertsen, Sigurd Berge, Bjørn Kruse og Olav Anton Thommessen. Han var far til musikerne Sveinung Lillebjerka (fiolin) og Ørnulf Lillebjerka (cello). Han var tidlig aktiv i Korgens musikkmiljø, der han etablerte Korgen Skolemusikkorps, og preget i en årrekke landsdelens seriøse musikkliv.

Lillebjerka bidro blant annet med bestillingsverker til Osa-festivalen, Voss, Nordland Musikkfestuke (festivalartist 2005), Musikkteateret Bodø, Petter Dass-festivalen, Alstahaug, Hemnes Blues- og Jazzfestival, ILIOS-festivalen, Harstad, Bodø domkor, Arctic Brass, Vefsn-Ensemblet, fiolinistene Erika Toth og Arvid Engegård, Radio V3, Brussel, Rønvik kirke, og Trio Valeria.

Fra 1999 var han sentral leder og komponist for Bodø Sinfonietta. Lillebjerka skrev bestillingsverket *Natt og dag i Rana* til Havmanndagene 2004.
I 2005 skrev han, som den første i Nord-Norge etter Ole Olsen, opera, nemlig barneoperaen *Jomfru Rosenving på Santavajasø*, basert på Regine Normanns eventyr, og fremført av Bodø Sinfonietta i Bodø Kulturhus og Nordland Teater. I anledning Nordland Musikkfestukes 25-årsjubileum, var Lillebjerka festivalartist og laget i den anledning *Den gale hanen*, for symfoniorkester.

Referanser
----------

1. 1 2 3   arkiveringsdato 3. mars 2016, arkiv-URL web.archive.org, www.an.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gunnar Hemmingsen, *Sigmund Lillebjerka - et komponistportrett[*død lenke*]* fra Nordland fylkeskommune (video)
3. ↑  Jørgen Mathisen (29. juli 2015). «Bodøs mest kjente komponist er død» **(norsk)**. *Avisa Nordland*. Besøkt 29. juli 2015.
4. ↑  «Sigmund Lillebjerka er død» **(norsk)**. Norsk Komponistforening. 11. august 2015. Arkivert fra originalen 14. januar 2018. Besøkt 11. august 2015.
5. ↑  verksliste fra composers21.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sigmund Dehli** (født 27. januar 1956) er en norsk trekkspiller og komponist.

Dehli begynte å studere ved Formoes trekkspillskole på Hønefoss. Videre studerte han med Jon Faukstad, Birgit Støen og Toralf Tollefsen. Han vant NM i trekkspill i 1974 og 1975, Nordisk mesterskap i trekksspill i 1976. Dehli ble også nominert til Spellemannprisen for platen «Gammeldansidyll» i 1975 og han vant Belgprisen i 1986 for platen «Duett», sammen med Inger Nordstöm.

Sigmund Dehli har dessuten sittet som jurymedlem under en rekke kjente arrangement, som Norgesmesterskapet på trekkspill (NTL), Vestlandmesterskapet i Gammeldansmusikk (Norge), Vestlandsmesterskapet på Torader (Norge), og Spellemannprisen (TV). Han har som musiker turnert i land som Norge, Sverige, Danmark, Island, Færøyene, Libanon, Georgia og USA. Han har dessuten holdt en rekke konserter, blant annet sammen med kjente musikere som Eddy «Knerten» Lyshaug, Tiit Kikas, Tormod «Lillebror» Vasaasen, Ragnvald Weddegjerde, Odvar Stegegjerdet, Gunnar «GP» Pedersen, Torkjell «Toraderhaugen» Haugen, Bent Jacobsen, Merit Hemmingsson, Orsa Spelmän og Benny Andersson.

Sigmund Dehli var også med på å starte Titanofestivalen i 1979, sammen med Harald Henschien jr. (dattersønn til den kjente trekkspillvirtuosen og trekkspillfabrikante Harald Henschien).

I en årrekke (ca. 20 år) var Dehli også med på å utgi bladet *Gammeldans*, sammen med Harald Henschien jr. Bladet ble senere overtatt av NTLs *Trekkspillnytt*.

Komposisjoner
-------------

Sigmund Dehli har komponert ca. 100 komposisjoner. De mest kjente er:

* Titanolåten (innspilt i mer enn 100 innspillinger rundt om i verden)
* Hilsen til Gol
* Stemning vid Orsasjön
* Full fart
* Harleypolka
* Snickers
* Kara på tur
* Fjellvidda
* Vågåtreffen
* Tempelseteren
* Drømmen om Titano

Diskografi
----------

* Gammeldansidyll
* Full fart
* Full fart 2
* Full fart 3
* Ny vri
* Appollo
* Tidlig morgen
* In the mood
* Kjempespretten
* Duett
* Storslåtter
* Whisky før frokost
* 20 år med gammeldans
* Buskspell 1
* Buskspell 2
* New Dehli & Knerten band

Referanser
----------

1. ↑  Trekkspillshow Arkivert 27. januar 2019 hos Wayback Machine. Bergensavisen
**Sigmund Torsteinson** (født 25. januar 1905, død 16. oktober 1987) var musikkskribent og museumsintendant, knyttet til Troldhaugen.

Etter studier i musikk, teater og litteratur i Oslo, Stockholm og København, debuterte Torsteinson med en lyrikkaften i Oslo i 1930. Han var siden en meget benyttet resitatør, og skrev regelmessig i norsk og utenlandsk presse og tidsskrift. Han var teaterkritiker og kulturskribent i Morgenavisen i Bergen 1955-1977. 

Hans navn er først og fremst knyttet til Troldhaugen, Edvard og Nina Griegs hjem. Her la han fra slutten av 30-tallet ned et betydelig arbeid for å opprettholde og utvikle Troldhaugen som et levende kultursentrum. Fra midten av 50-tallet til han gikk av i 1978 var han intendant og kunstnerisk leder for *Edvard Grieg Museum. Troldhaugen*. Griegprisen ekstraordinært i 1976

Torsteinson ble utnevnt til statsstipendiat i 1955.

Litteratur
----------

* *Troldhaugen*. Bergen, 1937. *(24 siders brosjyre, flere opplag, også på engelsk)*
* *Troldhaugen, Nina og Edvard Griegs hjem*. Gyldendal, 1959 (2. utg. 1962)
* *Femti år med Troldhaugen : glimt fra museumstiden 1928-1978*. Gyldendal, 1978. ISBN 82-05-10952-4
* *Med troll i tankene : minner om meget og mangt*. Gyldendal, 1985. ISBN 82-05-16440-1
* *Kjære Olle! : ur brev från Sigmund Torsteinson i Bergen till Olof Widgren i Stockholm 1933-1987*. Stockholm: CKM , 2006. ISBN 91-7040-050-4

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Bind om gruvedriften i Setesdal.jpg
**Sigmund Andreas Monen** (født 29. august 1940) er en norsk pensjonert adjunkt. Frem til han ble pensjonist arbeidet han ved Evje skule, men han er mest kjent som pådriver for å få etablert et bygdemuseum i Evje og Hornnes kommune. I dette arbeidet kom han i kontakt med amatørgeologen Theodor Gautestad. Monen var selv interessert i stein og mineraler. Mye av innsatsen hans var knyttet til å sikre de verdifulle mineralene i museets samlinger. Monen er svært aktiv innen kulturlivet i kommunen også som pensjonist. 

Evje og Hornnes geomuseum Fennefoss har per 2021 en permanent samling som inneholder med et stort antall mineraler funnet i de mange gruvene i Evje-Ivelandsområdet.

Kongens fortjenstmedalje
------------------------

15. februar 2008 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv av ordfører Bjørn Alfred Ropstad ved et arrangement på Fennefoss museum. På diplomet stod det at han var lektor, og da Monen i ettertid oppdaget dette, kontaktet han Slottet for å opplyse at han stillingsbetegnelsen på diplomet måtte «nedgraderes» til adjunkt. Ved Slottet fant man da at fortjenstmedaljen burde oppgraderes fra sølv til gull. Ved nytt vedtak 25. mars 2008 ble han derfor tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Den nye utmerkelsen ble overrakt Monen den 25. november av konstituert fylkesmann Svein Åril.

Gruvebøker
----------

I 2016 publiserte Sigmund Monen et svært bind med tre bøker om gruvedriften på Evje og med noe om de andre gruver i Setesdal. Det som blir skrivet om den en gang svært viktige Flåt nikkelgruve, blir presentert som fortellinger av gruvearbeidere. Han hadde intervjuet mange gruvearbeidere og hadde skrivet ned alle historier om livet nede i gruvene, i de ulike anlegg på gruvetråkka, og nede ved smelteverket. Tittelen er: "Gruvedrift og nikkelindustri i Setesdal. Arbeidsfolk fortell m.m.". Bindet selges hos Evje og Hornnes kommune.

Kilder
------

* Setesdølen 25. november 2008 side 13
* Monen, S. (2016): Gruvedrift og nikkelindustri i Setesdal. Arbeidsfolk fortel m.m. Bind med 3 bøker. Evje og Hornnes kommune. ISBN Samlekassett: 978-82-690462-0-5

Referanser
----------

1. ↑  Ronald Werner. «Evje og Hornnes geomuseum, Fennefoss» (PDF). *STEIN - magasin for populærgeologi* (2/2010): 22–25. «De geologiske og mineralogiske samlinger ble bygd opp gjennom hederverdig innsats av lærer, lokal historiker og mineralentusiast Sigmund Monen. Gjennom år med tålmodig arbeid for å skaffe de nødvendige midler, klarte han og sine støttespillere å bygge opp en samling som kan kalles imponerende stor, utfyllende og kvalitativ av internasjonalt betydning.»
2. ↑  Refseth, Aud (25. november 2008). «Fra sølv til gull». *NRK*. Besøkt 26. februar 2021. «Monen kontaktet Slottet og påpekte at han ufortjent var blitt for høyt titulert. Det resulterte i en ny gjennomgang. Hans Majestet kom fram til at Sigmund Monen burde honorereres enda høyere enn det som først var tenkt - og sølv ble endret til gull, skriver Setesdølen.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Fasettert søk**, også kalt **fasettert navigasjon**, er en metode for å navigere nettsider der informasjonen kan filtreres etter flere kriterier samtidig, og hvor opptellingen av antall treff begrenses til det antall nettsider som matcher alle filterkriteriene. Ofte kan en bruker først gjøre et fritekstsøk, og deretter benytte de ulike fasettene, eller kategoriene, for å begrense søkeresultatene. 

En av fordelene ved fasettert søk er at «tomme kategorier», det vil si kategorilenker som ikke leder til andre dokumenter, utelukkes.

Historikk
---------

Prinsippet bak fasettert navigasjon ble først beskrevet av den indiske bibliotekaren Ranganathan på 1930-tallet som et alternativ til hierarkiske klassifikasjonssystemer som Deweys desimalklassifikasjon. Ranganathans system var lite praktisk å ta i bruk før internett femti år senere gjorde dette praktisk gjennomførlig. Første moderne implementasjon av fasettert søk ble *Flamenco*-prosjektet ved University of California, Berkeley på 1990-tallet.

I 2006 ble det første seminaret for fasettert søk arrangert i Seattle, USA. Arrangørene, Special Interest Group on Information Retrieval, beskrev fasettert søk som en kombinasjon mellom de to paradigmene *navigasjonssøk* og *direkte søk*. Navigasjonssøk benytter taksonomi og avgrenser søket, mens direkte søk gir brukeren mulighet til å bla gjennom resultater basert på søkeord, slik som ved et Google-søk.

Eksempler på norske nettsteder som benytter fasettering
-------------------------------------------------------

* Vinmonopolet Vinmonopolets produktkatalog Fasetterer på produsentland, type, mat den passer til og pris.
* utdanning.no eksempelside studiesøk i Kunnskapsdepartementets studieinformasjonsnettsted
* Finn.no

Programvare for fasettert navigasjon
------------------------------------

* Apache Solr. Åpen kildekodesystem i utviklet i Java
* SIMILE Exhibit. Javaskriptløsning utviklet av Massachusetts Institute of Technology hvor fasetteringsmotoren er implementert i nettleseren.

Referanser
----------

1. ↑  Callender, J. og Morville, P. (20.04.2010). «Design Patterns: Faceted Navigation». A List Apart. Besøkt 26.10.2015.
2. ↑  David Weinberger: *Everything is mischellaneous* s.80
3. ↑  «facetedsearch». *sites.google.com*. Besøkt 26. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Netlife research: Bloggpost fra IAllenkelhet om fasettert søk
* Nettskriving.no Hvorfor vi elsker fasettert navigasjon[*død lenke*]
**Richard Austin Quest** (født 9. mars 1962) er en engelsk journalist og nyhetsanker for CNN International, basert i New York City i New York.

Han er programleder for *Quest Means Business*. I tillegg til dette finansprogrammet, som sendes fem dager i uken, er Quest programleder for det månedlige programmet *CNN Business Traveller* og *CNN Marketplace Europe*. Han var tidligere programleder for det månedlige programmet *Quest* og det daglige programmet *CNN Today*, som var rettet mot morgenpublikumet i Europa.

Tidlig liv og utdannelse
------------------------

Quest er født og delvis oppvokst i Liverpool i Merseyside i England.

Han tok sin utdannelse ved den enhetsskolen Roundhay School i Leeds, etterfulgt av Airedale and Wharfedale College og University of Leeds, hvor han studerte jus, og tok sin grad i 1983, og fikk deretter advokatbevilling. Han hadde allerede fått kringkastingserfaring da han tilbrakte studieåret 1983-84 i USA, ved Vanderbilt University i Nashville i Tennessee. Som nyhetsredaktør for campusradiostasjonen WRVU bygget han journaliststaben fra bunnen av.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1962[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Quest – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Richard Quest på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Richard Quest på Twitter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Vulva** er en elektronisk musikk-duo fra Storbritannia, startet i 1993 av Tim Hutton og Thomas Melchior. Som Vulva har de gitt ut musikk på Richard D. James og Grant Wilson-Claridges plateselskap Rephlex. De har også gitt ut musikk sammen i sideprosjektet **Yoni** (sanskrit for vulva), på Jonah Sharps selskap Reflective.

De to har senere gitt ut musikk som **Soul Capsule** sammen med Baby Ford. Tim Hutton har i tillegg en musikk-duo kalt **Sugardaddy** med Groove Armadas Tom Findlay, og han har også vært medvirker på flere av Groove Armadas album.

Albumliste
----------

### Som Vulva

* 1993: From The Cockpit
* 1994: Mini Space Vulvette E.P. (12-tommer)
* 1996: Birdwatch
* 1996: Doggy Bag (12-tommer)
* 1997: Vulvic Yonification

### Som Yoni

* 1994: My Little Yoni
* 1994: Yoni (12-tommer)
* 1996: Space Cadet (12-tommer)
* 1996: Untitled (12-tommer)
* 1997: Suck On This (12-tommer)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vulva på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Vulva på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Vulva på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Copenhagen Distortions logo med devisen: *A celebration of Copenhagens nightlife*
**Copenhagen Distortion** er en festival for fest- og klubbkultur som finner sted i Københavns gater og usedvanlige steder rundt omkring i byen, hvert år i uken omkring den første lørdag i juni. 

Festivalen ble grunnlagt i 1998 av Thomas Fleurquin som engangsforestilling i nattklubben Mantra i Tivoli (København), og i årene 2005–06 begynte festivalen å fokusere mere på utendørsfester. I 2008 var Distortion en av de helt store kulturelle feiringer i København, med opp mot 160 000 deltagere

Festivalens kulturelle fokus ligger på klubbkultur, upfront dansemusikk, gateliv, natteliv og sosial kunst, og festen flytter hver dag rundt i et annet kvarter. Distortion mottar økonomisk støtte fra Kultur- og Fritidsforvaltningen i Københavns Kommune.

Se også
-------

* Loveparade

Referanser
----------

1. ↑  «*Thomas Fleurquin: Professionel mod sin vilje*, soundvenue.com». Arkivert fra originalen 9. desember 2012. Besøkt 18. mars 2013.
2. ↑  *Politi: Fem anholdte og ti ambulancer efter god nat*, politiken.dk
3. ↑  *København giver millioner til udskældt gadefestival*, politiken.dk

Eksterne lenker
---------------

* Copenhagen Distortions hjemmeside

Portal: Danmark
**Richard Peter «Dick» Rodenhiser** (født 17. oktober 1932 i Malden i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.

Rodenhiser vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

Fire år senere, i vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i ishockey. USA vant alle fem kampene i finaleserien som besto av seks lag. Canada ble nummer to og Sovjetunionen kom på tredjeplass.

Rodenhiser ble også verdensmester i ishockey i 1960 i OL-turneringen i Squaw Valley som også var det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han deltok i fire verdensmesterskap.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Rodenhiser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Richard Rodenhiser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Rodenhiser – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Rodenhiser – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Richard Rodenhiser – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Fasikkulasjon** eller **leamus** er ufrivillige, kortvarige, rytmiske og sitrende sammentrekninger av skjelettmuskulaturen, men som ikke fører til bevegelser over andre ledd enn tå- eller fingerledd. Vanligst oppstår dette i små muskler i ansiktet, særlig rundt øyet, men kan oppstå i alle musklene i kroppen. Sammentrekningene kan vare i flere timer om gangen og er synlige utenpå huden.

Fasikkulasjoner er vanlige, og er vanlig hos friske personer. Fasikkulasjon kan derimot også være tilstede ved visse nerve- og muskelsykdommer. I små muskler kan det skyldes en ubalanse mellom væske og mineraler, og inntak av magnesium eller kalsium kan motvirke langvarig fasikkulasjon.[] I større muskler kan fasikkulasjon oppstå etter uvant eller intensiv trening.[]

Referanser
----------

1. 1 2  Jansen, Jan. (2016, 26. mai). Fasikkulasjon. I Store medisinske leksikon. Hentet 4. februar 2017 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Richard Pischel** (født 18. januar 1849 i Breslau i provinsen Schlesien, kongedømmet Preussen, død 26. desember 1908 i Madras) var en tysk indolog.

Liv og virke
------------

Richars Pischel studerte blant annet i London og Oxford, ble professor i sanskrit og sammenlignende språkforskning i Kiel, senere i Halle og Berlin. 

Hans arbeijder var av store viktige særlig for prakrit-dialektene. 

Blandt disse kan nevnes: *De Kālidāsæ Çākuntali recensionibus* (1870), *De grammaticis prācriticis* (1874), *Kālidāsa's Çākuntalā, the Bengali Recension with Critical Notes* (1877), *Hemacandra's Grammatik der Prākrit-Sprachen* [2 bind, 1877—80), *The Assalāyana-suttam* (pali og engelsk) (1880), *The Deçināmamalā of Hemacandra* (bind I. 1880), *The Théri-Gāthā* (1883), *Rudrata's Qrngāratilaka and Rugyaka's Sahrdayalilā, with an Introduction and Notes* (1886), *Vedische Studien* I—III (1889—1900, med Geldner); *Beiträge zur Kenntniss der deutschen Zigeuner* (1894); *Grammatik der Prākritsprache* (i *Indo-arische Alterthumskunde*); *Leben und Lehre des Buddha* (1906, 2. oplag ved Lüders, 1910); artikler i "Zeitschrift der deutschen morgenländischen Gesellschaft", "Göttingische Gelehrte Anzeigen", "Kuhn & Schleichers Beiträge", "Bezzenbergers Beiträge" og "Sitzungsberichte der preussischen Akademie der Wissenschaften".

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   AlKindi, General Diamond Catalogue ID 38671[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Pischel, Richard i Christian Blangstrup, *Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1925)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
Tre lokomotiver fra Green Cargo
Green Cargo-godstog mellom Veme og Sokna, Bergensbanen.
Green Cargo-godstog Alnabr-Bergen passerer Sandermosen st.
**Green Cargo AB** (GC) er et svensk, statlig transportselskap som kjører godstransport med tog i Sverige og til og fra utlandet. Green Cargo ble etablert som eget selskap ved oppsplittingen av Statens Järnvägar den 1. januar 2001, og videreførte virksomheten fra SJ Gods. Selskapet har nærmere 90 % av markedsandelen på godstransport på jernbane i Sverige. Green Cargo eide inntil 2010 45% av CargoNet.

I 2016 etablerte Green Cargo seg med ruter i Norge da de overtok en rekke godstogsruter på Sørlandsbanen, Bergensbanen, Raumabanen, Dovrebanen, Nordlandsbanen og Ofotbanen etter avviklingen i Cargolink. Men CG hadde i mange år trafikkert grensetrafikk mellom Norge og Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  «Green Cargo säljer CargoNet och satsar intermodalt». Green Cargo. 30. november 2010. Arkivert fra originalen 26. april 2015. Besøkt 2. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Green Cargo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Faskiner i mudderflater i Tyskland
En Churchill AVRE ingeniørstridsvogn bærer et knippe faskiner over et stridsvognshinder som allerede er fylt opp med faskiner.
**Faskin** (fra latinsk: *fascis*) er et knippe eller bunt med grener eller kvister som er bundet godt sammen. En faskin er vanligvis sylinderformet, 1-2 meter lang og opp til 0,5 m i diameter. 

  

Faskiner har hatt forskjellig anvendelse. Innen jordbruk har de vært benyttet som enkle støttemurer til å forsterke for eksempel bredden på kanaler og elver mot erosjon. De har også vært brukt for å lage midlertidige overganger over bløt jordsmon som over myrer. 

Innen militæret har de vært brukt dels som splintvern, her har sandsekker overtatt, dels som oppfylling av diker, grøfter, småelver, vollgraver og panserhindere.
Pionerer var ofte utstyrt med faskinkniver for å hugge skudd og kvist til faskiner. Fordelen er at en kan gjøre det fremkommelig med enkle stedlige materialer. Tilsvarende kan en utnytte bunter av for eksempel plastrør eller annet materiale som er tillgjengelig.

Navnet kommer fra *fasces*, som er en mindre bunt sammenbundne pinner som stammer fra et maktsymbol som ble benyttet i Romerriket.

Ordet danner også grunnlaget for uttrykket fascisme. En finner fasces som maktsymbol også i politiets emblem.
Faskiner ble brukt som dekning av berg og steiner ved sprengning. Det var billig og effektiv måte å dekke til for utskyting av steinmasser. På midten/slutten av1950 årene begynte man å bruke (skytematter) laget av brukte bil og traktordekk og faskiner ble utfaset.

Referanser
----------

1. ↑  «Fascine». *Dictionary of terms in common use in the 18th century*. The First Foot Guards. Besøkt 20. oktober 2015.
2. ↑  Merriam-Webster Online Dictionary Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.: fasces

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Wahrenberg-kvartalet** *svensk:* **Kvarteret Wahrenberg** er et kvartal på Norrmalm i det sentrale Stockholm som ligger mellom Drottninggatan og Brunkebergstorg. De gamle bygningene ble revet i forbindelse med Norrmalmsreguleringen. Det ble bebygget på slutten av 1960-tallet med et stort parkeringshus og to smale, like kontorbygg med røde fasader som danner front mot Drottninggatan og Brunkebergstorg. Bygningene ble tegnet av arkitektene Boijsen & Efvergren på vegne av Stockholms byadministrasjon. Rivingen var i tråd med ambisjonene i henhold til byplanene City 62 og City 67, som tilrettela Stockhholm for bilkjøring. På samme tid ble også nabokvartalet på den andre siden av Drottninggatan, Elefanten-kvartalet, revet. Der ble det også bygget et stort parkeringshus.

I forbindelse med renovering av området rundt Sergels torg i 1990-årene ble idéen om å skjule parkeringshus lansert ved å bygge leilighetsbygg med en felles hage på parkeringshusets tak. Idéen ble realisert i 1996-97 etter tegninger av Brunnberg & Forshed arkiteker som kledde sidefasadene mot Vattugatan og Herkulesgatan i et ti-etasjers høyt boligbygg som hadde fasader inspirert av 1920-tallss arkitektur. De to kontorblokkene mot Drottninggatan og Brunkebergstorg ble bevart, så vel som parkeringshuset.

I dag forvaltes kvartalene av Stena Fastigheter.

Bilder
------

* Utsikten fra Brunkebergstorg i 1967 mot Wahrenberg-kvartalet, Drottninggatan og Elefanten-kvartalet.Utsikten fra Brunkebergstorg i 1967 mot Wahrenberg-kvartalet, Drottninggatan og Elefanten-kvartalet.
* Området sett fra Brunkebergstorg, i forgrunnen kontorbygget Wahrenberg 10Området sett fra Brunkebergstorg, i forgrunnen kontorbygget Wahrenberg 10
* Wahrenberg-kvartalet med de ny boligene, sett fra Vattugatan.Wahrenberg-kvartalet med de ny boligene, sett fra Vattugatan.

Referanser
----------

1. ↑  *Guide till Stockholms arkitektur*, side 109
2. ↑  Stena Fastigheter Arkivert 22. juni 2009 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Hultin, Olof; Österling, Ola; Perlmutter, Michael (2002) [1998].  *Guide till Stockholms arkitektur* (2. utgave). Stockholm: Arkitektur Förlag. Libris 8465772. ISBN 91 86050-58-3
**Mona Hofland Skjønberg** (født 24. juni 1929, død 11. februar 2010) var en norsk skuespiller. Hofland var tidlig i sin karriere tilknyttet Studioteatret, og opptrådte siden ved en rekke av landets viktigste scener. Hun ble ansatt på Oslo Nye Teater i 1953, hvor hun blant annet i 1960 spilte Eliza Doolittle i *My Fair Lady*. 

Fra 1967 til pensjonsavgang i 1999 var hun ansatt ved Nationaltheatret, hvor hun medvirket i 50 produksjoner og hadde en rekke roller innenfor klassisk dramatikk. 

Hun hadde mange roller i norsk film, og spilte på 1990-tallet en sentral rolle som Nelly Frydenlund i Norges første såpeserie *Familiesagaen De syv søstre*. 

Hun huskes også for rollen som Sjuende Bergdatter i adventskalenderen *Jul på Månetoppen* som ble vist første gang på NRK i 2002. Repriser ble sendt i 2005 og i 2010.

Hofland ble gift med skuespiller Espen Skjønberg den 10. mai 1959.

Heder
-----

I 2001 ble hun utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. Hun mottok Radioteatrets Blå fugl (1988), Per Aabels ærespris (1994) og Gösta Ekmans ærespris. Hun var æresmedlem av Norsk Skuespillerforbund,

Referanser
----------

1. ↑   www.vg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0389332, besøkt 11. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Larsen, Svend Erik Løken (28. september 2014). «Mona Hofland». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 20. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mona Hofland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Mona Hofland hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Mona Hofland i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Mona Hofland på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Mona Hofland på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (fr) Mona Hofland på Allociné Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Leila Piccard** (født 11. januar 1971 i Les Saisies) er en tidligere fransk alpinist.

Familien Piccard var fast bestanddel av verdenscupen på 1990-tallet, i tillegg til Leila og OL-vinneren Franck Piccard deltok også brødrene Ian (født 1968) og Jeff (født 1976). Hun feiret sin eneste seier i Tignes, der hun vant parallellslalåmrennet. I tillegg oppnådde hun tre tredjeplasser.

Karrierens mest minneverdige øyeblikk kom imidlertid i VM 1997 i Sestriere, i storslalåm. Hun lå på 13.-plass etter førsteomgangen, men med bestetid i finaleomgangen kjørte hun seg helt opp på bronseplassen, og hadde bare Deborah Compagnoni og Karin Roten foran seg på resultatlisten. Hun la opp i 2000.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 16. januar 1994 | Italias flagg Cortina d'Ampezzo | Storslalåm | 3 |
| 30. desember 1994 | Frankrikes flagg Meribel | Slalåm | 3 |
| 24. oktober 1997 | Frankrikes flagg Tignes | Parallellslalåm | 1 |
| 19. desember 1997 | Frankrikes flagg Val-d’Isère | Storslalåm | 3 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leila Piccard – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leila Piccard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leila Piccard – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Leila Piccard – ski-db.com Rediger på Wikidata
Munningen ved Port Waikato.
**Waikato** er den lengste elven på New Zealand. Fjerneste kilde (2 797 moh) er på østsiden av Mount Ruapehu på Nordøya. Der starter den løpet med navnet Upper Waikato, før den flyter sammen med elva Tongariro som munner ut i Tauposjøen. Navnet på Waikatos løp før Taupo-sjøen ble i 1945 endret til Tongariro, og elva kalles nå Waikato der den starter ved byen Taupo. Herfra er lengden beregnet å være 425 kilometer.

Fra Taupo flyter elva nord og så nordvest, gjennom 8 oppdemninger for vannkraft, før den når den lille byen Cambridge.
Den fortsetter nordvest gjennom lavlandet, forbi byen Hamilton før den munner ut i Tasmanhavet ved Port Waikato.

Elektrisiteten som blir generert i Waikato-elva, gjør regionen Waikato til New Zealands største senter for kraftproduksjon.

Referanser
----------

1. 1 2  Waikato Regional Council
2. ↑  Waikato Regional Council. Målt ved tettstedet Mercer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waikato River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Mona K. Lalim** (født Karlsrud 1. mai 1954) er en norsk billedkunstner, bosatt på Stabekk i Bærum. Hun er utdannet cand.mag fra Universitetet i Oslo, med mellomfag i kunsthistorie, historie og etnologi (1973–1978).

Mona K. Lalim har hatt en rekke utstillinger i inn og utland, blant annet i Galleri LNM, Kunstnerforbundet, Drammen Museum, Henie Onstad kunstsenter, St. Annan Museet,Tyskland, Trøndelag Senter for Samtidskunst, Luag Museum, USA, Tromsø kunsthall, Galleri Semmingsen, Ålesund og Bærum Kunstforeninger, Museet Midt og Museo Palazzo della Bonifica Pontina i Italia. Hun har flere ganger deltatt på Høstutstillingen og Østlandsutstilingen.

Hennes kunst befinner seg i offentlige og private samlinger som Norsk kulturråd, St. Annan Museet i Tyskland, LUAG Museum, USA, Lehigh University. Kunst på Arbeidsplassen, Feiring klinikken, Bærum kommunes kunstsamling, Eiendomsspar A/S, Hospice Stabekk, Cathinka Gulberg senteret, Lovisenberg Sykehus, Den Nasjonale jury, Hapag- Lloyd og RCCL, Royal Caribbean Cruiselines Kunstsamling.[]

Hun har hatt tillitsverv i Kunstnernes Hus,[] Norske Billedkunstnere,[] BOA,[] Billedkunstnerne i Oslo og Akershus[] Østlandsutstillingen, og i Circolo Scandinavium i Roma.[]

Lalim har mottatt en rekke priser og stipender fra blant annet Billedkunstnernes Vederlagsfond,Statens reise og studiestipend, BKH og Norsk Kulturråd, Den Norske Ambassade i Roma og The Scandinavian American Foundation.[] I 2008 ble hun tildelt Statens garantiinntekt for kunstnere.[]

Lalim er medlem av NBK, Norske Billedkunstnere, BOA, LNM Landsforeningen Norske Malere.

Eksterne lenker
---------------

* www.lalim.no, hjemmeside
* Mona K. Lalim i LNM Arkiv[*død lenke*]
basrelieff fra Persepolis, som viser en faravahar, den bevingede (sol)skiven som er zoroastrismens symbol.
***Zarathustras sanger*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Prods Oktor Skjærvø og utgitt i 2003. Boken inneholder hellige tekster fra zoroastrismen, en religion som oppsto i perserriket i et område som tilsvarer det østlige Iran ca 600/1 000 f.Kr.

Boken inneholder utdrag fra *Den eldre Avesta* (her: *Gathasangene*, som tradisjonelt tilskrives Zarathustra selv), *Den yngre Avesta* (her: *Jasna*, *Jasjt* og *Videvdad*), *Akemenide-innskrifter* og *Kerdirs innskrifter*. Alle disse er skrevet på avestisk, noen muligens så tidlig som 1 000 f.Kr.. Kerdirs innskrift er fra 200-tallet. Boken inneholder også et utvalg yngre tekster, nedskrevet på pehlevi omkring 900-tallet: fra *Bundahisjn* og *Denkard*, Plutarks fortelling *Om Isis og Osiris* og de anonyme *Fortellingen om den rettferdige Virâz* og *Kvadet om Zarêr*.

Bibliografi
-----------

* *Zarathustras sanger, de eldste iranske skriftene*. Utvalg, oversettelse og innledende essay av Prods Oktor Skjærvø. De norske bokklubbene, 2003. XXXIX, 340 s. (Verdens Hellige Skrifter; 22) ISBN 82-525-4121-6
Et leilighetshotell i USA
Et **leilighetshotell** tilbyr en type overnatting ofte beskrevet som «et betjent leilighetskompleks som bruker et hotellignende bookingsystem». Det er mye likt som å leie en leilighet, men uten faste kontrakter og beboerne kan sjekke ut når de måtte ønske.

Leilighetshotell er fleksible typer losji, og tilbyr vanligvis fullt utstyrte leiligheter. Disse kompleksene er vanligvis spesialbygget for formålet, og ligner på et hotellkompleks som inneholder et variert antall leiligheter. Leilighetene kan leies for alt fra noen dager til måneder, eller år. De som benytter seg av leilighetshotell, bruker de ofte som et hjem utenfor hjemmet, derfor er de utstyrt med alt det gjennomsnittlige hjem ville kreve.

Historie
--------

Leilighetshotell ble først opprettet ved feriemål som innkvartering for familier som ville leve i en leilighet i stedet for å oppholde seg som de måtte på et hotell. Leilighetene var som fritidsboliger, men i hovedsak betjent. Senere utviklet disse leilighetene seg til å bli komplette hjem, slik at beboerne kunne gjøre alt de også kunne gjøre hjemme, for eksempel renhold, vask og matlaging.

Tjenester og fasiliteter
------------------------

I hovedsak kombinerer et leilighetshotell fleksibiliteten til en leilighet, med tjenestene til et hotell. Mange av leilighetene utnytter beliggenheter med panoramautsikt over byer sett gjennom gulv til tak vinduer. Suiter inkluderer vanligvis bredbåndstilkobling og interaktiv TV, service og integrert kjøkken og bad.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |