recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kongsberg Skimuseum** er en avdeling av Norsk Bergverksmuseum på Kongsberg. Sigmund Ruud tok initiativet og Birger Ruud og Petter Hugsted var pådrivere for museet, som ble bygd på dugnad og åpnet av kong Olav V 13. mai 1987.

Museets samling omfatter ca. 5000 premier, bilder og utklipp, hovedsakelig fra «Kongsbergperioden» i skihopping i årene 1924-1952, som ble gitt i gave av hopperne til Kongsberg kommune. Blant premiene er det 6 OL- og 16-VM-medaljer fra denne perioden, samt snøbrettkjøreren Stine Bruun Kjeldaas' sølvmedalje fra OL i 1998.

Kongsberg skimuseum, representert ved Petter Hugsted og Birger Ruud, ble tildelt Buskerud fylkeskommunes kulturpris i 1988. Museet var involvert i arbeidet med å få laget den skihistoriske filmserien «Skispor fra fortiden», som ble utgitt i 2006.

Kilder
------

* Hjemmeside
* Laagendalsposten: Skimuseet er trygt (24. september 2010, besøkt 17. august 2011)
* Kongsberg Turistservice: Norsk Bergverksmuseum (besøkt 17. august 2011)
* Kulturnett.no: Kongsberg Skimuseum, Norsk Bergverksmuseum (besøkt 17. august 2011)
* Buskerud fylkeskommune: Saksframlegg Buskerud fylkeskommunes kulturpris 2009[*død lenke*] (27. oktober 2009)
* Laagendalsposten: Unik skihistorie "på boks" (24. oktober 2006, besøkt 17. august 2011)
Åmot kirke Foto: Kjetil Bjørnsrud 
**Åmot prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Østerdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Åmot kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Åmot kirke.

Åmot prestegjeld og dets sogn er nå en del av Åmot kirkelige fellesråd underlagt Sør-Østerdal prosti.

Historikk
---------

*Ámóts sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.

Ved reskript 6.10.1741 ble Aamodt prestegjeld delt i to, Aamodt prestegjeld og Rendalen prestegjeld. Førstnevnte skulle omfatte Aamodt hovedsokn, Store Elvedalen sokn og Osen menighet. Rendalen skulle bestå av Øvre og Ytre Rendal annekssokn.

Ved reskript 21.9.1787 ble Osen menighet fraskilt Åmot prestegjeld og tillagt Trysil prestegjeld som et annekssokn.

Ved kgl. res. av 1.2.1879 med virkning fra 1.1.1880 ble Osen annekssokn i Trysil prestegjeld delt i to sokn; Nordre og Søndre Osen. Nordre Osen ble tilbakeført til Åmot prestegjeld, mens Søndre Osen ble værende i Trysil.

Ved kgl. res. 1.10.1868 og 9.11.1872 med virkning fra 1.1.1873 ble Aamodt prestegjeld delt i to prestegjeld, Aamodt og Store Elvedalen prestegjeld, hvert bestående av sokn med samme navn.

Åmot prestegjeld dannet grunnlaget for Åmot formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Prestegjeldet besto i den siste periode av tre sogn: Åmot, Nordre Osen og Deset. Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke.

Åmot sogn
---------

Kirken i Åmot sogn var Åmot kirke på Rena. Sognet har navn etter gården Åmot (gln. *Ámóti*, «åmøte», etter Renas sammenløp med Glomma)

### Sogneprester i Åmot sogn

* 1540–1550: Oluf Eriksen
* 1550–1579: Peder Gyrdsen
* 1580–1591: Kjeld Jensen
* 1593–1622: Jakob Svantesen
* 1622–1646: Jakob Pedersen Rise
* 1646–1685: Jens Bondesen
* 1685–1728: Oluf Jensen Hornemann

Deset sogn
----------

Kirken i Deset sogn var Deset kirke. Sognet har navn etter gården Deset.

Nordre Osen sogn
----------------

Kirken i Nordre Osen sogn var Nordre Osen kirke.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Åmot
* Nordre Osen
* Deset

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 343.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 36.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Haslum kirke i Østre Bærum
**Østre Bærum prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Asker og Bærum prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet østre del av Bærum kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Haslum kirke.

Historikk
---------

*Hasleims sókn i eystra Bœrgœimi* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet, og Haslum kirke, *Haslheims kirkja* er en av Bærums to middelalderkirker, hvorav den andre er Tanum kirke i vestre Bærum. Denne korskirken i stein er opprinnelig fra ca. 1190 og hadde allerede i middelalderen gjennomgått endringer og blitt utbygget fra langkirke til korskirke. Det sies også at kirken i tidligere tider hadde en rekke altre — 13 ifølge Norges kirker..

Haslum sogn ble senest ved reformasjonen innlemmet i Asker prestegjeld, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. Kirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Haslœims kirkja*, og er oppført i Skattematrikkelen 1647 som *Øster Bærumb sougen* i Aggers fougderie.

Ettersom de tilhørte et annet tinglag enn hovedkirken i Asker prestegjeld, dannet Vestre og Østre Bærum sogn grunnlaget for Bærum formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Etter kgl.res. av 4. september 1893, gjeldende fra 1. januar 1894, ble det vidløftige Asker prestegjeld delt i tre, ved at Vestre og Østre Bærum prestegjeld ble skilt ut som egne prestegjeld. I Østre Bærum med Høvik kirke som hovedkirke og Haslum kirke som anneks.

Ved forskrift av 3. juli 1953 ble Østre Bærum prestegjeld delt i to, ved etableringen av Haslum og Høvik prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  *Diplomatarium Norvegicum*. Christiania: P. T. Mallings Forlagshandel. 1861. s. 485.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
3. ↑  Haslum kirke, norske-kirker.net
4. ↑  Haslum kirke, norgeskirker.no
5. 1 2  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 334,369.
6. ↑  Kgl.res. 4. september 1893, kunngjort i *Norsk Lovtidende* avdeling II ,1893, s. 452.
7. ↑  Forskrift om deling av Østre Bærum prestegjeld, lovdata.no
**Sigøynerkonge** er en betegnelse som Pål Karlsen (tidligere kjent som Polykarp Karoli), en lederskikkelse i det norske sigøynermiljøet, tok i bruk på 1980-tallet. Karoli hevdet han var konge over alle sigøynere i Norge. Etter Karlsens død i 2001 hevdet sønnen Jan Roger Karlsen (Alex «Dolla» Karoli) at han var valgt til konge over 47,8 millioner sigøynere i hele Europa, men kravet ble bestridt av broren René «Roma» Karoli som hevdet det var han som var konge, og av svensken Jan Jansen, fra Jansen-familien. Et stort antall familiefedre over hele verden har gjennom tidene utropt seg selv til sigøynerkonge.[] Eksperter mener at kongetittelen ikke eksisterer og at sigøynerne ikke har noen felles leder, hverken i Norge eller Europa.

Boken *Sigøynerkongens datter*, av Pål Karlsens datter Solomia Karoli, handler om hennes oppvekst i Karolifamilien.

Referanser
----------

1. ↑  Svarstad, Per Annar Holm Christine Engh Jørgen. «- Kast dem ut, sier «sigøynerkongen»». *Aftenposten*. Besøkt 21. september 2019.
2. ↑  «- Sigøynere bløffer seg til status». *www.vg.no*. Besøkt 21. september 2019.

Litteratur
----------

* Solomia Karoli: *Sigøynerkongens datter*, Aschehoug, 2009, ISBN 9788203291777
**Fiat 8V** (eller «Otto Vu») er en sportsbil fra den italienske bilprodusenten Fiat, produsert fra 1952 til 1954. Bilen ble første gang presentert på bilutstillingen i Genève i 1952, og navnet *8V* ble valgt fordi Fiat trodde Ford eide varemerket «V8».

Kun 114 eksemplarer ble bygget, i flere ulike versjoner. Ingen var noen kommersiell suksess, men modellen gjorde det godt i racing. Bilen hadde ingen deler felles med andre Fiat-modeller, med unntak av differensialen, men flere deler ble produsert av Siata, og også brukt på deres biler. 8V ble utviklet av Dante Giacosa og designeren Fabio Lucio Rapi, og bilen var utstyrt med en V8-motor som opprinnelig hadde blitt designet for en luksussedan. 

34 av bilene hadde et fabrikksbygget karosseri fra Carozzeria Speciale FIAT. Enkelte eksemplarer hadde karosseri fra andre, italienske karosseribyggere. Carozzeria Zagato bygget 32 eksemplarer de kalte «Elaborata Zagato», mens både Ghia og Vignale også bygget karosserier. De fleste var coupé-utgaver, men også enkelte roadster-eksemplarer ble bygget.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fiat 8V – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Tanum kirke
**Tanum prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Asker og Bærum prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Tanum sogn av Bærum kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Tanum kirke.

Tanum menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Tanum sokn, underlagt Bærum prosti.

Historikk
---------

*Túnœims sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet, og Tanum kirke er en av Bærums to middelalderkirker, hvorav den andre er Haslum kirke i Østre Bærum.

Tanum kirke er en enskipet steinkirke i romansk stil fra første halvdel av 1100-tallet. Middelalderkirken er bygget over et gammelt hedensk kultsted, i nærheten av flere store gravhauger fra eldre jernalder. *Túnhœims Maria kirkja í vestra Berghœimi* ble viet til jomfru Maria den 9. mars. Den feiret sitt 850 år jubileum i 1996, hvilket tilsier at den ble oppført omkring 1146.

Kirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Tuneims kirkja*.

Kirken ble forlenget med åtte meter på 1700-tallet. Den ble på 1800-tallet ansett å være for liten, og P.H. Holtermann ble bedt om å komme med forslag til istandsettelse av kirken. Han mente den var i for dårlig stand, men foreslo å bygge en korskirke med delvis bruk av den gamle kirkens grunnmurer. Det ble imidlertid vedtatt å bygge ny kirke et annet sted, og det ble til Bryn kirke. Etter dette gikk Tanum kirke ut av bruk noen år, men den ble ikke revet og ble stående mer eller mindre urørt til den ble tatt i bruk i sommerhalvåret på 1890-tallet og satt i stand i 1901–02.

Ved kgl.res. ble fra 1. januar 1894 det store Asker prestegjeld delt i tre, ved at Vestre og Østre Bærum ble skilt ut som egne prestegjeld. I Vestre Bærum med Bryn kirke som hovedkirke og Tanum kirke som anneks.

Ved forskrift av 5. desember 1975 ble Vestre Bærum prestegjeld delt i tre, ved etableringen av Bryn, Helgerud og *Tanum prestegjeld*, gjeldende fra 1. januar 1976.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Tanum

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  *Diplomatarium Norvegicum*. Christiania: P. T. Mallings Forlagshandel. 1857. s. 314.
3. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 20.
4. ↑  Tanum kirke, baerum.kommune.no
5. 1 2  Christie, Sigrid (1996). *Tanum kirke 850 år*. [Tanum menighet]. s. 334,349.
6. ↑  Tanum kirke, norske-kirker.net
7. ↑  Forskrift om deling av Vestre Bærum prestegjeld, lovdata.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Shanghai bispedømme** (kinesisk: 天主教北京总教区, latinsk: *Dioecesis Sciamhaevensis*) er et katolsk bispedømme opprettet i 1946 av pave Pius XII. Det hadde i 2008 minst 150 000 katolikker, og tallet er økende.

Den katolske kirke i Shanghai betrakter 1608 som sin fødselsdag. Det året vendte Paul Xu Guangqi, storsekretær under Mingkeiseren Wanli tilbake til sine hjemtrakter for å begrave sin far. Denne katolske konvertitt var innom Nanjing på veien og fikk med seg derfra jesuittpateren Lazzaro Cattaneo for at han skulle forkynne den katolske tro i Shanghai. Etter to år var 200 blitt døpt, mange av dem fra Xus egen slekt.

Over de neste tre hundre årene vokste kirken, og en rekke kirker og kirkelige institusjoner ble opprettet. Et barnebarn av Xu Guangxi, Candida Xu, spilte en stor rolle for dette på et tidlig stadium.

I 1933 ble Shanghai et eget apostolisk vikariat, og tretten år senere et bispedømme. Det hadde ved kommunistenes maktovertakelse i Kina 425 kirker og kapeller. Under det kommunistiske regimes tidlige år ble kirken utsatt for voldsomme og vedvarende forfølgelser. Etter 1978 ble forholdene bedre, og etterhvert er mange kirker blitt gitt tilbake, eller det er blitt stilt til rådighet nye tomter. I 2008 hadde bispedømmet 142 kirker, hvorav nærmere hundre er sognekirker. 

Det er katolikker å finne i hele byprovinsen Shanghai. Men de historiske tyngdepunkter er i bydelen Xuhui, i distriktet Songjiang og på den store øya Chongming.

Shanghais katolske biskoper
---------------------------

Se kilde:

* Biskop Auguste Haouissée, S.J. (1933–1948)
* Kardinal Ignatius Kung Pin-Mei (1950–2000)
* *Biskop Aloysius Zhang Jiashu, S.J.* (1960–1988) (ikke-kanonisk)
* *Biskop Aloysius Jin Luxian, S.J.* (1988–2013) (ikke-kanonisk til 2005, anerkjent koadjutorbiskop i 2005 av pave Benedikt XVI)
* Biskop Joseph Fan Zhongliang, S.J. (2000–2014)
* Biskop Thaddeus Ma Daqin (2014– *men forhindret*)

Referanser
----------

1. ↑  «Diocese of Shanghai 上海, China». *gcatholic.org*. Besøkt 16. april 2015.
2. ↑  Hon, Savio (18. mars 2014), «Bishop Fan Zhongliang: Better broken jade than intact tile», *AsiaNews.it*,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Diocese of Shanghai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**David Skaufjord** (født 8. mai 1980) er en norsk regissør, manusforfatter, skribent, tegneserieskaper, programleder, låtskriver, sanger og skuespiller fra Fevik. 

Skaufjord begynte seriekarrieren i avisen *Studvest* med stripeserien Campus (senere distribuert av Bulls Press). Serien gikk blant annet i *Aftenposten* og *Bergens Tidende*. Serien *David Skaufjord ser på Film* går i seriebladet Nemi samt tidsskriftet *Film & Kino*. Serien *Daskfjord* går for tiden i seriebladene *Lunch* og *Nemi*. Skaufjord har også utgitt fantasy-tegneserien Side Quest på Egmont forlag. I 2023 ble han nominert til Sproing-prisen for sin serie *Daskfjord*.[]

Han debuterte som skuespiller under navnet Daniel Busk i spillefilmen *SINUS* i 2005.

Han har skrevet for blant annet tidsskriftene *FHM*, *Film & Kino*, *Empirix*, *Filter,* *Cinema* og *Kode24.*

Han har produsert over 120 podcaster under tittelen «David Skaufjord forklarer alt», samt podcasten «Skriveloftet» for Dramatikerforbundet. Han var fast skribent i det norske filmmagasinet Cinema før det gikk inn. 

Skaufjord er utdannet ved Universitetet i Oslo og International Theatre New York.

Regissør
--------

* Base Z (2018)
* Martin og Mikkelsen (2017)
* BMI - Turné (2016)

Manusforfatter
--------------

* *Base Z* (2018)
* *BMI - Turné* (2016)
* *High Point* (2014)
* *Dumpa* (div episoder) 2014

Skuespiller
-----------

* *Knutsen & Ludvigsen 2 - Det store dyret* (2020) - stemme
* *Best Før (2019)*
* *Now It's Dark* (2018)
* *Annie* (stemme) (2015)
* *Død snø 2* (2014)
* *Folkeopplysningen* (diverse roller) (2014)
* *Typisk deg (diverse roller) (2014)*
* *Det regner kjøttboller 2* (stemme) (2014)
* *Helt perfekt* (2012)
* *The Secret World* (videospill) (2012)
* *Tomme Tønner 2* (2011)
* *Sinus (2005)*

Diskografi
----------

* *Fevik Anthem* (2019)

Eksterne lenker
---------------

* David Skaufjord forklarer alt (Podcast)
* *Fevik Anthem* på *Spotify*
* David Skaufjord på Kode24
* Base Z på *NRK*
* David Skaufjord i Dagbladets Tegneseriekonkurranse
* (en) David Skaufjord på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) David Skaufjord hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Nyere Podcaster på Apple Podcast Arkivert 1. oktober 2020 hos Wayback Machine.
* DavidSkaufjord.com

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Broadway News** var en popgruppe fra Oslo som ble startet rundt 1978. 

Vokalist i starten var Mikkel Magnus. Allerede i 1979 sa han takk for seg og ble erstattet av Lage Fosheim som ny vokalist og tekstforfatter. Broadway News fremsto som sekstett, bestående av Lage Fosheim, Steinar Engdal, Trond Ødegård, Torstein Bieler, Tommy Aaslie og Jan Erik Løken i tillegg til dansere: Maiken Nielsen, Kirsti Dahl og Gry Sandland.

Først vant de Oslo-finalen i NM i rock i Chateau Neuf/Oslo, og 30. juli 1979 seiret de i den TV-sendte landsfinalen på Jordal Amfi. Broadway News trakk fulle hus landet over med sin new wave-inspirerte symforock og sitt koreograferte sceneshow, ikke ulikt det amerikanske bandet The Tubes. Ødegård ga seg etter debuten, og da andrealbumet kom ut var bandet blitt en kvintett uten dansere. De dro rundt i Norge og spilte til dans og holdt vanlige konserter.

I 1981 ble gruppen oppløst, men Fosheim dro det hele i gang igjen med ny besetning: Bjørn Kristensen, Bengt Olsson, Eivind Rølles, Kjell Trøsvik og Kjetil Rindal. Nå ville Fosheim prøve ut nye musikalske ideer ved hjelp av latin­amerikanske rytmer. I september forelå første resultat i form av singlen «Morgenda'n er vår»/«Se på meg» – en forsmak på albumet *Banco*.

Broadway News ble endelig oppløst i 1982, etter tre album. Fosheim og Rølles gjorde stor suksess allerede året etter, som The Monroes. Mikkel Magnus og Torstein Bieler har begge gitt ut soloalbum, og Bieler var seinere involvert i så forskjellige musikalske sammenhenger som People, Ute til lunch og Sons of Angels. Bengt Olsson ble en del av Lumbago og seinere Home Groan. Broadway News deltok på samleplaten *Blodige strenger* i 1982.

Diskografi
----------

* *Broadway News* (Snowflake, 1980)
* *Falske fjes* (Snowflake, 1980)
* *Banco* (Snowflake, 1981)
* *Beste Vol. 1* (1984)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Broadway News på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) Broadway News på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** Discogs
 |
**Fetsund Lenser** er et nasjonalt kulturminne, fløtningsmuseum og våtmarkssenter ved Glommas utløp i Øyeren ved Fetsund i Lillestrøm kommune. Fetsund Lenser ble opprettet som tømmersorteringsanlegg i 1861, og nedlagt da fløting av tømmer i Glomma opphørte i 1985. I dag er det en del av MiA - Museene i Akershus.

Ved arbeiderboligen «Vinkelen» ligger Fet kommunes tusenårssted, et flommerke i form av en ca. 7 meter høy stein med markeringer av vannstandene under de største flommene i Glomma.

Museumsområdet er et friområde med utendørs utstillinger, kafeer og museumsbutikk. På området ligger også besøkssenteret for Nordre Øyeren naturreservat.

Historikk
---------

Tømmerfløting i Glomma begynte på 1300-tallet, men fikk større omfang da oppgangssagene kom på 1500-tallet. Til å begynne med ble tømmeret i Glomma buntet, «soppet», i Bingen lenser ved Sørumsand. Herfra ble tømmerflåtene slept med båter til de mange sagbrukene langs Øyeren og i Lillestrøm. Da jernbanebrua i Fetsund kom i 1861, ble Bingen lenser flyttet til Fetsund. Ved Bingen ble det etablert en atterhaldslense hvorfra en kunne slippe på tømmer etter som det var behov ved Fetsund.

Fetsund Lenser er i dag fredet som landets eneste gjenværende fløtningsanlegg. Det er bevart som et enestående kulturminne og et levende museum med verksteder for tradisjonelt håndverk, kafé og museumsbutikk. Fetsund Lenser ligger i et vakkert naturområde ved innfallsporten til Nord-Europas største innlandsdelta. I området er det natur- og kultursti.

Bilder fra fløtningsmuseumet
----------------------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑   Besøkssenter våtmark

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fetsund Lenser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* To millioner tømmerstokker ved Sørumsand og Fetsund lenser – Filmavisen, 4. aug. 1941
* Kort om Fetsund Lenser Arkivert 22. mars 2012 hos Wayback Machine.
* Historiske fotografier fra Fetsund Lenser
* (no) «Fetsund Lenser». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Forvaltningsplan for Fetsund Lenser (PDF)[*død lenke*]

| * v
* d
* r
MiA – Museene i Akershus |
| --- |
| 
* Asker Museum
* Aurskog-Høland bygdetun
* Avistegnernes hus
* Eidsvoll museum
* Fetsund Lenser
* Follo museum
* Gamle Hvam Museum
* Hurdal Historielags Samlinger
* Linderud gård
* Lommedalsbanen
* Lørenskog Bygdemuseum
* Nes samlinger
* Oslofjordmuseet
* Rælingen Bygdetun
* Skedsmo Bygdetun
* Museumsfabrikken Strømmen
* Ullensaker museum
* Urskog–Hølandsbanen

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** KulturNav **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Bartek Obuchowicz Kaminski** (født 1977 i Polen) er en norsk skuespiller. 

Bartek Kaminski flyttet med familien sin til Kristiansand i Norge i 1983. Han er utdannet ved Statens Teaterhøgskole i Oslo, der han studerte fra 1999 til 2002 som den første polskfødte eleven ved skolen. Som skuespiller har Kaminski arbeidet blant annet ved Rogaland Teater, Trøndelag Teater, Torshovteatret, Oslo Nye Teater, Det Norske Teatret og Nationaltheatret. Han har i tillegg jobbet i Jo Strømgren Kompani i forestillingene "Departementet" og "The Society/Selskapet". Bartek Kaminski spilte hovedrollen Thomasz i NRKs serie "Kampen for tilværelsen" i 2014, og Thomas i komiserien "Hjerte til Hjerte, sesong 1", samt gjestet flere komiserier på tv bla annet "Hos Martin", "Seks som oss", "Sara og Selma" og "Nårje". Bartek Kaminski ble nominert til komiprisen for årets gjennombrudd/beste nykommer i 2011. Han ble nominert til gullruten for beste mannlige skuespiller to år på rad, i 2015 og 2016. Og i 2016 ble han nominert til Heddaprisen for beste mannlige birolle i teaterstykket "Tilnærma lik" på Det Norske Teatret.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 2006 – *Uro*
* 2020 - *Knutsen & Ludvigsen 2 - Det store dyret* (stemme)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bartek Kaminski på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bartek Kaminski hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Bartek Kaminski hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Presentasjon av Bartek Kaminski ved Oslo Nye

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Frobisher Bay og omland
**Frobisher Bay** er et relativt stort sund i Labrador-sjøen i Qikiqtaaluk-regionen i Nunavut i Canada. Det ligger i det sydøstlige hjørnet av Baffin Island. Det er om lag 230 km langt og bredden varierer mellom 40 km og om lag 20 km i buktens indre ende.

Nunavuts hovedstad Iqaluit (kjent som Frobisher Bay inntil 1987), ligger innerst i bukta. 

Innen Frobisher Bay er det et antall bukter, viker og sund. Blant disse er:

* Wayne Bay
* Ward Inlet
* Newell Sound
* Leach Bay
* Kneeland Bay
* Hamlen Bay
* Newton Fiord
* Royer Cove
* Waddell Bay

Hele Frobisher Bays kystlinje kjennetegnes av utallige smale viker hvor det renner ut mange små bekker. Det finnes høye klipper på begge sider som kan være opp til 330 m på den nordøstlige side, og dobbelt så høye i sydvest som et resultat av jordens dreining, tidlig i tertiær-tiden.

I Frobisher Bay er det en rekke øyer. Disse omfatter Hill Island, Faris Island nær Iqaluit, Pugh, Pike, Fletcher og Bruce Island ved munningen av Wayne Bay. Videre Augustus Island og Chase, McLean, Gabriel og Nouyarn.

Historie
--------

The Hondius Map, som viser Frobisher «stredet» som deler av den søndre delen av Grønland.
Frobisher Bay har fått navn etter den engelske sjøfareren Sir Martin Frobisher som, mens han lette etter Nordvestpassasjen i 1576, ble den første europeeren som så stedet. Inntil Halls reise i 1861 trodde europeerne at bukten var et strede som skilte Baffin Island fra en annen øy.

Referanser
----------

1. 1 2  «Frobisher Bay». *The Canadian Encyclopedia*. Besøkt 17. mai 2015.
2. ↑  «Frobisher Bay». *The Encyclopedia Americana (1920)*. Besøkt 17. mai 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Broen i Ås

**Leonardo da Vinci-broen** er et prosjekt av maleren og kunstneren Vebjørn Sand som en del i hans da Vinci-prosjekt. Da Vinci-broen er en gangbro, og den ligger over Europavei E18 i Nygårdskrysset i Ås kommune. Broen er 108 meter lang.

Vebjørn Sand så tegningene av broen første gang i 1985. Senere i 1995 så han en modell av broen utstilt i Stockholm, og han fikk ideen om å bygge broen i full størrelse. Broen ble åpnet i oktober 2001 av dronning Sonja.

Broen har fått solid mediedekning i Norge og i resten av verden. I USA har broen blitt omtalt i CNN, Washington Post, The New York Times og Time Magazine. Leonardo da Vinci la fram en miniatyrmodell av broen i 1502 som opprinnelig var tegnet til den tyrkiske sultanen Bayezid\_II og ment til å krysse Det gylne horn ved Bosporos-stredet. Broen skulle opprinnelig være 240 meter lang.

Det gylne horn-broen i da Vincis tegning

Se også
-------

* Liste over broer i Norge

Referanser
----------

1. ↑  Våre veger: Da Vinci-brua blir reddet
2. ↑  Vegvesenets vegkart

Eksterne lenker
---------------

* Vebjørn Sand and variations on a theme by Leonardo
* Da Vinci-broen på broer.no
* Streicker Bridge project information
* Streicker Bridge at Princeton ligner Da Vinci-brotegningen til en viss grad.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Postloven** er kortnavnet til gjeldende lov om forsendelse av post i Norge.

Postloven av 2015
-----------------

**Lov om posttjenester** (korttittel **postloven**) er en norsk lov vedtatt av Stortinget 9. juni 2015. Den ble sanksjonert av kongen 4. september 2015 og trådte i kraft 1. januar 2016.

Loven avløste lov om formidling av landsdekkende postsendinger av 1996 og gjennomførte EUs postdirektiv 2008/6/EF i norsk rett. Dette innebar full liberalisering av det norske postmarkedet og opphevelse av Posten Norges monopol på distribusjon av brev under 50 gram. Videre reduserte loven antall omdelingsdager av post fra seks til fem. Ordningen med konsesjon ble også avskaffet.

Det følger av postloven at postnummersystemet skal forvaltes av myndighetene (Nasjonal kommunikasjonsmyndighet) som en offentlig fellesressurs.

Fra 1. juli 2020 ble lovens krav til omdelingsdager redusert ytterligere, til én utlevering annenhver dag, mandag til fredag, i en toukers syklus. Dette vil si at posten utleveres mandag, onsdag og fredag en uke, og tirsdag og torsdag uken derpå, før mønsteret gjentas.

Postloven av 1996
-----------------

**Lov om formidling av landsdekkende postsendinger (postloven)** ble vedtatt 29. november 1996 og trådte i kraft 1. juli 1997. Loven ble opphevet 1. januar 2016 da lov om posttjenester trådte i kraft.

Lovens formål var å sikre et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger til rimelig pris og til god kvalitet. Loven gav Posten Norge AS monopol på befordring av brev under 50 gram. Som motytelse til denne eneretten stilte samfunnet krav om oppfyllelse av konsesjonspålagte oppgaver, blant annet levering av post til hele landet, seks dager i uka, til samme pris.

Nasjonal kommunikasjonsmyndighet forvaltet loven.

24. april 2015 kom Regjeringen Solberg med forslag til ny postlov. Det ble blant annet foreslått å avvikle postombæring på lørdager, samt innføring av EUs tredje postdirektiv, noe som blant annet innebærer fri konkurranse på levering av brev og pakker.

Referanser
----------

1. ↑  Lovvedtak 83 (2014–2015)
2. ↑  Saksgang
3. ↑  Ny postlov og endringer i 2016
4. ↑  § 35
5. ↑  Lovdata
6. ↑  Nettavisen
7. ↑  Ny postlov og endringer i 2016
8. ↑  Europaportalen[*død lenke*]
9. ↑  «Regjeringen vil avvikle postomdeling på lørdag». NRK.no. 24. april 2015. Besøkt 24. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

Postloven av 1996
* Postloven
* Post- og teletilsynets offisielle nettsted Arkivert 1. januar 2007 hos Wayback Machine.

Postloven av 2015
* Prop. 109 L (2014–2015)
* Posten Norges monopol[*død lenke*]
* EUs tredje postdirektiv
* Hva er EUs postdirektiv?
Lincoln Inn Fields med Sir John Soane's Museum
Inngangen til Sir John Soane's Museum
Seti Is sarkofag i Sepulchral Chamber fra Illustrated London News 1864.
**Sir John Soane's Museum** er et kulturhistorisk museum i London.

Museet ligger i John Soanes tidligere hjem i Lincoln's Inn Fields i Holborn i det sentrale London. Det drives av en offentlig institusjon og er finansiert av staten. I museets samlinger finnes skisser og modeller av Soanes prosjekt samt dennes samlinger av malerier, tegninger og antikviteter.

Historikk
---------

John Soane (1753–1837) var sønn av en murmester, men ble en av sin tids fremste arkitekter. Blant annet virket han som professor i arkitektur ved Royal Academy, og i 1831 ble han adlet.

I 1792 kjøpte Soane en bygning på den nordre siden av Lincoln's Inn Fields, og noe senere kjøpte han også den ene nabobygningen, slik at han var eier av bygningene med adressen Lincoln's Inn Fields nummer 12 og 13. Mellom 1792 og 1812 bygde han om husene, dels for å eksperimentere med arkitektoniske løsninger, dels for å få plass til sin voksende samling av verdifulle antikviteter. I årene 1808–1809 bygde han et atelier og et privat museum på plassen hvor det tidligere lå staller. I 1812 bygde han om fasaden mot gaten ved å legge til en kalkstensfasade. I 1823 kjøpte også Lincoln's Inn Fields nr. 14. Han var ferdig med ombygningen av nr. 14 i 1824.

Soane grunnla museet i sin livstid og fikk i 1833 parlamentet til å vedta en egen forordning om saken, *The Soane Museum Act*, som trådte i kraft ved Soanes død i 1837. Ifølge forordningen skulle den sentrale boligen med gatenummer 13 bevares «så nøyaktig som mulig» i den tilstand den var i ved Soanes død. Forordningen hadde som hensikt å unngå at eiendommen skulle tilfalle sønnen George. Han testamenterte nr. 14 til familien, og den bygningen ble derfor ikke en del av dagens museum. 

Sir John Soane's Museum er nå en statlig institusjon for arkitektur. Det har siden 1998 vært foretatt omfattende restaurering av eiendommen.

Billedgalleri
-------------

* Frokostrommet, fra Illustrated London News 1864.Frokostrommet, fra Illustrated London News 1864.
* 
* Fasaden på nummer 13 omkring 1812.Fasaden på nummer 13 omkring 1812.
* FasadeskulpturFasadeskulptur

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Charity Commission no. 313609, besøkt 14. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «SIR JOHN SOANE'S MUSEUM. (Hansard, 1 April 1833)». Hansard.millbanksystems.com. Besøkt 15. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Sir John Soane's Museums nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Per Nåvik** (1926–2007) var en norsk politiker, offiser og idrettsleder.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i en lærerfamilie i Kopperå i Meråker. Selv tok han militær utdannelse, men giftet seg i 1956 med Maren, født Bjørgum, som var lærer i Stjørdal.

Per Nåvik tjenestegjorde i Luftforsvaret og flyttet til Stjørdal i 1950, da han ble stasjonert ved Værnes flystasjon. Han oppnådde majors grad. Han la ned en stor innsats for friidretten på lokal- og kretsnivå.

### Politisk arbeid

Nåvik var innvalgt i Stjørdal kommunestyre i 26 år etter kommunesammenslåingen i 1962. De store kommunene kunne velge flere medlemmer av fylkestinget, i tillegg til ordføreren, og Nåvik ble valgt for perioden 1972–1975.

Han representerte først Venstre, men tilhørte den delen av partiet som brøt ut foran EF-avstemningen i 1972 og dannet Det Nye Folkepartiet (DNF), senere Det Liberale Folkepartiet (DLF). Nåvik var formann i DNF/DLFs fylkesorganisasjon i Nord-Trøndelag i den mest aktive perioden fra 1972 til 1978 og på nytt fra 1984 til 1986.

Stortingsrepresentant Ola H. Kveli, som også fulgte DNF, ble ikke gjenvalgt ved stortingsvalget i 1973, men både Kveli og Nåvik ble valgt inn i Nord-Trøndelag fylkesting ved det første direkte fylkestingsvalget i 1975. Nåvik ble gjenvalgt i 1979, som DNFs eneste representant, men mistet plassen i 1983. Per Nåvik satt i kommunestyret i Stjørdal frem til valget i 1987.

Nåvik var den første formannen i AL Stjørdal boligbyggelag, styremedlem i Stjørdal sparebank og styreformann i den vernede bedriften Stjørdal industri AS (senere Asvo og Fides).

Referanser
----------

1. ↑  «Bryllup». *Stjørdalingen*: 2. 1. august 1956.
2. ↑  Krogstad, Bjørn R. og Aspaas, Asbjørn (1995). *Bygdebok for Meråker. Heim og slekt*. 4. Meråker kommune. s. 523. ISBN 82-991559-3-2. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2 3 4 5  «Per Nåvik topper fylkestingslista». *Stjørdalingen*: 7. 19. august 1983.
4. 1 2  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre 150 år*. Stjørdal kommune. s. 342–345. ISBN 82-991614-0-1.
5. ↑  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre 150 år*. Stjørdal kommune. s. 348. ISBN 82-991614-0-1.
6. 1 2 3  Sakshaug, Dagfinn (1996). *Nord-Trøndelag fylkeskommune. Oversikt for tiden etter Andre verdenskrig*. Steinkjer. s. 279–281. ISBN 82-91316-27-9.
7. ↑  «DNF i Nord-Trøndelag: Fylkesårsmøte i Steinkjer der Per Nåvik takker av». *Nidaros*: 4. 11. februar 1978.
8. ↑  «Nord-Irøndelag DLF: Per Nåvik ny formann». *Stjørdalingen*: 4. 21. mars 1984.
9. ↑  «Nanna S. Hellesø DLF-formann». *Innherreds Folkeblad og Verdalingen*: 4. 11. april 1986.
10. ↑  «Godt valg for DNF i Nord-Trøndelag». *Nidaros*: 1. 20. september 1975.
11. 1 2  «Per Nåvik, DLF: Ut av fylkestinget inn i kommunestyret». *Trønder-Avisa*: 4. 15. september 1983.
***Quercus michauxii*** er en eikeart som vokser i sørøstlige deler av USA. Artsnavnet hedrer den franske botanikeren André Michaux.

Den er løvfellende og blir vanligvis 18–24 meter høy, men kan bli opptil 35 meter. Barken er sølvgrå og oppsprukket med flak som løsner. Bladstilken er 5–20 mm lang. Bladene er avlange med kileformet basis og en bølgende bladrand med 9–14 par tenner. De er 10–23 cm lange og 5–12 cm brede, skinnende mørkegrønne på oversiden, og grågrønne og hårete på undersiden. Høstfargen er rød. Nøttene sitter 1–2 sammen på en kort stilk. Nøtteskåla omslutter halvparten av nøtta.

*Quercus michauxii* vokser i fuktig, temperert klima der somrene er varme, vintrene milde og korte og nedbøren jevnt fordelt i løpet av året. Den danner skog langs små og store elver på godt drenert, siltig leire. Her vokser den sammen med kvitask, skihickory, kvithickory, bitterhickory, kviteik, sumptre og av og til også ambratre. Litt mindre vanlig er pileik og andre eikearter, kvitalm, oksemagnolia, tulipantre, amerikabøk og virakfuru. I undervegetasjonen finnes blant annet piggaralia, *Asimina triloba*, amerikaagnbøk, *Sabal minor*, sumpstyraks *Styrax americanus* og korsved.

Utbredelsen omfatter kystslettene fra New Jersey og lengst øst i Pennsylvania sørover til nordlige Florida og vestover til østlige Texas. Den vokser i Mississippi-dalen til lengst sørøst i Oklahoma, Arkansas, sørøstlige Missouri, sørlige Illinois og sørlige Indiana. Spredte bestander finnes i sørøstlige Kentucky og østlige Tennessee.

Kilder
------

* M.B. Edwards. «Swamp Chestnut Oak». *Silvics of North America*. Besøkt 16. desember 2019.
* «*Quercus michauxii*». Flora of North America. Besøkt 16. desember 2019.
* «*Quercus michauxii*». Oaks of the World. Besøkt 16. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

Bladverk
* (en) *Quercus michauxii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus michauxii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus michauxii* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus michauxii* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus michauxii* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus michauxii* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Quercus michauxii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Quercus michauxii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Edouard Dantan, motiv fra Salongen i 1880.
**Parissalongen**, **Parisersalongen** eller bare **Salongen**, på fransk **Salon de Paris**, var en årlig utstilling i Paris som skulle vise det nyeste innen samtidskunsten. I perioden fra 1699 til 1848 ble den arrangert hvert eller hvert annet år og var da den viktigste faste kunstbegivenheten i verden. Siden oppstod det konkurrende utbryterutstillinger, og Salongen skiftet navn og profil.

Historikk
---------

Salongen ble organisert første gang i 1667, etter initiativ fra Ludvig XIV, for å fremvise det franske hoffets kunstneriske smak. Fra 1725 ble Salongen vist i Louvre, og utstillingen fikk fra da av sin offisielle betegnelse *Salon de Paris*. Salongen ble den fremste autoritet for kunstnere i hele Europa utover på 1700- og 1800-tallet, og det ble ansett som en stor ære og et viktig karriereskritt å få stille ut her. Også norske kunstnere, som Edvard Munch, Christian Skredsvig, Johan Jacob Bennetter og Frits Thaulow stilte ut på Salongen. Skredsvig oppnådde også, som eneste norske kunstner noensinne, å bli tildelt den prestisjefulle gullmedaljen ved utstillingen i 1881.

Utover på 1800-tallet ble Salongen mer og mer forbundet med en konservativ og akademisk smak, og ble kritisert av stadig flere kunstnere. Både de franske realistene og impresjonistene opplevde å bli refusert av juryen gjentatte ganger, noe som førte til at en gruppe kunstnere brøt ut og arrangerte sin egen utstilling, De refusertes salong (*Salon des refusés*) i 1863. Kunstnere som Édouard Manet og Paul Cézanne viste bilder på De refusertes salong, som ble arrangert også i 1874, 1875 og 1886. Man regner De refusertes salong som den europeiske avantgardens fødsel.

Se også
-------

* De refusertes salong (*Salon des refusés*)
* Independentene (*Salon des indépendants*)
* Høstsalongen (*Salon d'automne*)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Tidslinje for kunstsalongene i Paris (på engelsk)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Gamle Svenkerud bru
**Svenkerud bru** er i dag ei hvelvbru i betong der Bergensbanen krysser Hallingdalselva ved Svenkerud, men var opprinnelig ei tørrmurt steinhvelvbru som stod klar til Bergensbanens åpning i 1909. Den opprinnelige steinhvelvbrua ble 27. april 1940 sprengt av styrker fra 4. Feltbrigades Hallingdalsgruppe i forbindelse med kampene i Hallingdal under felttoget i Norge i 1940 , for å forsinke de tyske styrkenes framrykking.

Fra 21. juni 1940 tok de tyske ingeniørstyrkenes hurtig oppsatte midlertidige bru over for en tid. Brua ble døpt Falkenhorst Brücke etter den tyske okkupasjonsstyrkens øverstkommanderende, general von Falkenhorst. Falkenhorst Brücke var plassert rundt 600 meter lengre ned langs elva, som erstatningsbru for jernbanen fram til dagens betongbru var på plass mellom de gamle brukarene 25. januar 1941.

Referanser
----------

1. ↑  Niels Hertzberg (1962). *Krigen i Norge 1940. : Operasjonene i Ådalen og i Valdres*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. s. 319.
2. ↑  Bjerke, Thor (2004). *Banedata 2004: data om infrastrukturen til jernbanene i Norge*. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 165. ISBN 8290286287.
Berg kirke
**Berg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sarpsborg prosti (i dag: Søndre Borgesyssel prosti) i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Berg kommune i Østfold fylke, og hovedkirken var Berg kirke.

Historikk
---------

*Bergs sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet, og Berg kirke, *Bergs kirkja*, fra begynnelsen av 1100-tallet er den største av Haldens middelalderkirker og antas også å være den eldste. Berg ble i høymiddelalderen omtalt som *Hveinabygd*.

### Prestegjeldet

I Biskop Eysteins jordebok fra omkring år 1390 er følgende kirker i Haldensområdet nevnt: *Berg*, *Asaka*, *Rodka* og *Iddar*. Fra gammelt av fulgte grensen mellom Berg og Idd elven Tista i Haldenvassdraget, med Berg prestegjeld på nordsiden og Idd prestegjeld på sydsiden, følgelig kom alle de tre førstnevnte sognene under Berg. Berg prestegjeld går antakelig tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Bergs Sogenn*:

* Bergs Hoffuidt Kiercke
* Rocke Annex

Det er omtalt i Skattematrikkelen 1647 som *Beriig sougen* i Jdde och Marker lehne.

Etter etableringen av byen Fredrikshald i 1665, gikk det et drøyt hundreår før Fredrikshald ble eget prestegjeld, iflg. kgl. reskr. 13.12.1769. Da ble *Nordre Fredrikshald* utskilt fra Berg og *Søndre Fredrikshald* fra Idd prestegjeld. Nordre Fredrikshald omfattet bymessige strøk nord for elven Tista, mens Søndre Fredrikshald var bymessige strøk syd for elven.

### Nyere tid

Berg prestegjeld dannet grunnlaget for Berg formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

I 1987, som følge av vedtak om endring av den kirkelige inndeling, ble Berg sokneprestembede lagt ned og prestegjeldet delt slik at Berg og Rokke sogn inngikk i Halden prestegjeld, mens Asak sogn inngikk i Idd prestegjeld.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Berg
* Rokke
* Asak

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1897). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 214.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 8.
3. ↑  Berg kirke, norske-kirker.net
4. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
5. ↑  *Halden 300 år*. Oslo: Bøndenes forlag. 1965.
6. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Østfold
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  Endringer i den kirkelige inndeling, Halden kommune, Østfold
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Aremark kirke
**Aremark prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Aremark kommune i Østfold fylke, og hovedkirken var Aremark kirke.

Aremark prestegjeld og dets sogn er nå en del av Marker kirkelige fellesråd underlagt Østre Borgesyssel prosti.

Historikk
---------

*Aramǫrk sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Middelalderkirken Aremark gamle kirke, *Aramarka Laurentius kirkja*, var en en langkirke av stein, muligens så tidlig som fra 1100-tallet, viet til St. Laurentius på Pauli omvendelsesdag (25. januar). Kirken hadde vesttårn, og koret i øst var rett avsluttet. Denne kirken ble revet ble revet ca 1850, og nye Aremark kirke ble bygget på samme sted og innviet i 1861.

Aremark prestegjeld går antakelig tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I forbindelse med avviklingen av prestegjeldet i 1989, ble det vist til at *bygden hadde hatt sogneprest i 800 år*.

Kirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Aramarka kirkja*, og prestegjeldet oppført i Skattematrikkelen 1647 som *Aremarck sougen* i Jdde och Marker lehne.

### Nyere tid

Aremark prestegjeld dannet grunnlaget for Aremark formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 14. juli 1989 ble Aremark og Rødenes prestegjeld slått sammen til nye Marker prestegjeld.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Aremark
* Øymark

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1897). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 178.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 8.
3. ↑  Aremark kirke, norske-kirker.net/
4. ↑  «Halden Arbeiderblad 1989.07.24». Norge;Viken;;Halden;;;;. 24. juli 1989. s. 10-11.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Opprettelse av Marker prestegjeld, lovdata.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Holmen kirke
**Holmen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Asker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Holmen sogn av Asker kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Holmen kirke.

Holmen menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Holmen sokn, underlagt Asker prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. 29. mars 1968 ble Holmen kapelldistrikt i Asker prestegjeld under Asker og Bærum prosti i Oslo bispedømme utskilt ut som eget sogn og prestegjeld.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Holmen

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------



1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Holmen Kapelldistrikt, lovdata.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no