recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jack Cunningham** (født 23. mars 2002) er en britisk alpinist, som representerer klubben Team Evolution.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Cunningham deltok i sitt første FIS-renn i juli 2018, i storslalåm i El Dorado i Chile, der han kom på 16.-plass. Den 27. juli fikk han sin første topp 10-plassering, da han kom på tiendeplass i storslalåm samme sted. Under det italienske mesterskapet i alpint i mars 2019 kom han på 30.-plass i slalåm og storslalåm, og i det franske mesterskapet kom han på 34.-plass i utfor, 36.-plass i storslalåm og 19.-plass i slalåm. I det franske juniormesterskapet kom han på 36.-plass i utfor, 33.-plass i super-G og 20.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Den 27. juli vant han sitt første FIS-renn, da han vant slalåm i Tiffindell i Sør-Afrika. Han deltok i det østerrikske juniormesterskapet i alpint i desember, og kom der på 33.-plass i kombinasjonen.

Han deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 26.-plass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte han ut, og fikk dermed ingen plassering i kombinasjonen. I storslalåm og slalåm kjørte han også ut.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Jack Cunningham - Results*, besøkt 13. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 11. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Jack Cunningham* Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 13. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Cunningham – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jack Cunningham – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Jack Cunningham – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine.
***A Woman's Wit*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Joseph A. Golden.

Handling
--------

Dommer Brown fra Tonah Par, New Mexico, blir truet på livet av noen banditter med mindre han går med på å slippe ut vennene deres. Dommerens datter, Grace, er ute sammen med kjæresten sin Arthur Bray. Men hesten hennes stikker av med henne sittende på hesten, og hun faller i hendene på bandittene og blir tatt med til gjemmestedet deres. Diaz, lederen for bandittene, sender beskjed til dommeren om at han kommer til å løslate datteren hans, etter at dommeren har sluppet løs Mandez.

Grace smigrer snart Diaz ved å lage et portrett av ham. Hun skriver en melding nederst på bildet, som forteller hvor hun er. Denne meldingen river hun av bildet uten at noen av kjeltringene legger merke til dette. Senere overtaler hun banditten til å la henne gå en tur. Hun tar med seg beskjeden og gjemmer på hesten, og hun sender den i galopp mot hjemmet hennes. Kjæresten hennes og lensmannen oppdager snart hesten, og budskapet hennes. Så de forsøker å komme henne til unnsetning.

Skuespillere
------------

* Pearl White som Grace Brown
* Stuart Holmes

Referanser
----------

1. ↑  A WOMAN'S WIT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Woman's Wit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Woman's Wit* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Den høyeste harmonis hall (太和殿) midt i Den forbudte by
Den høyeste harmonis halls tegn
**Den høyeste harmonis hall** (kinesisk: 太和殿, pinyin: *Tài Hé Diàn*; mandsjuisk: *Amba hūwaliyambure deyen*) er den største av hallene i Den forbudte by i Beijing. Den ligger langs sentralaksen (*medidianlinjen*) og rett bak den høyeste harmonis port når man kommer inn sørfra. Hallen ligger på toppen av en høyde av tre avsatser av marmor og er omkranset av røkelseskoggere i bronse. Den er en av de største trebygninger i hele Kina. Dette var stedet der keiserne i Mingdynastiet og Qing-dynastiet ble intronisert og der de hadde sine bryllupsseremonier.

Sammen med to andre haller, Den midtre harmonis hall og Hallen for harmoniens bevarelse, utgjør denne hallen selve hjertet av det ytre hoffområde i Den forbudte by.

Den høyeste harmonis hall kneiser om lag 30 meter over nivået på den omliggende gårdsplassen. Den var det seremonielle sentrum for keisermakten, og den største bevarte trebygning fra keisertidens Kina. Den er ni travéer bred og fem travéer dyp; tallene ni og fem er symbolsk knyttet til den keiserlige majestet. De seks søylene nærmest keisertronen er dekket med gull, og hele området er dekorert med dragemotiver. Selve keisertronen har fem drager som bukter seg bak ryggen og rundt armlenene. På fondveggen bak tronen kan man se ni drager - igjen det samme «fem-ni-skjemaet».

Antallet møneryttere på taket viser bygningens rang som den høyest mulige
I taket rett over tronen er det et intrikat kassettak dekorert med en sammenkveilet drage, og ut av dens munn kommer et kandelaberlignende sett av metallballer. Dette motivet, kalt «Xuanyuanspeilet», gjenkaller Xuanyuan, den såkalte gule keiser, den første keiser i de kinesiske legenders verden.Ming-dynastiets keisere holdt hoff her for å drøfte viktige nasjonale anliggender. I Qing-dynastiet holdt keiserne hoff mye hyppere enn før, og man fant det derfor mer tjenlig å flytte disse møtene inn i det indre hoffområdet. Fra da ble Den høyeste harmonis hall bare benyttet ved større seremonielle anledninger, som kroninger, investiturer og keiserlige bryllup.

Den opprinnelige hallen, som ble bygd under Ming-dynastiet i 1406, ble ødelagt syv ganger av branner under Qing-dynastiet. Siste gang hallen ble gjenoppbygd var i 1695–1697.

Referanser
----------

1. ↑  Palassmuseet. «Yin, Yang og Den forbudte bys fem elementer» **(kinesisk)**. Arkivert fra originalen 1. juli 2007. Besøkt 5. juli 2007.
2. ↑  s 67, Yu, Zhuoyun (1984). *Palaces of the Forbidden City*. New York: Viking. ISBN 0-670-53721-7.
3. ↑  s 253, Yu (1984)
4. ↑  Palassmuseet. «太和殿 (Den høyeste harmonis hall)» **(kinesisk)**. Arkivert fra originalen 17. juni 2007. Besøkt 25. juli 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. juni 2007. Besøkt 17. mars 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Den ibero-amerikanske konferanse** (spansk: *Conferencia Iberoamericana*, portugisisk: *Conferência Ibero-americana*) er et internasjonalt samarbeidsorgan for spansk- og portugisisktalende land i Amerika og Europa. Organisasjonen ble etablert i 1991 under det ibero-amerikanske toppmøtet i Guadalajara i Mexico. Nitten land i Latin-Amerika er med, samt tre på Den iberiske halvøy. Et sekretariat i Madrid, *Secretaría General Iberoamericana* (SEGIB), støtter konferansens arbeid, og særlig det årlige møtet for stats- og regjeringssjefer, det ibero-amerikanske toppmøtet.

Organisasjonen har status som permanent observatør i FNs hovedforsamling.

Medlemsland
-----------

Disse landene er med i Den ibero-amerikanske konferanse:

Den iberiske halvøy

* Andorra
* Portugal
* Spania

Latin-Amerika

* Argentina
* Bolivia
* Brasil
* Chile
* Colombia
* Costa Rica
* Cuba
* Den dominikanske republikk
* Ecuador
* El Salvador
* Guatemala
* Honduras
* Mexico
* Nicaragua
* Panama
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
* Venezuela

Referanser
----------

1. ↑  «The Ibero-American Secretariat-General»[*død lenke*], La Moncloa, Spanias regjering.
2. ↑  «Intergovernmental Organizations», De forente nasjoner. Lest 10. juli 2016.
3. ↑  «Who we are», Secretaría General Iberoamericana.Lest 10. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Secretaría General Iberoamericana
**Juan José Ibarretxe Markuartu** (født 15. mars 1957 i Llodio i Baskerland, Spania) er en spansk økonom og politiker (Det baskiske nasjonalistparti). Han er baskisk og har arbeidet for å utvide Baskerlands autonomi. Ibarretxe var lehendakari, president i den autonome regionen Baskerland, fra 2. januar 1999 til 7. mai 2009.

Biografi
--------

Ibarretxe er født i Lloido, Araba, og er utdannet økonom ved Universitetet i Baskerland. I 1983 ble han valgt til Baskerlands parlament for Det baskiske nasjonalistparti. 4. januar 1995 ble han utpekt til vise-lehendakari av daværende lehendakari José Antonio Ardanza.

Tidligere har han vært vise-lehendakari, president i provinsen Álava, samt ordfører i hjembyen Lloido. Han er i dag leder for Agirre-senteret for sosiale og politiske studier.

### Plan Ibarretxe

I oktober 2003 lanserte han sin kontroversielle *Plan Ibarretxe*, et forslag om utvidet autonomi for Baskerland. Planen gikk ut på en radikal endring av Statuttene om Baskerlands autonomi, og fokuserte på baskernes rett til selvbestemmelse. Planen inneholdt blant annet forslag om at Baskerland skal få sitt eget lovsystem og egen EU-representasjon. Planen ble støttet av Baskerlands parlament (39 stemmer for og 35 stemmer mot).

Planen ble behandlet i det spanske parlamentet 1. februar 2005, der den ble avvist med 313 stemmer mot, 29 for og 2 avholdende. Etter avvisningen i den spanske nasjonalforsamlingen foreslo Ibarretxe en rådgivende folkeavstemning som la opp til forhandlinger med ETA og en avtale mellom samtlige baskiske partier om baskernes rett til selvbestemmelse, samt en påfølgende folkeavstemning om nevnte avtale. Spanske myndigheter nektet Ibarretxe å gjennomføre folkeavstemningen, da den ble ansett å være i strid med den spanske grunnloven.

Se også
-------

* Det baskiske nasjonalistparti
* Lehendakari

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Juan Jose Ibarretxe Markuartu, Munzinger IBA 00000023832, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Open Democracy: Transformation: Progress with roots (about the author)». Arkivert fra originalen 12. januar 2014. Besøkt 9. januar 2014.
3. ↑  Michael Keating & Zoe Bray (2006): Renegotiating Sovereignty: Basque Nationalism and the Rise and Fall of the Ibarretxe Plan, Ethnopolitics: Formerly Global Review of Ethnopolitics, 5:4, 347–364
4. ↑  The New York Times: Spain to block Basque referendum on «right to decide»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juan José Ibarretxe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Juan José Ibarretxe på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Baskerland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** Munzinger (iba)
 |
**John «Jack» Douglas** (født 2. april 1930 i Trenton i Ontario, død 12. januar 2003) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Douglas vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Douglas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jack Douglas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jack Douglas – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Jack Douglas – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**A furore Normannorum libera nos, Domine** er en latinsk frase som betyr *«Frels oss, o Gud, fra nordmennenes vrede»*. Frasen skal ha vært en klagebønn som ble fremført ved kirker og klostre i Storbritannina i vikingtiden. Det finnes imidlertid ingen skriftlige kilder som omtaler frasen, og mye tyder på at den er konstruert i moderne tid. 

Det finnes mange tilsvarende litanier og bønner som inneholder generelle formler for beskyttelse og frelse fra ikke navngitte fiender. Den nærmeste frasen er en setning tatt fra en antifon dedikert til St. Vaast eller St. Menard. Denne lyder: «*Summa pia gratia nostra conservando corpora et custodita, de gente fera Normannica nos libera, quae nostra vastat, Deus, regna*», eller «*Vår høyeste og helligste nåde, beskytt oss og våre, Gud, fra den ville rase av nordmenn som legger våre riker øde*».

Kilder
------

* D'Haenens, A. 1967 Les Invasions Normandes en Belgique au IX Siecle. Louvain.
* Magnusson, M. 1980 Vikings! New York: E.P. Dutton. ISBN 0525228926. s.61.
Ordenstegn for 1. klasse av Den hvite stjernes orden
**Den hvite stjernes orden** (estisk: *Valgetähe teenetemärk*) er en estisk orden. Den ble innstiftet 7. oktober 1936 til minne om det estiske folks frihetskamp. Ordenen tildeles estiske statsborgere for innsats i statlig eller kommunal tjeneste og til utlendinger for fortjenester av Estland. *Den hvite stjernes orden* rangerer som nummer fire av Estlands ordener, etter *Terra Mariana-korsets orden*, men foran *Ørnekorsets orden*. Ordenen ble ikke tildelt i årene Estland var innlemmet i Sovjetunionen. Tildeling ble gjenopptatt i 1995, etter at Estland på ny hadde vunnet sin selvstendighet. Ordenen ble sist revidert ved lov i 2007. Presidenten er stormester for *Den hvite stjernes orden*.

Inndeling
---------

Ordenstegn for 3. klasse
Ordensstjerne
*Den hvite stjernes orden* består av en øverste særklasse og fem ordinære klasser:

* Kjede
* 1. klasse
* 2. klasse
* 3. klasse
* 4. klasse
* 5. klasse

*Riksvåpenets orden* har samme struktur. Til *Den hvite stjernes orden* hører det også en medalje.

Insignier
---------

Ordenstegnet for *Den hvite stjernes orden* består av en hvitemaljert sekstagget stjerne av gull. Mellom korsarmene er det plassert enkle stråler i gull. Midten av stjernen bærer en sekstagget stjerne i hvit emalje på gull. Baksiden bærer innskriften «7. X 1936». Ordenstegnene for de forskjellige klassene er identiske i alt unntatt størrelsen. Ordensstjernen er i gull eller sølv, har seks tagger og er besatt med en sekstagget stjerne. I midten bærer ordensstjernen Estlands riksvåpen. Ordensbåndet er rødt.

Tildeling
---------

Tildeling av ordenen skjer ved presidenten. Kjedet av *Den hvite stjernes orden* er i perioden 1995 til 2008 tildelt 8 personer. Ordenens 1. klasse er i samme perioden 81 personer, 2. klasse 110, 3. klasse 335, 4. klasse 923 og 5. klasse 926 personer. Overrekkelser av ordenen skjer vanligvis på Estlands uavhengighetsdag 24. februar, men kan i særlige tilfeller også finnes sted på andre datoer.

Kilder
------

* (en): «Estonia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1102–1106.

Eksterne lenker
---------------

* Order of the White Star, Estlands president.
* Decorations Act, Passed 19 December 2007, Estlands president.
* Statistika teenetemärkide andmisest Eestis, Riigikantselei.

Portal: Estland
***A esli eto ljubov?*** (originaltittel: *А если это любовь?*) er en sovjetisk film fra 1961, regissert av Julij Rajzman.

Handling
--------

En lærer tar et brev fra en student, som fant det på gulvet. Ettersom læreren har svært streng moral, tar man først brevet til rektor, og ber deretter en av studentene i klassen finne ut hvem brevet egentlig ble skrevet av. Det blir oppdaget at brevet ble skrevet av Boris Ramzin, til hans klasse-kamerat Ksenija Zavjalova. Ksenija er bekymret for denne avsløringen, og tørr ikke gå til skolen dagen etter. Hun reiser i steden sammen med Boris til skogen sammen, hvor det begynner å regne og de finner ly i en gammel nedslitt kirke.

Når det venter på at regnet skal slutte, snakker de for første gang høyt om følelsene sine - for tidligere ble dette kun skrevet ned i en rekke brev. I mellomtiden får Ksenija bråk hjemme, fordi hun ikke kommer hjem fra skolen i tide - og hennes yngre søster never at Ksenija går til skogen sammen med en gutt. Ksenijas mor blir rasende over dette, og når Ksenija endelig kommer hjem slår moren henne i ansiktet.

Skuespillere
------------

* Zjanna Prokhorenko som Ksenija.
* Igor Pusjkarjov som Boris.
* Aleksandra Nazarova som Nadja.
* Nina Sjorina som Rita.
* Nadezjda Fedosova som Tatjana, Ksenijas mor.
* Jevgenij Zjarikov som Sergej.
* Andrej Mironov som Pjotr.
* Viktor Khokhrjakov som Pavel Afanasjevitsj, faren til Boris.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. april 2016.
2. ↑  Умер актер Игорь Пушкарев
3. ↑  А ЕСЛИ ЭТО ЛЮБОВЬ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A esli eto ljubov?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A esli eto ljubov?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *A esli eto ljubov?* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *A esli eto ljubov?* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Orøprammen** er en dansk lokal pram fra området omkring Isefjorden vest på Sjælland. I østlige Danmark brukte folk den generelle betegnelsen *pram* på de ulike båttypene uten kjøl og med flat bunn, inkluderte eldre danske båttyper som kåg.

Fjordene
--------

De fleste danske fjordene er grunne farvann med rolig sjø og sterk plantevekst, noe som gjorde de til utmerkede fiskeplasser for ål og sild samt horn- og flatfisk. Bøndene som levde rundt disse fjordene, hadde ofte fiske som bigeskjeft dersom de hadde fått fiskerett av de danske myndighetene.

Isefjordens eneste øy Orø har i flere århundrer vært et utpreget landbruksdistrikt med en liten båttradisjon som gikk ut på å bygge båter av enkel konstruksjon som f.eks. stokkebåt. Dette er ikke enestående i områdene rundt de grunne fjordene.

Prammen fra Orø
---------------

På øya Orø ble slike enkle prammer i lang tid bygget som en spissgattet klinkbygd versjon av den danske båttypen *kåg*. Den har kravellbygd bunn, men dens egentlige styrke ligger i skallkonstruksjonen med esingen som holdt sammen båten. Den er rundere i formen enn den vanlige kågen med bredden på over en tredjedel av prammens lengde på 4,4 meter. Den skilte seg lite fra de andre østdanske og sørsvenske prammene i utseendet.

Den var et ideelt fartøy i de flate og smale rennene i den innerste Isefjorden omkring Orø, der bøndene supplerte landbrukets avkastninger med inntektene fra fiskeriet. Disse prammene er utelukkende innrettet etter bunnforholdene i det grunne farvannet og ble enten rodd eller staket frem.

Se også
-------

* Kåg

Litteratur
----------

* Christian Nielsen: *Danske bådtyper* 2005 ISBN 87-90374-30-4

Portal: Danmark
Den hvite obelisk ved siden av den svarte obelisk i British Museum.
**Den hvite obelisk** fra Aššur-nâṣir-apli IIs tid er en nyassyrisk kalksteinsobelisk med flatrelieff. Den kommer fra Ninive i det nordlige Irak.

Obelisken befinner seg i British Museum i London. Dateringen av den var lenge omstridt, da enkeltheter i relieffet fra samtidige fremstillinger i Nimrods palassrelieff er forskjellige. Derfor har det alternativt vært foreslått at den kunne dateres som noe eldre, til Aššur-nâṣir-apli I og dermed til det 11. århundre f.Kr. Men på grunn av overensstemmelser i innskriften på obelisken og Aššur-nâṣir-apli IIs annaler, kan den senere dateringen imidlertid anses som bekreftet og dermed stammer obelisken til denne konges tidlige regjeringstid.

Den hvite obelisk har stilistiske paralleller til den svarte obelisk. Men til forskjell fra denne har den hvite obelisk åtte omløpende registre som knapt har kantmarkeringer. Det dreier seg for det meste om slag- og jaktscener, dessuten kulthandlinger og gjestebud.

Litteratur
----------

* W. Orthmann: «Babylonisch-Assyrische Rundplastik», i: samme, *Der Alte Orient*, Berlin, 1985, s. 315.
**Jack Colvin** (født 13. oktober 1934 i Lyndon i Kansas, død 1. desember 2005 av komplikasjoner etter slag) var en amerikansk skuespiller på teater, film og TV.

Colvin spilte rollen som tabloid-reporter Jack McGee i TV-serien The Incredible Hulk fra 1977 til 1982, inkludert i oppfølgeren fra 1988, og han hadde rollen som Dr. Ardmore i Child's Play. Gjennom hans skuespiller-karriere har Colvin dukket opp i over hundre filmer og TV-programmer, i tillegg til hans opptredener på teateret. Colvin vant Los Angeles 'Drama-Logue Awards i fem separate kategorier, som skuespiller, regissør, dramatiker, produsent og scenograf. Colvin underviste ved en film-skole i Roma, University of Southern California, Cal State Northridge, American Academy of Dramatic Arts og i 1994 begynte han ved Michael Tsjekhov International Workshop i Sussex og i 1999 begynte han ved Senter for Performance Research ved University of Birmingham. Colvin har også hatt roller i flere forestillinger som har blitt tildelt utmerkelser som Oscar, Emmy Awards og Tony Awards.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Colvin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jack Colvin i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jack Colvin på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Jack Colvin på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jack Colvin på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jack Colvin hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
| Den indre konflikten i Sudan |
| --- |
| Sudanesiske delstater hvor opprørsgrupper er aktive per desember 2011. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 19. mai 2011 - 31. august 2020 |
| Sted | An-Nil al-Azraq, Kordofan & Abyei i Sudan; noen trefninger i Sør-Sudan. |
| Resultat | fredsavtale |

 |
| Stridende parter |
| Sudans flagg Sudan | Sudan Revolutionary Front* Sudan People's Liberation Movement-North
* Justice and Equality Movement
* Sudan Liberation Movement/Army 

---

 Sør-Sudans flagg Sør-Sudan (grensetrefninger)
 |
| Kommandanter og ledere |
| Sudans flagg `Umar Ḥasan al-Bašīr | Abdelaziz al-Hilu (SPLM-N)  Malik Agar (SPLM-N)  Khalil Ibrahim † (JEM) |
| Tap |
| Til sammen ~1500 per september 2011. |

**Den indre konflikten i Sudan** er en pågående væpnet konflikt som begynte i mai 2011 og som blir utkjempet mellom regjeringa og hæren i Sudan og Sudan Revolutionary Front, en politisk allianse av motstandsbevegelser hvorav den viktigste er Sudan People's Liberation Movement-North, en gruppe med opphav i Sudan People's Liberation Army/Movement i Sør-Sudan. Konflikten begynte med uenigheten om den oljerike regionen Abyei i månedene før Sør-Sudan ble uavhengig, selv om den også er beslektet med den nominelt avsluttede Darfur-konflikten. Konflikten skal ha påvirket totalt omtrent 1.4 millioner mennesker, hvorav omtrent 200.000 skal ha blitt drevet på flukt. 

I begynnelsen av september 2011 utkjempet sudanesiske styrker en trefning med SPLM-N i staten an-Nil al-Azraq, hvor de okkuperte delstatshovedstaden ad-Damazīn og styrtet guvernør Malik Agar, lederen av SPLM-N i an-Nil al-Azraq. Militanter fra Justice and Equality Movement alliert med SPLM-N marsjerte i desember inn i delstaten Nord-Kordofan i desember 2011, noe som førte til en trefning med sudanesiske soldater hvor JEMs leder Khalil Ibrahim ble drept. Spredningen av konflikten har ført til bekymringer om hvorvidt kampene kan føre til en tredje sudanesisk borgerkrig.

Se også
-------

* Den første borgerkrigen i Sudan
* Den andre borgerkrigen i Sudan
* Grensekonflikten mellom Sudan og Sør-Sudan (2012)

Noter
-----

1. ↑  Omstridt område.
Feghtgården i Havnegaten 10 på Tangen, bygget for trelasthandler og skipsreder Jacob Feght i 1806 i strikt symmetrisk klassisistisk stil. Tegning av arkitekten Christian Staalberg (f. 1759) fra 1807. Bygningen har flere likheter med lystgården Gulskogen som også ble tegnet av Staalberg, og ble revet i 1973.
Sara Martine Juel født Fegth (1791–1862), datter av Jacob Fegth og gift med proprietær, skipsreder mm. Anders Juel (1787–1852).
**Fegth** (også skrevet **Feght**) er en norsk slekt som stammer fra Nikolai *Fecht* (eller *Vecht*), som trolig kom fra Nederland. Slektsnavnet kan muligens være en oppkalling etter elven Vecht mellom Utrecht og Amsterdam. Noen forbindelse til en nederlandsk slekt med navnet *van der Vecht* er hittil ikke kjent. Nikolai Fecht var parykkmaker, et da tilnærmet ukjent yrke i Norge, og bosatt i Frederikshald i 1715. 

Et medlem av Fegth-familien
Hans sønn Christian Nicolay Feght (1722–1766) var parykkmaker på Tangen ved Drammen, og var far til Jacob Fegth (1761–1834), som var den mest velstående trelasthandler og skipsreder på Tangen i de første år av 1800-tallet og etterhvert Drammens tredje største trelasteksportør. Jacob Fegth var gift første gang med Karen Sophie Mathisdatter Westbye (1761–1796), datter av den velstående kjøpmannen Mathias Westbye (f. 1725) i Drammen. Han var andre gang gift med Kristine Maria Iversdatter (død 1804) og tredje gang med Anna Christina Goen (født 1789, død før 1818), datter av Sandefjords fremste skipsreder Wilhelm Olsen Goen. Jacob Fegth har en rekke etterkommere bl.a. med slektsnavn Fegth, Juel, Salvesen, Holst, Paus, Høeg, Prytz, Browne, Løvenskiold, Wessel og andre navn. Han var svigerfar til blant andre proprietær og skipsreder Anders Juel (1787–1852), til den vidgjetne skips- og kaperkapteinen Bent Salvesen (1787–1820) og til skipsfører og skipsreder Mathias Andreas Holst (1793–1849). 

Jacob Feghts sønn Hans Feght var gift med Maria Fegth, som i 1839 opprettet det første barneasylet i Drammen i sin gård på Tangen og som utøvet en stor sosial virksomhet på Tangen. Maria Fegths gate i Drammen er oppkalt etter henne. Hans Fegth bygget også en ridesti for sin ektefelle i nærheten av Maria Fegths gate, *Fruestien*, som fortsatt eksisterer. Jacob Feghts sønn fra tredje ekteskap, Wilhelm Anton Fegth (1810–1877), var sogneprest i Alstahaug og gift med Thrine Karine Sommerfeldt.

Referanser
----------

1. ↑  «Staalberg, Christian – arkitekt for sin tid» Arkivert 3. november 2013 hos Wayback Machine. *Historieboka.no*
2. ↑  «Fegth», *Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon*, bd. 4, s. 164, Kunnskapsforlaget, 1979
3. ↑  Per Otto Borgen (2004). «Jacob Fegth», i: *Drammen byleksikon* (2. utg.), red. Per Otto Borgen, Forlaget for by- og bygdehistorie, ISBN 82-91649-08-1
4. ↑  Hougen, Knut, *Sandefjords historie : fra 1845 til 1930*, bd. 2 Kjøpstaden fra 1845 til 1930, s. 507, 1932
En **forwardkontrakt** (*terminkontrakt* på norsk) er en avtale mellom to parter om å kjøpe eller selge et underliggende aktivum på et forhåndsbestemt tidspunkt i fremtiden. Derfor skiller man mellom handelsdato og leveringsdato. Kontrakten brukes for å kontrollere og hedge risiko, som for eksempel i forbindelse med valutarisiko.

Selger plikter seg til å levere kontraktens underliggende aktivum, mens kjøper forplikter seg til å kjøpe det avtalte aktivum ved kontraktens utøvelsesdato. Forwardprisen avtales før partene signerer under på kontrakten. I en forwardtransaksjon vil ingen reelle kontanter utveksles mellom partene; eventuelle tap og gevinster realiseres ved utøvelsesdatoen. Dersom transaksjonen sikres ved garanti, vil overføring av margin finne sted i henhold til forhåndsavtalte vilkår. Ellers vil ingen aktiva av noe slag skifte eier før forwardkontraktens utøvelsesdato.

Forwardprisen i en slik kontrakt sees ofte i motsetning til spotprisen, som er den faktiske prisen hvor aktivumet skifter eier (på spotdatoen, normalt to virkedager). Differansen mellom spot- og forwardprisen blir gevinst og tap for de to partene.

En standardisert forwardkontrakt som handles på børs kalles for en futureskontrakt.

Se også
-------

* Futureskontrakt
* Derivater
* Hedging
* Opsjon
* Swap-avtale

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Dzjezkazgan** (kasakhisk Жезқазған, russisk Джезказган) er en by i Kasakhstan i Karaganda oblast med cirka 100 000 innbyggere. Den ligger ved et vannreservoar i elven Kara-Kengir. 

55 prosent av innbyggerne er kasakhstanere, 30 prosent russere og resten ukrainere, tyskere, tsjetsjenere og koreanere.

Byen ble grunnlagt i 1938 for å utnytte de rike kobberforekomstene i området. I 1973 ble et stort metallurgikompleks bygget sørøst for byen for å smelte kopper. Av andre naturressurser i området finner man mangan, jern og gull.

Kosmodrom Bajkonur ligger 400 km sørvest for byen. Det har blitt en tradisjon at hver eneste kosmonaut planter et tre i Sejfulin-gaten i Zjezkazgan som et symbol på at han eller henne skal komme tryggt hjem igjen. 

Byen har jernbaneforbindelse til Karaganda og flyforbindelse til Almaty.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av byen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Arthur «Art» St. Clair Chapman** (født 28. oktober 1912 i Victoria i Britisk Columbia, død 3. februar 1986 i Nanaimo i Britisk Columbia) var en canadisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker i 1936 i Berlin.

Chapman vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det canadiske laget som kom på andreplass i basketturneringen. Det var første gang som basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen, som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Canada vant over Polen med 42–15 i semifinalen, men tapte finalen mot USA med 8–19. Chapman spilte alle seks kampene inklusive finalekampen. Han eldre bror Chuck Chapman spilte også på laget.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i basketball Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Art Chapman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Art Chapman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Art Chapman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Marc Gini** (født 8. november 1984 i Castasegna) er en sveitsisk alpinist. Han er bror av Sandra Gini, og tilhører det sveitsiske landslaget i slalåm og storslalåm.

Han markerte seg for alvor nasjonalt i april 2005, da han ble sveitsisk mester i slalåm. Han tok sine første verdenscuppoeng 4. desember 2005, da han ble nummer 22 i slalåmrennet i Beaver Creek.

Gini deltok i slalåm både i VM 2005 og VM 2007, men begge gangene kjørte han ut. I 2006 ble han igjen sveitsisk mester i slalåm, i tillegg til å ta gullet i storslalåm, og i 2007 fulgte han opp ved å bli sveitsisk mester i slalåm for tredje gang.

11. november 2007 vant han sitt første renn i verdenscupen, slalåmrennet i Reiteralm. Hans hittil nest beste verdenscupinnsats er en sjuendeplass i slalåm fra Alta Badia 17. desember 2007.

Meritter
--------

### Verdenscupseire

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 11. november 2007 | Reiteralm | Østerrike | Slalåm |

### Annet

* 10 seire i FIS-renn
* Sveitsisk mester i slalåm (2005, 2006, 2007)
* Sveitsisk mester i storslalåm (2006)
* Sveitsisk mester i superkombinasjon (2008)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marc Gini – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marc Gini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Marc Gini – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Marc Gini – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Marc og Sandra Ginis hjemmeside
**Feds 'n' Heads Comics** (kan oversettes løselig til «Politi og røver») var en av de aller første amerikanske undergrunnstegneseriene, skrevet og tegnet av Gilbert Shelton i februar 1969. Heftet hadde omslag i farger, men de øvrige 24 sidene var i svart-hvitt. Utgiver var Print Mint.

Innholdet var ren doprelatert humor beregnet på hippikulturen i samtiden, noe omslaget signaliserte: en stor og slem politimann med stor revolver og hever køllen truende mot en spinkel hippilignende fyr med fredsmerket hengende rundt halsen og sier: «Vi tillater ikke i hippier her i Gruntville. Jeg skal slå inn den hårete skallen din!» Under tittelen står det anmerket at serien er «kun for opplyste voksne mennesker». Hippien er dog ikke synlig bekymret og holder opp en liten pille som forsvar.

Foruten serier med *De fabelaktige frynsete frikebrødrene* finnes muntre og ikke særlige dyptpløyende serier om «Oat Willie», en underlig figur som står i vogn trukket av et beltedyr, parodien på Supermann i form av *Wonder Wart-Hog* («Det vidunderlige vortesvinet»), en serie som satte bilder til en sangtekst, «When I Set My Chickens FREE!», og det lille eventyret om mannen som tok med seg en indianer hjem til middag og som selv tok seg av matlagingen, basert på hjemmets lille hund og psykedeliske sopp. I midten var det en plakat som viste en ultravoldelig og svært utypisk for Shelton, hva han sarkastisk kaller for en scene fra revolusjonen, del 1; «The Motorcycle Outlaws Veus the Rednecks at the Highway Beer Joint». Av kuriøs anmerkning dukker sangeren Janis Joplin i en serierute. Shelton var en venn av Jolin da de begge studerte i Texas.

Selv om heftet behandlet de fleste typiske emner som Shelton siden ble kjent for er dette heftet det som i størst grad var ment som en hyllest til dopkulturen. Sosiale og politiske kommentarer og referanser var det færre av. Dette heftet har kommet i nyere utgaver, og seriene enkeltvis har siden blitt spredt i ulike samlinger, også i dansk og svensk oversettelse.

Eksterne lenker
---------------

* Feds 'N' Heads Comics
* Rare Feds 'N' Heads Comic Book Gilbert Shelton Freak Arkivert 13. oktober 2013 hos Wayback Machine.
**ARTARENA** er et planlagt kunstfilmmuseum for Sunderland nordøst i England. Det er ment å vise elementer fra Anthony Rolands samling av filmer om kunst på 45 skjermer; besøkende vil vandre mellom dem mens de har på seg hodetelefoner som bytter til riktig lydspor.

Det opprinnelige konseptet ville krevd en futuristisk bygning til 35 millioner euro i London. Dette banet vei for en ombygning til 2 millioner pund av West Park United Reformed church på Stockton Road i Sunderland, som skal åpne i april 2012. Besøkende vil betale en liten inngangsavgift og så leie pr time for hodetelefoner; over 160 000 besøkende er ventet første året.

Konsept
-------

Uttrykket "artarena" er en sammentrekning av to ord, art (kunst) og arena (betyr sand, fra den opprinnelige sandunderlaget på arenaene i antikkens Hellas). Art Arena er et stort og åpent galleriområde, som er spesialbygget for å vise kunstfilmer om klassisk og samtidskunstformer og ikke-fysiske kunstverk. Filmene som blir presentert er hentet fra Roland-samlingen, en samlingen av filmer og dokumentarer som har blitt samlet over en periode av 30 år av Anthony Roland. Designet til Art Arena innbefatter mange projeksjonsalkover der det er visninger samtidig. Ved bruk av geolokalisert trådløst hodetelefonteknologi kan de besøkende fritt bevege seg gjennom visningsområdene og oppleve hver film og kunne høre lyd fra den visningen som de ser på. Denne enheten tillater fjerning av akustiske skillevegger mellom rommene der visningene foregår.

Historie
--------

Art Arena-konseptet som kulturelt uttrykk ble opprinnelig utviklet i 2002 av kunstfilmsamlinger Anthony Roland og arkitekten David Serero. Den opprinnelige planen for et "Art Arena Roland Museum" var for et futuristisk kompleks til 35 millioner euro i London som skulle kombinerer utstillingsplass, filmlagring, og over førti visningsområder.

I 2010 vokste planen fram om å omforme bygningen i Sunderland. Kirken ble bygget som en menighetenskirke i 1881-3, med et design av JP Pritchett. URC la det ut for salg i mars 2010, etter at det på den tiden ble brukt av West House Christian Fellowship, Sunderland Filipino Church and the Mountain of Fire church.

Fremtid
-------

Diskusjoner har allerede startet om å kopiere formatet i kirker andre steder i Storbritannia. Roland planlegger et mye større anlegg i Londons Docklands, med 200 projeksjonsteder.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «artarena document» (PDF). The Roland Collection of Films on Art. Arkivert fra originalen (PDF) 22. mars 2012. Besøkt 3. april 2011.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 22. mars 2012. Besøkt 3. april 2011.
2. 1 2  Anthony Roland
3. ↑  David Serero et al. Art Arena Arkivert 27. juli 2010 hos Wayback Machine. Serero Architects.
4. ↑  «West Park United Reformed Church». Heritage Gateway. 2006. Besøkt 3. april 2011.
5. ↑  «Two Sunderland churches up for sale for £1.2m». Sunderland Echo. 2. mars 2010. Arkivert fra originalen 13. september 2012. Besøkt 3. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Roland Collection - planleggingsdokumenter og budsjett
* The Art Arena Charity
Akvarell av Vår Frelsers kirke, dagens Oslo domkirke, fra juni 1848. Akvarellen er av Chateauneuf og viser de endringene han foreslo i eksteriøret og som stort sett ble gjennomført.
**Alexis de Chateauneuf** (født 18. februar 1799 i Hamburg, død 31. desember 1853 samme sted) var en tysk arkitekt og byplanlegger fra Hamburg. Han var en av sin tids ledende arkitekter, utdannet i Hamburg, Paris og Karlsruhe samt et kortere opphold hos Karl Friedrich Schinkel i Berlin. Chateauneuf spilte en særlig fremtredende rolle under gjenoppbygningen av Hamburg etter bybrannen i 1842. Han virket også i London og Christiania.

Når det gjelder hans forhold til Norge var dette i første omgang av privat karakter; han giftet seg med Caspara Møller fra Christiania i 1846. I forbindelse med et familiebesøk i byen fikk han seg forelagt utkastene som var kommet inn til ombyggingen av Vår Frelsers kirke - nå Oslo domkirke. Han falt ikke for noen av forslagene, selv om han roste Christian H. Groschs utkast. Det endte med at Chateauneuf leverte et eget utkast og domkirken ble bygget om etter dette. Heinrich Ernst Schirmer ble ansatt som byggeleder og Chateauneuf skrev kontrakt hvor han forpliktet seg til å sette arbeidet i gang og komme til byen minst en gang.

På samme tid hadde myndighetene satt i gang planleggingen av en ny kirke i byen, det som skulle bli Trefoldighetskirken. Etter en arkitektkonkurranse vant Chateauneufs utkast. Han fikk imidlertid ikke fullført prosjektet da han døde i 1853. Fullføringen av Trefoldighetskirken ble foretatt av hans tidligere elev, Wilhelm von Hanno.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14415430v[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Structurae, Structurae person ID 1005610, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Alexis De Chateauneuf, Norsk kunstnerleksikon ID Alexis\_de\_Chateauneuf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   AGORHA, AGORHA person/institution ID 78868[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   nbl.snl.no, besøkt 24. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Arno Berg og Bernhard Hagtvedt: *Vår Frelsers kirke*, forlaget Land og kirke, Oslo 1950, side 90 ff

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexis de Chateauneuf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alexis de Chateauneuf fra Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Tyskland
**Fritz Manteuffel** (født 11. januar 1875, død 21. april 1941) var en tysk idrettsutøver som deltok i turn under de første olympiske lekene i moderne tid i 1896 i Athen.

Manteuffel deltok i øvelsene skranke, svingstang, hopp og bøylehest. I disse individuelle øvelsene kom han ikke på medaljeplass.

Manteuffel ble dobbel olympisk mester i lagkonkurransene i både skranke og svingstang. Tyskland vant begge lagkonkurransene, i svingstangskonkurransen var det kun et lag.

OL-medaljer
-----------

* 1896 Hellas’ flagg Athen - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse skranke Keiserriket Tysklands flagg Tyskland
* 1896 Hellas’ flagg Athen - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse svingstang Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritz Manteuffel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fritz Manteuffel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fritz Manteuffel – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Persaunet** er en bydel i Trondheim som grenser til Tyholt i sør, Lade i nord, Strindheim i øst og Rosenborg i vest. Persaunet er i dag preget av eneboliger med generelt store havearealer. Mest kjent på Persaunet er kanskje den nedlagte militærleiren Persaunet leir, og restauranten Tregården. På Persaunet ligger også studentbyen Camp Trondheim.

Avstanden fra Persaunet til Trondheim sentrum med bil er 3,8 km. Til fots er avstanden 2,7 km.[]

Historie
--------

Navnet kommer av mannsnavnet *Per* (*Peder, Peter*) og norr. *auðn*, ødegård. Gården er først nevnt i 1590 og lå trolig under Bakke kloster. I 1647 var gården under eie av borgermester Lauritz Bastiansen Stabell. Fra 1917 hørte gården til Strinda kommune, som bygde aldershjem og sykehus i området. 

Om lag 20 dekar av eiendommen ble brukt av okkupasjonsmakten under andre verdenskrig. Det ble da oppført en militærleir her, som senere gikk under navnet Persaunet leir. I 1945 ble leiren overtatt av Forsvaret, og Persaunet leir fikk en sentral militær tilstedeværelse frem til 2002 med tilhold av blant andre Trøndelag Sjøforsvarsdistrikt, Sør-Trøndelag Hjemmeverndistrikt, og Vernepliktsforvaltningen Trøndelag mfl.). I 2002 ble virksomheten i leiren delvis avviklet, med unntak av Luftkrigsskolen med tilhold på høydedraget Kuhaugen i umiddelbar nærhet.

Litteratur
----------

* Terje T.V. Bratberg og Jon Gunnar Arntzen (1996). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 418. ISBN 8257306428.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Stammens opprinnelige utbredelse på Taiwan, med de to største dialektene markert
**Atayalfolket** er en urfolksbefolkning på Taiwan som i 2000 talte 91 883 personer, noe som gjorde stammen til den nest største på Taiwan.

Tidligere kaltes også stammene sediq og taroko for atayal på grunn av at de hadde mange tradisjoner felles, men det er senere blitt erkjent at disse er selvstendige stammer. Stammens forfedre ble tidligere antatt å ha migrert fra Malaysia og Indonesia. Dette har imidlertid vist seg å ikke kunne stemme, idet man har funnet støtte for teorien at de opprinnelig skal ha kommet fra et område som ligger i nåværende Kina, Laos og Vietnam.

Atayalkvinne med de sedvanlige tatoveringer i ansiktet.
Før den japanske herskapsperioden ble alle stammens medlemmer tatovert i ansiktet, både kvinner og menn ved oppnådd voksenalder. Det var et tegn på at kvinnene og mennene hadde oppfylt de krav som ble rettet til dem. I okkupasjonstiden ble sedvanen forbudt, og den ble senere ikke gjenopptatt. 

Noe som ikke fantes opprinnelig var permanente høvdinger. Om det trengtes noen som hadde slike fullmakter, samlet de eldste seg, og valgte noen for en kort tid. Imidlertid tilsatte japanerne en høvding, trolig fordi det lettet japanernes kontroll over stammen. Systemet med en høvding skulle vedvare, og høvdingposten ble senere arvelig.

Referanser
----------

1. ↑  Preliminary statistical analysis report of 2000 Population and Housing Census. Directorate General of Budget, Accounting and Statistics, Executive Yuan, s26 «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. mars 2007. Besøkt 30. august 2006.
2. 1 2 3  «Atayal tribe: Recording and reviving traditions» **(engelsk)**. Taiwan Culture Portal. 10. desember 2008. Arkivert fra originalen 18. mai 2012. Besøkt 21. august 2012.
3. 1 2  «Atayal tribe» **(engelska)**. Shung Ye Museum of Formosan Aborigines. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 21. august 2012.
4. ↑  «Atayal» **(engelska)**. Digital Museum of Taiwan Indigenous People. Arkivert fra originalen 13. august 2012. Besøkt 21. august 2012.
***Persea borbonia*** er et eviggrønt tre i laurbærfamilien som vokser på kystslettene i sørøstlige USA.

Det blir opptil 25 m høyt, og alle deler av planten dufter. Bladene er ovale til elliptiske, 6–16 cm lange og 2–5 cm brede. Bladundersiden er lys og hårete, og oversiden er skinnende grønn. Frukten er en steinfrukt som er 10 mm i diameter.

*Persea borbonia* vokser på kanten av sumper. Her finnes den sammen med trær som *Nyssa biflora*, *Magnolia virginiana*, rødlønn, sumptre, *Gordonia lasianthus*, ambratre, vasseik, tulipantre, oksemagnolia, *Sabal palmetto*, sumpfuru, virakfuru, sumpsypress (både var. *distichum* og var. *imbricarium*) og atlantersypress. I busksjiktet finnes blant annet *Cliftonia monophylla*, kristtorn, *Lyonia lucida* og *Morella*. Utbredelsen omfatter kystslettene fra sørlige Delaware sørover til Florida og vestover til Texas. Arten finnes også på Bahamas.

I 2003 begynte *Persea borbonia*-trærne på Hilton Head Island i Sør-Carolina å visne, og året etter var 75–80 % av slike trær på øya døde. Årsaken viste seg å være soppen *Raffaelea lauricola* som spres av ambrosiabillen *Xyleborus glabratus*. Billen hører hjemme i tropisk og subtropisk Asia og ble først oppdaget i USA i 2002. Sykdommen spredte seg raskt, og i 2017 antok man at 300 millioner trær var døde, omtrent en tredjedel av den opprinnelige bestanden. Andre arter i laurbærfamilien blir også angrepet, blant annet avokado og den truede *Lindera melissifolia*.

Referanser
----------

1. ↑  «*Persea borbonia*». Flora of North America. Besøkt 17. mai 2017.
2. ↑  R.H. Brendemuehl. «Redbay». *Silvics of North America*. Besøkt 17. mai 2017.
3. ↑  F.H. Koch og W.D. Smith (2011). «Emerging forest pest threat: redbay ambrosia beetle and laurel wilt». I B.L. Conkling. *Forest Health Monitoring: 2007 National Technical Report*. Asheville i Nord-Carolina: U.S. Department of Agriculture Forest Service, Southern Research Station. s. 117–142.
4. ↑  M.A. Hughes m.fl. (2017). «No rest for the laurels: symbiotic invaders cause unprecedented damage to southern USA forests» (PDF). *Biological Invasions*. 19 (7): 2143–2157. ISSN 1573-1464. doi:10.1007/s10530-017-1427-z.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Persea borbonia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Persea borbonia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Persea borbonia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Persea borbonia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Persea borbonia* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Persea borbonia* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Persea borbonia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Persea borbonia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*Må ikke forveksles med Friedrich «Fritz» Jenssen*

**Fritz Jensen** (født 1890, død 21. september 1961) var en norsk buntmaker og entomolog. Han var en periode, fra 1914 til 1917 ansatt som museumsassistent ved Stavanger museum og sluttet på grunn av dårlige lønnsforhold ved museet.

Fritz Jensen ble medlem i Norsk Entomologisk forening i 1912. Hans interesse for insekter omfattet biller, teger, nettvinger, vårfluer, øyenstikkere og sommerfugler. 
I 1914 var han deltaker på Ørjan Olsens ekspedisjon til Sibir og Altaj og hadde med seg tilbake et stort materiale av biller.

Fritz Jensen bygget opp en stor insektsamling, med omhyggelig preparerte insekter. Fordi det var nødvendig for han å ha bil i sitt yrke som buntmaker, foretok han innsamlingsturer til en rekke steder i Norge. Hans samling av vårfluer skilte seg ut og var dengang trolig Norges største private spesialsamling. Insektsamlingen ble testamentert ti1 Universitetets zoologiske museum i Oslo.

Publikasjoner
-------------

* 1915 – *Stavanger Amts odonater*. Stavanger museum. Årshefte 1915. 88 sider.
* 1942 – *Bidrag til Rogalands Trichopterfauna.* Norsk entomologisk tidsskrift.

Fritz Jensen sørget for at det nesten fullførte mauskriptet til Tor Helliesen ble fullført og trykket. 

* Helliensen, Tor. 1914. *Stavanger Amts Coleoptera. Del I*. Stavanger museum. Årshefte 1914. 90 sider.
* Helliensen, Tor. 1915. *Stavanger Amts Coleoptera. Del II*. Stavanger museum. Årshefte 1915. 88 sider.

Referanser
----------

1. ↑  Sømme, L. 2004. Side 278.
2. ↑  Natvig, L.R. 1962.

Litteratur
----------

* Natvig, L.R. 1962. *In memoriam Fritz Jensen.* Norsk entomologisk tidsskrift. Bind 12, hefte 1-2. Side 67-69.
* Sømme, L. & Hansen, L.O. (bilderedaktør). 2004. *Entomologiens historie i Norge. Norsk entomologisk forening \* 1904-2004* Norsk entomologisk forening, Zoologisk museum, Universitetet i Oslo. 326 sider. ISBN 82-996923-1-8

Eksterne lenker
---------------

* Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
* Natvig, L.R. 1962. *In memoriam Fritz Jensen.* Norsk entomologisk tidsskrift. Bind 12, hefte 1-2. – pdf-fil[*død lenke*]

Portal: Litteratur