**Bigamiloven**, eller **Lex Nygaardsvold**, er begge kallenavn for en midlertidig endring i den norske ekteskapsloven som gjaldt under andre verdenskrig. Provisorisk anordning om forandring i lov av 31. mai 1918 nr. 2, om inngåelse og oppløsning av ekteskap ble vedtatt av Johan Nygaardsvolds eksilregjering i London 15. april 1942. Anordningen åpnet for adgang til skilsmisse ved bevilling (administrativ beslutning) når en av ektefellene søkte om det, og det på grunn av krigen eller andre særlige forhold ikke var mulig å få forbindelse med og varsle den andre ektefellen. Den muliggjorde altså skilsmisse og gjengifte, men tillot ikke bigami.

Etter krigen tok representanten Ragnhild Varmbo opp den provisoriske anordningen i en interpellasjon i Stortinget, hvor saken ble behandlet 27. september 1945. Hun kritiserte blant annet at endringen ikke ble gjort kjent for det norske folk.

Det var ikke først og fremst sjøfolk som benyttet seg av loven, men oftest nordmenn i administrative posisjoner i Storbritannia, USA og Sverige.

Den provisoriske endringen av ekteskapsloven § 43 medførte ingen endring i betingelsene for når skilsmisse kunne innvilges. Endringen gjaldt behandlingsmåten for skilsmissesaker, og besto i at departementet kunne innvilge en søknad om skilsmisse fra den ene ektefeller når det på grunn av krigstilstand eller av andre særlige forhold ikke var mulig å komme i forbindelse med den annen ektefelle.

Denne endringen gjeninnførte en ordning som gjaldt frem til 1937,  da domstolsbehandling av skilsmissesaker ble den ordinære ordning og departementsbehandling krevde samtykke fra begge ektefellene. Frem til 1937 kunne departementet etter ekteskapsloven av 1918 § 44 i visse tilfelle innvilge skilsmisse etter begjæring fra kun en av partene.

Anordningen er trykket i blant annet Norsk lovtidend 1. og 2. avdeling («Londonutgaven») 1940–1945 s. 143 med rettelse inntatt på side 161. Anordningen medførte en tilføyelse til ekteskapsloven 1918 § 43 tredje ledd (det som er nytt står etter semikolonet):

> 
> Skilsmissen skjer ved dom, medmindre ektefellene er enige om å overlate avgjörelsen til departementet; dette kan også treffe avgjörelse i saken når en av ektefellene söker om det og det på grunn av krigstilstand eller andre særlige forhold ikke er mulig å få forbindelse med den annen ektefelle.
> 
> 
> 

Da ordningen ble kjent i Norge etter krigen, møtte den kritikk for å ta lite hensyn til forlatte kvinner som ikke fikk beskjed og familier som mistet forsørgere. Den ble opphevet ved anordning 3. oktober 1945.

Okkupasjonsstyret innførte en lignende endring av ekteskapsloven 1918 § 43 ved forordning 6. november 1940, og det ble i medhold av den forordningen innvilget rundt 140 skilsmissebevillinger uten at den andre ektefellen ble gitt anledning til å uttale seg. Forordningen falt bort ved frigjøringen av Norge.

Flere nordmenn som oppholdt seg utenlands under andre verdenskrig, inngikk kjærlighetsforhold selv om de var gift fra før. «Bigamiloven» var en ordning der norske eksilmyndigheter innvilget skilsmisse uten at ektefellen i Norge ble varslet. Bildet viser en norsk matros sammen med en kvinne fra en småby i USA under en tilstelning i 1943.  Foto: Marjory Collins/Library of Congress, Washington, D.C. 

|  |
| --- |
| Statsminister Johan Nygaardsvold og utenriksminister Trygve Lie i den norske eksilregjeringen i London under krigen. Foto: Ole Friele Backer, London 1944 
Endringen i loven gjorde det mulig for nordmenn i Storbritannia, USA og Sverige å gifte seg på nytt uten å informere ektefellen i Norge. Skilsmissesøknader kunne innvilges av det norske justisdepartementet i London hvis ektefellene hadde bodd fra hverandre i minst tre år. Det skal ha blitt inngått mellom 60 og 70 slike giftermål i løpet av de to og et halvt årene ordningen varte. På grunn av manglende kontroll av papirer, giftet også et ukjent antall nordmenn seg på nytt i utlandet uten å ha fått skilsmisse først. |

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Bigamiloven» i *Store norske leksikon* (fra papirutgaven 2005–2007, fri gjenbruk)
2. ↑  Stortinget: Fra repr. Ragnhild Varmbo om den provisoriske anordning om inngåelse og oppløsning av ekteskap
3. 1 2 3 4  Aftenposten.no 9. mai 2015: *Gjenforeningslykken var stor i 1945 - men for noen hustruer ble fredsdagene en katastrofe*
4. ↑  Justisminister Johan Cappelen i Stortinget 27. september 1945. (Stortingstidende 1945 side 143.)
5. ↑  Lov 31. mai 1918 nr. 2 om indgaaelse og opløsning av egteskap.
6. ↑  Lov 25. juni 1937 nr. 13 om forandringer i ekteskapslovgivningen.
7. ↑  Andreas Støylen: Separasjon og skilsmisse etter norsk rett (2. utg. 1948) side 130–131.
8. ↑  Norsk lovtidend 1940 side 626–627: Forordning om forandring i ekteskapslovens § 43. Tredje ledd lød: «Skilsmisse etter annet og tredje punktum i denne paragraf skjer ved dom, med mindre ektefellene er enige om å overlate avgjørelsen til departementet. Når en av ektefellene er fraværende i utlandet eller hans oppholdssted ikke kjennes kan departementet når særlige grunner tilsier det, gi skilsmisse etter begjæring av en av ektefellene selv om den annen ektefelle ikke har samtykket i å overlate avgjørelsen til departementet.»
9. ↑  Statsråd Cappelen i Stortinget 27. september 1945 (Stortingstidende 1945 side 144.) Datoen der er feilaktig oppgitt til 6. oktober 1940.
10. ↑  Forordningen er medtatt i liste nr. 1 over bestemmelser av lovgivningsmessig innhold som går inn under provisorisk anordning om okkupasjonslovgivningen av 26. januar 1945 § 1 nr. 1 a og derfor ikke blir å anvende etter frigjøringen, som er inntatt i Londonutgaven 447 flg.

Portal: Andre verdenskrig