recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Beit Alfa** (hebraisk בֵּית אַלְפָא, også kalt **Bet** Alpha) er en kibbutz i Nord distrikt i Israel, nær Gilboafjellet. Det ligger ruiner av en eldgammel synagoge i kibbutzen, og den fikk navnet fra den arabiske landsby som en gang sto her, Khirbet Bait Ilfa.

Plassering
----------

Kibbutzen ligger på østkammen av Haroddalen, som ligger mellom Jezreeldalen og Beth She'andalen i Nedre Galilea. I sør og vest ligger de bratte fjellsidene av Gilboafjellet. De nærmeste fjelltoppene er Har Barkan (497 meter) og Har Gefet (318 m). Området nord og øst for kibbutzen er flatt, men faller østover mot Jordandalen. Nord for kibbutzen flyter elven Harod. 2,5 km sørvest for kibbutzen går muren som skiller de israelske territoriene fra de palestinske selvmyndighetene. I nærheten ligger kibbutzene Heftziba, Sde Nahum, Nir David og Ma'alt Gilboa. På den palestinske siden ligger landsbyen Fakua.

Historie
--------

På 500-tallet var det en jødisk bebyggelse her og fra denne står ruinene av en synagoge tilbake. Bebyggelsen ble etterfulgt av den arabiske landsbyen Bait Ilfa, som etter hvert ble fraflyttet.

Kibbutzen ble grunnlagt den 4. november 1922 av Hashomer Hatzair-pionerer. De første medlemmene kom fra Polen. De hadde all erfaring fra 1921 da de deltok i opprettingen av kibbutzen Geva. Den første tiden var hard for pionerene, siden stedet lå i nærheten av et myrområde som gjorde de utsatte seg for malaria. I april 1927 var kibbutzen besøkt av den tsjekkoslovakiske presidenten Tomáš Masaryk. Det var første gangen en statsleder besøkte Palestinamandatet. I 1928 oppdaget medlemmene i den nærliggande kibbutzen Heftziba ruinene av Beth Alpha-synagogen, som lå på deres område. Under arabreropprøret i 1929 ble kibbutzen angrepet og åkrene ble ødelagt. Da arabareropprøret brøt ut på ny i april 1936, satte arabrere igjen markene i brann.

I 1940 flyttet noen av medlemmene, som tilhørte Hashomer Hatzair, til kibbutz Ramat Yohanan, i bytte mot støtten Mapai fra Ramat Yohanan. I de neste årene var kibbutzen et av de sentre som ble brukt av den jødiske paramilitære organisasjonen Haganah.

Mosaikk med Dyrekretsen i Bet Alfei-synagogen.
Den 1. april 1948 ble kibbutzen angrepet av arabere med bombekaster. Arabrene trakk seg tilbake da en tropp britiske fallskjermjegere nærmet seg stedet.

Etter krigen i 1948-49 ble Gilboa utdannelsesinstitutt grunnlagt i den nordlige delen av kibbutzen. Under krigen mellom Israel og Hisbollah i 2006 tok kibbutzen i mot evakuerte fra grenselandsbyene som hadde blitt angrepet med rakettene til Hizbollah fra Sør-Libanon. Etter krigen ble det opprettet et oppsamlingssenter for etopiske emigranter her. Rundt 600 emigranter bor her og lærer hebraisk og forbereder seg for det israelske samfunnet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted (he)
* Bet Alfa, *cirka* 1925

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Beliggenheten til Karia
Kart fra 15. århundre som viser Karia
**Karia** var et oldtidsrike lengst sørvest i Anatolia – det nåværende Tyrkia. Ifølge noen forklaringer var landet opprinnelig kalt Fønikia fordi en fønikisk koloni tidligere bosatte seg her. Senere skal regionen ha fått navnet Karia etter en hersker, Kar, som ifølge legendene var en av kariernes første konger.

Karierne snakket et ikke-indoeuropeisk språk, og må regnes som en urbefolkning i området. De eller språket døde raskt ut etter den romerske erobringen.

Historie
--------

Et uavhengig Karia oppstod som et nyhettittisk kongedømme omkring det 11. århundre f.Kr. og ble innlemmet i det persiske akamenideriket som satrap i 545 f.Kr. Karia var sjelden selvstendig og lå på 500-tallet f.Kr. under Lydia, deretter erobret av perserne som raskt måtte gi det fra seg til grekerne. Karia ble erobret av Aleksander den store av Makedonia i 334 f.Kr. før det ble selvstendig en periode på 300-tallet f.Kr. Fra 129 f.Kr. del av provinsen Asia i Romerriket.

Beliggenhet
-----------

Regionen Karia lå i Anatolia som lå syd for Jonia og vest for Frygia og Lykia. Folket som har gitt navn til regionen var kjent som karier og bebodde regionen før grekerne kom dit. Navnet Karia opptrer ofte i tidlige språk som hettittisk *Karkija* (en medlemsstat i Assuwaforbundet, ca. 1250 BC), babylonsk *Karsa*, Elamittisk og gammelpersisk *Kurka*. 

Den viktigste byen var Halikarnassos (nåværende Bodrum) som var hovedstaden og sentrum for herskerne. Andre større byer var Heraklea ved Latmos, Antiokia, Myndos, Ladiokia, Alinda og Alabanda.

Annet
-----

*Iliaden* beretter at i tiden rundt den trojanske krigen hørte byen Miletos til karierne og var alliert med Troja.

Halikarnassos var byen hvor det berømte gravmonumentet til Mausollos befant seg, bygget til en av satrapene i Karia mellom 377 f. Kr. og 353 f. Kr. av hans hustru Artemisia. Monumentet et av verdens syv underverker. Romerne kalte ethvert større gravmæle for mausoleum etter dette monumentet.

Historikeren Herodot - som skrev det eldste bevarte historieverket (om perserkrigene og de forhold som førte til denne krigen) kom fra Halikarnassos.

Lemprière skriver at «etter som Karia fløt over av fikener», har en spesiell sort fått navnet *karika*. Frasen *In Care periculum facere* er blitt brukt som ordspråk for å understreke en kommende fare i jakten på ubetydelige verdier.

Eksterne lenker
---------------

* History and culture of ancient Caria (engelsk) Arkivert 1. januar 2015 hos Wayback Machine.
* Black and white photos of Carian cities (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |
Karibfamilie tegnet av John Gabriel Stedman i 1818
**Kariber** er et indiansk folk som befolket De små Antiller i Karibia. Ved europeernes ankomst til det amerikanske kontinentet sist på 1400-tallet ble karibene for det meste utryddet, i dag er det kun spredte grupper igjen, mest på øya Dominica.

Historikk
---------

I motsetning til arawakindianerne som var de som bosatte seg først i Antillene, var karibene krigerske, og var også kjent for kannibalisme. Tainoene som levde i dagens Puerto Rico og på øya Hispaniola, fortalte med skrekk til spanjolene om hvordan karibene raidet kystene for å ta tainoer til fange for deretter å steke dem over bål og spise dem. 

Beskrivelser av karibenes samfunnsliv viser at de, selv om de drepte eller fordrev den opprinnelige arawakbefolkningen, ble sterkt preget av arawakisk kultur og språk. Mens de i dagliglivet brukte et språk som var sterkt preget av arawakisk, møttes de mannlige medlemmene av lokalsamfunnene i egne lukkede krigerforsamlinger der de danset og sang og snakket et rent karibisk språk, et språk som bare var for de innvidde mennene. Antropologer antar at årsaken til dette tydelige språklige skillet kan være at de opprinnelige karibene som ankom øyene kun var menn. Når det ankom øyene drepte de eller fordrev alle arawakiske menn, men beholdt arawakenes kvinner for å ha dem som koner. Arawakkvinnene videreformidlet sin arawakiske kultur og sitt språk til sine barn,og videreførte typisk arawakiske jordbruksteknikker, mens mennene holdt sin egen kultur i hevd gjennom sine mannssamlinger. Mens de mer hverdagslige ord, spesielt innenfor jordbruket, er arawakiske, er ord for våpen, krig, jakt, myter og guder karibiske.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Karianne Christiansen** (født 24. februar 1949 i Tønsberg, død 30. oktober 1976 i Gol) var en norsk alpinist. Hun representerte Sportsklubben Njård.

Christiansen vant ti NM i alpint, hvorav tre i slalåm i 1968, 1969 og 1970, tre i storslalåm i 1969, 1971 og 1972, to i utfor i 1970 og 1971 og to i alpin kombinasjon i 1969 og 1970. Hennes beste plassering i verdenscupen var to femteplasser, den første i Kirkerudbakken i Bærum 25. februar 1968. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1972 i Sapporo med 21.-plass i utfor og 27.-plass i storslalåm. Karianne Christiansen omkom i en bilulykke ved Gol i 1976.

Referanser
----------

1. ↑  «Budstikka - Verdenscup i Kirkerudbakken». *www.budstikka.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 24. januar 2018. Besøkt 23. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karianne Christiansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karianne Christiansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Karianne Christiansen – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Karianne Christiansen – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
En cobbsalat
**Cobbsalat** er en amerikansk salat laget av hakket salat (isbergsalat, Engelskkarse, endivie og romanosalat), tomater, sprø bacon, kokt/grillet/ovnsbakt (men ikke stekt) kyllingbryst, hardkokte egg, avokado, gressløk, roquefort, løk og rødvinsvinaigrette. Sorte oliven er også ofte inkludert.

Den oppstod i Los Angeles i California i 1920-årene i en restaurant eid av en Robert Howard Cobb.

En måte å huske komponentene er med huskeregelen «EAT COBB»: *Egg, Avocado, Tomato, Chicken, Onion, Bacon, Blue cheese* – legg deretter til salat.

Referanser
----------

1. ↑  Zeldes, Leah A. (24. mars 2010). «Eat this! The Cobb Salad, a classic use for avocados and bacon». *Dining Chicago*. Chicago's Restaurant & Entertainment Guide, Inc. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 2. august 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. desember 2010. Besøkt 17. november 2016.
2. ↑  Ruby, Jeff (27. juli 2010). «4 Questions for the Grill on the Alley Waiter Manfred Wangard». *Chicago*. Besøkt 29. august 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Cobham Air Routes Westland Wessex med en tidligere eier SABENAs registrering 
**Cobham Air Routes** var et britisk flyselskap fra 1930-tallet. Det ble stiftet i 1935 for å drive en flyvninger mellom Croydon, og Channel Islands. Etter tapet av et fly i en fatal ulykke flyselskapet ble solgt til Olley Air Services.

Historie
--------

Cobham Air Routes Limited ble stiftet 3. mai 1935 av Sir Alan Cobham til å utføre flyvninger mellom Croydon, og Guernsey. Det startet en to ganger daglig rute 6. mai 1935. Den første strekningen fra Croydon til Bournemouth via Portsmouth ble fløyet med en Airspeed Courier. Bournemouth til Guernsey-strekningen ble fløyet med en seks-seters Westland Wessex. Etter et havari med Wessex-flyet 3. juli 1935 besluttet Cobham å trekke seg fra flyvirksomheten og selge selskapet til Olley Air Services.

Ulykker og hendelser
--------------------

Den 3. juli 1935 styrtet selskapets tre-motors Westland Wessex *G-ADEW* i Den engelske kanal nær The Needles. Piloten omkom, men passasjeren klarte å komme seg ut av vraket .. Flyet var underveis fra Guernsey til Bournemouth da det oppstod feil på styrbord motor. I 25 til 30 minutter fortsatte flyet på to motorer, men da sviktet først den ene, så den andre av de to gjenværende motorer, og flyet styrtet i havet.. Passasjeren ble plukket opp etter to timer av fergen «Stanmore». Flyveren ble aldri funnet. En undersøkelse konkluderte med at piloten hadde tatt en «unødvendig, men ikke helt uforsvarlig risiko» ved å fortsette på to motorer, og han skal ha vurdert å snu mot den franske kysten.

Flåten
------

* Airspeed  Courier
* Westland Wessex (3)

Minnes på frimerke
------------------

I 1973 utstedte Guernsey Post Office et 3-pence frimerke med Wessex G-ADEW som motiv, som en representant for de tre andre flyene som ble brukt av Cobham på flyvninger til Kanaløyene for å feire 50 år med kommersiell flyvirksomhet til øyene.

Referanser
----------

1. 1 2  Cleutt, Nash og Learmonth 1980, p. 89
2. 1 2 3  "Channel Flight On Two Engines."[*hvem?*]
3. 1 2  «The Channel Tragedy». *Flight*. Besøkt 20. september 2013.
4. ↑  "Stamps give air history of islands."[*hvem?*]

Litteratur
----------

* Cluett, Douglas, Nash, Joanna, Learmont, Bob: *Croydon Air Port 1928 - 1938*. Utgiver: Borough of Sutton Libraries and Art Services ISBN,=0-9503224 8 2
**SIL International** (ofte referert til bare som *SIL*, tidligere kalt *Summer Institute of Linguistics*) er en misjonsorganisasjon med hovedkvarter i Dallas i (USA), som har spesialisert seg på lingvistiske undersøkelser av ukjente språk. Noen av organisasjonens viktigste mål er å øke kunnskapen om språk, å fremme lesekyndighet og å hjelpe mindre språk med å overleve.

I tillegg til misjonsvirksomhet og lingvistisk arbeid lager SIL også dataprogrammer og typesnitt til hjelp for det lingvistiske arbeidet.

Organisasjonen er mest kjent for å publisere Ethnologue-katalogen, en årlig oversikt og klassifisering av alle verdens språk. Databasen foreligger i bokform, er søkbar via internett, og opererer med en tre-bokstaverskode for alle verdens språk, den såkalte SIL-koden, med referanse til mer enn 6 500 språk.

I arbeidet med ISO 639-3 ble Ethnologue-listen samkjørt med ISO 639-2 og andre kodingssystemer til en ny trebokstavers standard som skal omfatte alle kjente levende, døde og kunstige språk. Prinsippet bak ensrettingen er å la språk som står i ISO 639-2 beholde denne koden, men la språk som ikke står der beholde SIL-koden som ny ISO-kode. SIL er oppnevnt som registreringsmyndighet (*Registration Authority*, ISO 639-3/RA) for dette prosjektet.

Kritikk mot SIL
---------------

SIL har blitt kritisert for to forhold: I klassifiseringen av språk og dialekter er det alltid vanskelig å trekke skillet mellom språk og dialekt. SIL er kjent for å splitte fremfor å slå sammen, slik at de i mange tilfeller opererer med flere språk enn andre kilder. SIL opererer for eksempel med fem italienske og tre svenske språk (dalmål, skånsk og svensk). 

SIL er nært knyttet til Wycliffe Bible Translators, og samarbeider med New Tribes Mission. Dette har ført til kritikk, dels fordi en del mener at SIL er en fordekt misjonsorganisasjon og dels fordi New Tribes Mission har blitt anklaget for å hjelpe oljeselskapet med å tvangsflytte befolkningen i oljerike områder. 

SIL er også kritisert for å være en misjonsorganisasjon, dermed indirekte for kulturimperialisme, der målet med virksomheten er å erstatte verdensbildet og kulturen til urfolk omkring i verden med det kristne verdensbildet. På den annen side er SIL også den organisasjonen i verden som har gjort mest for å bevare og styrke språklig mangfold.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) SIL International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* ISO 639-3/RA Home page
* Ethnologue og Ethnologues ISO 639-side
* Oversikt over programvare fra SIL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Høytemperatur-superledere** (**høy**-{\displaystyle T\_{c}}-**superledere**) betegner i fysikken en klasse med superleder- materialer med svært høy kritisk temperatur i forhold til andre superledere. Alle høytemperatur-superledere er lagvist sammensatte kopper-oksider, og i 1986 oppdaget Karl Alexander Müller og Johannes Georg Bednorz at denne klassen av materialer var superledende, noe de mottok nobelprisen for i 1987.

Flere høytemperatur-superledere er superledende ved temperaturer over kokepunktet til flytende nitrogen (77 K eller -196°C), noe som er viktig for praktiske anvendelser, siden flytende nitrogen er svært mye billigere og mer tilgjengelig enn alternativet, flytende helium. Oppdagelsen av høytemperatur-superledere har dermed stor kommersiell betydning. 

Høytemperatur-superledere er også ikke-konvensjonelle i den forstand at de ikke kan forklares av BCS-teorien, som den mest grunnleggende teorien for superleding. Alle høytemperatur-superledere er av type II.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Høysommer*** er en film fra 1958 av den norske regissøren Arild Brinchmann. Skuespilleren Jørn Ording skrev manus til filmen på grunnlag av Cora Sandels novelle «Nina» fra 1949.

Handling
--------

Filmen forteller en kjærlighetshistorie, og handler om Rasmus, som etter å ha mislykkes som maler har trukket seg tilbake fra sivilisasjonen som fyrvokter-assistent på en avsidesliggende øy. En dag oppdager han en drivende robåt med en svært medtatt og bevisstløs ung kvinne i. Etter å ha fått liv i henne, oppdager han at hun har forsøkt å ta sitt eget liv med gift. Alle ytre kjennetegn tyder på at hun er en rik bydame, og når hun blir etterlyst i radioen, viser det seg at hun heter fru Nina Berg og har adresse Huk Aveny, Bygdøy.

Rasmus vil straks melde fra til politiet, men kvinnen trygler han om å vente med det og la henne få bli til hun kommer litt til krefter. Han føyer henne i det gjentatte ganger, dog med store samvittighetskvaler. Etter hvert lar han seg bedåre og fascinere av denne vakre, sjarmerende og ansvarsløse, men tilsynelatende ulykkelige kvinnen, og det oppstår et stormende kjærlighetsforhold. Nå ønsker han bare at hun skal melde seg, gjøre opp med mannen sin, og så komme tilbake, men hun insisterer på å leve ut forelskelsen uten tanke på omverdenen eller på framtiden.

Etter noen stormende dager eller uker dukker en dag mannen opp i sin store lystjakt. Han snakker til Nina som til et uskikkelig barn, og det kommer fram at det langt fra er første gang at noe liknende har skjedd. Han forteller henne også at hun ganske snart vil komme til å savne en del av de livets goder som han er i stand til å gi henne, og at hun derfor nok snart vil vende tilbake som hun har gjort før. Etter at han har dratt sin veg, virker det som om fortryllelsen er brutt, og ingenting blir som før.

### Om filmen

Mens Cora Sandels novelle foregikk på et falleferdig småbruk langt til skogs, har Brinchmann og Ording valgt å legge handlingen til kysten. Urda Arneberg gjør en stor rolle som den ustadige og uansvarlige Nina. Jørn Ording og Ola Isene gjør også en solid innsats som Rasmus og herr Berg, og Lalla Carlsen dukker opp i en mindre rolle. Gunnar Sønstevold har komponert musikken, og sjeffotograf er Gunnar F. Syvertsen. Filmen er produsert av Øyvind Vennerød for selskapet Contact Film. Den har en spilletid på 95 minutter.

Filmen var Arild Brinchmanns andre og siste spillefilm, før han gikk over til TV-mediet. Den er godt klipt, med en fin personregi og replikker som virker mindre teatralske enn mye annen norsk film fra samme tid. *Høysommer* er en av de norske filmene fra 1950-tallet som har vist seg å ha varig verdi.

Skuespillere
------------

* Urda Arneberg som Nina.
* Jørn Ording som Rasmus.
* Ola Isene som Andreas.
* Lalla Carlsen som Oline.
* Nils Hald som Trond.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Høysommer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Høysommer* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Høysommer* hos Filmfront Rediger på Wikidata
* Om Høysommer på IMDb
* Høysommer filmplakat
**James R. «Jimmy» Hendrickson** (født 1913 i Eau Claire, Wisconsin, død 18. januar 1948 i Chicago, Illinois) var en amerikansk skihopper som representerte Eau Claire Ski Club.

Han begynte med skihopping som seksåring, og som sekstenåring vant han et nasjonalt eliterenn i Saint Paul, Minnesota. I 1934 vant han B-klassen i det nasjonale mesterskapet. De neste årene vant han flere regionale mesterskap, og oppnådde også andre gode plasseringer. Han ble tatt ut til å delta i OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936, men brakk beinet i et renn kort tid før OL og kunne ikke delta.

Hendrickson tjenestegjorde som skisoldat under 2. verdenskrig. Da krigen var slutt, tok han opp igjen skihoppingen. I et renn i Cary Hill i Fox River Grove utenfor Chicago 13. januar 1948 falt han i overgangen til sletta. Han døde av hodeskader på sykehus i Chicago noen timer senere.

Eau Claire Ski Clubs hoppbakke bar navnet Hendrickson Hill fra 1950 til 1969, da bakken ble omdøpt til Silver Mine Hill. Jimmy Hendrickson ble tatt opp i US Ski Hall of Fame i 1971.

Se også
-------

* Skader og dødsulykker i skihopping

Kilder
------

* U.S. National Ski and Snowboard Hall of Fame and Museum: James R. Hendrickson (besøkt 15. august 2011)
* Harold "Cork" Anson: *Jumping through time – A history of ski jumping in the United States and Southwest Canada*. Port Hole Publications, Florence, Oregon 2010. ISBN 978-0-9768107-7-3, s. 94-95
**James Edward «Jimmy» McGrory** (født 26. april 1904 i Garngad, Glasgow, død 20. oktober 1982) var en skotsk fotball-spiller for Celtic og er ansett som en av de største spilleren gjennom tidene for Celtic.

Han kom til Celtic fra St. Rochs i 1922, men var på utlån til Clydebank i 1923 – 1924 sesongen. Mellom 1922 og 1937 scoret han 397 ligamål for Celtic (og 13 mens han var på utlån til Clydebank). 

Han var toppscorer i den skotske ligaen i sesongene 1926/27, 1927/28 og 1935/36. Gjennom karrieren scoret han 550 mål på øverste nivå, herunder 410 mål i 408 ligakamper, noe som gjør han til en av de mest profilerte spillerne i Storbritannia gjennom tidene.

Etter at han forlot Celtic var han manager for Kilmarnock, men vendte tilbake til Celtic som manager i 1945. Han forble i denne jobben i nesten 20 år, før Jock Stein tok over som manager i 1965.

McGrory spilte syv landskamper for Skottland og scoret like mange mål.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jimmy McGrory – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy McGrory – EU-Football.info Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Det beste bandet i himmelen** er den første plata med Levi Henriksen & Babylon Badlands og den blt utgitt på Snaxville Recordings i 2016. Plata ble produsert av Amund Maaurd. "Det beste bandet i himmelen" inneholdt 12 sanger skrevet av Levi Henriksen.

Plata fikk strålende kritikk da den kom ut[], og Geir Rakvaag i Dagsavisen skrev i april at *«stort bedre blir ikke norsk rock våren 2016*».[]  Mens Bluesnews slo fast at *«Produsert av blues og rock’n roll-gitarist og Spellemannsprisvinner Amund Maarud er dette en form som Henning Kvitnes dessverre ikke våger å avlegge et besøk slik han gjorde på 80-tallet med sine røtter i den klassiske rocken. Den samme også Bruce Springsteen og alle andre storytellere kommer fra. Hvis du er lei av å «være voksen» godt ut i livet, og fortsatt har et sterkt forhold til særlig tidlig 80-talls ustyrlige og tekstlig virile rockehelter som allerede er nevnt er dette platen for deg. Med en avskjedsreplikk til den energiske britiske gitaristen Wilco Johnson, som fikk Dr Feelgood til å gløde på sine første plateutgivelser, er «Det beste bandet i himmelen» virkelig verdt noen sene visninger i livets solnedgang»*.[]

### Tracklist

|  |  |
| --- | --- |
| 1 | Jackie Leven Sier Det Snart Vil Snø |
| 2 | Hjertet Er En Muskel |
| 3 | Thomas Earls Salme # 209 |
| 4 | Jeg Skal Stå På Perrongen |
| 5 | Mamma Fødte Meg I En Bakevjeby |
| 6 | Aldri Var November Så Lys |
| 7 | Det Beste Bandet I Himmelen (Og Meg) |
| 8 | Mandag Morra Klokka Sju (Skal Jeg Bli En Bedre Mann) |
| 9 | Hus Med Mange Rom |
| 10 | Gå Aldri From Av Fred |
| 11 | Dette Gamle Hjertet |
| 12 | Wilko Johnson Vet Han Snart Må Dra |

Eksterne lenker
---------------

* discogs.com
* youtube.com
***Det begynte i Paris*** (originaltittel: *Ruggles of Red Gap*) er en amerikansk komedie fra 1935 regissert av Leo McCarey med Charles Laughton, Mary Boland, Charlie Ruggles, og ZaSu Pitts i hovedrollene.

Filmens forelegg var den bestselgende romanen «Ruggles of Red Gap» fra 1915 av Harry Leon Wilson.

Handling
--------

Marmaduke Ruggles er en hovmester for jarlen av Burnstead. Under et opphold i Paris, forteller jarlen til Ruggles at han har gamblet ham bort i poker, og Ruggles må derfor umiddelbart rapportere til sin nye arbeidsgiver: De amerikanske millionærene Egbert og Effie Floud. Flouds vender tilbake til Amerika, og tar med seg Ruggles til hjembyen Red Gap. Ruggles møter den utvidede familien til Flouds, inkludert moren til Effie og Charles Belknap-Jackson - som behandler Ruggles med forakt. En fest som arrangeres for å motta Flouds-ekteparet blir utilsiktet til en varm velkomst for Ruggles etter at Ruggles blir forvekslet for å være en velstående pensjonert engelskmann. Ruggles møter også Mrs. Judson, en husmor og kokk. Når Belknap-Jackson refser Ruggles for å ha danset på festen, sammen med Mrs. Judson, sparker Ruggles etter ham.

Ruggles bestemmer seg senere for å åpne en restaurant i Red Gap, sammen med Mrs. Judson. Men Effie kommer med urovekkende nyheter: Jarlen av Burnstead er på besøk til Red Gap for å kjøpe Ruggles tilbake fra Flouds-ekteparet. Ruggles går motvillig med på å vende tilbake til Flouds, men fru Judson blir kvalm og opprørt over hans respekt for hans tidligere arbeidsgivere. Men Ruggles ønsker å være langt mer uavhengig, og leve sine egne premisser. Åpningen av restauranten deres viser seg å være en stor suksess, og flere av vennene hans deltar på galla-åpningen. Belknap-Jackson deltar også, men fornærmer Ruggles og matlagingen hans - så Ruggles kaster ham ut. Men Ruggles trekker seg deretter tilbake til kjøkkenet, sikker på at han har ødelagt sin sosiale status i Red Gap.

Medvirkende
-----------

* Charles Laughton - Ruggles
* Mary Boland - Effie Floud
* Charlie Ruggles - Egbert Floud
* ZaSu Pitts - Mrs. Judson
* Roland Young - Earl of Burnstead
* Leila Hyams - Nell Kenner
* Maude Eburne - "Ma" Pettingill
* Lucien Littlefield - Charles Belknap-Jackson
* Leota Lorraine - Mrs. Belknap-Jackson

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det begynte i Paris* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Det begynte i Paris* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Det begynte i Paris* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Det begynte i Paris* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Det begynte i Paris* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Det begynte i Paris* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Det begynte i Paris* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Det begynte i Paris* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Det begynte i Paris* på Metacritic Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
SIMD

**Flynns taksonomi**|   | Single  Instruction | Multiple  Instruction |
| --- | --- | --- |
| Single  Data | SISD | MISD |
| Multiple  Data | SIMD | MIMD |
|  |

**Single instruction, multiple data** (**SIMD**) er en av fire former for datamaskin-arkitekturer, i en klassifisering som ble foreslått av Michael J. Flynn i 1966.

Den opprinnelige Von Neumann-modellen bestod av én enkelt mikroprosessor, med ett enkelt instruksjonssett, som utførte én instruksjon av gangen. Denne modellen tilhører SISD i Flynns taksonomi.

I SIMD-modellen har mikroprosessoren også ett instruksjonssett, men utfører flere instruksjoner samtidig.

SIMD ble realisert i 1982 i superdatamaskinen Cray X-MP kalt «vektor-prosessor». Cray X-MP arbeidet med to lange vektorer, hvor hver vektor adderte 100 tall samtidig.

I 1989 ble SIMD implementert i den grafiske enheten av RISC-prosessoren Intel i860. Arkitekturen i Intel i860 ble senere tatt i bruk i form av MMX i Intel Pentium MMX, som var den første SIMD-arkitekturen for hjemme-datamaskiner. Andre eksempler på bruken av SIMD i X86-arkitekturen er 3DNow!, SSE, SSE2, SSE3 og SSE4. Både Intel Pentium-II, Intel Pentium-III, Intel Pentium 4, så vel som AMD K6-2, AMD K6-III og AMD Athlon, AMD Athlon-XP og AMD K8 har benyttet SIMD til å akselerere utføringen av multimedia-beregninger.

SIMD ble også brukt for å akselerere utførelsen av grafikk i form av instruksjons-settet AltiVec i PowerPC (G4 i 1999, G5 i 2002 og POWER6 (8. juni 2007)).

Moderne superdatamaskiner består som regel av MIMD-mikroprosessorer, som hver enkelt utfører SIMD-instruksjoner.

Referanser
----------

1. ↑  Michael J. Flynn: *Some Computer Organizations and Their Effectiveness*, IEEE Trans. Comput. Vol. C-21, s. 948, 1972
2. ↑  Ralph Duncan: *A Survey of Parallel Computer Architectures*, IEEE Computer. februar 1990, s. 5-16.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
*SIF stadion og «Siffen» er også navnet på Skarbøvik Idrettsforenings bane*

**SIF stadion**, (også kalt **Saksemyr** eller **Siffen**) er hjemmearenaen til fotballaget Stavanger Idrettsforening. SIF stadion er en del av et større anlegg med klubbhus beliggende ved Schankeholen/Bekkefaret i Hillevåg bydel. Anlegget består av én kunstgressbane («Siffen»), én grusbane, to knottebaner, samt et treningsfelt/balløkke. I løpet av vinteren 2004 ble det lagt nytt grusdekke og satt opp flomlys på knottebanene. Klubbhuset blir blant annet benyttet til møter, spillertilstelninger, årsavslutninger og lignende. SIFs anlegg er kommunal eiendom og tilhører med andre ord ikke klubben. Anlegget kan derfor også benyttes av andre idrettslag, men SIF er primær bruker. SIF stadion har en høyde over havet på 32 meter.

Tilskuerrekordene
-----------------

Tilskuerrekorden på stadionområdet er omtrent 19 000 tilskuere på NM semifinale kampen mellom Viking og Asker den 18. oktober 1953, som Viking vant 1-0 etter omkamp. For «hjemmelaget» SIF er tilskuerrekorden på 15 266 i Hovedserie-kampen mellom Stavanger IF og Viking den 17. august 1960, som Viking vant 1-0.

Referanser
----------

1. ↑  sif-fotball.no Arkivert 21. april 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  SIF kunstgras; fotball.no
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Kunstløp:  |
| Konkurrerte for Asker Kunstløpklubb |
| Skøyter kunstløp 0 Kunstløp-NM 0 Norges flagg |
| Sølv |  Oslo 1997  |  Single  |
| Bronse |  Bergen 1998  |  Single  |

**Lise Røsto Jensen** (født 10. oktober 1977) er en norsk kunstløpdommer og ekspertkommentator samt tidligere idrettsleder og kunstløper som representerte Norge og klubbene Fredrikstad Kunstløpklubb og Asker Kunstløpklubb.

Ved kunstløp under Vinter-OL 2014 i Sotsji, Russland så kritiserte hun TV 2s kunstløpskommentatorer Dorthe Skappel og Christer Tornell som lite faglig kunnskapsrike, og synes at «Det er trist. Først og fremst kunstløpfaglig. De har ikke tyngde til å dra en sending» sa hun til Dagbladet. Under Vinter-OL 2018 var hun selv kunstløpkommentator sammen med Espen Røtterud Runås.

Hun var leder for kunstløp i Norges Skøyteforbund (NSF) i perioden 2007–2017. I skøyteforbundet ble hun valgt inn fra Sarpsborg Skøyteklubb. Under Vinter-OL for ungdom 2016 var hun grenleder for kunstløp. Fra 1. august 2017 er hun deltidsansatt som koordinator for kunstløp og roller derby i NSF og tok dermed ikke gjenvalg ved skøytetinget våren 2017.

Som aktiv kunstløper deltok hun i flere kunstløp-NM på skøyter og ble ved to anledninger også medaljør i seniorklassen, i Oslo 1997 med sølv og i Bergen 1998 med bronse. Jensen deltok også ved flere anledninger i nordisk mesterskap i kunstløp i singel kvinner, og fikk der et par 13.-plasser: 1996 i Asker i Norge, 1997 i Hvidovre i Danmark. I 1995 i Enköping i Sverige ble det en 12.-plass og 1998 ble det en 10.-plass i Helsingfors i Finland.

Som internasjonal mesterskapsdommer i kunstløp har hun vært dommer ved kunstløp-EM 2012 i Sheffield og 2017 i Ostrava samt junior-VM i kunstløp 2016 i Debrecen og i kunstløp for menn ved den 11. European Youth Olympic Winter Festival 2013 i Brasov. I tillegg har hun også vært dommer ved flere nordiske mesterskap og nasjonale mesterskap i både Norge, Sverige, Danmark og Island.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Norsk Skøytesports navn og tall 1893–2017 Arkivert 23. november 2015 hos Wayback Machine. Med alle dens tingvalgte komiteer og utvalg, på Norges skøyteforbunds 47 siders .pdf-dokument.
2. ↑  «Skappel kritiseres etter skøytekommentering». Dagbladet. 6. februar 2014. Besøkt 4. november 2017.
3. ↑  «Lillebror Northug blir TV-ekspert: Disse skal guide deg gjennom OL-feberen». VG. 1. november 2017. Besøkt 4. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lise Røsto Jensen på RinkResults.com
**Tina Petersen** (født 16. desember 1965 i Malmø) er en dansk politiker som er tidligere medlem av Folketinget for Dansk Folkeparti, som hun i dag representerer i byrådet i Svendborg.

Hun ble valgt første gang i 2005 til Folketinget i Fyns Amtskreds, og gjenvalgt i 2007 i Fyns Storkreds, men ikke gjenvalgt i 2011.

Bakgrunn
--------

Tina Petersen er født 16. desember 1965 som datter av spesialskipsbygger Helge Otto Mortensen og kirketjener Ann-Marie Mortensen. Hun er født i Malmö i Sverige.

Politisk karriere
-----------------

Tina Petersen var i 1995 med på å stifte Dansk Folkepartis Ungdom. Samme år var hun medstifter av Dansk Folkepartis lokalforening i Svendborg. I 1998 ble hun innvalgt til byrådet i Svendborg hvor hun var medlem frem til 2001. I 2001 ble hun innvalgt til Fyns Amtsråd og i 2003 ble hun formann for Dansk Folkepartis amtsrådsforening.

I 2005 ble hun innvalgt til Folketinget i Odense Vestkredsen og i 2007 gjenvalgt i Odense Sydkredsen. Hun er medlem av Det Energipolitiske Udvalg, Finansudvalget, Socialudvalget og Udenrigsudvalget, i tillegg er hun handicap-politisk ordfører og utenriks- og udviklingsbistandsordfører for Dansk Folkeparti. I 2009 ble Tina Petersen igjen innvalgt til Svendborg byråd for perioden frem til 2013.

Kontroverser
------------

17. april 2012 la Tina Petersen et manipulert bilde ut på sin Facebook-profil. Bildet viste to søppelposer og to kvinner kledt i niqab som stod ved siden av hverandre. Med bildet fulgte teksten *"hehe. Husk storskrald i morgen ;))) ..."* Hun ble politianmeldt for bildet og i juli 2013 tiltalt for overtredelse av rasismeparagrafen. I desember 2013 ble hun frikjent. Hun ble frikjent både i byretten og i landsretten.

Referanser
----------

1. ↑  «Tina Petersen (DF)». Folketinget.
2. ↑  Michael Alsen (18. april 2012). «DF-er provokerer på Facebook: Meldt for racisme». Fyens Stiftstidende. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 28. november 2020.
3. ↑  Tiltalt for racisme: DF'er sammenlignede muslimer med storskrald ekstrabladet.dk 13. juli 2013
4. ↑  «Tina Petersen frikendt for racisme». TV 2 Fyn. 5. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Tina Petersen hos Folketinget Rediger på Wikidata
**Euderiinae** er en underfamilie av biller som borer i ved eller tørre matvarer. Gruppen omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En liten (3-4 millimeter), slank, matt brunlige hettebille. I motsetning til mange andre medlemmer av denne familien er pronotum ganske smalt, og dekker ikke noe av hodet. Hodet er litt bredere enn pronotum, med store, utstående fasettøyne. Antennene er lett klubbeformede hos hunnen, hos hannen er den ytre delen delt i tre jevnlange, slanke grener. Pronotum er litt lengre enn bredt, nærmest hjertformet, litt tilspisset foran. Dekkvingene er jevnbrede, hver dekkvinge med fire knøler som står på en rekke. Beina er forholdsvis lange og slanke.

Levevis
-------

De fleste av hettebillene borer i død ved. Særlig underfamilien splintvedbiller kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).

Utbredelse
----------

Arten lever på New Zealand.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien [hette- og borebiller]], Bostrichoidea
			* Familien **hettebiller**, **Bostrichidae**
				+ Underfamilien **Euderiinae** Lesne, 1934
					- Slekten *Euderia* Broun, 1880 - én art, New Zealand
						* Slekten *Euderia squamosa* Broun, 1880

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euderiinae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Euderiinae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Euderiinae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euderiinae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euderiinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Eucranium*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned. De finnes bare i et begrenset område i Argentina.

Utseende
--------

Middelsstore (10-15 millimeter), svarte, kraftige skarabider. Hodet er kort og bredt, hos hannen med et par fingeraktige horn på forkanten i midten og gjerne også et par horn på sidene. Pronotum er påfallende stort, mye bredere enn dekkvingene, med fint tannet (krenulert) ytterkant og gjerne med ulike utspring eller horn. Dekkvingene er eggformet rundete, ganske små, ved markerte punktstriper. Artene mangler flygevinger. Beina er nokså lange og kraftig gravebein.

Levevis
-------

Som andre gjødselgravere (Scarabaeinae) har disse artene larver som lever av møkk, men de er uvanlige ved at de lever i svært tørre områder og er spesialiserte på å leve av små, tørre møkk-kuler fra ulike ørkendyr. Billene løper omkring på de to bakerste beinparene, tilsynelatende tilfeldig i sik-sak, og plukker opp møkk-kuler som de måtte finne ved hjelp av frambeina.
Større møkk-kuler kan de transportere ved å skubbe dem framover med hodet, men de ruller dem ikke baklengs som de fleste andre møkkskarabider. Møkka transporteres til en gang som billene har gravd ut, der hunnen legger egg på den når den er gravd ned.

Utbredelse
----------

Slekten har en ganske begrenset utbredelse i tørre, høytliggende områder i det vestlige Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- Stammen Eucraniini Brullé, 1837
						* Slekten ***Eucranium*** Brullé, 1837 - 6 arter
							+ *Eucranium arachnoides* Brullé, 1837
							+ *Eucranium belenae* Ocampo, 2010
							+ *Eucranium cyclosoma* Burmeister, 1861
							+ *Eucranium dentifrons* Guérin-Méneville, 1838
							+ *Eucranium planicolle* Burmeister, 1861
							+ *Eucranium simplicifrons* Fairmaire, 1893

Kilder
------

* Nettside om Eucraniini fra Nebraska State University
* Ocampo F.C. (2010) A revision of the Argentinean endemic genus *Eucranium* Brullé with description of one new species and new synonymies. Journal of Insect Science 10(205):1-25.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eucranium* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eucranium* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eucranium* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eucranium* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eucranium* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tegning av *Eucranium* sp. Arkivert 24. juni 2016 hos Wayback Machine.
* Bilde av *Eucranium arachnoides*
* Bilder av *Eucranium planicolle*
Feiltrykk.
Normalt frimerke.
**Dag Hammarskjöld-frimerke med omvendt bakgrunn** (engelsk: Dag Hammarskjöld invert) er et amerikansk frimerke pålydende 4 cent, utgitt 23. oktober 1962 av det amerikanske postvesen (United States Postal Service) et år etter at Dag Hammarskjöld døde i en flyulykke. Frimerket viser et bilde av Hammarskjöld og FN-bygningen på gul bakgrunn, men i feiltrykket er den gule bakgrunnen vendt opp-ned (invertert).

Frimerket er også kjent som **Day's Folly** etter USAs postminister J. Edward Day som bestilte opptrykk av frimerket med trykkfeilen. Hans kommentar til oppnavnetː «The Post Office Department is not running a jackpot operation.»
Opptrykket var i realiteten et bevisst feiltrykk for hindre at folk skulle «sko seg på» at et virkelig feiltrykk hadde kommet gjennom kvalitetskontrollen og ut til postkontorene i noen få eksemplarer. Det ble da besluttet å trykke opp 40 millioner med trykkfeil etter at dette ble oppdaget så dette ikke skulle bli noen raritet som enkelte kunne tjene penger på. Opptrykket ble utgitt 16. november og beskrevet som «Special Printing».

Det sorte og brune minnefrimerket på gul bakgrunn er blant filatelister ikke mer verd enn det ordinære. Slike minnefrierker blir vanligvis trykket i opplag på inntil 120 millioner eksemplarer og det med feil, 40 millioner.
Det er ikke kjent hvor mange av de «originale» feiltrykk som har funnet veien til filatelistenes album, og det er umulig å se forskjell på de to, med mindre det kan bevises når frimerket ble kjøpt. Førstedagsbrev er sikker garanti og slike ble også solgt på frimerkeauksjon i 2005 for 3 500 dollar. (Trolig vil også hele frimerkeark kunne identifiseres på trykkeriopplysninger i margen).

Feilen oppdages
---------------

Den som oppdaget trykkfeilen var en juvelér i New Jersey, Leonard Sherman, som  i 1987 donerte frimerkearket til American Philatelic Society fordi at opptrykket fjernet alle hans håp om å sikre seg store summer.

Humorbladet MAD kommenterte saken senere med å trykke et parodi-frimerke som lignet originalen, men hvor Hammarskjöld var erstattet med en gråtende Sherman og penger som flagret vekk.

Referanser
----------

1. ↑  Miller, Rick. «Errors versus errors, freaks and oddities». *Refresher Course*. Linn's Stamp News. Arkivert fra originalen 27. mars 2006. Besøkt 29. september 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2006. Besøkt 5. desember 2015.
2. ↑  «2005 Rarities of the World, Part One: Lot 372: First day of issue». Siegel Auctions. 2005. Arkivert fra originalen 23. september 2006. Besøkt 29. september 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. september 2006. Besøkt 5. desember 2015.
3. ↑  Matlack, Chuck (5. januar 2000). «Dag Hammarskjöld On Stamps». Toke Nørby. Besøkt 29. september 2006.
4. ↑  Dunn, John F. (25. januar 1987). «Honors From the United Nations». The New York Times. Besøkt 24. desember 2009.
5. ↑  Boal, Barb (august 2004). «It's a really Big Shoooow!». *The American Philatelist*. Bellefonte, PA: American Philatelic Society: 863.
Håpets fontene
**Håpets Fontene** (kinesisk: 希望之泉; pinyin: *Xīwàng zhī Quán*, shanghainesisk: [ɕi⁵³mɑ̃²³ʦɿ⁵³ʑi²³], fransk: *Fontaine de l'Espérance*) står i nordhjørnet av Xujiahui-parken i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Fontenen er den 31. mai 2005 gitt i gave til Shanghai fra byregjeringen i Marseille, Shanghais vennskapsby. Fontenen er én halvpart av et tosidig kulturutvekslingsprosjekt, der Shanghai Garden, et parkanlegg gitt i gave fra Shanghai til Marseille, utgjør den andre halvparten.

Konstruksjon
------------

Fontenen er 9 meter høy og 6 meter bred, og fonteneområdet dekker et areal på 240 kvadratmeter. Fontenen er formet som en åpen bok; fonteneskulpturen øverst er laget av rustfritt stål med utfreste forsiringer formet som trær og i tilknytning til bassenget nederst er det 26 vannsøyler som via elektroniske styresystemer koreograferes i tre grupper. Fontenen er normalt belyst fra kl. 19:00 til 22:00 hver kveld.

Byggherre for fonteneanlegget har vært Shanghai bys skulpturkomité (上海市城市雕塑委员会办公室); entreprenør har vært Shanghai Gardens (Group) Co. (上海园林（集团）公司); prosjektansvarlig har vært Sudequip; andre prosjektmedarbeidere har vært Dominique le Fur (landskapsarkitekt), Daniel Chotard (skulptør), Alain Jacquemmoz (fontenemaker) og Patrice Carruel (gartner).

Bakgrunn
--------

Fonteneskulpturen er en nøyaktig gjenskapning av skulpturen Fontaine de l'Espérance i Marseille, som ble reist i år 2000 i forbindelse med 2600-årsjubiléet for Marseilles grunnleggelse. En tredje utgave av den samme skulpturen ble i juni 2010 avduket i Taleb-Abderrahmane-parken i Bab El-Oued i Algerie.

Symbolikk
---------

Fontenens symbolikk ligger i første rekke ikke i dens utforming, men i dens plassering og dens franske opprinnelse. Fontenen er plassert i nordhjørnet av Xujiahui-parken vendt mot Hengshan allé, den aller mest symboltunge gaten i den tidligere franske konsesjon. Som en gave fra det franske til det kinesiske folk er fontenen og kulturutvekslingsprosjektet den er en del av bare mulig å se på som et endelig punktum og en vennskapelig avslutning på det tildels anstrengte historiske bakteppet for nettopp dette området av Shanghai. Den samme symbolikken gjør seg gjeldende hva angår skulpturen i Bab el-Oued.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «GINGER». *Groupe Ingénierie Europe*. Besøkt 10. september 2011.
2. ↑  «Fontaine de l'Espérance - Bab el-Oued - Alger». *www.panoramio.com*. Besøkt 10. september 2011.
3. ↑  «Inauguration à Alger de la fontaine de l’Espérance». *Algerie-Focus*. Arkivert fra originalen 3. november 2011. Besøkt 10. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* "希望之泉"周日现身徐家汇[*død lenke*]
* Prosjektbeskrivelse fra Shanghai Park- og Skogplaninstitutt (pdf, betaltjeneste)
**Coast Guard Distinguished Service Medal** er en militær fortjenstmedalje fra USA. Den ble vedtatt innført av USAs kongress 4. august 1949, men det var først 1. februar 1961 at medaljens utforming ble fastsatt. Medaljen tildeles personell i USAs kystvakt for usedvanlig fortjenstfull innsats i ansvarsfull stilling.

Forholdet til andre utmerkelser
-------------------------------

Coast Guard Distinguished Service Medal tilhører en gruppe av fortjenstmedaljer som i utmerkelsessystemet i USAs forsvar rangerer etter den høyeste felles utmerkelse for heltemot, Medal of Honor, og de enkelte forsvarsgreners fremste utmerkelser for heltemot, Navy Cross (sjøforsvaret),Distinguished Service Cross (hæren) og Air Force Cross (luftforsvaret). 

I gruppen av fortjenstmedaljer som følger etter disse utmerkelsene, kommer forsvarets fellesutmerkelse Defense Distinguished Service Medal først og deretter forsvarsgrenenes fortjenstmedaljer, inkludert Coast Guard Distinguished Service Medal. Tilsvarende medaljer i hæren er Army Distinguished Service Medal, i sjøforsvaret Navy Distinguished Service Medal og i luftforsvaret Air Force Distinguished Service Medal. Også Homeland Security Distinguished Service Medal, som har erstattet Transportation Distinguished Service Medal, kan tildeles militært personell og hører i USAs forsvar til i gruppen av de øverste fortjenstmedaljer.

Utforming
---------

Coast Guard Distinguished Service Medal er i gull og viser på advers kutteren «Massachusetts», som ble bygget i 1791 og tilhørte Revenue Cutter Service, den første etat som var ansvarlig for bevæpnet patruljering av USAs sjøterritorium. Revenue Cutter Service anses som forløperen til USAs kystvakt. Motivet har omskriften «U • S • COAST GUARD» i øvre bue og «• DISTINGUISHED SERVICE •» i nedre bue. På revers er motivet kystvaktens segl og et bånd der mottagerens navn kan inngraveres. Medaljen er utformet av Thomas Hudson Jones ved Institute of Heraldry.

Medaljebåndet har en hvitkantet bred lys blå midtstripe og kantstriper i lilla. Gjentatte tildelinger til samme person markeres med stjerner i sølv eller gull på båndet.

Tildeling
---------

Kystvakten benyttet lenge sjøforsvarets utmerkelser, men fikk etter hvert behov for egne utmerkelser til belønning av innsats i egen organisasjon. Coast Guard Distinguished Service Medal tildeles kystvaktpersonell som belønning for usedvanlig fortjenstfull innsats i ansvarsfull stilling, i hovedregelen vellykket gjennomført operasjon eller større prosjekt. Den tildeles i hovedsak ledende offiserer.

Kilder
------

* Frank Foster og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 38 og 92
* Kerrigan, Evans E.: *Guidebook of U.S. Medals: A Complete Guide to the Decorations and Awards of the United States from 1782 to Present*, Noroton Heights, CN: Medallic Publishing Co. 1994, s. 32