recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liberiet** er en bygning i det sentrale Lund i Skåne i Sverige. 

Liberiet ble oppført på 1400-tallet og fungerte den gang som domkapitlets bibliotek. Navnet stammer fra det danske ordet *liberi* brukt i betydningen boksamling eller bibliotek. Bygningen er den eneste gjenværende av de mange bygninger som fantes rundt domkirken i middelalderen.

Historisk bruk av bygningen
---------------------------

Lunds universitet overtok lokalene etter grunnleggelsen i 1666, og universitetets 25 hyllemeter store samling av bøker og manuskripter flyttet inn her. Bygningen ble også anvendt som undervisninglokale for det filosofiske fakultet. 

Fra 1765 og inn i 1800-tallet, ble øverste etasje innredet til fektesal. I 1843 renoverte C. G. Brunius bygningen og omgjorde blant annet fektesalen til øvelsessal for *Akademiska musikkapellet*. Fra 1890–1966 ble Liberiet brukt som fyrrom for domkirken.

I dag (2021) brukes huset som pilegrimsplass.

Referanser
----------

1. ↑  «Liberiet». *Lunds domkyrka* **(svensk)**. Besøkt 31. januar 2021.
2. ↑  «Liberiet and Kungshuset». Lund University Library. Besøkt 31. januar 2021.
3. ↑  «Nu återinvigs Liberiet». *www.svenskakyrkan.se* **(svensk)**. Besøkt 31. januar 2021.
4. ↑  «Pilgrimscentrum Lund – Pilgrimsplats Liberiet | Pilgrimsvägen». *www.pilgrimsvagen.se*. Besøkt 31. januar 2021.
***Robinson i skjærgaarden*** (svensk: *Robinson i skärgården*) er en svensk stumfilmkomedie fra 1920 regissert av Rune Carlsten, som også skrev manuset sammen med Sam Ask. De animerte innslagene i filmen ble gjort av Paul Myrén. Både duplikatnegativ og visningskopi eksisterer.

I forbindelse med innspillingen ble to av skuespillerne, Mary Johnson og Einar Rød, ektepar.

Innspillingsfakta
-----------------

Den ble spilt inn i august – september 1920 i Skandiaateljén i Långängen og Tobaksholmen i Vaxholm.

Handling
--------

Enkekonsulinne Silfverdahl eier et hus i skjærgården. Hennes ene datter er nygift, mens den andre (Britta) elsker legestudenten Einar Falk. Moren ser helst at hun gifter seg med den fete bankiren Agathon. De nygifte skal ut på langseilas med Britta og Agathon. Etter en kort tids reise tas Einar ombord i hemmelighet. Agathon blir sjøsyk og velger å forlate selskapet med *Robinson Crusoe* som lektyre. Han tar seg i land på en ubebodd øy der han drømmer om at han blir jaget av ville dyr og andre redselsfullheter akkurat som romanfiguren selv. Agathon våkner når han faller ned fra et tre. Han prøver så godt han kan å gjøre sin tilværelse på øya behagelig, ettersom han ikke er i stand til å ta seg derifra. Agathons robinsonade blir langvarig og han får et stadig villere utseende.

Når seilerselskapet vender hjem etter langturen oppdager det at Agathon ikke har kommet hjem som forventet. Et selskap med mennesker kommer til holmen (hvor Agathon befinner seg) for å ha piknik. De leser i avisa at en sinnssyk forbryter har rømt fra et sykehus i nærheten. Når Agathon dukker opp i sin robinsonmundur tror de at han er denne mannen. Selskapet tar seg til Vaxholm hvor det anmelder intermezzoet til politiet som rykker ut til øya for å overbemanne den mistenkte. Politiet setter tvangstrøye på Agathon. Han blir ført til sykehuset og tas imot av Einar Falk, som nå er ferdig utdannet som lege. Det ryddes opp i misforståelsen. Agathon får et skikkelig vomfyll og er fornøyd med sin skjebne, selv om Brita velger Einar til sin forlovede.

Rolleliste
----------

* Eric Lindholm - Bankir Agathon
* Lotten Almlöf - Enkekonsulinne Silverdahl
* Mary Johnson - Brita, enkekonsulinnens ugifte datter
* Carlo Keil-Möller - Einar Falk, cand.med.
* Einar Rød - Den nygifte
* Sie Holmquist - Den nygifte, Britas søster
* Torsten Winge - Den ene mannen i seilerselskapet

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  «Robinson i skärgården». *Svensk Filmdatabas*. Svenska Filminstitutet. Besøkt 12. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Robinson i skjærgaarden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Robinson i skjærgaarden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Robinson i skjærgaarden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Må ikke forveksles med Vol-au-vent.
Delt baguette og rugbrød med postei av lever.
**Postei** er fin farse av kjøtt, lever eller fisk. Postei servert i formen som den er stekt i, blir ofte kalt for terrin. Finere posteier får gjerne betegnelsen pâté.

Leverpostei
-----------

Utdypende artikkel: Leverpostei

Leverpostei er postei som inneholder lever. Den leverposteien som produseres for salg er normalt laget av griselever og fett flesk. Leverpostei kan også lages med storfe- og fuglelever.

Kyllinglever er mye brukt i store deler av verden.

Referanser
----------

1. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 6. desember 2022.
2. ↑  «Grunnoppskrift postei og paté». *www.matprat.no* **(norsk)**. Besøkt 6. desember 2022.
3. ↑  «postei». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 1. august 2017. Besøkt 6. desember 2022.
4. ↑  «Lever, du?». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 6. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Postei i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Markhaba Säbïjeva**, også kjent som **Markhaba Säbï**, (kasakhisk: Мархаба Сәбиева, russisk: Мархаба Сабиева) er en kasakhisk vokalist og låtskriver. Hun ble nasjonalt kjent etter sin deltakelse i *Kasakhstans stemme* i 2013. I 2014 ble Säbïjeva nummer tre i Den internasjonale konkurransen for utøvere av popmusikk på Slavianski bazaar i Vitebsk og senere samme år vant hun Diamond Voice i Praha.

I 2014 og 2015 deltok Säbïjeva i Kasakhstans nasjonale finaler for å velge representant til Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Hun skrev teksten til Kasakhstans bidrag i Bala Türkvizyon i 2015, «Samğa», som ble nummer to i konkurransen etter å ha blitt fremført av Erkin Tursynkhan.

Referanser
----------

1. 1 2 3  TengriNews 10. desember 2014, ...Diamonds Voice 2014 байқауында жеңіске жеттi. Besøkt 12. januar 2016. (kz)
2. ↑  Vetsjernjaja Astana 18. juli 2014, Казахстанка заняла III место в конкурсе «Славянский базар-2014» Arkivert 12. mars 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 12. januar 2016. (kz)
3. ↑  Türkvizyon.kz, som vist 11. januar 2016 (arkivert side). Besøkt 12. januar 2016.
4. ↑  YouTube. Bala Türkvizyon 2015, Dursunhan Erkin - Samga. Besøkt 12. januar 2016.
**Kunstindeks Danmark** er det sentrale register over kunstverk i statlige og statsanerkjente danske museer. Registeret er det kunsthistoriske sidestykke til Museernes Samlinger og ble grunnlagt i 1985 på Statens Museum for Kunst og drives siden 2002 av Kulturarvsstyrelsen. 

Ansvaret for at opplysningene er korrekte påhviler museene som innberetter via det webbaserte registrerings- og innberetningssystemet Regin, eller gjennom eksport fra egne lokale databaser. 

Hensikten med registeret er å tilby museene selv en landsdekkende oversikt som gjør det mulig for dem å prioritere sine innkjøp av kunst. Men meningen er i like stor grad å gi offentligheten et innblikk i hva museene har i sine utstillinger og magasiner. Registeret rummer oplysninger om ca. 101 155 verk av danske og utenlandske kunstnere, hvorav mer enn 34 000 verk er forsynt med illustrasjonsfoto (per januar 2010). En digitalisert utgave av *Weilbachs Kunstnerleksikon* fungerer som en integrert del av Kunstindeks Danmark.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Nils Henriksson** (eller **Niels Henrikssøn Gyldenløve**; født ca. 1455, død 1523) var en norsk ridder, godseier, riksråd og rikshovmester; gift med Inger Ottesdotter Rømer, *fru Inger til Austrått*.

Herr Nils Henriksson G. våpen fra Austråttborgens heraldikk Foto: Arnstein Rønning 
Han var sønn av riksråd *Henrik Jensson* (ca. 1415–1477) og *Elin Nilsdatter* (eller *Nikolasdatter*), og gjennom ekteskapet med Ingerd bila han en arvestrid om Austråttborgen. Han var en av Norges største jordeiere, med interesser i Bergen, Vardøhus, Hålogaland, Fosen, Frosta, Stjørdal, Sunnmøre, Romsdal, Edøy, Selbu og Herjedalen.

Han ble antagelig riksråd i 1483 og hadde en sentral rolle i riksstyret helt til sin død, men hadde tilsynelatende ingen tydelig politisk agenda på egne vegne. Tittelen *rikshovmester* som han fikk i 1514/1515 var trolig mest en ærestittel som ble brukt i forbindelse med at han sommeren 1515 deltok i delegasjonen som hentet Christian IIs nederlandske dronning *Isabella av Burgund* (1501–1526).

Utenfor ekteskapet med Ingerd hadde han sønnen Henrik Nielssøn (1500–1567), som ble magister og kannik. Sammen med Inger hadde han fem døtre, se etterkommere av Inger Ottesdotter Rømer. Senere genealoger har gitt ham tilnavnet Gyldenløve, ettersom han førte en gull løve over et sjakktavlet felt, men verken Nils eller hans slekt brukte dette navnet.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00500430, oppført som Nils Henriksonn Gyldenløve[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Erik Opsahl. «Nils Henriksson» I: *Norsk biografisk leksikon*; 2. utg.; bd 6. 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Kunstfilosofi** er den grenen av estetikken som definerer ulike begrep innen kunst og som undersøker de problemstillingene som oppstår i forbindelse med kunst og kunstopplevelse.

Kunstfilosofi og filosofisk estetikk
------------------------------------

Uttrykkene *kunstfilosofi* og *filosofisk estetikk* brukes ofte om hverandre, men de betyr ikke nødvendigvis det samme. Ordet «estetikk» er avledet fra gresk *aisthanesthai,* som betyr «å sanse». Som filosofisk disiplin ble estetikken navngitt gjennom Baumgartens verk *Aesthetica* i 1750. Baumgarten definerte estetikk som «vitenskapen om den sanselige erkjennelse».

Tradisjonelt er estetikkens gjenstand sansing, opplevelse og læren om det skjønne, mens kunstfilosofi handler om andre filosofiske problemer knyttet til kunstverk. Spørsmål innen kunstfilosofien kan være kunstens og kunstverkets vesen, blant annet hva som karakteriserer kunstgjenstanden til forskjell fra brukstingen.

Skillet mellom kunstfilosofi og estetikk er likevel ikke absolutt. I Hegels forelesninger om estetikk (1835-8) blir estetikk betegnet som «den skjønne kunsts filosofi». Og Heidegger hevdet at all kunstfilosofi siden Platon har vært estetisk ettersom det har tatt utgangspunkt i sansning.

Referanser
----------

1. ↑  *Estetisk teori : en antologi*. Oslo: Universitetsforlaget. 2008. ISBN 9788215010748. OCLC 938937418.
2. ↑  Kjørup, Søren; *Kunstens filosofi, en indføring i Æstetik*, side 11
3. ↑  Kunstfilosofi. En kritisk innføring. Af Stefán Snævarr[*død lenke*]
4. ↑  Høyskolen i Lillehammer: Kunstfilosofi og estetikk Arkivert 23. juni 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  *Estetisk teori : en antologi*. Oslo: Universitetsforl. 2008. ISBN 9788215010748. OCLC 938937418.
6. ↑  Heidegger, Martin (1997). *Nietzsche II (1939-46)*. Frankfurt am Main: Klostermann. ISBN 3465026209. OCLC 34980282.

Litteratur
----------

* Johannessen, Kjell S.; *Wittgenstein og tradisjonell Kunstfilosofi* (pdf)
* Johannessen; Kjell S.; *Wittgenstein og det estetiske feltet* (pdf)
* Kjørup, Søren; *Kunstens filosofi, en indføring i Æstetik*, Roskilde 2000, ISBN 87-7867-044-6
* Malmanger, Magne; *Kunsten og det skjønne, vesterlandsk estetikk og kunstteori fra Homer til Hegel*, Oslo 2000, ISBN 82-03-18309-3

Eksterne lenker
---------------

* Kunstfilosofi. En kritisk innføring. Af Stefán Snævarr[*død lenke*]
* Høyskolen i Lillehammer: Kunstfilosofi og estetikk
**Nils Holme** (født 2. november 1936 i Oslo, oppvokst i Trondheim) er en norsk forskningsleder og kommentator. Fra 1993 til 2001 var han administrerende direktør for Forsvarets forskningsinstitutt. Holme er utdannet sivilingeniør (teknisk fysikk) fra Norges tekniske høgskole (1961), og Forsvarets høgskole, totalforsvarskurset (1986).

Holme har sin yrkesbakgrunn vesentlig fra Forsvarets forskningsinstitutt, men har i perioder vært ansatt i andre organisasjoner, bl.a. tre år ved SHAPE Technical Center i Nederland, to år ved Norconsult i Saudi Arabia og to år i Utenriksdepartementet. Han har også vært tilknyttet tankesmien Civita. 

Holme var formann i Polyteknisk Forening (1997-1999) og i NATO Research and Technology Board (2000-2003). Han er medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi (fra 1993), ble tildelt von Karman Medal for distinguished service to NATO research and technology (1998), og Forskernes pris for forskningsledelse (Norske Sivilingeniørers Forening, 2002).

Holme holder foredrag og skriver artikler og innlegg i dagspressen og forsvarstidsskrifter, vesentlig om forsvarspolitikk og det offentlige styre. Fra 2007 har han lagt ut artikler også med større tematisk bredde på sin blogg. Han skrev i 2013 rapporten "Forsvarspolitikken ved et veiskille", utgitt av Civita.

Referanser
----------

1. ↑  «Definitiv direktør». *Teknisk Ukeblad*. 24. mai 2000.
2. ↑  «Nils Holme». *Civita – Den liberale tankesmien*. Besøkt 28. februar 2016.
3. ↑  «HOLME, Nils | NTVA». Arkivert fra originalen 2. april 2016. Besøkt 28. februar 2016.
4. ↑  «NILS HOLME, M.Sc.» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 28. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* «- Finnes ingen sammenheng mellom Forsvarets oppgaver og stridsevnen». *Aftenposten*. Besøkt 28. februar 2016.
* Civita: Forsvarspolitikken ved et veiskille
Denne artikkelen omhandler det romerske instrumentet med bøyd rør.  For den rette trompeten fra middelalderen, se busine.
Buccina fra Pompeii
**Buccina** (latin *bucina*, *buccinum*, «horn, trompet») er et messingblåseinstrument av naturtrompet-type fra romertida. Instrumentene ble laget i bronse og kunne være med eller uten munnstykke.

Vanligvis var instrumentet bøyd slik at buccinaspilleren kunne bære det over hode eller skulder. Det ble brukt som signalgiver eller som musikkinstrument. Under utgravingene i Pompeii er det funnet tre eksemplarer som oppbevares i Napoli arkeologiske museum.

Buccina er så lik romernes *cornu* at det er usikkert om det finnes et klart skille mellom dem. Både byggemessig og språklig utviklet buccina seg til middelalderens *busine* og videre til posaune.

I finalen til Ottorino Respighis tonedikt *Pini di Roma* (1924) brukes kopier av romerske buccinaer.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) 1911\_Encyclopædia\_Britannica/Buccina – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nils Harald Sødal** (født 8. juni 1964 i Kristiansand) er en norsk sanger (tenor), forfatter og statsviter. Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole og Universitetet i Oslo. Sødal har hatt flere større roller på Den Norske Opera og er opptatt med samtidsmusikk, i samarbeid med flere ledende komponister.

Han har også mottatt Statens arbeidsstipend for å arbeide med ny musikk. Internasjonalt har Sødal gjort seg bemerket bl.a. med sin tolkning av tittelrollen i Albert Herring og som Maleren i Lulu ved Semperoper i Dresden. Hans rolletegninger har høstet rosende kritikker i tunge tidsskrift som Opernwelt og Opernglas.

Bibliografi
-----------

Høsten 2007 gav han ut romanen *For ingens øyne* på Piratforlaget. Året etter fulgte han opp med opera-romanen *Scenebetennelse*, og i 2011 kom den kritikerroste *Fuglene under himmelen*, en roman basert på en sann historie. Romanens hovedperson Sarah er en flyktning fra Pajok i Sør-Sudan som kommer til Norge.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90690572, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nils Harald Sødal[*død lenke*] fra norskesangere.no
3. 1 2 3  Nils Harald Sødal Arkivert 5. mai 2012 hos Wayback Machine. fra Den norske opera
4. ↑  Krøger, Cathrine (28. november 2011). «Denne boka er like utrolig og rystende som fortellinger fra holocaust». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Georg Heinrich Christian Angerer** (født 1903 i Wilhelmshaven, Tyskland, død 1987 i Leipzig, Tyskland) var en tysk typograf og spion som kom til Norge som politisk flyktning i november 1934. Han kalte seg da *Edgar Löwe*. Angerer tilhørte det venstresosialistiske miljøet av tyske flyktninger, der Willy Brandt var en lederskikkelse. Han fikk innpass i norsk arbeiderbevegelse. DNAs flyktningekomite holdt ham i dekning i Grũnerløkka Folkets Hus. I 1937 fikk han arbeid i firmaet Rich. Andvord. Han skrev også artikler i *Arbeiderbladet*.

Under forhold som det ikke er helt klarhet i ble han raskt etter den tyske okkupasjonen i 1940, ansatt i Gestapo. Alt fra høsten 1940 ser det ut til at han var i deres tjeneste. Mesteparten av tiden tjenestegjorde han som tolk ved hovedkvarteret i Møllergata 19 i Oslo. Fra 1941 var han sjef for Ånebyleiren.

Angerer rømte til Sverige november 1943. Han avslørte da om lag 100 norske Gestapoagenter. Svenske myndigheter utleverte ham til Norge oktober 1945. Trolig var det hans avsløringer og vitnemål mot tyskere og deres norske medløperer som sikret ham mot rettsforfølgelse etter krigen. Justisdepartementet ga ham i 1948 utreisetillatelse fra Norge, samme dag som statsadvokaten tok ut tiltale mot ham for landssvik. Utleveringen ble senere forklart som en misforståelse.

Angerer bosatte seg i Leipzig i Øst-Tyskland. DDR sine etteretningsfolk presset ham siden til å gi opplysninger om Willy Brandts aktivitet i Norge på 1930-tallet. Dette ble brukt til å sverte Brandt da han senere ble ledende politiker i Vest-Tyskland. I januar 1997 ble den tidligere Stasi-sjefen Markus Wolf stilt for retten blant annet tiltalt for å ha ødelagt Angerers liv.

Angerer er omtalt i Tore Prysers bok *Varulven og åtte andre agenthistorier : svik og gråsoner under 2. verdenskrig*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (de)Michael F. Scholz (2000). *Skandinavische Erfahrungen erwünscht?*. Frank Steiner Verlag Stuttgart. s. 349. ISBN 3-515-07651-4. Besøkt 3.12.2015.
3. ↑  «1941». www.nittedalweb.com. Arkivert fra originalen 18. februar 2015. Besøkt 3.12.2015.
4. ↑  (de)«Wie DDR-Spionagechef Markus Wolf den Sozialdemokraten Willy Brandt kompromittieren wollte». Der Spiegel. 28.09.1992. Besøkt 3.12.2015.
5. ↑  «Gerhardsen svertet i Stasi-arkiv» (PDF). Dagbladet. 6.12.1992. Besøkt 3.12.2015.
6. ↑  *Varulven og åtte andre agenthistorier : svik og gråsoner under 2. verdenskrig* Spartacus Forlag, Oslo, 2011 ISBN 978-82-430-0604-1

Eksterne lenker
---------------

* «Georg Angerer» i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
Dongxiang-menn diskuterer prisen på sauer i Gansu-provinsen, Kina.
**Pruting** (*prute*, fra lavtysk *proten*, «sludre»; opphavlig trolig «trette, kjekle») er prosessen for å få enighet om prisavslag på en handelsvare i en forenklet forhandling, gjerne muntlig mellom to individer henholdsvis selger og kjøper. 

Noen steder i verden er pruting utstrakt, og til tider forventet / ritualisert, mens andre steder viker pruting for på forhånd bestemte priser. Pruting anses som regel som mer akseptabelt hvis forhandlingen gjelder større beløp. Pruting er mindre vanlig når det gjelder småbeløp for vanlige forbruksvarer som selges av flere nær hverandre (da kan man «prute med føttene» ved å gå til nestemann med et tilbud som har bedre tilpasset kvalitet og pris for behovet).

Kunnskap om gjeldende prisnivå i markedet og motpartens iver om å få til handelen gir en fordel; turister overbelastes ofte av lokale selgere, og det er nesten alltid mange lyttere under en pruteøvelse for nettopp å få informasjon som skal være nyttig i neste omgang når lytteren skal prute selv. I nordafrikanske kamelbasarer skjuler partene utvekslende prisforslag ved å ha hendene i en pose og kommunisere beløp med fingertelling‎.

Referanser
----------

1. ↑   «prute», *Bokmålsordboka*

Eksterne lenker
---------------

* «Hur man prutar och sparar flera tusen» Arkivert 2. februar 2017 hos Wayback Machine. *Easycredit.se*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Kart over slaget ved Rocoux
Maleri av ukjent kunstner
**Slaget ved Rocoux** fant sted 11. oktober 1746 som en del av den østerrikske arvefølgekrig utenfor byen Liège i Belgia og endte med seier til Frankrike over en allianse mellom Habsburgmonarkiet (Østerrike), Storbritannia, Hannover og De forente Nederlandene.

Manøvrer foran slaget
---------------------

Den franske arméen ble kommandert av marskalk Saxe og arméen til de pragmatiske allierte av fyrst Karl av Lorraine og Østerrike og den britiske generalen John Ligonier. Saxe hadde nesten gjennomført felttoget sitt for å ta Flandern og truet med å invadere Nederland. De allierte fant posisjoner ved Liege, med nederlendingene under Waldeck til venstre for Liege og Rocoux, britene og hannoverianerne i midten og østerrikerne til høyre nær elven Jaar

Slaget
------

Det franske hovedangrepet gikk mot den nederlandske delen på venstreflanken av den allierte linjen mellom Liege og Rocoux, og franskmennene seiret kraftig i tredje angrepet. Etter hvert som franskmennene rykket nærmere startet den allierte linjen å trekke seg tilbake. Østerrikerne på høyreflanken deltok ikke i slaget ennå og gjorde ingen forsøk på å ta initiativet og rykke frem mot den eksponerte franske venstreflanken. Kavaleriet til Lingonier og noen britiske infanterister dannet en baktropp som holdt franskmennene unna mens de trakk seg tilbake. Franskmennene vant slaget og erobret like etter Liege.

Ettervirkning
-------------

Dette var den andre av tre store seire for Saxe, etter Fontenoy og før Lauffeld. Franskmennene vant slaget og med å ta Liege fjernet de østerriksk kontroll over Nederlandene.

Kilder
------

* Browning, Reed: *The War of the Austrian Succession*, St. Martin's Press, New York, (1993): ISBN 0-312-12561-5
* Chandler, David: *The Art of Warfare in the Age of Marlborough.* Spellmount Limited, (1990): ISBN 0-946771-42-1
* Skrine, Francis Henry: *Fontenoy and Great Britain's Share in the War of the Austrian Succession 1741-48.* London, Edinburgh, 1906.
Hadong jernbanestasjon.
Hwagaemarkedet nær Jirifjellet.
Bukcheon jernbanestasjon.
**Hadong** (*Hadong-gun*) er et fylke i provinsen Sør-Gyeongsang i Sør-Korea.

Fylket ligger i det sørvestre hjørnet i provinsen og utgjør deler av de sørlige Sobaekfjellene som i sin tur har sitt utspring ved Taebaekfjellene. I nord ligger Jirifjellet nasjonalpark som var Sør-Koreas første nasjonalpark, etablert 29. desember 1967. Der finner en fylkets høyeste fjell Yeongsinbong som er 1651,9 moh. Seomjinelva danner grensa mot Sør-Jeollaprovinsen og renner sørover mot Koreastredet.

Den geografiske plassering mellom Seomjinelva og Jirifjellet gjør at fylket er kjent for sin naturskjønnhet med en fredelig og vennlig atmosfære. Hadong er kjent for sin grønne te og i mai og juni avholdes en årlig tefestival.

Hadong har ikke vært gjenstand for en tilsvarende industriutvikling som resten av landet, og fylkets naturlighet er da også blitt en av dets viktigste salgsvarer.

Sør-Koreas motorvei 10 mellom Suncheon og Busan går gjennom fylket.

Historie
--------

I Jingukperioden ble Hadong kalt for *Dasachon* (landet med mye sand) og var en del av de 12 Byeonhannasjonene, og het *Nangnoguk*. Skriftlige kilder sier at fylkets navn ble endret fra *Handasa-gun* til *Hadong-gun* i 757 under kong Gyeongdeok. I Goryeo var navnet *Hadong-hyeon* og i 1414 ble navnet *Hanamhyeon*. Statusen ble økt i 1740 ved navneendringen til *Hadongdohobu*.

Under Koreakrigen var stedet åsted for et nordkoreansk angrep mot amerikanske styrker, den 27. juli 1950, det såkalte Hadongbakholdet.

Administrativ inndeling
-----------------------

Fylket er inndelt i ett eup (småby) og 12 myeon (bydel), og disse er videre inndelt i 108 ri (landsby).

* Hadong-eup
* Agyang-myeon
* Bokchon-myeon
* Chongam-myeon
* Geumnam-myeon
* Geumseong-myeon
* Gojeon-myeon
* Hoengcheon-myeon
* Hwagae-myeon
* Jeongnyang-myeon
* Jingyo-myeon
* Okjong-myeon
* Yangbo-myeon

Søster- og vennskapsbyer
------------------------

* Kinas flagg Janggusi, Shandong, Kina
* Kinas flagg Yianshi, Sichuan, Kina
* Kinas flagg Zhangjiajie, Honamprovinsen, Kina

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hadong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hadong-gun: Offisielt nettsted Arkivert 12. mars 2017 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Sør-Gyeongsang |
| --- |
| Hovedstad | Changwon |  |
| Byer | Geoje **·** Gimhae **·** Jinju **·** Miryang **·** Sacheon **·** Tongyeong **·** Yangsan |
| Fylker | Changnyeong **·** Geochang **·** Goseong **·** Hadong **·** Haman **·** Hamyang **·** Hapcheon **·** Namhae **·** Sancheong **·** Uiryeong |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
| Slaget ved Río de la Plata |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Krysseren HMS «Achilles» sett fra HMS «Ajax» under slaget |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 13. desember 1939 |
| Sted | Ved munningen av Rio de la Plata, Sør-Amerika |
| Resultat | Britisk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Storbritannia 
 New Zealand | Nazi-Tysklands flagg Tyskland |
| Kommandanter og ledere |
|  Henry Harwood | Nazi-Tysklands flagg Hans Langsdorff |
| Styrker |
| 1 tung krysser  2 lette kryssere | 1 lommeslagskip |
| Tap |
| 1 tung krysser sterkt skadet  2 lette kryssere skadet  72 døde  28 skadde | 1 lommeslagskip lettere skadet  36 døde  60 skadde |

**Slaget ved Río de la Plata** var det første større sjøslaget under andre verdenskrig. Lommeslagskipet «Admiral Graf Spee» hadde fra krigsutbruddet i september 1939 angrepet allierte handelsfartøy sør i Atlanteren og i Det indiske hav. I begynnelsen av desember befant det seg utenfor utløpet av Rio de la Plata i Sør-Amerika.

Den 13. desember kl 0530 oppdaget utkikken på «lommeslagskipet» mastetopper i horisonten som ble tolket til å være en alliert konvoi som var omtalt i rapporter kapret fra et erobret handelsskip. Kl 0552 hadde de identifisert HMS "Exeter" og to andre skip ble feilaktig antatt å være destroyere i konvoieskorten. "Graf Spee" styrte nå ned mot disse for full fart. Kl 0608 ble lommeslagskipet oppdaget av de allierte skipene som viste seg å være en av de 7-8 gruppene som jaktet på lommeslagskipet.

Krysserskvadronen "Group G" besto av de to lette krysserene, HMS «Ajax», HMNZS «Achilles» og de tunge krysserene, HMS «Exeter» og HMS «Cumberland», men sistnevnte lå på Falklandsøyene for mindre reparasjoner. De tre krysserne engasjerte det tyske lommeslagskipet til artilleriduell. I den halvannen timer lange kampen fikk HMS «Exeter» sitt hovedskyts sønderskutt og herjet av branner. Nærmest synkeferdig og med slagside maktet den å nå Falklandsøyene for sakte fart. De to andre krysserne fikk lettere til betydelige skader, men hadde sitt maskineri og sin fart intakt.

Etter sammenstøtet skygget HMS «Ajax» og HMNZS «Achilles» det tyske lommeslagskipet som gikk inn til Montevideo i det nøytrale landet Uruguay. Der håpet de å få gjort en del midlertidige reparasjoner og få sveiset igjen et hull i forskipet, før retur til Tyskland. Den tyske fartøysjefen, Kapitän zur See Hans Langsdorff, fikk beskjed av myndighetene at fartøyet ikke kunne oppholde seg der i mer enn 72 timer. Han valgte da å ta lommeslagskipet ut på dypere vann for å senke det, i stedet for å seile ut og møte det han feilaktig trodde var en overlegen alliert styrke. Men styrken besto av de samme to delvis skadde lette krysserne og den tunge krysseren HMS «Cumberland» som i all hast hadde avsluttet sine reparasjoner på Falklandsøyene og var kommet til unnsetning. Hangarsskipet HMS «Ark Royal» og slagskipet HMS «Renown» var undervegs, men var fremdeles langt unna.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Liv Runesdatter** (født 20. oktober 1979) er en norsk sanger, komponist og produsent.

Hun har en omfattende produksjon bak seg og har mottatt flere nasjonale og internasjonale priser og stipend, heriblant seks arbeidsstipend fra Statens Kunstnerstipend (2007, 2008, 2011, 2016, 2017, 2020). Høsten 2010 ble hun tildelt en aserbadsjansk musikkpris for sitt arbeid med *Sari Gelin*, et norsk-aserbadjsansk folkemusikkprosjekt. Hun vant Gammleng-prisen i 2021 i klassen sanger.

Hun ga ut albumet *Syng hjerte* i 2008 med folkemusikk fra Rogaland og Vestfold. Det nederlandske magasinet Folk World plukket ut *Syng hjerte* til sin liste «Beste internasjonale plateutgivelser 2009».

Siden 2005 har hun drevet produksjonsselskapet CARMA Contemporary Art Music and Dance, og har komponert og produsert forestillinger i samarbeid med musikere, dansere, scenekunstnere, filmkunstnere, billedkunstnere og forskere fra mer enn 25 land. Hun har fremført musikken sin på en lang rekke festivaler og scener over hele Europa, i Kaukasus, Canada og USA.

Runesdatter er kunstnerisk leder og sanger i Song Circus, et vokalt kammerensemble bestående av profesjonelle utøvere bosatt i Stavanger, Oslo og Gøteborg. Ensemblet kombinerer formidling av nedtegnet samtidsmusikk og improvisasjonsbasert musikk og har bemerket seg gjennom nære samarbeid med komponister og skapende musikere, deriblant Trevor Wishart (UK), Jaap Blonk (NL), Ruben Sverre Gjertsen (NO), Ole Henrik Moe (NO) og David Moss (USA/DE).

Referanser
----------

1. ↑  «- Alt ordner seg!». *aftenbladet.no*. 23. juli 2004. Besøkt 11. juni 2021.
2. ↑  «Rolf Gammlengs pris våren 2021». *ffuk.no*. 1. juni 2021. Besøkt 11. juni 2021.
3. ↑  «Syng hjerte!». *ballade.no*. 4. desember 2008. Besøkt 11. juni 2021.
4. ↑  «Stavanger hyller Amnesty». *nrk.no*. 28. mai 2011. Besøkt 11. juni 2021.
5. ↑  «Song Circus feirer 10 år». *aftenbladet.no*. 12. mars 2019. Besøkt 11. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Liv Runesdatter på Discogs Rediger på Wikidata
* Myspace
* Royal Norwegian Embassy in Baku Arkivert 31. oktober 2010 hos Wayback Machine.
* Mic: Liv Runesdatter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Discogs
 |
**Enar Jääger** (født 18. november 1984 i Tallinn) er en estisk tidligere fotballspiller. Han har spilt for blant annet Vålerenga, Aalesund, Lierse, Flora Tallinn og Torpedo Moskva, og har 126 landskamper for Estland.

Klubbkarriere
-------------

### Tidlig karriere

Enar Jääger ble født i Kohila, Estland. Han begynte å spille fotball i den lokale klubben FC Flora Kehtna. I 2000-sesongen var han på utlån til JK Tervis Pärnu. 16 år gammel, i 2001, startet Jääger sin profesjonelle karriere hos FC Flora Tallinn, Estlands største fotballklubb. Her fikk han én kamp før han skiftet klubb til FC Valga. Etter to sesonger her returnerte han til Flora Tallinn.

### Torpedo Moskva

Den 3. februar 2005 signerte Jääger en treårskontrakt med den russiske toppserieklubben FC Torpedo Moskva. Tolv dager senere spilte han sin første kamp for klubben mot FC Metalurh Donetsk. I Russland spilte han som regel høyreback, men han ble også benyttet foran forsvaret som defensiv midtbanespiller. Torpedo Moskva rykket ned fra den russiske eliteserien etter 2006-sesongen og klubben hadde på dette tidspunktet flere utlendinger enn hva utlendingskvoten for divisjonen under tillot. Jääger var blant dem som ble fortalt at de ikke ville bli satset på og han bestemte seg dermed for å dra til Norge.

### Aalesunds FK

Jääger signerte for Aalesunds FK 7. mars 2007 og knyttet seg til klubben med en kontrakt med to og et halvt års varighet. Han debuterte for klubben mot Strømsgodset Toppfotball den 16. mai samme år. Det første Tippeligamålet hans kom året etter, den 20. april, i en 5-0-seier mot Ham-Kam. Jääger forlot Aalesunds FK sommeren 2009. Men han kom tilbake 5. mars 2010 og skrev under en toårskontrakt. 22. november 2011 ble det kunngjort at Jääger ikke ønsket å forlenge med AaFK, og at 2012-sesongen dermed ble hans siste i klubben.

Landslagskarriere
-----------------

Jääger debuterte på et estiske landslaget 12. oktober 2002 i en vennskapskamp mot New Zealand. Pr. 29. mars 2016 har han totalt 121 landskamper for Estland.

Referanser
----------

1. ↑  «Enar Jääger - Player profile». *www.transfermarkt.com* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2022.
2. ↑  «Jääger ferdig i AaFK for andre gang» Arkivert 25. november 2011 hos Wayback Machine. Aftenposten 22. november 2011
3. ↑  «#3 Enar Jääger». transfermarkt.com. Besøkt 10. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Enar Jääger – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – Estlands fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Enar Jääger – FBref Rediger på Wikidata
* Spillerprofil på hjemmesiden til Aalesunds FK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Laksefjorden** (nordsamisk: *Lágesvuotna*) er en fjord i Lebesby kommune i Finnmark. Fjorden er den tredje lengste fjorden i Finnmark etter Porsangerfjorden og Varangerfjorden og strekker seg 92 km sørover til bygden Kunes i enden av fjorden.

Den ytre delen av fjorden ligger mellom Sværholthalvøya og Nordkinnhalvøya og har innløp mellom Sværholtklubben i vest og Store Finnkjerka i øst. Vest for Sværholthalvøya går Porsangerfjorden sørover, mens Tanafjorden ligger på østsiden av Nordkinnhalvøya. Store Finnkjerka markerer også den ytre og vestlige grensen for Kjøllefjorden som går sørøstover til Kjøllefjord på østsida av Dyrfjordhalvøya.

Fjorden er 327 meter på det dypeste, nesten helt ute ved munningen. 

Fylkesvei 98 går langs østsiden av fjorden ut til Ifjord, og herfra går fylkesvei 888 langs deler av østsiden. Når Fylkesvei 888 er stengt på grunn av uvær går det ferge fra Kalak til Kifjorden.

Bosetninger
-----------

Det ligger ikke så mange bosetninger langs fjorden. På vestsiden finnes en grend, Veidnes, og på østsiden ligger bygdene Dyfjord, Bekkarfjord, Lebesby og Ifjord og grenden Brenngam, mens Kunes ligger innerst i fjorden.

Fjordarmer
----------

Laksefjorden har mange fjordarmer, særlig på østsiden. På vestsiden er den eneste fjordarmen Lille-Porsangen. På østsida finner en fra nord til sør Dyfjorden, Kifjorden, Eidsfjorden, Mårøyfjorden, Store Torskefjorden, Lille Torskefjorden, Bekkarfjorden, Ifjorden med Friarfjorden, Landersfjorden, Adamsfjorden og helt innerst ligger Storfjorden.

Øyer
----

Det ligger flere øyer i fjorden. Den største er Brattholmen som ligger nesten helt inne i fjorden, mens Mårøya er den nest største. Andre øyer er Kartøya, Store Bratholmen, Langholmen, Skjåholmen, Rypøya og Bonøya.

Referanser
----------

1. ↑  Laksefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Slaget om Linz-Urfahr |
| --- |
| Konflikt: Den femte koalisjonskrigen, del av Napoleonskrigene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. mai 1809 |
| Sted | Linz i Keiserdømmet Østerrike48°18'0,000"N 14°16'59,999"Ø |
| Resultat | Fransk seier |

 |
| Stridende parter |
| Frankrikes flaggFrankrike | Habsburgs flaggØsterrike |
| Kommandanter og ledere |
| Jean Baptiste Bernadotte 
Dominique Vandamme | Johann Kollowrat |
| Styrker |
| 10 000 til 18 000 mann | 15 000 til 20 000 mann |
| Tap |
| 391 | 883 og 4 kanoner - 891 og 6 kanoner |

**Slaget om Linz-Urfahr** fant sted 17. mai 1809 mellom tyske styrker fra Kongeriket Württemberg og Kongeriket Sachsen, alliert med Frankrike, mot styrker fra Keiserdømmet Østerrike. Et østerriksk korps under kommando av feldzeugmeister Johann Kollowrat angrep württembergske styrker under divisjonsgeneral Dominique Vandamme som holdt et forsterket brohode på nordbredden av elven Donau, med byen Linz på motsatt side. Etterhvert som kampene utviklet seg ble Vandammes styrker forsterket av saksiske tropper under marskalk Jean Baptiste Bernadotte. Dette fikk Kollowrat til å beordre retrett, noe som ble fulgt opp av de tyske styrkene alliert med Frankrike.

Den østerrikske øverstkommanderende, erkehertug Karl, hadde avgitt Kollowrats III armékorps fra hovedstyrken for å forsvare Böhmen. Etterhvert beordret Karl sin underordnede styrkesjef til å true Napoléon Bonapartes lange og utsatte forsyningslinje som fulgte Donaudalen. I henhold til dette angrep Kollowrat brohodet ved Linz, men tilstedeværelsen av en slagkraftig styrke stoppet hans planer. Slaget ble utkjempet under den femte koalisjonskrigen, som var del av Napoleonskrigene. Urfahr er en del av nåtidens by Linz, på Donaus nordlige elvebredd.

Litteratur
----------

* Arnold, James R. *Napoleon Conquers Austria*. Westport, Conn.: Praeger Publishers, 1995. ISBN 0-275-94694-0
* Bowden, Scotty & Tarbox, Charlie. *Armies on the Danube 1809*. Arlington, Texas: Empire Games Press, 1980.
* Epstein, Robert M. *Napoleon's Last Victory and the Emergence of Modern War*. Lawrence, Kansas: University Press of Kansas, 1994.
* Petre, F. Loraine. *Napoleon and the Archduke Charles*. New York: Hippocrene Books, (1909) 1976.
* Smith, Digby. *The Napoleonic Wars Data Book*. London: Greenhill, 1998. ISBN 1-85367-276-9

Eksterne lenker
---------------

* «Battle of Linz, 17 May 1809», fra nettstedet historyofwar.org (engelsk)
***Riket ved veiens ende*** er tredje og siste bind i den svenske forfatteren Jan Guillous historiske trilogi om Arn Magnusson. Denne boka ble gitt ut i 2000 i Sverige, og handler om Arn som vender hjem til Sverige. Han tenker gifte seg med sin Cecilia, men møter motstand. Han har med seg mye nytt, både av kunnskap og redskap, hjem.

Handling
--------

I denne boka boka vender Arn hjem Fra Det hellige land tilbake til Västgötaland og sin kjære Cecilia, som har gjort bot i et kloster i 20 år mens Arn var tempelridder. Når han kommer hjem, har han med mye ny kunnskap om stridskunst og handel, og han har også med opplærte bygningsfolk, stridsmenn og oppfinnere fra Det hellige land – for det meste saraseere.

Han har tenkt å holde løftet sitt til Cecilia og gifte seg med henne, men da må han gå mot sin mektige onkel og Jarl, Birger Brosa.
Birger Brosa mener han bør gjøre som æren krever og gifte seg for maktens skyld med Ingrid Yla, en Sverker. Dette hadde løst to problem – for det første hadde de rette båndene blitt bundet, og for det andre kunne Cecilia ha godt i kloster. Strategisk hadde dette vært smart, fordi hun da kunne ha blitt abbedisse og sverget mot Moder Rikissas *mened*. Slik kunne det blitt klart at Cecilia Blankas barn var ektefødte, og dermed sanne arvinger til tronen.

Arn og Cecilia velger derimot kjærligheten, de ønsker å gifte seg – hvilket de også gjør. I tillegg til sønnen Magnus, som de fikk som resultat av deres utskeielse, får de også datteren Alde. De bygger en gård, Cecilias medgift, sammen. Der har de treller – som de etterhvert frigir, ettersom det strider imot begges samvittighet å eie mennesker, menn i tjeneste og andre ting som hørte hjemme der. Mange av mennene Arn har i sin tjeneste er fra land sør, sarasenere og andre. Mange av dem er muslimer – noe Arn er påpasselig med å ikke nevne for mange. De har en avtale med Arn om å jobbe for ham i fire år, for å så reise, om de ønsker det. Blant hans gode venner, også hentet fra landene sør, er Markus og Jakob Wachtian. Disse er blant de som velger å bli da den fire år lange perioden er over.

Noe av det Arn har gjort på gården, er å bygge opp en hær. Mot slutten av boka står to releativt store slag, hvor mange av metodene og strategiene han har lært seg fra perioden som tempelridder benyttes. I det siste store slaget kommer danerne – fienden – kledd i røde klær med hvitt kors på. Han gjenkjenner dette som tegnet til johanitterne, og lar seg skremme. Han, som hærfører av sin hær, venter til det siste med å angripe disse. Når det er uunngåelig, og han må gjøre det, blir han overrasket over hvor dårlige de er til å slåss – til det kommer fram at danerne nå har tatt tegnet som sitt – rød duk med hvitt kors på.

  


| * v
* d
* r
Jan Guillous bøker om Arn |
| --- |
| Bøkene | 
* *Veien til Jerusalem'*
* Tempelridderen
* Riket ved veiens ende
* Arven etter Arn

 |
| Film og TV | 
* *Arn – Tempelridderen*
* *Arn – Riket ved veiens ende*
* *Arn* (tv-serie)

 |
| Annet (historisk bakgrunn) | 
* *Arns rike* (tv-serie)
* *I Arns fotspor* (bok)

 |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC
 |
**Ståle Reidar Lønnum** (født 17. mars 1944, død 6. oktober 2017 i Brasil) var en norsk gründer.

I 1991 startet han TAG Systems i Mo i Rana, som etter hvert ble en av verdens 15 største produsenter av plastkort/bankkort. Selskapet var sertifisert av VISA og MasterCard, og leverte tjenester til bankers kortvirksomhet. I Norge hadde selskapet 85% av bankmarkedet og ekspanderte også med avdelinger i Spania og Andorra.

Den 15. januar 2006 ble TAG Systems oppkjøpt av EDB Business Partner for 250 millioner kroner. Den 14. oktober 2010 ble dette selskapet i sin tur en del av EDB Ergo Group, som i 2012 skiftet navn til EVRY.

Lønnum investerte også i restene av den lokale verkstedbedriften Miras.

Lønnum vant norgesfinalen i Ernst & Young Entrepreneur of the Year 2004.

I mai 2007 kjøpte Lønnum øygruppen Åsvær med sine 365 øyer og holmer, for 11 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Rana Blad, 25. oktober 2017
2. 1 2  Rune Endresen: - Ting tar tid, Dagens Næringsliv, 22. november 2013
3. ↑  Ernst & Young Entrepreneur Of The Year 2005, Ny Teknikk, 3. november 2005
| Slaget om Kreta |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Tyske fallskjermsoldater på Kreta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 20. mai - 1. juni 1941 |
| Sted | Kreta35°14'N 24°54'Ø |
| Resultat | Tysk seier |

 |
| Stridende parter |
| Tyskland  Italia | Hellas  Storbritannia  New Zealand  Australia |
| Kommandanter og ledere |
| Kurt Student | Bernard Freyberg |
| Styrker |
| Tyskland 14 000 fallskjermsoldater, 15 000 Gebirgsjägere, Italia 2 700 soldater | Storbritannia 15 000 Hellas 11 000 Australia 7 100  New Zealand 6 700  Totalt 40 000, av de 10 000 uten stridskapasitet |
| Tap |
| 3 986 drept eller skadet  2 594 såret | 3 500 drept  1 900 såret  12 000 tatt til fange  5 255 greske tatt til fange |

**Slaget om Kreta** (tysk: *Luftlandeschlacht um Kreta*; gresk: Μάχη της Κρήτης) var et slag under andre verdenskrig om den greske øya Kreta. Slaget begynte om morgenen den 20. mai med landing av tyske fallskjermsoldater under kodenavnet **Operasjon Merkur** (tysk: *Unternehmen Merkur*). Øya ble forsvart av allierte soldater.

Etter den første dagens kamper hadde de tyske styrkene ikke nådd noen av sine mål og hadde store tap. De tyske planene var i uorden og den tyske kommanderende general Kurt Student vurderte selvmord. De allierte styrkene oppfattet imidlertid ikke situasjonen og flyplassen Maleme vest på øya kom under tysk kontroll. Dette ga de tyske styrkene mulighet til å fly inn forsterkninger og overvelde de allierte styrkene.

Slaget om Kreta var unikt i flere sammenhenger. Det var den første vesentlige luftlandeinvasjonen i historien. Det var også første gang under krigen at de allierte gjorde utstrakt bruk av etterretninger fra Enigma. Det var også den første gangen at invaderende tyske styrker møtte stor motstand fra sivilbefolkningen. På grunn av de store tapene som de tyske fallskjermsoldatene led, la Adolf Hitler ned forbud mot ytterlige bruk av dem. Kreta ble kjent som den «tyske fallskjermsoldatens grav». De allierte var imidlertid imponert over innsatsen til fallskjermstyrkene og begynte å etablere sine egne styrker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
***En øy i havet*** (originaltittel: *En ö i havet*) er en ungdomsbok av den svenske forfatteren Annika Thor fra 1996. 

Denne boken var debutromanen hennes og er den første boken i en serie på fire bøker. De andre bøkene i serien er: *Näckrosdammen* (*Vaniljedammen*), *Havets djup* (*Havets dyp*) og *Öppet hav* (*Åpent hav*). Bøkene er oversatt til norsk av Kari Bolstad og utgitt på Omnipax.

Handling
--------

Historien handler om to søstre, 12 år gamle Steffi og 8 år gamle Nelli, som i 1939 flyktet til Sverige hvor de fikk bo hos to forskjellige fosterfamilier på en liten øy i Gøteborgs skjærgård. Men jentenes foreldre blir værende hjemme i byen Wien, hvor de blir utsatt for nazistenes forfølgelse etter at Tyskland annekterte Østerrike i mars 1938 uten motstand fra østerrikerne.

Foreldrene deres forsøker etter hvert å komme seg unna til USA, samtidig som Steffi og Nelli begynner ved den svenske barneskolen. Ett åt senere begynner Steffi som student i Gøteborg. Der får hun bo hos en ny familie i ukedagene, men reiser med båt tilbake til øya i helgene.
| Slaget om Paducah |
| --- |
| Konflikt: Den amerikanske borgerkrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 25. mars 1864 |
| Sted | McCracken County, Kentucky37°5'35,16"N 88°36'20,88"V |
| Resultat | De konfødererte vant |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg Unionen (Nordstatene) | Amerikas konfødererte staters flagg Konføderasjonen (Sørstatene) |
| Kommandanter og ledere |
| Stephen G. Hicks, James Shirk | Nathan Bedford Forrest |
| Styrker |
| 650 | 3 500 |
| Tap |
| 90 | 50 |

**Slaget om Paducah** var et slag på den vestlige krigsskueplassen i den amerikanske borgerkrigen som ble utkjempet 25. mars 1864 i det vestlige Kentucky, da sørstatsgeneralen Nathan Bedford Forrest angrep byen Paducah som en del av hans framrykking nordover fra Mississippi og inn i det vestlige Tennessee og Kentucky. Han hadde til hensikt å forsterke sørstatsstyrkene i området med nye rekrutter, ammunisjon, medisinsk førstehjelpsutstyr, hester, muldyr, og særlig avbryte unionens sterke posisjon i områdene sør for Ohio-elven. 

Da Forrest ankom Paducah, okkuperte han raskt byen, mens nordstatsstyrken på 650 mann, under kommando av oberst Stephen G. Hicks trakk seg tilbake til Fort Anderson vest i byen, i dagens nabolag Lower Town. Hicks hadde støtte fra to kanonbåter på Ohio-elven og nektet å overgi seg da han visste at fortet var vanskelig å innta militært, og beskjøt området med sitt artilleri. 

Med nordstatsstyrken inne i fortet, kunne Forrest menn laste opp de forsyninger de ville ha på vogner, mens de ødela resten. De tok også de hester og muldyr de kunne finne. En gruppe av Forrest menn bestemte seg for å angripe Fort Anderson, men ble hurtig slått tilbake.

Angrepet var vellykket da Forrest nådde sine mål gjennom de erobrede forsyningene og truslene mot nordstatsstyrkene i området, men Forrest vendte tilbake sørover. 

Etter at Forrest leste i avisene at 140 ettertraktede hester hadde sluppet unna angrepet, sendte han brigadegeneral Abraham Buford tilbake til Paducah, for å ta hestene og binde nordstatsstyrkene der mens han selv angrep Fort Pillow i Tennessee 12. april. Hans styrker skal ha utført en massakre på fargede nordstatssoldater da de erobret fortet. 14. april 1864 fant Bufords styrker hestene gjemt i et støperi i Paducah, slik avisene hadde fortalt. Buford sluttet seg deretter til Forrest med krigsbyttet, og overlot kontrollen over Paducah til nordstatene resten av krigen.

Eksterne lenker
---------------

* Paducah - Civil War in Kentucky