recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Li Weihan** (kinesisk: 李维汉, pinyin: *Lǐ Wéihàn*, født 1896 i Changsha i provinsen Hunan i Kina, død 1984) var en kommunistisk kinesisk politiker, som blant annet hadde ansvar for å utforme Kinas kommunistiske partis politikk i etniske og i religiøse spørsmål. 

Han var en av grunnleggerne av Kinas kommunistiske parti og var den første rektor for Den sentrale partiskolen, en oppgave han hadde i årene 1933-35 og 1937-38. Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina var han sjef for partiets avdeling for enhetsfronten. I 1951 ledet Li den kinesiske delegasjonen som underskrev Syttenpunktsavtalen samme år, som innebar, om enn med nennsomt ordvalg, Kinas overherredømme over Tibet. Avtalen gav kineserne hånd om forsvar og utenrikssaker, mens Tibet skulle beholde sitt indre selvstyre.

Han var formann for Statskommisjonen for etniske anliggender fra 1949 til 1954.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Li Weihan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Li Weihan hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
**De åtte store prosamestere av Tang og Song** (kinesisk: 唐宋八大家; pinyin: *Táng Sòng bā dà jiā*) er en gruppering av prosaforfattere under Tang- og Song-dynastiene som var fremstående for sitt prosaforfatterskap, som for det meste var i essayistisk form. De var nesten alle dessuten fremragende innen kinesisk politikk og kultur.

Bakgrunn
--------

Opplistingen stammer fra Mingdynastiets tid. Zhu You, som var en høylært under det tidlige Ming, samlet de åttes essays, men det var en lært fra det sene Ming, Mao Kun, som utmyntet samlegrupperingen i en bok kalt «Kompilerte transkripsjoner fra de åtte store prosamestere av Tang og Song»; bokens popularitaritet befestet disse åttes særstilling som mestere av kinesisk prosa.

De åtte
-------

1. Han Yu (768–824)
2. Liu Zongyuan (773–819)
3. Ouyang Xiu (1007–1072)
4. Su Xun (1009–1066)
5. Su Shi (1037–1101)
6. Su Zhe (1039–1112)
7. Wang Anshi (1021–1086)
8. Zeng Gong (1019–1083)

Av disse åtte var de to første fra Tangdynastiets tid. og de øvrige seks fra Songdynastiet. Tre var fra samme familie: Su Xun (far), Su Shi (storebror) og Su Zhe (lillebror).

Stilistisk var Han Yu og Liu Zongyuan nyskapende. Som en reaksjon mot den blomstrende og stramme prosaformen *pianwen*, som var blitt *de rigueur* helt siden Handynastiet, skrev de i en mer direkte stil som var mer i tråd med oldtidens prosa. Denne litterære bevegelse ble kalt Klassisk prosa-bevegelsen. Mens bevegelsen døde hen under det sene Tang, ble Ouyang Xiu en annen proponent i Songtiden og gjenoppliver av en stil som ville bestå til sen Qingtid.
Martyrmuseet i Tolpuddle
**Tolpuddlemartyrene** var en gruppe britiske arbeidere som i det 19. århundre grunnla en fagforening, og deretter ble dømt til transportering til Australia.

Reformloven av 1832 hadde gjort det lovlig å danne fagforeninger, og samme år grunnla seks menn fra Tolpuddle i Dorset Det vennskapelige selskap av jordruksarbeidere (*Friendly Society of Agricultural Workers*). De protesterte mot den stadige senkningen av lønningene i 1830-årene, og nektet å jobbe for mindre enn 10 skilling pr. uke, selv om standardlønnen ved nede i 6 skilling. Foreningen ble ledet av George Loveless, som også var metodistpredikant, og de møttes i hjemmet til hans svoger Thomas Standfield. 

I 1834 skrev en lokal jordeier til statsministeren, Lord Melbourne, for å klage på foreningen. Han viste til en obskur lov fra 1797 som forbød personer å sverge eder til hverandre, noe medlemmene i foreningen skulle ha gjort. James Brine, James Hammett, George Loveless, James Loveless (Georges bror), Thomas Standfield og John Standfield (Thomas' sønn) ble arrestert. De ble kjent skyldige, og dømt til transportering til Australia. 

De ble raskt folkehelter, og i 1836 ble de løslatt etter å ha fått støtte fra Lord Russell, som kort tid før hadde blitt innenriksminister. 

George Loveless ble senere involvert i chartistbevegelsen, mens de andre emigrerte til London i Ontario, Canada. Der er det reist et monument til ære for dem. 

I Tolpuddle ble det reist et monument over dem i 1934, og en ny skulptur av dem ble reist foran Martyrmuseet i landsbyen i 2001. Det holdes en årlig festival, som blir arrangert av Fagforeningskongressen.

Eksterne lenker
---------------

* Martyrmuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Madeira** (portugisisk: *Rio Madeira*) er ei sideelv til Amazonas i Brasil. Disse to elvene er omtrent like store målt i vannvolum. Madeira er 1 450 km lang, og dersom man regner med kildeelvene Mamoré, Grande og Caine er den 3 239 km lang. I regntiden stiger Madeira med 15 meter og er navigerbar for større skip opp til San Antonio-fossen, som ligger 1 070 kilometer fra utløpet. Den viktigste havnebyen på elva er Porto Velho som er hovedstad i den brasilianske delstaten Rondônia. Et viktig eksportprodukt er soya.

Ifølge San Ildefonso-traktaten (1800), begynner Madeira der hvor elvene Guaporé og Mamore møtes. Begge disse to elvene har sine kilder i Bolivia, i nærheten av kildene til elva Paraguay. Sideelva Beni møter Madeira ved den store Madeira-fossen.

Fra Madeira-fossen og til Guajara-Mirim er det primære nedbørsfeltet de nordøstlige sidene av Andesfjellene, fra Santa Cruz de la Sierra til Cuzco, de sørvestlige delene av delstaten Mato Grosso samt de nordlige delene av Chiquitos-fjellene. Vannet fra disse områdene renner ut i Rio Madeira via sideelver som (fra øst til vest): Guaporé (eller *Itenez*), Baures og Blanco, Itonama (eller San Miguel), Mamoré, Beni og Mayutata (eller Madre de Dios).

En underart av Amazonas elvedelfinen Boto lever i elvesystemet til Madeira.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Another World*** er et videospill skapt og utviklet av franskmannen Éric Chahi i 1991. Spillet solgte rundt en million eksemplarer på 1990-tallet og fikk mange lovord fra ulike bransjeorganisasjoner, både i sin samtid og i ettertid. Det ble utgitt av Delphine Software International.

Spillet ble opprinnelig utviklet for Amiga, Atari ST, Apple IIGS og DOS-plattformene, men hadde også stor utbredelser på Super Nintendo (fra 1992).

Spillet ble i 1994 etterfulgt av *Heart of the Alien*. Det må også nevnes at det populære franske spillet *Flashback* har hentet mye av sin inspirasjon fra *Another World* og mange regner det som en uoffisiell oppfølger (begge er forøvrig utgitt av Delphine Software International).

Handling
--------

Hovedpersonen i spillet heter Lester Knight Chaykin, en ung genial fysiker. I begynnelsen av spillet ankommer Lester sitt høyteknologiske underjordiske laboratorium i sin Ferrari 288 GTO, og begynner med et eksperiment ved hjelp av en partikkelakselerator, og forsøker å rekonstruere det som skjedde når universet ble født. Umiddelbart før partiklene når den tiltenkte destinasjonen, slår et lyn ned i laboratoriet og forstyrrer hele forsøket. Dette forårsaker en uforutsett partikkelfusjon, og en eksplosjon. Lynet åpner et hull i tid og rom, og teleporterer Lester til en karrig, fremmed planet.

Etter å ha unngått en rekke farlige urfolk, blir Lester oppdaget og fanget av en gruppe humanoide romvesen, og ført til en underjordisk fangeleir. Lester stikker av sammen med en ukjent fange kjent som "Buddy" og de to må unngå sine fangevoktere, samtidig som de reiser gjennom en rekke farlige omgivelser. Karakterene må også slåss mot fremmede soldater og andre skapninger, samtidig som de løser forskjellige gåter for å overleve og komme seg unna.

Referanser
----------

1. ↑   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Steam-ID 233550, Wikidata Q337535,
2. ↑  Tom Bramwell. «Another World's Eric Chahi drops new game hints». Eurogamer.
3. ↑  «Electronic Gaming Monthly's Buyer's Guide». 1993.
4. ↑  The Best Monsters in Gaming: The Beast, GameSpot, Oct 4, 1999
5. ↑  Kristan Reed. «Another World: 15th Anniversary Edition». Eurogamer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Another World* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* på GOG.com Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* på itch.io Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Another World* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**De vestrumenske Karpatene**, eller **De rumenske Vest-Karpatene**, (rumensk: *Carpații Occidentali Românești*) er sammen med De østrumenske Karpatene og Sør-Karpatene, den laveste av de tre hovedgruppene av fjellkjeder i Romania. Navnet er gitt på bakgrunn av deres geografiske plassering vest for Det transilvanske platået sentralt i landet.

Fjellene ligger mellom elvene Donau, Berettyó og Someș. De når en høyde på 1 849 moh. med toppen Curcubăta Mare (også kalt Bihor) i Bihorfjellene (del av Apusenifjellene).

Fjellene preges av diskontinuitet, med variert geografisk oppbygning og en petrografisk «mosaikk» av ulike bergarter som flysch, glimmerskifer, kalkstein, magmatiske og metamorfe bergarter.

Fjellkjeder
-----------

1. Apusenifjellene  
2. Poiana-Ruscăfjellene  
3. Banatfjellene
Regnet fra nord til sør kan De vestrumenske Karpatene deles inn i tre hovedgrupper, delt av ulike elvedaler.

* Apusenifjellene, nord for elva Mureș
* Poiana-Ruscăfjellene, sør for Mureș
* Banatfjellene, det sørvestlige hjørnet av Romania, sør for elva Timiș

De finnes totalt 18 undergrupper av fjellkjedene.

Referanser
----------

1. ↑  Western Carpathians *Brasov Travel Guide*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Romanian Western Carpathians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**«Another Day»** er en sang skrevet og innspilt av Paul McCartney i New York i 1970 under innspillingen av hans album *Ram*, men ikke benyttet på denne. Sangen ble utgitt som single, den første i McCartneys solokarriere, på plateselskapet Apple Records' i februar 1971 med «Oh Woman, Oh Why» på B-siden.

«Another Day» er skrevet i en observasjonsstil som minner til dels om «Eleanor Rigby» and «She's Leaving Home» fra The Beatles-perioden. Sangens lyrikk beskriver en dag i det triste livet for en fortvilet kvinne på arbeid og hjemme, med melodiøse vers og «du du du»-ene i omkvedet som kontrasteres med den mørkere tone, både lyrisk som musikalsk, i sangens overganger. Linda McCartney sang harmonier og hennes ektemann krediterte henne som medkomponist, men det har blitt sett på som en forretningsmanøver i The Beatles' juridiske forhold etter gruppas nedleggelse.

Det er antatt at sangen er en referanse i John Lennons hatsang «How Do You Sleep?»

Sangen ble en stor hit på begge sider av Atlanterhavet. I England gikk den nesten helt til topps, og endte på en 2.-plass, mens den i USA ble en topp 5 hit. Sangen og B-siden er inkludert som bonusspor på den remastrede CD-utgivelsen fra 1993.

Eksterne lenker
---------------

* All Music Guide review

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Julie Madeleine «Madde» Cederström** (født 10. august 1963 i Bromma i Stockholm) er en svensk-norsk journalist og radioprogramleder. 

Cederström begynte i nærradio i Oslo i 1986. Fra 1987 til 1992 var hun programleder for Radio 1 i Oslo. Fra 1992 til 1994 arbeidet hun i ulike TV-programmer, blant annet *Alarmen går* på TV3 og som reporter for *Rapport* på SVT. Hun var ansatt i P4 fra 1994 til 2007, da hun ble bedt om å slutte etter det radiokanalen mente var kontroversielle uttalelser.

Mellom 2008 og 2022 arbeidet hun i Lillehammer for NRK Innlandet. Fra 2022 arbeider hun for NRK P1+ og NRK P1 på NRK Tyholt i Trondheim. 

Madeleine Cederström har et program på P1+ som heter *Madde spiller svensk*.

Referanser
----------

1. ↑  «Måtte gå fra P4». Gudbrandsdølen Dagningen. 31. desember 2007. Besøkt 31. desember 2007.
2. ↑  «Madde spiller svensk». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madeleine Cederström på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
*Lofty Peak and Dense Woods*  
 (blekk på papir) av Gong Xian (LACMA)
**De åtte mesterne fra Nanjing** (tradisjonell kinesisk: 南京八家; pinyin: *Nánjīng Bā Jiā*) eller **de åtte mesterne fra Jinling** (tradisjonell kinesisk: 金陵八家; pinyin: *Jīnlíng Bā Jiā*; Wade-Giles: *Chin-ling Pa-chia*) var en gruppe kinesiske kunstnere som levde og virket i Nanjing sent i det 17. århundre. Kunstnerne var ledende innenfor Nanjingskolen, og den mest fremtredende av dem var Gong Xian.

Kunstnerne i denne gruppen holdt seg ikke strengt til den tradisjonelle måten å uttrykke seg med pensel og blekk på, de levde i ensomhet i skogene rundt Nanjing og satte inspirasjonen fra naturen høyt. Mens de søkte å bryte med de etablerte metodene fant de egne stiler, og ble nye uttrykk etablert.

Til de åtte mesterne fra Nanjing regnes

* Gong Xian (ca. 1618 – 1689)
* Fan Qi (1615/1616 – ca. 1694)
* Ye Xin (fl. 1650 – 1670s)
* Zou Zhe (1636 – ca. 1708)
* Gao Cen (fl. 1670s – 1689)
* Hu Zao (fl. 1681)
* Wu Hong (fl. 1670s – 1680s)
* Xie Sun (fl. 1679)

Referanser
----------

1. 1 2  Barnhart, R. M. et al.: *Three thousand years of Chinese painting.* s. 266. New Haven, Yale University Press, 1997. ISBN 0-300-07013-6
2. 1 2  *Encyclopaedia Britannica*: «Eight Masters of Nanjing» (Besøkt 17. mai 2014)
3. ↑  Crouch, Christopher: «Regionalism in Traditional Chinese Painting» in *Contemporary Chinese Visual Culture* s. 39 ff. Cambria Press ISBN 1621969568 (Google books, besøkt 17. mai 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Paifang foran Tailingmausoleet
Tailingmausoleet
**De vestlige Qinggravene** (kinesisk: 清西陵; pinyin: *Qing Xi líng*) befinner seg ca. 140 km sørvest for Beijing i provinsen Hebei, i fylket Yi. De er en nekropolis med fire keiserlige mausoleer der 78 fyrstelige personer er gravlagt. Her er fire av Qing-dynastiets keisere, deres keiserinner, keiserlige konkubiner, prinser og prinsesser, og en rekke andre.

Historie
--------

Byggingen av anlegget begynte under Yongzheng-keiseren som brøt med gammel skikk ved at han nektet å bli begravet i De østlige Qinggravene. Noen har spekulert – uten å ha beviser å vise til – at Yongzheng var kommet til makt illegitimt etter å ha sjaltet ut sine brødre, og at motivet for gravfeltskiftet var at han ikke ønsket å ligge nær sin far Kangxi-keiseren. Senere bestemte også hans sønn Qianlong-keiseren at han skulle begraves i de østlige gravene, og at man så skulle alternere mellom det østlige og det vestlige anlegget. Slik ble det, skjønt ikke alltid helt konsekvent. 

Den første graven, Tailing, ble ferdig i 1737, to år etter Yongzhengkeiserens tid. 

Den siste keiserlige begravelse var i 1998, da asken etter Aisin Gioro Henry Puyi, den siste av keiserne, ble flyttet til et kommersielt gravfelt her. Det var hans femte hustru, Li Shuxian, som hadde bedt om at dette ble gjort. Imidlertid ble hennes eget testamentariske ønske om å bli gravlagt i samme grav innfridd.

De viktigste gravanleggene
--------------------------

De fire keisermausoleene er:

Tailing for Yongzheng-keiseren (1678-1735, den 3. Qing-keiser)

Changling for Jiaqing-keiseren (1760-1820, den 5. keiser)

Muling for Daoguang-keiseren (1782-1850, den 6. keiser)

Chongling for Guangxu-keiseren (1871-1908, den 9. keiser)

Turisme
-------

De vestlige Qing-gravene får ikke like stor turistoppmerksomhet som Minggravene. Changling- og Chonglingmausoleet er åpnet for offentligheten.

Eksterne lenker
---------------

* China Travel Guide
Det avsluttende steg og resultatet av en bronsestatue av et eple. Prosessen blir vist nedenfor.
**Formstøping**, fransk *cire perdue*, engelsk *lost wax*, tysk *feinguss*, er en støpeteknikk hvor formen går tapt ved anvendelse. I antikken varierte prosessen fra støperi til støperi, men de stegene som ble benyttet var vanligvis standardiserte: den erstatter den opprinnelige modellen først med voks, deretter med bronse.

En voksform av en figur blir støpt inn i gips, når gipsen har stivnet varmes den opp slik at voksen smelter og kan renne ut av et hull. Det som gjenstår er et hulrom der hvor voksformen var. Deretter helles smeltet, varm metall inn i gipsformens hulrom. Når metallet har stivnet og igjen blitt fast form er den ferdig, og gipsen kan fjernes. Gipsformer kan kun benyttes til støping av legeringer av relativ lav smeltetemperatur, eksempelvis bronse eller gull.

* Steg 1Steg 1
* Steg 2Steg 2
* Steg 3Steg 3
* Steg 4Steg 4
* Steg 5Steg 5

Litteratur
----------

* Kipper, Patrick V. (1996): *Patinas for Silicon Bronze*, Path Publications, ISBN 0-9647269-0-4

Eksterne lenker
---------------

* «Engineering Guide for Industrial Investment Castings (lost wax process in industry»). Precision Metalsmiths, Inc.
* «Flash animation of lost-wax casting process». James Peniston Sculpture.
* National Museum of Wildlife Art's Virtual Foundry Arkivert 23. mai 2009 hos Wayback Machine.
* «Casting a Medal» Arkivert 21. juni 2008 hos Wayback Machine.. Sculpture. Victoria and Albert Museum.
* Reconstructing the Bronze Age Trundholm Sun Chariot

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vittorio Jano** (født 22. april 1891, død 13. mars 1965) var en italiensk bildesigner av ungarsk herkomst som var aktiv fra 1920-tallet til 1960-tallet.

Jano ble født *Viktor János* i San Giorgio Canavese. Han startet sin karriere hos Fiat i 1911, hvor han ble frem til 1923, da han sammen med kollega Luigi Bazzi fikk jobb hos Alfa Romeo. Her designet han Alfa Romeo P2, som ble en stor suksess allerede i sitt første løp, hvor bilen vant Frankrikes Grand Prix i 1923, med Giuseppe Campari bak rattet. Året etter deltok Alfa Romeo med P2 igjen, denne gang med Antonio Ascari bak rattet, og midt under løpet omkom Ascari i en ulykke. Alfa Romeo nektet å bruke P2 i flere løp, men Enzo Ferrari tok over og fortsatte å bruke P2 ut over 1930-tallet.

I 1929 designet Jano modellene 1750 Sport og P3 for Alfa Romeo. Nok en gang valgte Alfa Romeo å ikke bruke Janos biler i racing, og Ferrari benyttet seg av dem i stedet, med stor suksess. Jano gikk over til å utvikle flymotorer, og samme år vant Alfa Romeo P3 i Tyske Grand Prix, med Tazio Nuvolari bak rattet.

Ferrari ba Alfa Romeo om å sette Jano i arbeid med en ny bil, Alfetta, i 1937. I 1945, etter 2. verdenskrig, flyttet Jano til Lancias Formel 1-team, og hans første bil, Lancia D50, ble introdusert i 1954. Etter Alberto Ascaris død i 1955 trakk Lancia seg ut av motorsport, og Ferrari tok over teamet og dermed også Jano samme år.

Janos tilskudd til Ferrari var betydelig. Med oppmuntring fra Enzos sønn, Dino, utviklet Jano flere motorer, og hans V6- og V8-motorer tok over for Ferraris tidligere Lampredi og Colombo-motorer. Etter Dinos død ble Janos «Dino» V6-motor basis for selskapets første midtmotoriserte gatemodell, 206 Dino, i 1966. 

Jano mistet sin sønn i 1965, og ble alvorlig syk samme år. Han begikk selvmord i Torino den 13. mars 1965.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gyldentall** eller **gyllentall** (latin *aureus numerus*) er et årsnummer i den 19-årige månesyklusen, bestemmende for påskens plassering.

I 432 f.Kr. fant den greske astronomen Meton ut at månefasene gjentok seg på de samme datoene hvert 19. år. Hvis man i løpet av 19 år regner tolv månesykluser (måned) i tolv av disse årene, og i syv av disse årene skyter inn en trettende månesyklus (måned) i året, vil sol- og månekalenderen synkroniseres med stor presisjon. Denne oppdagelsen ble derfor kalt en Meton-syklus. Den utgjør 235 (12 × 12 + 7 × 13) månesykluser (synodiske måneder) (6 939,688 døgn). Dette tilsvarer igjen nesten nøyaktig 19 tropiske år (6 939,602 døgn).

Den første syklusen lot man begynne i år 1 f.Kr. (år 0 eksisterer ikke). Denne fikk gyldentall **1**, og de påfølgende årene fikk dermed gyldentall fra **2** til **19**. Vi er nå inne i den 106. Meton-syklusen som går fra 2014 til 2033. 

Gyldentallet ble brukt til å beregne påskens fullmåne, hvoretter påskedagen inntreffer påfølgende søndag. 

Gyldentallet i den julianske kalenderen, inkludert den gregorianske reformen, kan utregnes ved å dele det aktuelle årstallet med 19 og legge 1 til tallet i resten. Det betyr at 

Gyldentallet = årstall **mod** 19 + 1
hvor **mod** gir resten etter en heltallsdivisjon.

#### Eksempel

Gyldentallene for årene 2013 og 2014 finnes nå som:

Gyldentallet2013 = 2013 mod 19 + 1 = 18 + 1 = 19
Gyldentallet2014 = 2014 mod 19 + 1 = 0 + 1 = 1
Så 2013 og 2014 hører til hver sin Metons syklus.

Gyldentall ble også brukt på enkelte avanserte primstaver og i runekalendere. Det hadde praktisk anvendelse så lenge den julianske kalenderen var i bruk.

Referanser
----------

1. ↑  Metons syklus (snl.no).

Se også
-------

* Epakt
* Påskeformelen
* Solsyklus
* Søndagsbokstav
* Ukedager
* Ukenummer

  

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Jarmila Králíčková** (født 11. mai 1944 i Praha) var en tsjekkoslovakisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Králíčková vant olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det tsjekkoslovakiske damelaget som kom på andreplass landhockeyturneringen bakn Zimbabwe. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Tsjekkoslovakia vant tre kamper, en uavgjort og et tap, og med sju poeng ble de nummer to på tabellen ett poeng bak Zimbabwe. Králíčková spilte én kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, damer Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia, Olympedia utøver-ID 20261, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 77377, besøkt 3. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 77377, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jarmila Králíčková – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jarmila Králíčková – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jarmila Králíčková – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Jarmila Králíčková – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata
En rødskjerm på en fysisk datamaskin med en betaverjson av Windows Vista
**Rødskjerm** (kjent på engelsk som **Red screen of Death**, forkortet til **RSoD**) er kallenavnet på en feilmelding som finnes i visse betaversjoner av Windows, Windows Vista og noen spillkonsoller. Rødskjermen var til stede for mange kritiske feilmeldinger som i andre windows-versjoner ville bli tatt opp av blåskjermen i Windows Vista, men ble ikke brukt i den fullførte versjonen av Windows Vista utenom for feilmeldinger angående oppstart. Den ble også brukt sjeldent i betaversjoner av Windows 98.

Spillkonsoller
--------------

### Sony PlayStation

En rødskjerm oppsto på PlayStation 2-konsoller hvis konsollen ikke kjente igjen formatet til disken som ble satt inn. På skjermen står det da «Please insert a PlayStation or PlayStation 2 format disc.» (på norsk: «Vennligst putt inn en PlayStation- eller PlayStation 2-disk.»).

PlayStation-konsollen hadde en lignende feilmelding for samme formål, når disken som ble brukt ikke ble kjent igjen eller hadde andre problemer. PlayStation 3-konsollen har en lignende feilmelding, men er ikke like vanlig.

PlayStation-systemene viser denne skjermen når en disken som blir brukt er enten en falsk kopi eller har skader.

Microsoft Windows
-----------------

### Windows Vista

En rødskjerm i Windows Vista
Windows Vista vil vise en rødskjerm når systemet har problemer med filer som er kritiske for oppstart. Den var mye vanligere i betaversjoner av Vista, hvor den ble brukt for mange feilmeldinger som ble opptatt av blåskjermen.

### Windows 98 Beta

En rødskjerm i Windows 98
Windows 98-betaen ville vise en blåskjerm når systemet har problemer med drivere relatert til ACPI-systemet.

Referanser
----------

1. ↑  «Red screen of death? - CNET». *CNET*. Besøkt 15. august 2015.
2. ↑  «Microsoft sees red over blue screen of death». Arkivert fra originalen 25. august 2009. Besøkt 15. august 2015.
3. ↑  «Microsoft sees red over blue screen of death». Arkivert fra originalen 25. august 2009. Besøkt 16. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Red screen of death – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Gyldenløveordenen (eg. **Den Højærede oc Nafnkunnige Gyldenløwe-Orden**) er en uoffisiell orden i Festningsbyen Gamle Fredrikstad, stiftet i 1978 av daværende sjef for Østfold regiment og kommandant i Fredrikstad, oberst Thorvald Randers. Ordenen gis til personer som har utmerket seg i arbeidet for Gamlebyen i Fredrikstad, og har sitt navn fra Norges stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve. 

I ordenen kan opptas «velagtede oc velbyrdige Standspersone af Garnisonen, eller tro oc vennligsinnede Borgere fra Forstaden, samt – i exceptionelle Casus – ditto Personager der hafver særlige Relationes eller Connectiones til vor gode By.»

Gyldenløveordenen har tre grader: 

* Knægt (for vel kvalifiserte kandidater)
* Ridder (for meget vel kvalifiserte kandidater)
* Commandeur (for særdeles kvalifiserte kandidater)

Ordenen ledes av en stormester, assistert av et ordenskapittel. I henhold til ordenens *statua ordinis* har ordenens stormester fullstendig og suveren autoritet til å akseptere eller refusere de kandidater som foreslås av ordenskapittelet, selv om sedvanen tilsier at stormesteren og ordenskapittelet i fellesskap kommer frem til en egnet kandidat til ordenen. Kandidaten mottar deretter sin orden under en seremoni på det årlige Festningsballet.

Stormestere av Gyldenløveordenen:

* Thorvald Randers
* Kjell Bertheau Johannessen
* Svein-Erik Moe
* Knut Thomas Hareide-Larsen (nåværende)
Jarlen kino, 1938. Foto: O. Væring / Oslo byarkivJarlen kino, foyeren med billettluke etter ominnredning i 1960. Foto: T. Wold Anthonsen / Oslo byarkivJarlen kino, kinosalen med sceneteppe etter ominnredning i 1960. Foto: T. Wold Anthonsen / Oslo byarkiv
**Jarlen kino** var en av Oslo kinematografers (nå Oslo Kino) kinoer. Jarlen lå i Åkebergveien 56 i bydel Gamle Oslo i Oslo.

Historikk
---------

Jarlen ble tegnet av arkitekten Knut Knutsen og sto ferdig i 1938. Kinoen åpnet 11. januar 1938 og hadde en sal med 518 sitteplasser. Åpningsforestillingen var *Big City*, med blant andre Spencer Tracy. Billettprisen var 1 kr 25 øre, som for øvrige utkantkinoer i Oslo.

I 1962 ble Jarlen modernisert, og bredfilmformatet CinemaScope introdusert.

Jarlen kino hadde i en årrekke skolekino for Oslos grunnskoleelever, som til en redusert pris sikret seg inngang til et utvalg forestillinger (vanligvis tre) i løpet av en sesong.

Antall sitteplasser ble redusert til 470. Jarlen kino ble stengt 8. desember 1988, og siste film som ble vist var *Buster* med blant andre Phil Collins.

Bygningen i Åkebergveien 56 ble bygget om til leiligheter, og disse var innflytningsklare i november 1999. Universitetet i Oslo brukte kinolokalene som magasin for materiale fra Universitetets naturhistoriske samlinger, blant annet Geologisk museum og Botanisk museum.

Arkitektur
----------

Kinoen var inkorporert i en bygning i funksjonalistisk stil, i en bygård som også huset boliger, forretninger og andre fornøyelser. Kinoens arkitekt var Knut Knutsen. Jarlen ble var "et usedvanlig stilig og særpreget kinolokale, som ikke lignet mye på de provisoriske etablissementene langs Grønlandsleiret som hadde rådet grunnen bare et par tiår tidligere".

Salen rommet 449  sitteplasser,  og hadde en egenartet form, der den var bred bakerst og smalnet fremover mot lerretet. Fordi taket var luftig og skrånet  innover, slik som i et kirkerom, fikk kinoen økenavnet "Likkista".

Kuriosa
-------

I tillegg til økenavnet "Likkista", ble Jarlen også kalt "Jalla".

Vålerengen bo- og aldershjem bruker *Nye Jarlen kino* som betegnelse på sitt interne filmtilbud til beboerne.

Se også
-------

* Oslo Kino

Referanser
----------

1. ↑  «Kampen Historielag » Jarlen, kinoperlen som forsvant» **(norsk)**. Besøkt 21. juli 2019.
2. 1 2  Solbakken, Tove (2011). «Oslos forsvunne kinematografer». *Byminner: tidsskrift for Oslo museum* (1): 2–23. Arkivert fra originalen 21. juli 2019. Besøkt 21. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Om Jarlen kino i "Oslos forsvunne kinematografer Arkivert 21. juli 2019 hos Wayback Machine." (artikkel av Tove Solbakken) i *Byminner*.
* Om Jarlen kino i "Jarlen, kinoperlen som forsvant" på *Kampenhistorielag.no* (hovedkilde for denne artikkel)
* "Oslo kinematografer 50 år" (video), *Filmarkivet*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
den karakteristiske larven, grønn form
**Rødt hagefly** (*Melanchra pisi*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

### Sommerfugl

Rødt hagefly er et middelsstort, mer eller mindre brokete nattfly, med et vingespenn på 36–41 mm. Sommerfuglen kjennes lettest på den hvite flekken ved forvingens bakhjørne, som på innersiden er forlenget i en svart, pileformet flekk. Forkroppen og forvingene er ganske variable i fargen, men ofte brokete i grått og rødbrunt, kan også være ganske mørke. Forvingen har nokså tydelige nyre- og ringmerker, området mellom dem er mer eller mindre svart. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er doble og tydelige. Bølgelinjen som går langs vingens ytterkant er hvit, forholdsvis bred og ujevn. Ved bakhjørnet og ofte også midt på er den utvidet til en hvit flekk som på innersiden er forlenget til en svart, pileformet flekk. Bakvingen er grå med et mørkere tverrbånd i den ytre delen.

### Larve

Larven er karakteristisk, naken og slank. Den har brede, gule lengdestriper på mørkt grønn, rødbrun eller svart bunn.

Levevis
-------

Rødt hagefly kan finnes i mange forskjellige miljøer. Tross navnet er larven nærmest altetende og kan finnes på en lang rekke ulike planter, både løvtrær, busker (vanlig på bjørnebær), urter og endogtil bregner (vanlig på einstape). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Rødt hagefly er utbredt over hele Europa. I Norge er den funnet nord til Nordland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger : Rødt hagefly Ceramica pisi (Linnaeus, 1758)». Artsdatabanken. 14. juli 2020. Besøkt 14. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Om Rødt hagefly på nettstedet *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri. Besøkt 20. mars 2022.
* Om Melanchra pisi på nettstedet *UK moths*. Besøkt 20. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ertefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *ertefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ertefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ertefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ertefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *ertefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ceramica pisi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ceramica pisi* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ceramica pisi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Godset Jarlsberg hovedgård ligger 3 km nordvest for Tønsberg by i Vestfold. Hovedbygningen, som her er fotografert fra sør i 2007, ble reist etter en brann i 1699 og bygd om i 1812.
Kart over grevskapene Larvik og Jarlsberg i Vestfold. De eneste grevskapene som eksisterte i Norge.
**Jarlsberg grevskap** ble opprettet som Griffenfeldt Grevskab 26. november 1673 som Norges annet og siste grevskap, da Tønsberg len og amt ble forlenet til Peder Griffenfeldt. Dette grevskapet bestod bare i tre år, ble 1676 inndratt til kronen under navnet **Tønsberg Grevskab**. Det ble 1678 solgt til stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve, som allerede var innehaver av Laurvigen grevskap, og dermed ble herre over hele det senere Vestfold fylke. 

Hovedgården Sem gård ble fra denne tid av hetende Jarlsberg hovedgård. Navnet Jarlsberg antas å skrive seg fra Gyldenløve, som var interessert i Norges gamle historie og formodentlig selv laget dette velklingende navn i tilknytning til det gamle Jarlsø ved Tønsberg og under påvirkning av den engelske earlverdighet. Det forekommer første gang brukt i et offentlig dokument (i Norske Tegnelser) den 6. mars 1680 og betegner der hele grevskapet; men samtidig eller meget snart etter ble det også festet til Sem gård, som kaltes Jarlsberg grevelige residens eller Jarlsberg hovedgård.

Gyldenløve solgte 1683 grevskapet videre til feltmarskalk, baron Gustav Wilhelm von Wedel i, som 1684 antok navnet **Jarlsberg Grevskab**. von Wedel og hans etterkommere besatt grevskapet til det i henhold til adelsloven av 1821 opphørte da den siste norske greve Peder Anker Wedel Jarlsberg døde i 1893. Godset ble da omdannet til et stamhus for medlemmer av slekten Wedel Jarlsberg. Nåværende stamhusbesitter er Carl Nicolaus Wedel Jarlsberg (født 1973).

I 1821 ble grevskapet i administrativ forstand omgjort til Jarlsberg fogderi og slått sammen med Laurvig Grevskab til Jarlsberg og Larvik amt. Landets fogderier ble avviklet i perioden 1898-1919, og amtet fikk navnet Vestfold fylke i 1919.

Grever
------

**Griffenfeld grevskap**:

* Peder Schumacher Griffenfeld (1673–1676)

**Tønsberg grevskap**:

* Ulrik Frederik Gyldenløve (1680–1683)

**Jarlsberg grevskap**:

* Gustav Wilhelm von Wedel-Jarlsberg (1683–1718)
* Frederik Anton Wedel Jarlsberg (1718–1738)
* Frederik Christian Otto Wedel Jarlsberg (1738–1776)
* Frederik Anton II Wedel Jarlsberg (1776–1811)
* Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg (1811–1840)
* Peder Anker Wedel Jarlsberg (1840–1893)

Se også
-------

* Jarlsberg hovedgård
* Kulturarv i Vestfold fylkeskommune om Jarlsberg hovedgård

Kilder
------

* Sem kongsgård – Jarlsberg hovedgård
Kart over Okhotskoj Ostrog, blekktegning fra 1737.
Okhotsks byvåpen
**Okhotsk** (russisk: Охо́тск) er en bymessig bosetning ved munningen av elva Okhota ved Okhotskhavet i Khabarovsk kraj i Russland. Innbyggertall: 5500 (est. 2004), 5738 (folketelling 2002), 9298 (folketelling 1989).

Okhotsk var den første russiske bosetningen ved kysten av Stillehavet. Den ble grunnlagt som en overvintringsleir i 1643 av kosakkene under Semjon Sjelkovnikov. Fortet Kosoi Ostrozjok ble bygget i 1649. I 1714 sendte Peter den store et team av skipsbyggere til Okhotsk for å muliggjøre raskere frakt av pelsverk fra Kamtsjatka. I 1718 bygget Kozma Sokolov det første fartøyet i Okhotsk og satte i vei på en reise til Kamtsjatka. Denne ruten ble så populær blant russisks sjøfarende at Okhotsk innen 1731 var vel etablert som den fremste russiske havnebyen ved Stillehavet. 

Framveksten av byen Petropavlovsk-Kamtsjatskij vippet Okhotsk ned fra sin ledende kommersielle tilling på begynnelsen av 1800-tallet, men byen var fortsatt av betydning som base for Den sibirske militære flotilje, en forløper for Russlands Stillehavsflåte. I 1812 ble byen flyttet til et nytt sted på andre siden av Okhotaelva. 

Byens betydning og befolkning ble kraftig redusert etter Sovjetunionens fall.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Okhotsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Okeechobeesjøen** (engelsk: *Lake Okeechobee*; lokalt også kalt *The Lake*, *Florida's Inland Lake* eller *The Big O*) er den største innsjøen i Florida. Det er den syvende største ferskvannsjøen i USA, og den nest største ferskvannsjøen (etter Michigansjøen) som ligger helt innenfor grensene til det kontinentale USA.

Seminole-indianerne ga innsjøen navnet *Okeechobee* («stort vann»). Innsjøen er så stor at den motsatte bredden ikke kan ses fra vannkanten. På tross av størrelsen er innsjøen grunn, med en gjennomsnittlig dybde på bare 4 meter. Okechobeesjøen og våtmarkene rundt er del av et mye større våtmarksområde, *The Greater Everglades*, som strekker seg fra elva Kissimmee, gjennom Everglades, og til slutt ender i Floridabukta.

Okeechobeesjøen er et rikt habitat for fisk, vadefugler og annet dyreliv. Sjøen er en viktig ferskvannsressurs for Sør-Florida, både som drikkevannskilde og til vanning i jordbruket. Sjøen blir også brukt til båtliv, sport og kommersielt fiske. Sjøens helse har blitt truet de siste tiårene av avrenning fra landbruket og menneskelig aktivitet ved sjøen, samt av skadelig høyt eller lavt vannivå og spredning av fremmede plantearter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lake Okeechobee *Lakepedia.com*
2. ↑  Henkel, Heather S. «SOFIA Virtual Tour - Lake Okeechobee». *sofia.usgs.gov*. Arkivert fra originalen 7. august 2017. Besøkt 4. juni 2017.
3. ↑  «Lake Okeechobee | Florida Everglades | Florida DEP». *www.dep.state.fl.us*. Besøkt 4. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Okeechobee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Gyldenpris skole** var en kommunal skole opprettet i Bergen i 1919 på Gyldenpris. I 1944 ble skolen nedlagt.

Historie
--------

Gyldenpris skole skulle være en midlertidig løsning, og var en konsekvens av den omfattende byggingen av brakker og halvpermanente hus i området i årene etter bergensbrannen i 1916. Bergen kommune besørget etableringen av skolen, selv om Gyldenpris tilhørte Laksevåg Herred (avstått til Bergen i 1921). Skolebygget var en brakke med tre klasserom og lærerværelse og lå sør for Puddefjordsbroens brofester.

Under krigen fulgte elevene ved Gyldenpris skole undervisning ved Ny Krohnborg skole. I 1944 ble skolebygningen revet på grunn av gjennomføringen av Michael Krohns gate. Fra og med 1945 ble Gyldenpris skoledistrikt lagt til Ny Krohnborg skole.

Arkivet etter Gyldenpris skole er oppbevart ved Bergen Byarkiv.

Eksterne lenker
---------------

* Gyldenpris skole - oppslagsverket oVe, artikkel av Vebjørn Elvebakk, Bergen Byarkiv.
* Artikkel om Gyldenpris skole av Mona Nielsen, Historier fra en bydel - Årstad, Bergen Byarkiv
**Rødt heifly** (*Anarta myrtilli*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne lille, fargerike arten finnes over det meste av Norge.

Utseende
--------

Et ganske lite (vingespenn 20 – 25 mm), kraftig bygd nattfly. Kroppen er mørk rødlig brun med ganske lange, oppstående hår. Forvingen er mørkt brunrød med lyse tegninger. Midtfeltet er mer eller mindre hvitt, dessuten går det en hvit siksak-linje (bølgelinje) langs ytterkanten av vingen. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, består hver av en brunsvart og en lysbrun linje. Nyre- og ringmerkene, som sitter i midtfeltet, er små men vanligvis tydelige. Bakvingen er gul ved roten, bredt svart ytterst. Larven er flaskegrønn med gulhvite flekker som danner lengderekker.

Levevis
-------

Arten lever på lynghei og andre åpne områder. Larvene lever på lyng. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn i juni – juli. Flukten er overraskende hurtig for en såpass liten sommerfugl.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over nesten hele Europa. I Norge finnes den over det meste av landet.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Anarta myrtilli* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødt heifly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rødt heifly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødt heifly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rødt heifly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rødt heifly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødt heifly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anarta myrtilli* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Anarta myrtilli* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Okavangodeltaet** er verdens største innlandsdelta. Det dekker et areal på ca. 20 000 km², og ligger nord i Botswana, der hvor elva Okavango renner ut i Kalahariørkenen som et endorheisk bekken og danner et stort og frodig område med et rikt dyre- og fugleliv. 

I den østre delen av deltaet ligger Moremi viltreservat, som er berømt for sin skjønnhet og sitt fantastiske dyreliv, bl.a. med elefanter, kafferbøffel, sjiraff og flere arter med antiloper, gnuer, steinbukk, vannbukk, sebra og en rekke rovdyr, som den truede afrikanske villhunden, sjakaler, hyener, løver og leopard. Dessuten finnes det mange eksotiske fugler, samt en rekke arter med fisk, insekter og planter, samt flodhester og krokodiller.

Safariturer med uthulte trestammer er en populær aktivitet for turister i landet.

Okavangodeltaet ble i 2014 oppført på UNESCOs verdensarvliste, som verdensarvsted nummer 1000.

Referanser
----------

1. ↑  «World Heritage List reaches 1000 sites with inscription of Okavango Delta in Botswana», UNESCOpress, 22. juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Okavango Delta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Okavango Delta concession areas

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**Røldal vegmiljø** er et kulturhistorisk vegmiljø ved Røldal i Odda kommune. Kulturmiljøet viser fire generasjoner veger i overgangen mellom dal og høyfjell. Den eldste ridevegen i Røldal har med stor sannsynlighet vært bruk som pilegrimsveg gjennom hele middelalderen. «Pilegrimsvegen» er ca. 6 km lang og den består stedvis av sti og hulveg. Vegens mer våte partier er steinsatt. 

«Parti fra Østmandlid ved Røldal»  Foto: Knud Knudsen, før 1889 
I forbindelse med at Oscar II var på gjennomreise i Norge i 1879 ble det bygget en 250 meter lang vegstrekning som går i svinger oppover lisiden ved Nyastøl.

Den første kjørevegen over Haukelifjell ble åpnet i 1886. Vegen opp Austmannalia ble bygget etter nye vegtekniske prinsipper med maksimal stigning på 1:20. Vegstrekningen består av åtte hårnålssvinger og var i bruk frem til 1982, da denne vegparsellen ble erstattet av tunnel.

Den 21. desember 2009 fredet Riksantikvaren Røldal vegmiljø sammen med 39 andre vegmiljøer omtalt i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

Eksterne lenker
---------------

* «Røldal vegmiljø». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hovedbygningen Rønnebæksholm ved Næstved Foto: Niels Weiglin 
**Rønnebæksholm** er en gammel hovedgård som ligger i Rønnebæk i Næstved kommune på
Sjælland i Danmark. Godset er nevnt i kilder tilbake til 1321, men dagens hovedbygning er fra 1734 og har senere blitt bygget om flere ganger.

Av kjente personer knyttet til Rønnebæksholm kan nevnes den norske statsmannen Jonas Collett som var født på godset. Faren Johan Collett eide Rønnebæksholm, men solgte det i 1777.

N.F.S. Grundtvig er en annen person med tilknytning til Rønnebæksholm. Etter at hans første ektefelle døde giftet han seg på nytt i 1851 med Anna Marie Elise Carlsen Toft som på dette tidspunkt eide godset.

Næstved kommune overtok eiendommen i 1998 og den benyttes som kunst-og kultursenter.

Grundtvigs paviljong
--------------------

I parken ligger Grundtvigs paviljong, også kalt «Venligheden». Paviljongen ble reist i 1852–1854 etter oppdrag fra Grundtvigs ektefelle. Arkitekturen er tilskrevet J.D. Herholdt eller Michael Gottlieb Bindesbøll. Den ble fredet i 1938.

Referanser
----------

1. 1 2  Historien og Grundtvig Arkivert 29. mars 2013 hos Wayback Machine. fra Rønnebæksholm.dk
2. ↑  Jonas Collett fra Norsk biografisk leksikon
3. 1 2  «Sag: Rønnebæksholm, Grundtvigs Pavillon» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 21. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rønnebæksholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Religiøse eventyr** er eventyr som har et kristent innslag. Betegnelsen **legendeeventyr** brukes ofte synonymt med religiøse eventyr.

De religiøse eventyra har bibelske hoved- eller bipersoner, som Vårherre, Jesus, Eva, apostelen Peter, jomfru Maria eller Fanden. De har som oftest et moralsk budskap, eller de eksemplifiserer kristen tro. Eventyret er ofte oppbygd slik at de hellige personene vandrer om blant menneskene uten å gi seg til kjenne, og på den måten får personer de møter til å avsløre sitt sanne vesen – på godt eller vondt. 

Religiøse folkeeventyr har mange felles motiv med skrevne exempla fra middelalderen, og en må regne med at det har vært en utveksling av stoff mellom et skriftlig-muntlig religiøst kretsløp og folketradisjonen.

Fortellinger om guder som begir seg inkognito inn i menneskenes verden for å sette dem på prøve kjennes også fra ikke-kristne samfunn. I eddadiktet Grimnesmål besøker Odin kong Geirrød for å sanne ryktet om at kongen ikke unte gjestene sine maten. Hos Ovid finnes en fortelling om Jupiter og Merkur som besøker Filemon og Baucis.

Det er registrert 22 ulike religiøse eventyr på norsk, noe som er lite i forhold til andre land i Europa. Det mest utbredte er *Gjertrudsfuglen*, som er kjent i 39 varianter.

Portal: Litteratur
**Oker** er en elv i delstaten Niedersachsen i Tyskland – en sideelv til Aller, som igjen renner ut i Weser. Elven er 105 km og har sitt utspring på 910 m høyde i fjellkjeden Harz nær grensen til det tidligere Øst-Tyskland. Nedbørfeltet er på 1 800 km².

Elven er oppdemmet med demningen Okertalsperre i Harzfjellene. Herfra benyttes elven flittig til kanopadling helt ned til middelalderbyen Goslar. Videre renner elven gjennom storbyene Wolfenbüttel og Braunschweig. Etter Braunschweig ledes Oker under Mittellandkanal og renner videre ut i Aller midt mellom byene Celle og Gifhorn.

I middelalderen dannet elven grensen mellom bispedømmene Halberstadt (senere kurfyrstedømmet Brandenburg) og Hildesheim. Etter 1814 var Oker grenselven mellom Kongeriket Hannover i vest og henholdsvis hertugdømmet Braunschweig og Kongeriket Preussen i øst. I etterkrigstiden var deler av elven også grenseelv mellom Vest-Tyskland og Øst-Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  Harzlife.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |