recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Samnittiske soldater, fra en gravfrise i Paestum.
**Samnium** (oskisk: **Safinim**) var en region sør i Appenninene i Italia som var samnittenes hjem, en av de sabelliske stammer som kontrollerte området fra rundt 600 f.Kr. til rundt 290 f.Kr..

Samnium grenset til Latium i nord, Lucania i sør, Campania i vest og Apulia i øst. Den største byen i regionen var Malventum som senere ble gitt navnet Beneventum av romerne. I mesteparten av deres historie var samnittene uten tilgang til sjøen, men en kort periode kontrollerte de deler av begge kyster på Den italienske halvøya. Samnittene bestod av minst fire stammer: *Pentri*, *Caraceni*, *Caudini* og *Hiprini* (oskisk for *ulv*). Senere sluttet *Frentani* seg til dem. 

De tidligste skrevne kilder om folket er en avtale med romerne fra 354 f.Kr. som fastsatte deres grenser ved Liris-elven. Kort tid etterpå brøt Samnitterkrigene ut. De vant et viktig slag mot den romerske hær i 321 f.Kr. og deres imperium nådde sitt høydepunkt i 316 etter erobringer fra romerne. I 290 brøt endelig samnittenes makt. I 82 slaktet den romerske diktatoren Lucius Cornelius Sulla mange av dem og tvang resten til å spre seg. Så stor var ødeleggelsene at det ble skrevet ned at «byene i Samnium har blitt landsbyer, og mange har forsvunnet helt.»

Litteratur
----------

* Pokorny, Julius (2005) [1959]: *Indogermanisches etymologisches Woerterbuch*. Leiden: Leiden University Indo-European Etymological Dictiopnary (IEED) Project.
* Salmon, E.T. (1967): *Samnium and the Samnites*. London: Cambridge University Press..
* Grossmann, Lukas (2009): *Roms Samnitenkriege: historische und historiographische Untersuchungen zu den Jahren 327-290 v. Chr.*, Düsseldorf, Wellem Verlag, (Reihe Geschichte, 1).

Eksterne lenker
---------------

* Toponymy of Samnium Arkivert 24. september 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Samo Gostiša** (født 16. september 1972 i Logatec) er en slovensk tidligere skihopper som konkurrerte for Jugoslavia og så det uavhengige Slovenia. Han representerte SSK Ilirija.

Han deltok i verdenscupen i årene 1990 til 1997, med 18.-plass i 1991/92 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han også nummer 23 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 6.-plass, som han greide fire ganger. Han var også på det slovenske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i storbakken i Planica 27. mars 1993.

Samo Gostiša var med i OL i 1992 og 1994, med 12.-plass i normalbakken i Courchevel (Albertville) i 1992 som beste individuelle plassering. I VM i Falun i 1993 ble han nummer 6 i normalbakken, 18 i storbakken, og var på det slovenske laget som ble nummer 7 i lagkonkurransen. Han deltok i VM i skiflyging i 1992, 1994 og 1996, med 6.-plass i Harrachov i 1992 som beste plassering.

Etter sitt siste renn i verdenscupen i skiflygingsbakken i Planica i mars 1997, deltok han i kontinentalcupen sesongen 1997/98.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1991/92 | 18. | 255 |
| 1992/93 | 54. | 002 |
| 1993/94 | 90. | 002 |
| 1994/95 | 59. | 027 |
| 1995/96 | 46. | 077 |
| 1996/97 | 65. | 022 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Samo Gostiša Arkivert 10. desember 2008 hos Wayback Machine. (besøkt 21. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samo Gostiša – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Samo Gostiša – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Samo Gostiša – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Bahco** er et svensk selskap som eies av det svenske selskapet SNA Europes flaggskip AB. Bahco er et ledende varemerke av verktøy som selges over hele verden, og har produsert mer enn 100 millioner skiftenøkler.

I 1862 grunnla Göran Fredrik Göransson Högbo Stål och Jernwerks AB i Sverige for å produsere stål av høy kvalitet. I 1886 begynte de med produksjon av sagblader til brukere over hele verden. Samme året startet Johan Petter Johansson sitt firma Enköpings Mekaniska Verksted. Han var en kreativ håndverker med mange patenter. Han oppfant rørtangen i 1888 og tok sitt neste patent i 1891, den aller første skiftenøkkelen. Han hadde til sammen 118 patenter.

I 1916 kjøpte Berndt August opp firmaet Enköpings Mekaniska Verksted fra Johan Petter Johanson og ble en del av firmaet BA Hjort & Co som skapte navnet Bahco.

Kilder
------

* Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.
* Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.
* Arkivert 9. august 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bahco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Mont Kukenan i Venezuela
**Tepui** er platålignende fjell som også kalles **taffelberg**, de finnes kun rundt høyslettene i grenseområdene mellom Brasil, Venezuela, Surinam og Guyana i Sør-Amerika. Det er 155 tepuier i området med et totalt areal på 5000 km2.

Dette er geologiske formasjoner som danner enkeltstående fjell i stedet for fjellkjeder. De består vanligvis av prekambrisk granitt som stiger bratt opp fra jungelen. Formen på fjellene samt det faktum at de står alene, gjør at man får et vidt utsyn. Tepuiene har bratte fjellsider noe som fører til at de er biologiske øyer med en særegen flora og fauna. 

Noen av de mest kjente tepuiene er Autana, Pico da Neblina (den høyeste, på grensen mellom Brasil og Venezuela), Auyan og Monte Roraima. Tepuien Auyan er kilden til verdens høyeste fossefall, Salto Angel i Venezuela.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tepuis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Referanser
----------

1. ↑  «Hvorfor er fjellene flate på toppen?». *Illustrert Vitenskap* (Nr. 16 2022).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Via Vitae i gamlebyen i Tallinn, sommeren 2010.   
 Foto: Lars Kristian Håkestad.
**Via Vitae** (fra lat. betyr «*livets vei*») er et norsk blanda kor for unge voksne. Korets dirigent er Lars Kristian Håkestad Eliassen. Korets repertoar består av både sakral og profan musikk, og opptredenene er stort sett kirkekonserter og gudstjenestedeltakelse. Så godt som alle arrangementer synges a cappella.

Koret har ingen geografisk tilknytning innafor Norge, men samles fem ganger i året på ulike steder til øvelse, konsert og gudstjenestedeltakelse. Koret er et medlemskor i Ung Kirkesang.

Det er krav om opptaksprøve og alder over 18 år for å bli medlem i koret.

Historie
--------

Via Vitae ble stifta våren 2004 etter initiativ av en vennegjeng tilknyttet den årlige korsommerskolen i Lund Kirke i Kristiansand. Rekrutteringa var stort sett fra miljøer fra Ung Kirkesang fram til koret besøkte Viken folkehøgskole og Toneheim folkehøgskole i 2009 og 2010, og medlemstilfanget ble utvida. I 2010 reiste koret på sin første utenlandstur, til Tallinn i Estland, som førte til invitasjon til festivalen Jakobs Dagar i Jakobstad, Finland, det påfølgende året.

Eksterne lenker
---------------

* Korets egen nettside
**Jian-hua Huang**, også kjent som **Kenny Huang** (kinesisk: 黄健华, født 1964 i Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina), er en kinesisk forretningsmann. Han er formann i det Hongkong-baserte investeringsselskapet QSL Sports Ltd, deleier av den amerikanske basketballklubben Cleveland Cavaliers og har også gjort investeringer i kinesisk basketball og baseball.

I 1988 ble Huang den første personen utdannet på det kinesiske fastlandet som jobbet på Wall Street. Han har ved flere anledninger fungert som bindeledd mellom kinesiske og amerikanske forretningsmenn og bedrifter, ikke minst i forbindelse med idrett. I Norge har Huang i hovedsak fått medieomtale i tiden etter 2. august 2010, da han ble satt i forbindelse med et mulig oppkjøp av den engelske fotballklubben Liverpool FC. Han oppgav oppkjøpsplanen etter noen uker.

Referanser
----------

1. ↑  «Forretningsmann vil kjøpe Liverpool» Arkivert 8. august 2010 hos Wayback Machine. HegnarOnline 2.8.2010. Sett 13. august 2010.
2. ↑  «Liverpool kan få kinesisk eier», VG Nett 2.8.2010. Sett 13. august 2010.
Utmerkelsestegn for Helt av det sosialistiske arbeid (advers)
Utmerkelsestegnets revers
**Helt av det sosialistiske arbeid** (bulgarsk: *Герой на социалистическия труд*) er en bulgarsk utmerkelse og ærestittel innstiftet 15. juni 1948 ved dekret utstedt av presidentskapet i nasjonalforsamlingen. Ærestittelen ble gitt som belønning for framragende innsats i økonomi, forskning og utdanning, kunst og teknologi. Utmerkelsen ble først kalt *Arbeidets helt*, men fikk i 1950 navnet *Helt av det sosialistiske arbeid*. Den var den nest fremste av ærestitlene i Folkerepublikken Bulgaria og rangerte etter Helt av Folkerepublikken Bulgaria. Ærestittelen Helt av det sosialistiske arbeid ble avskaffet ved Bulgarias overgang til flerpartisystem og markedsøkonomi i 1990.

Utmerkelsestegn
---------------

Mottagere av ærestittelen Helt av det sosialistiske arbeid ble dekorert med et synlig utmerkelsestegn i form av en gullstjerne. Samtidig mottok de Georgi Dimitrov-ordenen. Gullstjernen består av en fasettert femtagget gullstjerne med hammer og sigd i midten. På reversen står innskriften «ГЕРОЙ НА СОЦИАЛИСТИЧЕСКИЯ ТРУД» (*helt av det sosialistiske arbeid*) over fire linjer. Stjernen er opphengt i et rødt bånd.

Ærestittelen og utmerkelsestegnet bærer likhet med utmerkelsen Helt av det sosialistiske arbeid i Sovjetunionen. Utmerkelsestegnet for begge er basert på symbolikken i den røde stjerne, samt hammer og sigd.

Tildeling
---------

Tildeling av ærestittelen Helt av det sosialistiske arbeid fant sted mellom 1948 og 1990. I alt ble 1 718 personer hedret med denne ærestittelen.

Kilder
------

* Furlan, Marjan: *Socialist Bulgaria. Orders and Medals 1944–1991*, Toronto: Militaria House, 1997, s. 10
* Petrov, Todor: *Bulgarian Orders and Medals 1878–2005*, Sofia: Voenno izdatelstvo, 2005, s. 197. ISBN 954-509-317-X
***Big Tremaine*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Henry Otto.

Handling
--------

Samtidig som han leverer penger fra familie-bedriften sin til en bank, spionerer John Tremaine på kjæresten sin, Julia Cameron - midt i en omfavnelse med broren David. Forbløffet leverer John pengene til banken. Men i stedet for å reise hjem, velger han å forlate landet. Flere år senere vender John endelig hjem, bare for å oppdage at David er død, familie-plantasjen hans ligger i ruiner, og at han er mistenkt for å være en tyv.

Pengene han hadde levert til banken den dagen han forsvant, var på et betydelig beløp. Men alle pengene forsvant, og John ble mistenkt i å ha tatt alle pengene. John bestemmer seg for å få plantasjen sin i gang igjen, og oppdage hva som egentlig skjedde med de savnede pengene. Men det viser seg at det er mye mer ved historien enn det han først tror.

Skuespillere
------------

* Harold Lockwood som John Tremaine, Jr.
* May Allison som Isobel Malvern.
* Lester Cuneo som Redmond Malvern.
* Albert Ellis som dommer Tremaine.
* Lillian Hayward som Mrs. Tremaine.
* William Ehfe som David Tremaine.
* Andrew Arbuckle som Samuel Leavitt.
* Josephine Rice som Mammy.
* William De Vaull som John Nolan.
* Virginia Southern som Julia Cameron.

Referanser
----------

1. ↑  BIG TREMAINE
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Big Tremaine* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Ruinene av Bolingbroke Castle.   Kelly Horry (2004)
**Bolingbroke Castle** er en borgruin i Bolingbroke i Lincolnshire. 

Slottet ble reist av Ranulf, jarl av Chester i 1220. I 1331 ble det overtatt av huset Lancaster. Den mest kjente eieren var John av Gaunt. Hans sønn Henrik IV ble født der i 1367 og var før han ble konge kjent som Henry Bolingbroke, mens Johns hustru Blanche av Lancaster døde på slottet i 1369. 

Under den engelske borgerkrig ble slottet delvis ødelagt, og kort tid etter ble det oppgitt. Den siste store strukturen kollapset i 1815, og det er nå bare ruiner igjen. Slottet var for det meste bygget i grønnstein fra Spilsbyområdet, og hadde opprinnelig en vollgrav.

I 1960- og 1970-årene ble slottet gravet ut, og det ble definert som et nasjonalt monument. Ruinene ble forvaltet av English Heritage inntil 1995, da Heritage Lincolnshire tok over. På sommeren er det jevnlig arrangementer der, som oppsetninger av Shakespeares stykker.

Referanser
----------

1. ↑   castlestudiestrust.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Big Sur og den sentrale kystlinjen i California med utsyn sørover, McWay Rocks (med buen) i forgrunnen, og grotten McWay Cove i midten.
**Big Sur** er et tynt befolket område ved sentralkysten i California, USA, hvor Santa Lucia-fjellene stiger brått opp fra Stillehavet. Kysten er jevnlig lovprist for sin ulendte kystlinje og fjellutsikt. Som den «lengste og mest landskapsstrekningen av uutviklet kystlinje i USA», har den blitt beskrevet som en «nasjonal skatt som krever ekstraordinære framgangsmåter for å beskytte den mot utbygging», og som «et av de aller vakreste kystlinjer noe sted i verden, en isolert strekning med veier, med mytisk omdømme.»  Big Surs fjelltopp Cone Peak (1 571 moh) ligger kun 5 km fra havet. Det storstilte utsikten i Big Sur har gjort stedet til et populært turistmål.

Navnet Big Sur er avledet fra spanske *el sur grande*, «det store sør», eller *el país grande del sur*, «det store landet i sør», og henviser til områdets beliggenhet sør for byen Monterey. Den spanske betegnelsen ble anglifisert av senere engelsktalende bosettere som Big Sur.

Referanser
----------

1. ↑  Marvinney, Craig A. (1984): «Land Use Policy Along the Big Sur Coast of California; What Role for the Federal Government?», *UCLA Journal of Environmental Law & Policy*. Regents of the University of California.
2. ↑  Lindsay, Robert (28. januar 1986): «Plan for Big Sur Severely Restricts Development», *New York Times*.
3. ↑  Usignert (7. juli 2006): «Big times in Big Sur», *Washington Times*.
4. ↑  Henson, Paul; Donald J. Usner (1993): «The Natural History of Big Sur» (PDF), University Of California Press. Arkivert fra originalen (PDF) den 17. juni 2010.
5. ↑  «The Greatest Meeting of Land & Sea», *Big Sur California*

Eksterne lenker
---------------

(en) Big Sur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Big Sur hos Wikivoyage

* A Guide to California's Big Sur, en omfattende besøkguide til regionen Big Sur
* The Big Sur cabin, den eldste hytta i Big Sur, 1861
* Hiking In Big Sur, haiking i Big Sur
* «Big Sur» av Alanis Morissette, *YouTube*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Skejby kirke** er en kirke i Skejby i Aarhus, Danmark. Sognet ligger i Aarhus N, 3 kilometer nordvest for Aarhus sentrum. Sognet har 907 innbyggere, hvorav 629 er medlemmer av Folkekirken.

Historie
--------

Skejby kirke ble bygget i det 12. århundre, men lite er kjent om kirken i den perioden. Skejby var da en landsby, og har siden blitt et nabolag i Aarhus, og kirken fungerte som den lokale kirken for landsbyen. Den 26. mai 1420 ble Skejby kirke annektert av biskopen i Aarhus stift i forbindelse med etableringen av et sogn og et ønske om mer kontroll over utpekelsen av prester. Mellom 1620 og 1631 var presten i Skejby sogn også presten i landsbyene Hasle og Lisbjerg. Under svenskekrigene på 1630- og 1660-tallet ble kirken utsatt for plynding og tap av tiende som et resultat av at medlemmene slet med fattigdom. Kirken og sognet har siden blitt kontrollert av Aarhus bispedømme frem til staten konfiskerte det under reformasjonen. I 1912 ble kirken selveid. Sognet ble annektert til Aarhus i 1962, og i 1966 ble LIsbjerg og Hasle separert ut i sine egne uavhengige sogn.

Kirken
------

Kirken er hvitvasket med mye synlig kvadersten og har et romansk kor og midtskip. Tårnet ble bygget i 1910, og det hvitvaskede kapellet er utformet i gotisk stil og ble bygd i 1904. Kirken hadde originalt et våpenhus som ble revet i 1816. Kirken er orientert i retning av solen.

Se også
-------

* Liste over kirker i Aarhus

Referanser
----------

1. ↑  «Skejby Kirke» **(dansk)**. Aarhus kommune gjennom VisitAarhus. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 3. mai 2019.
2. ↑  «Fakta om Sognet» **(dansk)**. Folkekirken. Besøkt 3. mai 2019.
3. ↑  «Skejby». *KortTilKirken.dk* **(dansk)**. Besøkt 3. mai 2019.
4. 1 2 3  «Aarhus 1369-1386» (PDF) **(dansk)**. Nationalmuseet. Besøkt 3. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Skejby sogn på sogn.dk
* (en) Skejby Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kirker i Aarhus |
| --- |
| Middelalderen | 
* Aarhus domkirke
* Brabrand kirke
* Vor Frue Kirke
* Egå kirke
* Hasle kirke
* Kolt kirke
* Skejby kirke
* Skødstrup kirke
* Sønder Aarslev kirke
* Tilst kirke
* Tranbjerg kirke
* Vejlby kirke
* Viby kirke

 |  |
| Moderne tide | 
* Aarhus Metodistkirke
* Katolske Vor Frue Kirke
* Christians kirke
* Ellevang kirke
* Fredenskirken
* Frederikskirken
* Holme kirke
* Langenæs kirke
* Lyseng kirke
* Lystrup kirke
* Møllevangskirken
* Ravnsbjergskirken
* Risskov kirke
* St. Johannes kirke
* St. Lukas kirke
* St. Markus kirke
* St. Nikolas' kirke
* St. Pauls kirke
* Gammel Åby kirke
* Åbyhøj kirke

 |
| 
* **Liste**
* **Kategori**

 |
**Ibrahim Wasif** (født 24. september 1912, død 17. mai 1975) var en egyptisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Wasif vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass i den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de tre foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen, Paris og Los Angeles. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Wasif løftet sammenlagt 360,0 kilo, 12,5 kilo mindre enn gullvinneren Louis Hostin fra Frankrike og fem kilo mindre enn tyskeren Eugen Deutsch som fikk sølv.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i vektløfting, lett tungvekt Egypts flagg Egypt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ibrahim Wasif – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ibrahim Wasif – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ibrahim Wasif – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
United States Penitentiary, Administrative Maximum Facility
Design av en fengselscelle i ADX Florence
**United States Penitentiary, Administrative Maximum Facility**, uoffisielt kjent som **ADX Florence**, er et amerikansk fengsel som ligger i et kommunefritt område ved Florence i Fremont County i Colorado.

Fengslet er drevet av Federal Bureau of Prisons, en avdeling under Justisdepartementet. ADX Florence har noen av USAs farligste kriminelle, som tilbringer 22-23 timer i sine eneceller, døgnet rundt. Uoffisielt er fengslet kjent som ADX Supermax Florence, «Supermax» eller «Alcatraz of the Rockies».

Fengslet ble etablert i 1994 og har plass til 490 innsatte. Institusjonen er registrert i det amerikanske fengselsvesens høyeste sikkerhetsklasse, Supermax. Fengslet ble spesielt utviklet som en reaksjon på flere sikkerhetssvikt i statlige fengsler, blant annet Marion-affæren, hvor to fengselsbetjenter ble knivdrept i Marion sikkerhetsfengsel i 1983.

Innsatte er kriminelle og terrordømte som anses for å være ekstremt farlige og en trussel for landets sikkerhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Federal Bureau of Prisons: USP Florence ADMAX». Besøkt 17. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* bop.gov
* ADX Florence: A clean version of hell[*død lenke*]
Ordenstegn for *Velgjørenhetens orden*.
**Velgjørenhetens orden** (gresk: *Τάγμα της Ευποιΐας*) er en gresk orden. Den ble innstiftet av kong Georg II 5. mai 1948 til belønning av kvinners innsats, da kvinner ikke hadde tilgang til øvrige greske ordener. Ordenen ble beholdt etter at Hellas i 1975 ble en demokratisk republikk. Under monarkiet var kongen ordenens ordensherre. I dag er republikkens president stormester. I dagens greske ordensvesen rangerer *Velgjørenhetens orden* som den fjerde og siste ordenen, etter *Frelserens orden*, *Æresordenen* og *Føniksordenen*.

Inndeling
---------

*Velgjørenhetens orden* er delt inn i fem klasser:

* Storkors
* Storkommandør
* Kommandør
* Gulltegn
* Sølvtegn

Insignier
---------

Ordenstegnet for *Velgjørenhetens orden* er utformet som en blomst med fem blåemaljerte kronblader med grønne blader imellom. Midtmedaljongen viser jomfru Maria med Jesusbarnet. Medaljongen er omgitt av en hvitemaljert bord der innskriften «ΕΥΠΟΙΙΑ» (*velgjerning*) er plassert. Ordenstegnene er identiske for de ulike grader av ordenen, men varierer i størrelse og er opphengt i bånd med ulik utforming. Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av tagger. Den har medaljongen med Maria og barnet i midten. Ordensbåndet er gult med smale blå kantstriper.

I tiden Hellas var et monarki bar baksiden av ordenstegnet den regjerende konges monogram. Ordenstegnet var opphengt i båndet i en kongelig krone. Ved overgangen til republikk er de kongelige symbolene fjernet fra ordenstegnene for *Velgjørenhetens orden*. Baksiden av ordenstegnet fikk i stedet bokstavene «EΔ» for *Ελληνική Δημοκρατία*, som betyr Den hellenske republikk. I 1984 ble baksiden omgjort. Den bærer siden da Hellas' riksvåpen med republikkens navn skrevet helt ut.

Tildeling
---------

Ordenen ble innstiftet for å kunne hedre kvinners filantropiske eller veldedige fortjenester, samt kvinners litterære eller kunstneriske innsats. Også innsats innen utdanningsvesenet kan hedres med utnevnelse til ordenen. Utelukkende kvinner kan utnevnes til *Velgjørenhetens orden*. Ordenen kan tildeles grekere eller utlendinger. Den tildeles nå for fremragende fortjenester av Hellas, for veldedig innsats og for fremragende prestasjoner innen kunst og litteratur.

Kilder
------

* Dimitris Giannogolou: «Greece» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1162–1173.
* Dimitri Romanoff: *The orders, medals and history of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987.

Eksterne lenker
---------------

* Order of Beneficence *Presidency of the Hellenic Republic*
AEG-Turbinenfabrik  Foto: Doris Antony 
**AEG-Turbinenfabrik** er et funksjonalistisk industribygg i området Moabit i bydelen Mitte i Berlin. Bygningen ble tegnet av Peter Behrens for firma AEG og reist i 1909.

Bygget er blant de mest kjente industribygg i Tyskland og anses som epokegjørende arkitektonisk, med sin enkle og rene fremtoning, uten ornamentering. Det fremstilles fremdeles turbiner i hallen, samme produkt som ved åpningen for hundre år siden.

I 1939 ble hallen forlenget i nordlig retning og i dag er bygget eiet av det tyske industrikonglomeratet Siemens.

Eksterne lenker
---------------

* (en) AEG-Turbinenfabrik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «A Berlin Landmark Keeps on Keeping On», artikkel i The New York Times 18. januar 2010 (engelsk)
* MIMOA arkitekturnettsted om AEG-Turbinenfabrik (engelsk)
* Om AEG-Turbinenfabrik fra structurae (engelsk)
* Omfattende side om bygget fra nettstedet berlin.de (tysk) Arkivert 29. mai 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Tyskland
**Statsheraldiker** er en stilling ved det svenske Riksarkivet som statens tjenestemann for offentlig heraldikk. Fram til 1953 hadde tilsvarende tjenestemann tittelen *riksheraldiker* og var sjef for en egen myndighet, Riksheraldikerämbetet. Mens riksheraldikeren tidligere også behandlet person- og slektsvåpen, behandler statsheraldikeren bare offentlige våpen, dvs våpenskjold for statlige og kommunale myndigheter

Sveriges høyeste heraldiske organ er Riksarkivets heraldiska nämnd med medlemmer utnevnt av regjeringen. I nemnden er juridisk, antikvarisk og kunstnerisk sakkunskap representert. Riksarkivaren er formann og statsheraldikern talsmann. Nemnden befatter seg i dag kun med offentlig heraldikk (Sveriges riksvåpen, kommunevåpen, våpen for myndigheter).

Norge har verken statsheraldiker eller riksheraldiker. Utenriksdepartementet er rette myndighet for riksvåpen, kongekrone og statsflagg, mens militære myndigheter behandler avdelingsmerker og andre militære, heraldiske merker og faner. For kommunevåpen er det ingen felles myndighet, men Riksarkivet er brukt av Kommunaldepartementet som faginstans ved fastsetting av kommunevåpen i kongelig resolusjon.

Heller ikke i de andre nordiske land finnes det statsheraldiker eller lignende, men noenlunde tilsvarende stilling har man derimot i Canada, Irland og Sør-Afrika. England har heroldsmyndigheten College of Arms under Earl Marshal, mens Skottland har Lord Lyon King of Arms.

Riksheraldiker 1734–1809
------------------------

* 1734–1765† Conrad Ludvig Transchiöld
* 1768–1772† Daniel Tilas (friherre)
* 1773–1809† Anders Schönberg

Riksheraldiker 1809–1953
------------------------

* 1809–1829† Jonas Carl Linnerhielm
* 1829–1855† Niklas Joakim af Wetterstedt
* 1855–1880† August Wilhelm Stiernstedt (friherre)
* 1880–1903† Carl Arvid Klingspor
* 1903–1931† Adam Ludvig Carl Lewenhaupt (greve)
* 1931–1953 Harald Gustaf Fleetwood (friherre)

Statsheraldiker 1953–
---------------------

* 1953–1955 Gunnar Scheffer tf.
* 1955–1973 Gunnar Scheffer
* 1973–1983 Jan von Konow
* 1983–1999 Clara Nevéus
* 1999– 2022 Henrik Klackenberg
* 2022- Davor Zovko

Eksterne lenker
---------------

* Riksarkivets side om heraldikk Arkivert 7. november 2005 hos Wayback Machine.
**Statskuppet i Latvia 1934** fant sted den 15. mai 1934 da Latvias statsminister Kārlis Ulmanis støttet av den latviske hæren oppløste Saeima (parlamentet) og opprettet et utøvende ikke-parlamentarisk og autoritært styre, angivelig for å beskytte landet fra et kupp av den høyre-ekstremistiske «Legionen» under oberstløytnant Voldemārs Ozols.

Statskuppet
-----------

Den 15. mai 1934 oppløste Ulmanis som statsminister Saeima (parlamentet) og opprettet et utøvende ikke-parlamentariske og autoritært styre, angivelig for å beskytte landet fra et kupp av den høyre-ekstremistiske «Legionen» under oberstløytnant Voldemārs Ozols.

Ulmanis ble støttet av adskillige offiserer fra hæren og enheter fra hjemmevernet (Aizsargi), som okkuperte de viktigste regjeringskontorene, kommunikasjons- og transportfasilitetene i byen. Mange av de valgte embetsmennene og militæroffiserer imot kuppet ble ulovlig tilbakeholdt.

Alle de politiske partiene, inkludert hans eget parti Den latviske bondeunionen, ble gjort ulovlige. Deler av den latviske grunnloven og de borgerlige rettighetene ble suspendert. Alle aviser eid av politiske partier og organisasjoner ble lukket. Omkring 2000 sosialdemokrater ble til å begynne med tilbakeholdt av myndighetene, inkludert de fleste av sosialdemokratiske medlemmene av det oppløste Saeima og diverse høyre-ekstremistiske radikale organisasjonene som Pērkonkrusts. I alt ble 369 sosialdemokrater, 95 medlemmer av Pērkonkrusts, pro-nazistiske aktivister fra det baltisk-tyske samfunnet og en rekke politikere fra andre partier internert i en konsentrasjonsleir etablert i Liepājas Karosta-distrikt.

Etter at flere av sosialdemokratene som Bruno Kalniņš hadde blitt være renset for beskyldninger om våpenanklager av domstolene, ble de fleste av disse løslatt over tid. De som ble kjent skyldig i forræderi, som Gustavs Celmiņš, forble fengslet for resten av deres dømte straffer.

Konsekvenser
------------

Se også
-------

* Latvias historie
* Kārlis Ulmanis
En **flotilje** (spansk *flotilla*, «liten flåte») er en sjømilitær avdeling. Orlogsfartøyer av samme type samles administrativt i skvadroner, for eksempel torpedobåtskvadroner. Flere skvadroner samles i eskadrer. Flere eskadrer samles i flotiljer, som igjen samles i nummererte flåter, eller hele lands mariner.

I siste halvdel av det 19. århundre og første halvdel av det 20. var slagskip og kryssere organisert i eskadrer, mens mindre fartøy som destroyere og undervannsbåter var organisert i flotiljer.[] Italias Regia Marina hadde for eksempel samlet sine torpedobåter i flere *Flottiglia* MAS (Motoscafo Armato Silurante).[]

I Bundesmarine er flåten samlet i to *Einsatzflottillen*, som er inndelt i flere *Geschwader* (eskadrer). Flotiljene ledes av flotiljeadmiraler.[]

Det danske Marinehjemmevernet er oppstilt i hjemmevernsflotiljer (HVF): 30 flotiljer bestående av et hjemmevernsfartøy med besetning, fem bevoktnings- og nærforsvarsflotiljer tilsvarende et kompani i Hæren, samt musikk- og stabsflotiljer.[]

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica/military unit/naval: *Administratively, several ships of the same type (e.g. destroyers) are organized into a squadron.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Hans Kohlhase, bilde fra 1800-tallet.
***Michael Kohlhaas*** er en kortroman fra 1811 av den tyske forfatteren Heinrich von Kleist (1777-1811), basert på fortellinger om den tyske kjøpmannen Hans Kohlhase, som skal ha levd på 1500-tallet. 

Hestehandleren Michael Kohlhaas blir lurt av slottsherren Wenzel von Tronka til å betale en oppdiktet tollavgift på to hester for en flokk hester som han skal føre fram til markedet i Dresden. Han oppdager at han har blitt lurt, oppsøker junkeren, og krever erstatning for skader som er påført hestene og hestekaren. Ett år senere oppdager han at kravet er henlagt etter press fra junkerens slektninger. På grunn av dette blir han en opprører mot samfunnet. Han vinner fram med sine klager, men blir likevel dømt til døden fordi han har forsøkt å ta seg selv til rette.

«I sine verker vender Kleist stadig tilbake til konflikten mellom statens rett og individets personlige rettsfølelse og moralske plikt», og temaet i *Michael Kohlhaas* er beskrevet som «trassig opposisjonstrang hos en mann som føler seg krenket i sin rettsfølelse», som «krenket rettsfølelse som driver en bonde til opprør mot staten, til lovløshet og undergang. Det er en rystende tragedie om individet og samfunnet, fortalt med rolig realisme», og som «en konflikt mellom etablert orden og den enkeltes rett».

Fortellingen er filmet minst fire ganger, sist i 2013 av Arnaud des Pallières, med Mads Mikkelsen i hovedrollen.

Norske utgaver
--------------

* *Michael Kohlhaas : en Fortælling*. Utgitt av Selskabet for Folkeoplysningens Fremme, 189?
* *Michael Kohlhaas : historisk fortælling*. Oversat av Alf Due. Helge Erichsens forlag, 1916
* *Michael Kohlhaas*. Oversatt av Erik Krag. Gyldendal, 1930
* *Michael Kohlhaas*. Oversatt av Hans Braarvig. Gyldendal, 1967
	+ I antologien *Fortellinger I* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05670-6
		- Antologien gjenopptrykt som *Mesterfortellinger fra verdenslitteraturen*. Gyldendal, 2001. ISBN 82-05-27828-8

Referanser
----------

1. 1 2  Snorre Evensberget. *Litterært leksikon*. Stenersen, 2000. ISBN 82-7201-261-8
2. 1 2  Heinrich von Kleist i Store norske leksikon
3. ↑  Tore Zetterholm. *Levende litteratur, fra Gilgamesj til Dylan*. Bokklubben, 1986. ISBN 82-525-1283-6
4. ↑  imdb.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***Flower of the Dusk*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av John H. Collins.

Handling
--------

Den blinde Ambrose North plages av mistanken om at hans kone Constance begikk selvmord når deres forkrøplede datter Barbara bare var to år gammel. Før hennes død skrev Constance et brev til Barbara, som skulle åpnes på jentas 21-årsdag. Men etter at Barbara åpner brevet og oppdager at moren hennes tok livet av seg for å unnslippe et dødsdømt kjærlighetsforhold med Lawrence Austin, finner hun opp en helt annen historie for Ambrose - vel vitende om at sannheten ville såre faren hennes alt for dypt.

Etter at en kirurg klarer å gjenopprette Ambroses syn, bestemmer Barbaras tante Miriam seg til å gi Constance sitt brev til ham. Men i sin iver etter å lese brevet, fjerner han bandasjene rundt øynene litt for tidlig. Barbara, som også har blitt kurert av legen og ikke er forkrøplet lenger, forsøker på seg morens brudekjole. Men Ambrose, i hans delirium, tror at hun er ånden etter Constance som vender tilbake for å forsikre ham om hennes sanne kjærlighet til ham. Han dør lykkelig, og senere gifter Barbara seg med Lawrence sin sønn Roger.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Barbara North
* Howard Hall som Ambrose North
* Jack McGowan som Roger Austin
* Margaret McWade som Miriam
* Bliss Milford som Mattie Austin
* Maggie Breyer som en tante
* Guy Coombs som Lawrence Austin

Referanser
----------

1. ↑  FLOWER OF THE DUSK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Flower of the Dusk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Flower of the Dusk* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Flower of the Dusk* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Michael John Smith** (født 22. september 1948) er en britisk kommunist som ble dømt for spionasje til fordel for Sovjetunionen. Han ble arrestert i 1992 og dømt til 25 års fengsel. Dette ble i 1995 redusert til 20 år etter en anke.

Mellom 1960 og 1967 studerte Smith på Ockendon Courts County Secondary Modern School i Essex. Senere begynte han ved universitetet i Surrey hvor han ble uteksaminert i 1971 med en grad i elektroteknikk. 

De tre tiltalepunktene som han ble dømt etter er knyttet til å kommunisere og publisere materiale til det formål å skade sikkerheten eller interesser til den britiske staten.[] Smith sluttet seg til Det britiske kommunistpartiet i 1972. 

I 1975 ble Smith sekretær for det kommunistiske ungdomsforbundet sin avdeling i Kingston.

Referanser
----------

1. ↑  Staff, Guardian (26. februar 2000). «Spy goes to court over press bar». *the Guardian* **(engelsk)**. Besøkt 20. mars 2021. «A long-term Communist, Smith was jailed for 25 years in November 1993 for selling military secrets about radar systems to the former Soviet Union between 1990-92»
USS «Intensity», tidligere HMS «Milfoil»
**Flower-klassen** (også kjent som **Gladiolus-klassen**) var britisk klasse korvett. Klassen var i bruk i flere mariner under og etter andre verdenskrig. Skipsklassen var involvert i konvoier og anti-ubåtoperasjoner under Slaget om Atlanterhavet. Selve konstruksjonen var basert på hvalfangerskuten, «Southern Pride». 225 fartøyer av denne klassen ble bygget, hvorav 33 gikk tapt under krigen. Flesteparten av skipene tjenstegjorde i Royal Navy og Royal Canadian Navy.

Andre verdenskrig
-----------------

Som følge av den tyske ubåtkrigføringen i Atlanteren trengte de allierte mindre støtteskip som kunne drive ubåtkrig og eskortere konvoier. Korvetten var billig og lett å produsere. Mindre skipsverft som ikke kunne produsere større krigsskip kunne raskt bygge en Flower-klasse korvette, siden konstruksjonen var så enkel. Med sine om lag 70 synkeminer og senere hedgehog utgjorde korvetten likevel en trussel mot de tyske ubåtene.

Flower-klassen ble et velkjent symbol for slaget om Atlanterhavet selv om den ikke var spesielt populær blant de som tjenstegjorde på dem. Korvettene hadde rund bunn, noe som resulterte i voldsom rulling og krenging. Det var sagt at Flower-klassen kunne «rulle på vått gress». Den lave maksimal hastigheten på 16 knop gjorde at den hadde problemer med å følge flyktene ubåter.

Frem til omkring 1943 var det korvettene som utgjorde ryggraden i den allierte kampen mot de tyske ubåtene på mer eller mindre alle fronter. Etter dette hadde det kommet en rekke nye hjelpemidler og tekniske muligheter som gjorde skipene mer effektive, og mange skip ble derfor modernisert. Etter at USA kom inn i krigen ble det bygget bedre og mer effektive skip, og den moderne fregatten oppstod som en etterfølger etter korvetten.

Etter krigen
------------

Etter krigen ble mange av skipene solgt til andre land, hvor de tjenestegjorde også etter krigen. Norge hadde blant annet flere skip til rådighet både under og etter krigen, og hadde totalt seks Flower-klasse korvetter tilgjengelig, hvorav tre gikk tapt under krigen. Mange korvetter ble ombygget for sivilt bruk, for eksempel hvalfangsbåter. Det eneste gjennværene skipet av Flower-klassen er HMCS «Sackville» som er et flytene museum i Canada.

Referanser
----------

1. ↑  «would roll on wet grass» Monsarrat, N. *H.M. corvette.* Philadelphia, New York, J.B. Lippincott Co. 1943. OCLC 1523299

Eksterne lenker
---------------

* (en) Flower class corvette – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Charles Palmer** (født 18. august 1869, død 14. november 1947) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Palmer ble olympisk mester i skyting under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget som vant lagskytingen i trap med 407 poeng foran Canada med 405. De andre på laget var Alexander Maunder, James Pike, John Postans, Frank Moore og Peter Easte. Det var sju lag med seks mann på hvert som deltok i konkurransen som ble gjennomført 10. og 11. juli 1908. Palmer skjøt 71 poeng som var det tredje beste resultatet på det britiske laget. Fire år senere, under OL 1912 i Stockholm, var han med på det britiske laget som kom på andreplass i trap bak USA.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Gull **Gull** i skyting, trap lagskyting (Storbritannia)
* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Sølv Sølv i skyting, trap lagskyting (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Palmer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Palmer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Palmer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Palmer – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Charles Arne Patey** (født 30. desember 1949) er en norsk/engelsk filmfotograf.

Patey fikk stor oppmerksomhet som sjeffotograf for Flåklypa Grand Prix (1975) under Ivo Caprinos ledelse.

Han flyttet senere til London, der han bisto både som fotograf og rådgiver i flere filmer av ulike typer:

* Sins of the Fathers (1982, kamera – regi)
* The Kitchen Toto (1987, fotograf)
* Wallace & Gromit – Romferden (1989, konsulent)
* Fluenes herre (1990, fotograf)

Videre spesialiserte han seg på naturfilmproduksjon, og fikk stor oppmerksomhet og flere dokumentarpriser for sine arbeider om blant annet mygg , maur, marihøner, furuskog og – ikke minst – om hakkespetter. Han har fått gode tilbakemeldinger fra både norske og engelske oppdragsgivere om disse, og er etter hvert blitt en kapasitet på emnet hakkespetter.

Patey har i mange år bodd og arbeidet i London, men har nå flyttet hjem igjen til Nesodden.

Referanser
----------

1. ↑  1984 Newcomers Award

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Patey på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Charles Patey hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Kunst
**Mercedes-Benz A-klasse** (1997–) er en liten familiebil fra tyske Mercedes-Benz i supermini-segmentet. 

Første generasjon (W168, 1997) var tegnet av Steve Mattin (født 1964). Den hadde forhjulsdrift og 5 dører. «Sandwich» sørget for at motor og girkasse skled under gulvet ved en frontkollisjon, istedenfor at de ble dyttet bakover mot kupéen. 

Tilnavnet «Veltepetter» kom i 1997, etter at den strøk på den såkalte elg-testen. Ifølge rapporten veltet bilen etter en brå unnamanøver for å unngå å treffe «elgen». Mercedes-Benz nektet først for at det var et problem med modellen, men trakk senere tilbake samtlige enheter solgt frem til det tidspunktet (2.600 eks.) og stoppet produksjonen inntil problemet ble løst med å montere stabilitetskontroll samt gjøre en rekke endringer i understellet. Dette sørget for at A-klasse var verdens første småbil med stabilitetskontroll.

Andre generasjon (W169, 2004) kunne også fås med 3 dører. **F-cell** fra 2004 var A-klasse med hydrogendrift.

Tredje generasjon (W176, 2012–18) fikk ifølge Østlendingen kollisjonsvarsling og dobbel-klutsjet automatgir.

Fjerde generasjon (W177, 2018–) har kun dataskjermer og styres ved å si "Hei, Mercedes" for å aktivere det Linux-baserte styringssystemet som føreren prater med (Linguatronic). Den fås med to bensinmotorer (163 og 224 hk) eller en diesel (116 hk) fra rundt 360 000 kroner og opp. A-klasse **L sedan** (V177) kommer i 2019, laget i Kina med hele 0,22 i luftmotstand.

A-klasse har vært levert i mange varianter, diesel og bensin, firehjulsdrift (4matic) og med spesialutgaver fra Mercedes-AMG.

* W168, 1997–2004 W168, 1997–2004
* W169, 2004–12 W169, 2004–12
* W176, 2012–18 W176, 2012–18
* W177, 2018– W177, 2018–

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Mercedes-Benz A-Class*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  *"Veltepetter" godkjent* fra NTB/Reuters den 1. desember 1997.
2. ↑  *Forsmak på Mercedes A-klasse tredjegenerasjon* i Østlendingen den 13. april 2011.
3. ↑  Under the microscope. LINGUATRONIC voice control fra daimler.com
4. ↑  Overgår S-klasse fra dinside.no den 18. april 2014.
5. ↑  Mercedes A-kasse med luftmotstandsrekord i motor.no den 29. juli 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
Rennefjøl eller silkniv fra 1800-årene fra Ål i Buskerud, brukt til å skille fløten fra melken. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1928-0430.
**Rennefjøl** er et redskap til å skille fløte og melk med. Rennefjøler ble brukt i det gamle melkestellet. Etter melkingen fikk melken stå i ro i en melkeringe eller et annet kar slik at fløten steg opp og la seg i et lag på toppen. Rennefjøla ble så brukt til å holde fløten tilbake mens man helte melken forsiktig over i et annet kar.

Rennefjøler kan ha form som en stor kniv med et bredt, gjerne svakt buet blad eller som en halvsirkelformet plate med et hull til å holde i, i overkant.

Noen synonymer: fløteskummer, fløyg, fløytespade, melkekniv, melkeskei, mjølkeveng, rennespik, rømmeflis, rømmekniv, rømmesleik, silekniv, silkniv, siltre og skummekniv.

Litteratur
----------

* Hellemo, Lars (1957): *Frå det gamle arbeidslivet.* Oslo.
* Reinton, Lars (1969): Til seters. *Norsk seterbruk og seterstell.* Oslo.
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Se rennefjøler i DigitaltMuseum.
**Reno** er en by i delstaten Nevada i (USA).

Historie
--------

Den første bosettingen i Reno fant sted i 1868. Den formelle datoen for opprettelse er 9. mai 1968. Byen ligger i Washoe County, nordvest i delstaten Nevada. Det folkevalgte styret for Washoe County holder til i Reno. 

Byen har et innbyggertall på 225 221 (2010) og er delstatens fjerde største etter Las Vegas, Henderson og North Las Vegas. Reno og nabobyen Sparks kalles Reno Sparks Metropolitan Area eller Truckee Meadows og har tilsammen rundt 500 000 innbyggere. Reno er kjent som skilsmissebyen, i motsetning til Las Vegas som er kjent for sine mange vielser. Begge disse forholdene kommer av delstatens liberale ekteskapslover.

Reno sentrum med konsentrasjonen av casinoer og forretningsstrøk fremstår som velregulert og godt vedlikeholdt. I forretningsstrøket med butikker og ulike servicevirksomheter finnes det mange godt bevarte gamle bygninger.

Utdanning
---------

I Reno finnes delstatens eldste universitet - The University of Nevada, Reno. Det ble opprettet i 1886 og har i dag (2014) i underkant av 20 000 studenter.

Kommunikasjon
-------------

Reno har jernbanestasjon betjent av Amtraks passasjertog *California Zephyr*.

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  «Explore Census Data – Reno city, Nevada». Bureau of the Census. Besøkt 20. desember 2021.
3. ↑  Amtrak - Stations: Reno, NV Arkivert 4. januar 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 12. april 2015

Kilder
------

* City-data.com: Reno's Beginnings Besøkt 12. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Reno, Nevada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Reno, Nevada – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Den norske skole Costa Blanca** er en privat skole i landsbyen Alfaz del Pi, på Costa Blanca-kysten i Øst-Spania, etablert i 1972. Skolen eies av den spanske stiftelsen Fundacion Noruega Costa Blanca og drives med statsstøtte, godkjent av norske myndigheter. Den norske skole Costa Blanca har ca. 40 ansatte, hvorav ca. 30 er norskespråklige lærere. De følger samme læreplaner og forskrifter som det offentlige skoleverket i Norge. Fra og med skoleåret 2004/2005 hadde skolen tilbud til hele det 13-årige skoleløp. Grunnskolen er fulldelt. Den videregående skolen tilbyr studiespesialisering, og har godkjenning for helse- og oppvekstfag, med VG2 helsearbeiderfag. Fra høsten 2017 har skolen rundt 250 påmeldte elever. Den norske skole Costa Blanca er den eldste og største norske skolen i utlandet.

Rektorer
--------

* Kristin Granne (2020-, tidligere Drøbak skole)
* Jorid Skinnehaugen Myhre (2015-2020, til leder for grunnskolene i Hamar).

Eksterne lenker
---------------

* Nettside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |