recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Terkel Nissen Rosenqvist** (1921–2011) var en norsk kjemiker og metallurg som var professor ved Norges tekniske høgskole (NTH).

Liv og virke
------------

Rosenqvist ble født den 2. oktober 1921 i Aker, i nåværende Oslo. Hans foreldre var forretningsmann Einar Rosenqvist (1892–1962) og Julia (Mulka) Marija Kos (1893-1984). Hans bror var Ivan Th. Rosenqvist. Fra 1945 til 1963 var han gift med Tone Barth, Fredrik Barths søster. Senere ble han gift med Siri Sverdrup Lunden.

Han fullførte sin videregående utdanning i 1938 og ble cand.real. med hovdfag i uorganisk kjemi ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1943. Han var deretter vitenskapelig assistent ved UiO, og arbeidet også for Elkem og Christiania Spigerverk. Han ble så ansatt ved NTH i 1945, som lektor fra 1947 og som amanuensis fra 1950 ved University of Chicago. Han ble utnevnt til dosent ved NTH i 1952, tok dr.techn.-graden i 1954 og ble utnevnt til professor i 1955.

Rosenqvist var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han var gjesteprofessor ved Massachusetts Institute of Technology fra 1959 til 1960, ved University of Wisconsin i 1964 og ved Middle East Technical University (for UNESCO) fra 1966 til 1968. Han bodde i Trondheim fram til sin død.

I 1974 publiserte Rosenqvist boken *Principles of Extractive Metallurgy* som ble en anerkjent lærebok i prosessmetallurgi.

Han var formann i Trøndelag og Nordmøre krets av Riksmålsforbundet fra 1956 til 1959.

Han er far til sosialøkonom Charlotte Koren, psykiater Randi Rosenqvist og jurist Astri Marija Rosenqvist.

Rosenqvist døde den 1. april 2011 i en alder av 89 år.

Referanser
----------

1. 1 2  Steenstrup, Bjørn (red.). «Rosenqvist, Terkel». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 470.
2. ↑  «Gruppe 8: Teknologiske fag» **(norsk)**. Norwegian Academy of Science and Letters. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 17. mars 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. februar 2012. Besøkt 16. mars 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Terkel Rosenqvists DVD-intervju finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jesús Moncada Estruga** (født 1 desember 1941 i Mequinenza, død 13. juni 2005 i Barcelona) var en spansk forfatter som skrev sine bøker på katalansk. Moncada er en av de mest oversatte forfatterne i moderne katalansk litteratur. Verkene hans er oversatt til mer enn tjue forskjellige språk. Hans svenske oversetter, Kjell A. Johansson, gjorde det klart: "Jesus Moncada er en sterk kandidat til å vinne Nobelprisen". 

I alle hans romaner er byen Mequinenza, dens innbyggere og elven Ebro hovedpersoner. Det faktum at han så befolkningen hans forsvinne under vannet i et reservoar, og i tillegg til fascinasjonen han alltid følte for elver, markerer han sitt arbeid på en unik og dyp måte.Gater, torg, kafeer, dansesaler, frukthager, kaier, kullgruver, sjømenn, borgerlige, handelsmenn og bønder utgjør hans litterære univers. Verkene til Jesús Moncada har en lokal karakter, men lar dem bli lest og forstått universelt.

Det er et univers basert på virkeligheten, men med klare episke konnotasjoner, til det punktet at noen mennesker til og med har beskrevet det som Mequinenza-myten. Det er en myte som paradoksalt nok bare har klart å oppstå fra forsvinningen av den virkelige Mequinenza - dens gamle historiske sentrum, den tradisjonelle elvetrafikken på Ebro, nedgangen i eksporten av brunkull etc. - forårsaket av moderne ganger, av de enorme sosioøkonomiske endringene de siste årene av Franco-regimet, og spesielt ved byggingen av Riba-roja- og Mequinenza-demningene på Ebro, en vannvei som til da hadde vært det viktigste trekket i det lokale livet.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Jesús Moncada i Estruga, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0043325[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.gencat.cat[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.ateneubcn.org, besøkt 21. april 2022[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Catorze.cat. «Jesús Moncada, l'home normal | Catorze.cat». *www.catorze.cat* **(katalansk)**. Besøkt 10. januar 2021.
7. ↑  «Espais literaris de Jesús Moncada.». Besøkt 10. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE **·** CiNii
 |
**ISO/IEC/IEEE 42010***Software, systems and enterprise - Architecture description* er en internasjonal standard for arkitekturbeskrivelser av systemer og programvare.

Oversikt
--------

Standarden definerer krav til beskrivelse av system-, programvare- og virksomhetsarkitektur. Den har som mål å standardisere **arkitekturbeskrivelser** ved å definere standardbegreper, presentere et konseptuelt grunnlag for å uttrykke, kommunisere og gå gjennom arkitekturer og spesifisere krav som gjelder for arkitekturbeskrivelser, arkitekturrammeverk og arkitekturbeskrivelsesspråk. I likhet med sin forgjenger IEEE 1471 skiller standarden strengt mellom arkitektur og arkitekturbeskrivelser.

Historie av ISO/IEC/IEEE 42010
------------------------------

IEEE 1471:2000 var utgangspunktet for ISO/IEC/IEEE 42010. Under balloteringen var den kjent som ISO/IEC DIS 25961. Senere ble den vedtatt og publisert som ISO/IEC 42010:2007 som var identisk med IEEE 1471:2000.

I 2006 lanserte arbeidsgruppen ISO/IEC JTC1/SC7 WG 42 og IEEE Computer Society en koordinert revisjon av denne standarden for å løse harmonisering med ISO/IEC 12207 (Software life cycle processes) og ISO/IEC 15288 (System life cycle processes), tilpasning til andre ISO/IEC-arkitektursstandarder (f.eks. ISO/IEC 10746 Open distributed processing, Reference model: Architecture), spesifikasjon av arkitekturrammeverk og arkitekturbeskrivelsesspråk, dokumentasjon av arkitekturbeslutninger, og konsistente korrespondanser for modell og visning.

I 2011 juli ble det endelige utkastet til internasjonal standard stemt over (ballotert) og godkjent (21-0) av ISO-medlemsorganer. Den tilsvarende IEEE-versjonen P42010/D9 ble godkjent som en revidert standard av IEEE-SA Standards Board den 2011 oktober. ISO/IEC/IEEE 42010:2011 ble publisert av ISO 2011 november.

I 2022 november kom det en ny utgave av ISO/IEC/IEEE 42010:2022.

Referanser
----------

1. ↑  David Emery and Rich Hilliard (21. februar 2008). «Updating IEEE 1471: Architecture Frameworks and Other Topics». *Seventh Working IEEE/IFIP Conference on Software Architecture (WICSA 2008)*. Ieeexplore.ieee.org. ISBN 978-0-7695-3092-5. doi:10.1109/WICSA.2008.32.
2. ↑  «ISO/IEC/IEEE 42010:2011 - Systems and software engineering - Architecture description». International Organization for Standardization. Besøkt 6. august 2013.
3. ↑  14:00-17:00. «ISO/IEC/IEEE 42010:2022». *ISO* **(engelsk)**. Besøkt 18. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for ISO/IEC/IEEE 42010
* A documentation framework for architecture decisions, artikkel i The Journal of Systems and Software, basert på ISO 42010
* Views and Beyond Collection, Software Engineering Institute sin tilnærming til arkitekturdokumentasjon
* Mega-modeling Architecture Framework (MEGAF), en infrastruktur for å realisere arkitekturrammeverk som er i samsvar med ISO/IEC/IEEE 42010
**Jon Svalesson Smør** (ca. 1420 – 1483) var en norsk ridder, riksråd, riksforstander og høvedsmann på Bergenshus. 

Jon Smør var sønn av Svale Jonsson Smør, også han riksråd, og Sigrid Gunnarsdatter Kane.

Jon Smør titulerte seg som riksforstander i interregnumet mellom kong Kristian Is død i 1481 og kroningen av kong Hans i 1483. I denne perioden var Jon Smør sentral i styrkingen av det norske riksrådet, med det siktemål å sikre den innenlandske adelens interesser i riksstyret. 

Jon deltok i unionsforhandlingene i Halmstad januar 1483. De politiske bestrebelsene hans lyktes i den forstand at resultatet av forhandlingene, *Halmstadrecessen*, slo fast at de tre nordiske rikene var selvstendige og gav garantier for at riksrådene fikk et indre selvstyre. Kalmarunionen ble dermed oppfattet som en personalunion med begrenset makt til unionskongen. Kong Hans' håndfestning fikk imidlertid ingen stor praktisk betydning. 

Jon Smør druknet ved Jarlsø før september 1483. Einar Fluga, som også var riksråd, druknet i samme hendelse. Det har blitt spekulert i om foranledningen kan ha vært en fysisk konfrontasjon mellom Jon og Einar. Dette kan imidlertid ikke stadfestes, ettersom vår eneste kilde til dødsfallene er visitasbøkene til Jens Nilssøn, skrevet vel hundre år etter.

Kilder
------

* Odd Handegård (red.): «Kap. 4:Smør/Benkestok/Kruckow», *Vår felles slektshistorie - Hardanger, Sunnhordland, Ryfylke m.m. 1170 - 1650*, s 107ff. Eget forlag 2009 - 2015.
* (no) Jon Svalesson Smør i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Allen** er en by i Collin County i delstaten Texas i USA. Den tilhører Dallas-Fort Worth Metroplex.

Geografi
--------

Byen ligger nordøst i Texas ved U.S. Highway 75. Mot nord er det 60 kilometer til staten Oklahoma. Arealet er på 68,2 km². Avstanden til Dallas i sørvest er 35 kilometer.

Historie
--------

Byen ble anlagt i 1870 som jernbanestasjon for Houston and Texas Railroad, for å betjene varetransport fra de omliggende gårdsbrukene. Den ble oppkalt etter den texanske generalstatsadvokat og fremmer av jernbanebyggingen, Ebenezer Allen. I 1876 fikk stedet postkontor. I 1878 gjennomførte en røverbande, anført av Sam Bass, var det første togrøveri i Texas' historie.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Allen, Texas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Allen im Handbook of Texas
* Allen High School Arkivert 30. juni 2017 hos Wayback Machine.
* Statistiken zu Allen (Texas) von city-data

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
*Se også: Mo prestegjeld (Nordland)*
Mo kirke
**Mo prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Mo kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Mo kirke.

Historikk
---------

*Mós sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Mo antas å være lagt under Fyresdal prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Fyresdal prestegjeld bestod av fem kirkesogn, hovedkirken Moland med anneksene Heggland, Veum, Skaffe og lengst mot nord Mo. Ved kgl. res. 5. mai 1769 ble det delt i to prestegjeld, i syd Moland med anneksene Heggland og Veum, i nord Moe med annekset Skaffe.

Den 1. januar 1964 ble prestegjeldene Lårdal og Mo slått sammen til nyopprettede Tokke prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 402.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 56.
3. ↑  Taraldlien, Bendik (1910). *Fyresdal*. xx: Cammermeyer. s. 3.
**Te Anau** er en by i Southland på Sørøya av New Zealand. Den ligger langs østbredden av Lake Te Anau i Fiordland som er den største innsjøen på Sørøya og den nest største på New Zealand etter Lake Taupo. Ved folketellingen i 2006 hadde Te Anau 1902 innbyggere.

De viktigste næringsveiene i Te Anau er turisme og jordbruk. Byen har flere overnattingssteder og ligger ikke langt fra nasjonalparken Fiordland nasjonalpark som trekker fotturister.

Te Anau har veiforbindelse til Invercargill i sørøst, Queenstown i nordøst, Gore i øst og Manapouri i sør. Te Anau er utgangspunktet for hovedveien Milford Road som går til fjorden Milford Sound rundt 120 kilometer lenger nord.

Galleri
-------

* En Takaheskulptur i Te AnauEn Takaheskulptur i Te Anau
* Lake Te Anau om kveldenLake Te Anau om kvelden

Referanser
----------

1. ↑  «Finals Counts Tabels». Statistics New Zealand. Besøkt 30. desember 2012.
2. ↑  «Destination Fiordland - Te Anau». Arkivert fra originalen 5. februar 2013. Besøkt 30. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Te Anau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Trio*** er en norsk dramaserie for barn som gikk på NRK Super fra 2014 til 2016. Serien er skrevet av Morten Hovland og Trond Morten Venaasen. Musikk er av Sindre Hotvedt og Stein Berge Svendsen. 

Serien vant kategorien «beste barne- eller ungdomsprogram» under Gullruten 2014. Serien ble etterfulgt av spillefilmen *Trio – Jakten på Olavsskrinet* i 2017.

Handling
--------

### Sesong 1 – Odins Gull

Sesong 1 handler handler om Nora som flytter fra storbyen til Skjåk. Hun blir kjent med Simen og Lars. De tre tar opp kampen for rettferdighet og avslører små og store mysterier i bygda. Den største av dem alle er myten om skatten «Odins gull», som ifølge historien skal ligge nedgravd på hemmelig sted. 

### Sesong 2 – Cybergullet

Sesong 2 handler om at hele Norge er utsatt for et cyberangrep, og strøm og mobilnett blir slått ut. Norges cybergull er i fare. Nora, Simen og Lars blir involvert. Vi blir med inn i den høyteknologiske verdenen. En trusselvideo på nettet utfordrer det norske cyberforsvaret. En hacker ved navn Ramrun krever et svimlende beløp. Norge holder pusten, og cyberforsvaret kommer til kort. Datanerden Lars er selvsagt ivrig med i jakta på Ramrun. Men han vet ikke hva som venter.

### Sesong 3 – Keplerdiamantene

Sesong 3 handler om at faren til Nora dukker opp igjen, han som alle trodde var død. Han var tatt i fange på en båt. Han er i klørne på en internasjonal skattejeger og keplerdiamantene står på spill. For å redde faren hennes må Trio først finne diamantane i Hamburgs skumle havneområde.

Rolleliste
----------

* Naomi Hasselberg Thorsrud – Nora
* Oskar Linquist – Simen
* Bjørnar Lysfoss Hagesveen – Lars
* Franziska Tørnquist – Emma
* Reidar Sørensen – Besten
* André Eriksen – Tom
* Thea Bay – Julie
* Per Tofte – Eirik
* Henrik Hines Grape – Simen (*Trio - Jakten på Olavsskrinet*)
* Yngvild Støen Grotmol - Ramrun (*Trio - Cybergullet*)
* Hannes Hellmann - Wolfgang Schwartz (*Trio - Keplerdiamantene*).
* Synne Stensgård – Kaja

Referanser
----------

1. ↑  Olav Brostrup Müller (10. mai 2014). «Odins gull vant Gullruten». *Gudbrandsdølen Dagningen*. Besøkt 17. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Trio* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Trio* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Trio* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (en) *Trio* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Vinter-OL 1940**, som skulle vært de femte olympiske vinterlekene, ble opprinnelig tildelt Sapporo i Japan, men ble i november 1939 avlyst på grunn av andre verdenskrig. Det var planlagt at lekene skulle arrangeres i perioden 3.- 17. februar 1940.

Tokyo ble 9. juni 1937 valgt av Den internasjonale olympiske komité (IOK) som arrangør av Sommer-OL 1940, og Japan ønsket å benytte sin opsjon på å arrangere vinterlekene samme år. Japan trakk seg som arrangør av både sommer- og vinterlekene 16. juli 1938 da den japanske staten ikke kunne garantere økonomisk støtte på grunn av den andre kinesisk-japanske krig.

3. september 1938 ga IOK arrangementsansvaret over til St. Moritz i Sveits. Det internasjonale skiforbundet (FIS) var uenige i IOKs strenge amatørprinsipper, noe som førte til at den sveitsiske organisasjonskomiteen i oktober 1938 foreslo at alpine grener og skihopping kun skulle være demonstrasjonsøvelser. Dette forslaget ble ikke godt mottatt, og St. Moritz ble fratatt lekene etter avstemming under IOKs 39. sesjon i London 9. juni 1939.

Garmisch-Partenkirchen i Tyskland ble så tildelt arrangementsansvaret, men trakk seg 22. november 1939 etter utbruddet av andre verdenskrig.

Andre avlyste olympiske leker
-----------------------------

* Sommer-OL 1916
* Sommer-OL 1940
* Sommer-OL 1944
* Vinter-OL 1944

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «1940 Winter Olympics». olympedia.org. Besøkt 18. mars 2022.
2. 1 2 3 4  «Past Bid Results». gamesbids.com. Besøkt 18. mars 2022.
3. ↑  Kleppen 2007, s. 9–10. sfn error: no target: CITEREFKleppen2007 (help)
4. ↑  Kleppen 2007, s. 84. sfn error: no target: CITEREFKleppen2007 (help)

Litteratur
----------

* Halvor Kleppen (2007). *Skisporten ut av OL? Om striden om amatørskap mellom alpin skisport og den olympiske rørsla frå 1935 til 1973.* (PDF) (Masteroppgave). Institutt for idretts- og friluftslivsfag, Høgskolen i Telemark. Arkivert fra originalen (PDF) 16. mars 2016.

| * v
* d
* r
 De olympiske leker (OL) |
| --- |
| De olympiske sommerleker | 
* 1896
* 1900
* 1904
* *1906*
* 1908
* 1912
* (1916)
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* (1940)
* (1944)
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* *2024*
* *2028*
* *2032*

 |
| De olympiske vinterleker | 
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* (1940)
* (1944)
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* 2022
* *2026*
* *2030*

 |
| 
* IOK
* NOK
* Nasjoner i sommer-OL
* Nasjoner i vinter-OL
* Landskoder
* Medaljefordeling
* Idretter
* Arrangørbyer
* Olympiastadion
* Den olympiske ild

 |
**Russisk tegnspråk** (russisk русский жестовый язык *russkij zjestovyj jazyk*) er det tegnspråket som brukes av døve i Russland. Som andre tegnspråk har russisk tegnspråk en egen grammatikk som er uavhengig av talespråket som brukes i samme område (her russisk). Språket skal være i slekt med østerriksk tegnspråk og fransk tegnspråk.

Det er en døveskole i Moskva som bruker russisk tegnspråk i undervisninga.

Mye av den tidlige forskninga på russisk tegnspråk ble gjort av Galina Lazarevna Zaitseva, som skrev doktorgradsoppgave om språket i 1969, og i 1992 tok i bruk det nåværende russiske navnet på språket, «Russkij Zjestovyj Jazyk». Forskning på språket skjer i dag ved Senter for døvestudier i Moskva.

Eksterne lenker
---------------

* Ethnologues side om russisk tegnspråk (engelsk)
* Prosjekt om russisk tegnspråk ved Stanford University Arkivert 6. februar 2008 hos Wayback Machine. (engelsk)

| * v
* d
* r
Språk i Estland |
| --- |
| Offisielt språk | Estisk | Estlands flagg |
| Minoritetsspråk | Estisk tegnspråk **·** Russisk **·** Russisk tegnspråk **·** Sørestisk |
| Tidligere minoritetsspråk | Svensk **·** Tysk |
**Den Kongelige Mynt** ble opprettet i 1686 som en del av Kongsberg Sølvverk. Verket skulle utnytte sølvforekomsten til å produsere mynter. Verket var opprinnelig styrt fra København som et kongelig selskap. Etter at Norge ble selvstendig i 1814 ble det i 1816 styrt av Finansdepartementet, inntil det i 1962 ble overført til Norges Bank. I 2001 ble Den Kongelige Mynt skilt ut som eget aksjeselskap, heleid av Norges Bank. 30. juni 2003 ble selskapet solgt til et privat aksjeselskap for 44 millioner kroner.

Myntverket på Kongsberg ble anlagt i 1686 for å slå mynt av sølvet fra gruvene som ble oppdaget i 1623. I de første årene ble sølvet sendt til Danmark for utmynting, men i 1628 fant man ut at det var mer rasjonelt å legge produksjonen til Norge, og et myntverk ble anlagt på Hovedtangen ved Akershus festning i Christiania. I 1686  ble «Mynten» flytten til Kongsberg. Lenge var myntproduksjonen en del gruvedriften. Men i 1806 ble myntverket nedlagt, alt utstyr ble solgt eller sendt til myntverket i København, og lokalene ble solgt til en lokal industrimann som ville drive våpenproduksjon. Krigsutbrudd og myntmangel gjorde at myntslaging kom i gang igjen på samme sted i 1808. 

I 2001 ble Den Kongelige Mynt skilt ut som eget aksjeselskap heleid av Norges Bank, og 30. juni 2003 ble det solgt til Samlerhuset AS og Suomen Rahapaja for 44 millioner kroner. I 2004 ble privatiseringen markert ved at bedriften endret navn til *Det Norske Myntverket AS*.

Den Kongelige Mynts museumssamlinger
------------------------------------

De historiske samlingene fra Den Kongelige Mynts virksomhet på Kongsberg gjennom mer enn 300 år forvaltes og drives i dag som et bedriftsmuseum, en avdeling av Norsk Bergverksmuseum. Der er utstilt mynter, medaljer, verktøy, modeller, museale gjenstander og bibliotek fra myntverket. Museet er eid av Norges Bank. Av sikkerhetshensyn er en del av myntsamlingen som ikke er utstilt på Norsk Bergverksmuseum, inntil videre magasinert i Norges Bank.

Referanser
----------

1. ↑  «Salget av Den Kongelige Mynt» Arkivert 28. juni 2013 hos Wayback Machine. Norges Bank 19. juni 2003
2. ↑  «Norges Bank og Norsk Bergverksmuseum enige om forvaltningsavtale», Norges Bank 13. januar 2009

Se også
-------

* Det Norske Myntverket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Olav Tretelgja** var en svensk konge av Ynglingeætta. Han var sønn av Uppsala-kongen Ingjald Illråde, som ble drept av Ivar Vidfadme som ble konge i hele Sveaveldet. Moren hans var Gauthild Algautesdotter, datter av Algaute Gautreksson og Ålov Olavsdotter.

Olav måtte rømme fra Svitjod eller Svealand etter at far hans falt, fordi svenskene ikke ville ha mer med ynglingene å gjøre. Han ble jaget til skogsbygdene i Värmland, som han ryddet, og slik fikk han også navnet sitt, fordi han selv var med og hogg tømmer der. Olav giftet seg med Sølva eller Solveig, datteren til kong Halvdan Gulltann i Solør, og de fikk sønnene Ingjald og Halvdan Kvitbein. 

Olav ble brent inne fordi svenskene i Värmland trodde han ga dem dårlige år. I motsetning til de tidligere ynglingekongene nektet han å blote, og folk mente dette var skyld i uårene. Senere ble det klart for folket at uårene kom av stor folkevekst i landet, og at kongen ikke hadde skylden. Folk i Värmland valgte da Ingjald, sønnen til Olav, til konge for seg. Den andre sønnen, Halvdan Kvitbein, dro til Norge der han ble valgt til konge.

Historien om Olav er fortalt både hos Snorre Sturlason og i fornaldersagaen *Om Opplendingenes konger*.

Referanser
----------

1. ↑  Idar Lind, *Norrøn mytologi fra A til Å*
2. ↑  Snorre Sturlasson, Ynglingesagaen, kap 41-43

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
Kviteseid kirke
**Kviteseid prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Kviteseid kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Kviteseid kirke.

Kviteseid prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kviteseid kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Hvítiseiðr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Kviteseid prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Nissedal sogn ble utskilt fra Kviteseid som eget prestegjeld ved reskript av 24. august 1810.

Hvideseid prestegjeld dannet grunnlaget for Hvideseid formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ytre Flåbygd hørte i eldre tid til Kviteseid prestegjeld, men ble overført til Bø ved kgl. res. av 7. juni 1845.

Navnet på kommunen og prestegjeldet ble endret til *Kviteseid* i 1884.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket. Ved avviklingen av prestegjeldene bestod Kviteseid prestegjeld av menighetene i Kviteseid, Vrådal, Brunkeberg og Fjågesund.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 348.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 58.
3. 1 2  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Sven Erik Sandnes** (født 28. april 1951) er en norsk tegnefilmprodusent og daglig leder i Sandnes Media AS i Larvik.

### Film og scenekunst

Sven Erik Sandnes har produsert filmserien *Eventyrskogen*, som består av elleve animasjonsfilmer basert på barnesanger av Alf Prøysen. 

For scenen har han produsert juleforestillingen *Jul i Prøysenland* med blant andre Nissa Nyberget, Kari Svendsen, Elisabeth Lindland og Hans Jørgen Sandnes. En annen sceneproduksjon som Sandnes har vært ansvarlig for er den animerte operaforestillingen *The Priest and his Servant Balda*, som framføres av orkester, korister, dansere og dukkespillere tilknyttet Kattas Figurteater Ensemble, foran et filmlerret der det vises en animasjonsfilm. 

Videre har han produsert *Jørgen* *snart seks* (2002) for Norges Diabetesforbund; denne tegnefilmen forteller historien om en seksåring som får diagnosen diabetes. Sandnes Media utviklet også aktivitetshefte og andre artikler til filmen. Manus til filmen var skrevet av Gro Røsth.

Sandnes har også produsert filmen *Livet langs Numedalslågen*, basert på en bok med samme tittel, og *Kyststien 1 og 2*.

### Brettspill og bøker

Sandnes har gitt ut brettspillene *Fjellvettspillet* og *Eventyrskogen*, filmkokeboka, fire aktivitetsbøker for barn samt tre bøker med figurene fra prøysenvisene.

### Prøysenhuset

Han har dessuten vært prosjektleder for opplevelsesenteret Musehullet på Prøysenhuset.

### Annet

Sven Erik Sandnes er bosatt i Sandefjord. Han er faren til animatøren og illustratøren Hans Jørgen Sandnes.

Referanser
----------

1. ↑  Kattas Figurteater Ensemble (22. mars 2015). «The Priest and his servant Balda». *YouTube*. Besøkt 28. januar 2018.
2. ↑  «Jørgen...snart 6. DVD/aktivitetshefte/samtalehefte - Diabetesforbundet». *www.diabetes.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 29. januar 2018. Besøkt 28. januar 2018.
3. ↑  «Jørgen - snart seks : [Samtalehefte til filmen]». *urn.nb.no* **(norsk)**. 2002. Besøkt 28. januar 2018.
4. ↑  «MANUSBANKEN - Jørgen - snart seks». *www.manusbank.no*. Arkivert fra originalen 29. januar 2018. Besøkt 28. januar 2018.
5. ↑  «Østlands-Posten - Boksuksess om Lågen blir film». *www.op.no* **(norsk)**. Østlands-Posten. 13. august 2002. Besøkt 28. januar 2018. «Filmen som skal lages er et samarbeidsprosjekt innen Mediehuset i Larvik og de som står bak selve bokutgivelsen. I Mediehuset er det Halstein Larsen i Lono Film og Video, Sigurd Lundal i Sarg Musikkproduksjon og Sven Erik Sandnes i Sandnes Mediaproduksjoner som sammen skal lage filmen basert på «Livet langs Numedalslågen».»

Eksterne lenker
---------------

* Sandnes media
* www.norskanimasjon.no om Sven Erik Sandnes Arkivert 30. oktober 2020 hos Wayback Machine.
* www.filmfront.no om Sven Erik Sandnes
* Intervju med Sven Erik og Hans Jørgen Sandnes i Vestfold Blad 2010
Åmli kirke
**Åmli prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Åmli kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Åmli kirke.

Åmli prestegjeld og dets sogn er nå en del av Åmli kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Álmlíð sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Åmli prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Omlhij Præstegjeld* under Robøgdelags Prouistij. Ved kgl. res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Da Mykland, som hadde sognet til Vegusdal fra gammelt av, ble eget kirkesogn i 1683 ble dette lagt under Omblie prestegjeld.

Omblie prestegjeld dannet grunnlaget for Omblie formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Inntil 01.04.1875 hørte også Mykland sogn til Aamli prestegjeld. Det ble da overført til Herefoss prestegjeld.

Skrivemåten på kommunen og prestegjeldet var Omblie og Omli(d) inntil 1865, da det ble endret til Aamli, for så å bli skrevet Åmli fra 1918.

Ved avviklingen bestod Åmli prestegjeld av menighetene i Åmli, Tovdal og Gjøvdal.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 52.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 58.
3. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
4. ↑  Mykland, Knut (1967). *Mykland*. no#: Mykland bygdeboknemnd. s. 23. ISBN 8299496608.
5. ↑  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-aust-agder, arkivverket.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Madiou Konate** (født 12. januar 1982) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for Riska Fotballklubb. 

I 2005 ble han norgesmester i fotball for Molde FK, og skåret et mål i finalen som endte 4–2 etter ekstraomganger. I Molde huskes han også særlig for å ha fått gult kort etter ti sekunders spill i debutkampen mot Lillestrøm.

Han var skadet i 2007 sesongen og spilte ingen av Moldes kamper og ble fristilt fra klubben i 2008. Derfra gikk turen til Hønefoss der han skåret 11 mål på 20 kamper. Han ble solgt videre til tyrkiske Ankaraspor. 

22. januar 2010, tegnet Konate en ny ettårskontrakt med Hønefoss.

I 2011 spilte Madiou Konate for den syriske klubben Al-Ittihad Aleppo.

15. juli 2014 tegnet Konate kontrakt med Strømmen, hvor han spilte i fire sesonger.

Fra 2018 spiller Konate for Randaberg i 4. divisjon.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madiou Konate – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Madiou Konate – Tyrkias fotballforbund Rediger på Wikidata

* (no) Madiou Konate – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Madiou Konate – FBref Rediger på Wikidata
**Utdatert:** Denne teksten kan inneholde feil på grunn av informasjon som er utdatert. artikkelen Du kan hjelpe med å oppdatere artikkelen. Artikkelens diskusjonsside kan inneholde mer informasjon.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

***Garry's Mod*** (eller ***GMod***) er et «fysikksandkasse»-spill i Half-Life 2-serien. Det ble utgitt den 29 november 2006 på Steam. Det ble utviklet av Spillet går ut på å bygge ting av diverse objekter som finnes i omgivelsene, eller som kan hentes fra en meny. For å spille *Garrys's Mod*, må man ha installert distribusjonsplattformen Steam. Spillet er avhengig av programmeringsspråket Lua, som tillater andre programmerere å lage egne addons.

Det finnes mange forskjellige aktiviteter i spillets innehaver, om du vil kjempe mot en annen spiller kan du starte en egen server, eller bli med i en allerede eksisterende server.

Rollespill-serverene går vanligvis ut på at man spiller som en bestemt karakter. De mest kjente typene av Rollespill-servere i Garry´s Mod er Tyskland under Andre Verdenskrig.

Garry's Mod har ingen spesielle mål som skal oppnås, men gir spillerne en «sandbox» (en «fysikksandkasse») til å manipulere ting uten restriksjoner, selv om noen flerspiller-servere bruker rollespill eller andre spill og spillmoduser som er laget av andre spillere. Garry's Mod lar spillerne manipulere ting, møbler og andre gjenstander som kan plasseres i spillet. Gjenstandene kan bli valgt fra andre Source-spill, for eksempel fra hele «Orange Box»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Garry's Mod – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Garry's Mod* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Garry's Mod* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Garry's Mod* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Garry's Mod* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Garry's Mod* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Garry's Mod* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Herman Bernhoft** (født 4. februar 1981) er en norsk skuespiller fra Kjeller i Akershus. Han har erfaring fra både teater og film.

Han gikk dramalinja ved Lillestrøm videregående skole og spilte Sigmund i filmatiseringen av Klaus Hagerups *Markus og Diana* i 1996. Han har erfaring som både skuespiller og regissør på amatørplan fra Skedsmo Amatørteater og Gjerdrum Amatørteater, og har også skrevet to familiemusikaler.

Han fullførte sin fireårige skuespillerutdanning på Teaterhøgskolen ved Kunsthøgskolen i Oslo våren 2010. Deretter jobbet han et år ved Teatret Vårt i Molde, hvor han debuterte i *Hele Norges Bennus!* og seinere utviklet soloforestillingen «Prøysen: En som går forbi» med sanger og tekster av Alf Prøysen, sammen med pianisten Arne Torvik.

Våren 2011 medvirket han som Osvald i Henrik Ibsens *Gjengangere*, en rolletolkning som ble funnet verdig Heddaprisen 2011 for beste mannlige birolle. Regien var ved Uwe Cramer. Etter dette har han arbeidet ved Det norske teatret, der han medvirket i Tida og Rommet av Botho Strauss.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 4. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   arkiveringsdato 3. juni 2019, arkiv-URL web.archive.org, www.heddaprisen.no, besøkt 4. september 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Herman Bernhöft (sic)». IMDb. Besøkt 19. september 2011.
4. ↑  Jan Rudolf Pettersen. «Teaterdrømmen blir virkelighet». rb.no. Besøkt 19. september 2011.
5. ↑  ««Prøysen: En som går forbi» skapte fin stemning». Sekken bygdetun. Arkivert fra originalen 9. mai 2021. Besøkt 7. oktober 2011.
6. ↑  Heddaprisen 2011
7. ↑  Olav Skjegstad. «Fikk Heddaprisen». rbnett.no. Arkivert fra originalen 9. mai 2012. Besøkt 19. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herman Bernhoft på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Herman Bernhoft hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Herman Bernhoft hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Herman Bernhoft hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
Bakerløkka i Asker sentrum, med Asker kulturhus
**Bakerløkka** er det parklignende området utenfor Asker kulturhus i Asker sentrum. Navnet Bakerløkka henviser til bakeriene som historisk sett har vært knyttet til denne delen av Asker sentrum. 

Parken var siste og tredje etappe i et byutviklingsprosjekt kalt «Torget, strøket og vannet» som ble påbegynt i november 1990. Bakerløkka representerer vannet i form av et grunt vannbasseng. Parken ble ferdigstilt i 2001 og offisielt åpnet 15. september samme år. Utsmykningen var gjenstand for stor debatt lokalt, ikke minst på grunn av store kostnader for kommunen.

Parkens areal er omtrent 1800 kvm og består av 800 kvm tredekke, 500 kvm grøntområde og et basseng på omtrent 250 kvm. Resten av området er belagt med granitt, samt områdets hovedinstallasjon: «Askerpyramiden». Pyramiden beskriver Askers geologiske historie og er satt sammen med ulike lag med steinsortene Granitt og Gneis i ulike fargenyanser. Arkitekt for anlegget var Økaw arkitekter AS og 13.3 Landskapsarkitekter AS.

Høsten 2006 ble utsmykkingen «Don’t be a Stranger» av Irene Nordli avduket på plassen utenfor hovedinngangen til Asker Kulturhus.

Kilder
------

* Kommunens presentasjonsbrosjyre av Bakerløkka fra 2001
Kragstøtten av Gustav Lærum ble laget i 1909 og ser ut over Oslo og Oslofjorden.
**Hans Hagerup Krag** (født 9. august 1829 i Grong, død 8. mai 1907 i Kristiania) var mest kjent som vegdirektør i perioden 1874 til 1903.

Etter Krigsskolen og ingeniørdiplom fra Den militære høyskole i 1852, var Lt. Krag vegingeniør og den som i 1857 stakk ut ruten for Geirangervegen. Kapt. Krag var deretter vegdirektør for nasjonens vegvesen 1874 til 1903 og opptatt av å legge tilrette for «Bilismens fremvekst». Han var sentral ved etableringen av Haukelivegen mellom Telemark og Odda, ved Strynefjellsveien i 1894, og lanserte i 1896 planene for Sognefjellsvegen (stukket 1902). Han var sentral også ved bygging av veiene til Holmenkollen (1887) og Voksenkollen. 

Fra 1899 begynte Krag utbedring av veistrekninger med tanke på biltrafikk etter at de første bilene ble innført til landet på 1890-tallet. Krag vil selv prøve det nye transportmiddelet og vise hva det dugde til: I 1901 gjennomførte han en berømt kjøretur mellom Otta og Åndalsnes - fylkesmannen ga tillatelse til kjøringen med en maksimal hastighet på 15 km/t. Turen fra Otta til Åndalsnes tok ni timer. Bilen brøt sammen på tilbaketuren, og ble tauet fra Dombås til Otta der den ble fraktet med tog til Oslo.

I 1868 etablerte han Den Norske Turistforening (æresmedlem 1897) og var ellers opptatt av å fremme friluftsliv. Han var opptatt av teknologiske nyvinninger (benyttet blant annet et på den tiden innovativt «interkom-anlegg»). Han oppfant «tønnekjerren» (tønne erstattet kjerrens to hjul), som ikke ble spesielt utbredt.

Han var sønn av presten Hans Peter Schnitler Krag (1794–1855) og Hermana Thomine Rognebye (1798–1878), og hadde flere kjente brødre (se Krag (slekt)). I 1861 giftet han seg i Stavanger med Anna Marie Petersen (1843–1919). Idrettspresident Hjalmar Krag (1867–1954) var deres sønn.

Litteratur
----------

* Kristiansen, Gunnar: *Bil, vei og meninger. Et 75-års minne*. Portrett av Krag, utgitt av Bertel O. Steen, Oslo 1975
* Røed, Ane Cecilie: *Hans Hagerup Krag - Vegdirektøren* i Årbok for Norsk vegmuseum 2016, ISBN 978-82-91130-42-2
* Paus, H. W.: *Norges vegdirektører og vegsjefer*, Oslo 1962
* Bjørnland, Dag: *Vegen og samfunnet. En oversiktlig fremstilling og analyse i anledning Vegdirektoratets 125-årsjubileum 1864-1989.* Vegdirektoratet 1989
* Gundersen, Håkon: *Samferdsel i Norge.* Samlaget, Oslo 1983.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hans Hagerup Krag i Store norske leksikon.
3. ↑  Bjørnland (1989)
4. ↑  Gundersen (1983)

| * v
* d
* r
Norges vegdirektører |
| --- |
| 
* Christian Vilhelm Bergh (1864–1874)
* Hans Hagerup Krag (1874–1903)
* Johan Skougaard (1904–1918)
* Andreas Baalsrud (1919–1945)
* Arne Korsbrekke (1945–1948)
* Thomas Offenberg Backer (1948–1962)
* Karl Olsen (1962–1980)
* Eskild Jensen (1980–1992)
* Olav Søfteland (1992–2007)
* Terje Moe Gustavsen (2007–2019)
* Ingrid Dahl Hovland (2019–dd)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Fjelberg i Hordaland
**Fjelberg** er en tidligere selvstendig kommune i Hordaland fylke. I 1965 ble den en del av Kvinnherad kommune.

Historikk
---------

Fjelberg ble opprettet som Fjeldberg formannskapsdistrikt i 1837. I 1855 ble Fjelberg (3 587 innbyggere) slått sammen med Eid (1 207 innbyggere) til den nye Fjelberg kommune. I 1865 ble Vikebygd sogn (1 062 innbyggere) skilt ut fra Fjelberg og slått sammen med Finnås (2 227 innbyggere) til Sveen (Sveio) kommune. 1. januar 1898 ble en del av Stord med 117 innbyggere overført til Fjelberg kommune. 1. juli 1916 ble Ølen (1 715 innbyggere) skilt ut fra Fjelberg som egen kommune. Fjelberg hadde etter fradelingen 1 926 innbyggere.

1. januar 1965 ble Fjelberg slått sammen med Kvinnherad, det meste av Varaldsøy og deler av Skånevik til den nye Kvinnherad kommune. Fjelberg hadde ved sammenslåingen 2 308 innbyggere.

Fjelberg kirke er en langkirke i tre fra 1722. den ligger på Fjelbergøya.

* «Tre Piger fra Fjeldberg Præstegjeld i Bergens Stift»  på 1860-tallet  Foto: Marcus Selmer (1818–1900) / Preus museum«Tre Piger fra Fjeldberg Præstegjeld i Bergens Stift» på 1860-tallet  Foto: Marcus Selmer (1818–1900) / Preus museum
* «En Bonde fra Fjeldberg Præstegjeld i Bergens Stift» på 1860-tallet   Foto: Marcus Selmer«En Bonde fra Fjeldberg Præstegjeld i Bergens Stift» på 1860-tallet  Foto: Marcus Selmer

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Fjeldberg» i *Salmonsens konversationsleksikon* (1919)
* Fjelberg prestegard

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Rolf Trygve Busch** (født 15. november 1920 i Spydeberg, død 18. desember 2016 i Oslo) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1940 og juridisk embetseksamen (cand.jur.) ved Universitetet i Oslo i 1946 var han dommerfullmektig i et år før han begynte som sekretær i Utenriksdepartementet. I 1950 ble han førstesekretær ved legasjonen i Kairo. Fra 1952 var han visekonsul ved generalkonsulatet i New York City, deretter to år i Utenriksdepartementet og et år på Forsvarets høgskole. I tiden 1957–1960 arbeidet han som første ambassadesekretær ved de norske delegasjonene i NATO og OECD i Paris. Han var byråsjef og deretter underdirektør 1960–1965, ambassaderåd ved Norges faste delegasjon til NATO i Paris 1965–1967, i Brussel 1967–1971. Etter ha vært ekspedisjonssjef i UDs administrative avdeling en kort periode i 1971 og var Norges ambassadør til NATO 1971-1977. Fra 1977 til 1982 var han ambassadør til Vest-Tyskland og sjef for Norges ambassade i Bonn og samtidig sjef for den norske militærmisjon i Berlin. Han avsluttet karrieren som ambassadør til Storbritannia fra 1982 til 1989. Busch er tildelt St. Olavs Orden.

Han var sønn av direktør Aksel Busch (1887–1948) og Alette Tunby (1885-1977).
Rolf hadde en tvillingbror, som var far til Tor-Aksel Busch (født 1950).

Referanser
----------

1. ↑   Who's Who[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rolf Busch i Store norske leksikon.
3. ↑  *Dagens navn*, 15. november 1990.
4. ↑  Busch, Rolf Trygve i Hvem er Hvem 1973.
5. ↑  Hallgeir Opedal, *Kappestridig* i Dagbladet den 14. april 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
**Johannes Agricola** (egentlig *Schneider* eller *Schnitter* og iblant *Johann* og *Magister Islebius* (Magisteren fra Eisleben), født 20. april 1494 i Eisleben, død 22. september 1566 i Berlin) var en tysk, luthersk teolog og reformator.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Johann var sønn av skreddermesteren Albrecht Schnitter. Han fikk utdannelse ved Martineum i Braunschweig og deretter fra 1506 en skole i Leipzig. Vintersemesteret 1509 immatrikulerte han seg ved Universitetet i Leipzig der han begynte ved det artistiske fakultet.[]

Der tok han sin første akademiske grad, baccalaureat, og ble lærer i Braunschweig. Våren 1516 immatrikulerte han seg igjen, denne gang ved Universitetet i Wittenberg.

### Luther-tilhenger

I Wittenberg ble han tilhenger av Martin Luther. Han var først ved det artistiske fakultet, der han tidlig 1518 tok den akademiske magistergrad. Han ble nå også kjent med Philipp Melanchthon, og under ham tok han den 13. oktober 1519 bakkalaureat i teologi.

På oppdrag fra Luther arbeidet med Agricola de kirkelige forholdene i Frankfurt am Main (1525). Gjennom sin påstand at bare evangeliet, men ikke loven er nødvendig for å framkalle bedring og tro, framprovoserte han den såkalte antinomistiske striden. Som følge av denne striden ble kontakten mellom han og Luther brutt.[]

Av kurfyrsten Joakim II ble han utnevnt til hoffpredikant og superintendent i Berlin, hvor han døde i 1566. Han bidro aktivt til protestantismens innføring i Brandenburg og gjorde seg og kjent som forfatter på flere områder, blant annet gav han ut en samling tyske ordspråk.

Han har vært representert i svenske salmebøker fra 1695 med teksten til en salme, i *Norsk Salmebok* representert med to salmer (NoS 265 og 390) og med en salme i *Norsk salmebok 2013*.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Johann Agricola, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Johann-Agricola, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67b1qqx, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Proleksis Encyclopedia, oppført som Johann Agricola, Proleksis enciklopedija ID 4921[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator ola2002142271, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 22. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Oppføring i *Nordisk familjebok*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**Nils Anton Jørgensen** (født 19. juni 1911, død 15. januar 1996) var en norsk diplomat som ble ambassadør. Han var også olympisk fekter.

Han var sønn av lege Jørgen Olaf Jørgensen (1875–1938) og Helene Lind Schistad (1886–1960). Som ungdom bedrev han fekting for Oslo Fekteklub, og han var en av fem norske (se Norge under Sommer-OL 1936) som deltok både i individuelt florett og for lag i fekting under Sommer-OL 1936 som gikk i Berlin.
Han hadde på den tiden tatt examen artium 1930 og cand.oecon. 1935 med karakter 3,02 (godt). I 1937 var han kansellist ved legasjonen i Havanna og ulønnet konsul, så døde faren i 1938 og han passerte i 1939 utenriksdepartementets aspirantkurs. I frigjøringsåret giftet han seg med Anne Gertrude Saxild (1919–1975). Han var byråsjef 1946–1947, konstituert handelsråd i Paris 1947–1950 (en tid konstituert ambassaderåd), handelsråd ved Norges ambassade i London 1951–1952, direktør i Norges Eksportråd 1953–1955, sendemann med rang av minister til legasjonen i Rio de Janeiro med Colombia, Venezuela og Ecuador som sideakkreditering i tiden 1955–1960. I 1960 dør moren og Nils Anton blir sendemann til Brussel og Luxembourg frem til 1965, fra 1960 også Norges faste utsending til Det europeiske fellesskap (EEC) og det europeiske atomenergifellesskap (EURATOM), og fra 1962 til Det europeiske kull- og stålfellesskap. Han var sendemann til Bern 1965–1970 og fra 1970 til Teheran i Iran med sideakkreditering til Kabul i Afghanistan og Islamabad i Pakistan, endog Qatar. Han returnerte fra Teheran i 1975. Han fikk St. Olavs Orden i 1970 og hadde også ordener fra Brasil, Etiopia og Belgia.

Referanser
----------

1. 1 2   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 18. juni 1981[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dødsfall i Norge, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 19. januar 1996[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Nils Anton Jørgensen, (18.juni 1911 - 15.januar 1996).», besøkt 15. august 2021[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Jørgensen, Nils Anton fra Hvem er Hvem 1973.
6. ↑  *Våre unge fektere konkurrerer* i Aftenposten 21. desember 1929.
7. ↑  Nils Jørgensen Arkivert 30. januar 2012 hos Wayback Machine. sine resultater innen fekting.
8. ↑  *Statsøkonomisk eksamen* i Aftenposten den 11. juni 1935.
9. ↑  Konas dødsår er hentet fra Saxild, Anne Gertrude, en dansk slektsdatabase.
10. ↑  Haakon Andreas Ikonomou, Den indre kjerne: Europaekspertene i Utenriksdepartementet i perioden 1960-1963, masteroppgave i historie 2010 ved Inst. for arkeologi, konservering og historie, Universitetet i Oslo.
11. ↑  *Ambassadør Nils A. Jørgensen kjem fra Teheran* i Aftenposten den 1. mars 1975.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Anton Jørgensen – Olympedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |