recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Byparken i Stavanger.
Paviljongen midt i parken Foto: Helge Høifødt 
Parken på østsiden av Breiavatnet Foto: Helge Høifødt 
**Byparken i Stavanger** er parkområdet rundt Breiavatnet. I anledning av tusenårsstedet har kommunen pusset opp parken. Kommunen har opparbeidet området rundt paviljongen og Domkirken, et arbeid som ble startet i mai 2004 og avsluttet i 2005. Parken ble gjenåpnet samtidig som Stavanger kommune mottok Miljøverndepartementets bymiljøpris i 2005 for dette og flere andre anlegg. Fra byparken kan du også oppleve Stavanger Skyline.

I nord ligger Domkirken og Kongsgård skole, langs østsiden av vannet ligger det noen restauranter, i sør ligger Jernbanestasjonen og i vest ligger Atlantic hotel. Natursteinsmurene rundt vannet er satt i stand, og utbedring av gamle og også nye sitteplasser er kommet til. Et steingjerde skjermer en del for støyen fra Kongsgata.

I opparbeidelsen av Byparken ble det lagt vekt på ivaretakelse av historiske og antikvariske verdier samtidig som det var behov for å fornye parken og gjøre den mer brukervennlig. Slik ble det unngått å gjenreise Alexander og Kitty Kiellands barndomshjem i Kiellandshagen. Det var et hovedmål å bevare de gamle trærne i parken, og der det var hull i den gamle alme-alléen ble det plantet inn nye trær. Byparken har beholdt sin rikdom av blomstrende planter, grønne flater, vakre detaljer i belysning og materialer, og ikke minst sine store, flotte trær. Den gamle almealléen er fremhevet og satt i stand, gangveisystemet er forenklet og parken er blitt mer grønn. Parken er blitt mer brukervennlig for ulike arrangement.

Parken fungerer som knutepunkt for de viktigste møtestedene og kommunikasjonspunktene i byen, Domkirkeplassen, Torget og Jernbanestasjonen.

Fram til 1866 var Byparken delt i Stavanger kirkegård og parken til Kongsgård. Området ble da lagt ut til park for allmennheten, og det ble laget gangvei langs Breiavatnet forbi Kongsgård.

Byparken ble i 2009 kåret til Årets grønne park av Norske anleggsgartnere.

Statuer i Byparken
------------------

* «*Sigbjørn Obstfelder*» av Gustav Vigeland, 1917, malakitt.
* «*Gutten og bukken*» av Stinius Fredriksen, 1925, bronse.
* «*Arne Garborg*» av Gunnar Janson, 1947, granitt. Resultat av innsamlingsaksjon organisert av bondeorganisasjonene etter Garborgs død.
* «*Andemor*» av Erik Haugland, 1953, bronse.

Referanser
----------

1. ↑  «Byparken kåret til «Årets grønne park».» *Stavanger Aftenblad*, 14. oktober 2009 Arkivert 16. oktober 2009 hos Wayback Machine. (avlest 15. november 2009)

Kilder
------

* Bærheim Anders: "Utvidelsen av Kongsgaten. Det må bli slutt på den forståelsesløse behandlingen av Domkirkens omgivelser", Stavanger Aftenblad, 18. desember 1936.

Eksterne lenker
---------------

* Byparken i Stavanger-NLA.no
* Flyfoto med kartmulighet Arkivert 21. januar 2022 hos Wayback Machine. (lest 8. august 2008)
**Claus Bjørn** (født 7. oktober 1944, død 19. april 2005) var en dansk historiker.

Claus Bjørn ble *mag. art.* i historie ved Københavns Universitet i 1970. Året etter ble han ansatt som amanuensis, senere lektor i landbrukshistorie ved Københavns Universitet.

Bjørn var formann for Landbohistorisk Selskab fra 1983 til 1995. Han var redaktør for tidsskriftet *Fortid og Nutid* fra 1975 til 1985, og for det fire bind store verket *Det Danske landbrugs historie* (1988–1989). Han skrev bindet om første halvdel av 1800-tallet i *Gyldendal og Politikens Danmarkshistorie* (1990), samt flere biografier.

Bjørns forskningsområde var landbrukshistorie, spesielt sett i forhold til Danmarks politiske historie på 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 21. april 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Anders Leegaard Knudsen. «Claus Bjørn» **(dansk)**. Den Store Danske, Gyldendal. Besøkt 22. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |

Portal: Danmark
Et **kronometer** er et urverk i en klokke som er testet og sertifisert til å møte spesifikke presisjonsstandarder. I Sveits kan bare urverk som er sertifisert av Contrôle Officiel Suisse des Chronomètres (COSC) kalles kronometre. 

John Harrisons marine-kronometer
Uttrykket *kronometer* brukes også for å beskrive marine kronometre, som brukes til astronomisk navigasjon. Det første marine-kronometret ble konstruert av John Harrison i 1730. I 1761 hadde han laget en forbedret versjon (kalt *H4*), og fikk etterhvert utbetalt belønningen den britiske regjeringen hadde utlovet for konstruksjonen av et nøyaktig skipskronometer. Dette var det første urverket som var nøyaktig nok til at et fartøys øst/vest-posisjon (lengdegrad) kunne fastslås ved å måle solvinkelen. De neste 250 årene var et nøyaktig kronometer helt essensielt for enhver form for sjø- eller luftnavigasjon, inntil innføringen av GPS på slutten av det 20. århundre. Marine-kronometret brukes i praksis ikke i navigasjon i dag.

Mekaniske kronometre
--------------------

Kronometre har ofte inkludert forskjellige innovasjoner for å øke nøyaktigheten. Harde stener som diamanter, rubiner og safirer blir ofte brukt i lagrene for å minske friksjon og redusere slitasjen på urverket. Urmakere benyttet seg gjerne av de fysiske egenskapene til edelmetaller som gull, platina og palladium.

### Komplikasjoner

Når man snakker om klokker, er komplikasjoner i mekaniske klokker en spesialfunksjon utover det å vise tiden. Eksempler på slike komplikasjoner er:

* Tourbillon
* Evighetskalender
* Kronograf
* Gangreserveindikasjon
* Indikasjon av månefase

I dag
-----

Atomur og radiostyrte ur har gjort mekaniske ur overflødig for vitenskapelige og industrielle formål, men noen urprodusenter lager fortsatt kronometre.

Offisielt sertifiserte kronometre
---------------------------------

Over 1 000 000 urverk sertifiseres hvert år av COSC, flesteparten i mekaniske armbåndsur. Ifølge COSC er et kronometer et høy-presisjonsurverk som kan vise sekunder og har et urverk som er testet over flere dager i forskjellige posisjoner, ved forskjellige temperaturer av en nøytral instans (i praksis COSC). Hvert urverk er testet i flere dager i fem forskjellige posisjoner og tre forskjellige temperaturer. Alle sveitsiske klokker med påskriften *chronometer* inneholder et sertifisert urverk.

Se også
-------

* Klokke (ur)
* Armbåndsur
* Rolex

Referanser
----------

1. ↑  Royal Museums Greenwich: John Harrison and the Longitude problem Besøkt 4. mai 2015

Eksterne lenker
---------------

* Contrôle Officiel Suisse des Chronomètres

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Folkehøgskolerådet holder til i Øvre Vollgate 13 i Oslo
**Folkehøgskolerådet** er de norske folkehøgskolenes samarbeidsorgan. Her er skolene og organisasjonene representert, og rådet forvalter folkehøgskolens interesser. Folkehøgskolerådet skal arbeide for at folkehøgskolene får gode økonomiske, administrative og pedagogiske betingelser for driften.

Internasjonalt Utvalg for folkehøgskolen (IU)
---------------------------------------------

**Internasjonalt Utvalg for folkehøgskolen** (IU) er et rådgivende og tilretteleggende organ under Folkehøgskolerådet i Norge. Utvalget arbeider, gjennom informasjons- og opplysningsarbeid, for at folkehøgskolene skal bidra til å skape en mer rettferdig verden. IU sin målsetning er at folkehøgskolen skal, gjennom informasjons- og opplysningsarbeid om Nord/Sør-forhold og utviklingsarbeid, bidra til å endre holdninger, handlinger og politikk i Nord med sikte på å skape en mer rettferdig verden. Ett av temaene IU jobber med er Pedagogigkk for de Rike (PfR). Pedagogikk for de Rike er et aktivt og deltakende undervisningsopplegg som er et tilbud til alle folkehøgskoler i Norge. Målet er å bevisstgjøre hverandre på hva økonomisk rike i Nord kan gjøre ved å endre sine holdninger og handlinger for at verdens felles framtid skal bli best mulig. PfR ble utviklet etter støtte fra Norad i 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Folkehøgskolerådet Arkivert 6. juli 2012 hos Wayback Machine.
* Internasjonalt Utvalg for folkehøgskolen Arkivert 26. mai 2019 hos Wayback Machine.
* Folkehøgskolene
Johann Gottfried von Herder
**Folkediktning** er et begrep som er laget etter modell av Johann Gottfried von Herders *Volkslied* (Folkevise). Herders ide innebar at det fantes en diktning som lever i øre og hjerte, uavhengig av de klassiske genrekrav. Dette var dikting som gav direkte uttrykk for folkesjelas (nasjonens) særpreg eller lynne. 

Brødrene Jacob og Wilhelm Grimm. Malt av Elisabeth Maria Anna Jerichau-Baumann, 1855.
Begrepet virket svært inspirerende på mange som begynte å samle inn muntlig diktning (Brødrene Grimm, M.B. Landstad og Asbjørnsen og Moe) eller begynte å dikte folkedikting (Henrik Wergeland, Oehlenschläger eller Bürger) 
Utover 1800-tallet kom anonymt opphav og muntlig tradisjon til å overta som viktigste kjennetegn på folkedikting. Denne fokuseringen førte til en ny kunnskap om den muntlige traderingen, men skapte også et kunstig skarpt skille mellom folkediktning og litterær diktning.
Ideen om at folkedikningen gav uttrykk for selve folkets tanker og lynne hang fremdeles ved, og har for så vidt en reell bakgrunn siden det muntlig traderte er blitt omdiktet, tildiktet og tilpasset gjennom flere generasjoner. Men folkediktningen er likevel ikke nasjonal. Eventyrtypene er i høyeste grad internasjonale mens den konkrete utformningen er lokal.

Inspirert av Herders ideer begynte lærde menn i Tyskland å interessere seg for den folkelige diktningen. I Tyskland ga brødrene Grimm i perioden 1812 til 1815 ut folkeeventyr og deres arbeid var en viktig inspirasjon for Asbjørnsen og Moe som er de mest kjente innsamlerne av eventyr og sagn i Norge. Asbjørnsen og Moe ga i 1832 ut en stor samling med eventyr og sagn fra hele Norge.

På 1800-tallet var nasjonsbyggerne mest interessert i de «store» folkediktgenrene: Folkeviser, 
eventyr og sagn. Men etter hvert ble det også samlet inn stev, slåttestev, barnerim, ordtak, gåter og andre smågenre.

I litteraturhistorier har ofte folkediktningen blitt plassert i perioden mellom den norrøne diktningen og reformasjonen (perioden 1350-1500), men dette er i beste fall en hypotese, delvis fordi man nesten ikke har kilder som kan fortelle noe om folkedikting i denne perioden, men også fordi en stor del av folkediktningen må ha fått sin form lenge etter reformasjonen.

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Claudius Jacob Schive** (født 1. september 1792 i Bergen, død 26. februar 1878 i Sandnes) var tollinspektør i Stavanger fra 1840. Han skrev bøker og artikler om mynthistorie og Stavanger domkirke. Han er omtalt som Norges første numismatiker og Norsk Numismatisk Forening har opprettet Schivemedaljen for å hedre fremtredende numismatikere.

Som assistent for den første kanal- og havneinspektøren Fredrik Christopher Gedde utarbeidet Schive i 1827 den første omfattende vassdragsbeskrivelse, nemlig av Vorma og Glomma. Beskrivelsen ble utført for å finne ut om disse elvene kunne bli farbare for skip, og offentliggjort i 1828.

Schive ble etter dette kanal- og havnedirektør fra 1828 til 1840. Mellom 1830 og 1832 stod han bak en modernisering av fyrvesenet, og innførte det såkalte franske linsesystemet.

Schive var en ivrig myntsamler, og forærte 2207 mynter til Bergen Museum i 1849. Han laget også en myntkatalog for Bergen Museum, og utga verket *Norges Mynter i Middelalderen* i 1865. 

Han drev med arkeologiske utgravninger under Kleiva i Stavanger der han mente å påvise grunnmurene til Olavskirken i Olavsklosteret, og i Kirkegata nær Arneageren der han mente å ha påvist Martinskirken. Han utpekte Vistehålå i Randaberg for å få Bergen Museum til å gjøre arkeologiske undersøkelser der. I 1878 fikk han publisert artikkelen Mærkelige Hoveder i Klæbersten i og udenpaa Stavanger Domkirkes Chor.

I 1865 var han med og startet Stavanger kunstforening.

Kongsgata 68 var hjemmet til Claudius Jacob Schive i 1840- og 1850-årene. Foto: Arne Kvitrud, 2010
Han bar kommandørkorset av St. Olavs Orden og Sverdordenens ridderkors.

Han har en gate oppkalt etter seg i Stavanger: Schives gate på Våland, og en på Briskeby i Oslo: Schives gate.

Bibliografi
-----------

Schive, C.I. (1792-1878) (1828). *Foreløbig Undersøgelse over Vormen og Storelven eller Glommen, hvorvidt disse Elve ere eller kunne gjøres skikkede til Befaring med Flodfartøier*. Christiania: Trykt hos Chr. Grøndahl. 

Schive, C.I. (1792-1878) (1865). *Norges Mynter i Middelalderen*. Christiania: H. Tønsberg.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Claudius Schive, Store norske leksikon-ID Claudius\_Schive[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Claudius i kirkeboken Claus Jacob Schive, Norsk biografisk leksikon ID Claudius\_Schive, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Elektrisitetslandet Norge : fra norsk vassdrags- og elektrisitetsvesens historie. s.21. Johan Vogt (1971) nb.no
4. ↑

Kilder
------

* Johan Vogt: *Elektrisitetslandet Norge – Fra norsk vassdrags- og elektrisitetsvesens historie*. Universitetsforlaget 1971, side 21.
* "Benna": Tollinspektøren som ble vår største myntekspert, Stavanger Aftenblad, 18. mars 1967.
* B. Morgenstierne: Claudius Jacob Schive, Ny Illustrert tidende, 1875, side 321.
* Underoff.: Claudius Jacob Schive, 1878-1879, side 15.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**John E. Huettner** (født 21. oktober 1906, død 4. august 1970) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker; 1932 i Los Angeles.

Huettner ble olympisk mester i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Angelita» som vant i 8-meterklassen foran «Santa Maria» fra Canada. Det var kun to båter i denne klassen. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.

Mannskapet på «Angelita» var; Huettner, John Biby, William Cooper, Carl Dorsey, Owen Churchill, Pierpont Davis, Alan Morgan, Alphonse Burnand, Thomas Webster, Robert Sutton, Richard Moore og Kenneth Carey

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles – Gull **Gull** i seiling, 8-metersklassen USAs flagg USA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Huettner – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) John Huettner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Huettner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Huettner – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Huettner – World Sailing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Eirik Rossen** (født 22. januar 1948) er en norsk redaktør, journalist og leksikonmedarbeider, tidligere sentral politisk aktivist på venstresiden. 

Rossen kom fra en familie der faren arbeidet i FN, og fikk derfor tidlig erfare språk og kulturer i ulike verdensdeler. Selv fullførte han sin sveitsiske artium i Genève. Høsten 1966 kom han til Norge og Universitetet i Oslo. Der ble han cand.mag. (kybernetikk) og tok filologisk hovedfag. Senere arbeidet han en periode som gymnaslærer.

På 1970-tallet sluttet han seg til den voksende ml-bevegelsen, og ble etter hvert engasjert i AKP(m-l) og i partiets solidaritetsarbeid for Kambodsja. I 1975 var han sentral da Vennskapssambandet Norge-Kampuchea ble stiftet. Han var sekretær i AKPs internasjonale utvalg fra august 1976 til desember 1978. I årene 1978–1980 var han utenriksredaktør i *Klassekampen*, og gjennomførte i oktober 1979 en reportasjereise blant flyktninger i grenseområdet mellom Thailand og Kambodsja. På bakgrunn av egne erfaringer og den voksende kritikken mot Pol Pot-styret tok Rossen på begynnelsen av 1980-tallet et oppgjør med partiets og eget syn på Røde Khmers Kambodsja.

I 1981 begynte Rossen i Aschehoug forlag. Der arbeidet han med redigering av lærebøker og var en drivkraft i arbeidet med å skape ny pedagogisk dataprogramvare for bruk i skolen.[]

Fra 1985 har Rossen hovedsakelig arbeidet som redaktør og journalist innen datapressen, i bladet *Datatid* fram til 1996, deretter på nettstedet *digi.no*.

Han har i tillegg arbeidet for Store norske leksikon fra 1986, og har skrevet for Norsk biografisk leksikon. I leksikonsammenheng har han jobbet med fagfeltene data og IT.

Referanser
----------

1. ↑  Side 86 - 87, *ml-boka*, elektronisk bonusutgave, Kaderprosjektet (2004) Arkivert 21. juli 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Presentasjon av Rossen som leksikonredaktør hos SNL. Arkivert 13. august 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon av Rossen som leksikonredaktør hos SNL.
* Rossen om Kampuchea i tidsskriftet Rødt! nr 3 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Háttalykill** (*Háttalykill inn forni*, norsk: *Håttalykill*) er et norrønt dikt fra ca 1145 som ble diktet av den islandske skalden Hallr Þórarinsson og jarlen Ragnvald Orknøyjarl (Ragnvald Kale Kolsson) (1100 – 1158). Diktet ble til mens Hallr var i veitsle hos Ragnvald jarl på Orknøyene på 1140-tallet. Det handler om gamle konger og helter, både legendariske og mytiske. Det norrøne navnet Háttalykill betyr rettledning (lykill) i versemål (háttr). Diktet i sin opprinnelige form hadde fem vers på hvert versemål, men «*folk tykte kvædet var altfor langt*». Diktet ble derfor nedkortet til to vers på hvert versemål og har i overlevert form 82 vers. De to første versene er diktet i verseformen ljóðaháttr, de to neste i kviðuháttr osv.

Diktet innledes slik:

*Skyldr at skemta*
*þykkik skǫtnum vera*
*þeims vilja nýt môl nema,*
*forn frœði lætk*
*framm of borin,*
*ef ér vilið heyrt hafa.*
Diktet er i to deler, en første del om sagnkonger og helter som Sigurd Fåvnesbane, Ragnar Lodbrok og Ragnarssønnene, Svipdag, Rolf Krake og to svenske konger, Erik Seiersæl og Styrbjørn. Del to omtaler de norske (historiske) kongene fra Harald Hårfagre til Magnus Berrføtt. Diktet er med andre ord et lovkvad over gamle legendariske og mytiske konger, men det gir seg ikke inn på å gi noen spesielle karakteristikker av kongene ut over å omtale dem som tapre krigere.

Diktet er overlevert i to manuskripter, Holm papp 25 8°x (papp25x) og UppsUB R 683x (R683x)

Loptr Guttormsson
-----------------

Det eksisterer også et senere dikt (fra første haldel av 1400-tallet) med navnet Háttalykill. Dette er skrevet av høvdingen og ridderen Loptr Guttormsson og er et elskovsdikt til hans elskede Kristin.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. nettstedet Allkunne
2. ↑  Dette er omtalt i Orknøyingenes saga, kap. 81
3. ↑  Finnur Jónsson, den islandske litteraturs historie, 1907, s 181
4. ↑  Jf. omtale på nettstedet til The Scaldic Project[*død lenke*]
5. ↑  Finnur Jónsson, den islandske litteraturs historie, 1907, s 409
***Operasjon Tordensky*** (originaltittel ***Thunderball***) er den 8. romanen om den britiske hemmelige agenten James Bond, skrevet av Ian Fleming. 

Boken ble publisert i 1961. Den er kontroversiell fordi Fleming ble saksøkt av to personer innen film-industrien siden de mente at Fleming hadde plagiert et film-manus de tre hadde skrevet sammen. Boken ble filmatisert i 1965.

Handling
--------

Under et møte med sin overordnede, M, får James Bond vite at hans siste fysiske vurdering var alt for dårlig på grunn av overdreven alkohol og røyking. M sender Bond til en helse-klinikk for to ukers behandling, og forbedre tilstanden. Ved klinikken møter han grev Lippe, et medlem av en kriminelle organisasjon kalt Red Lightning Tong fra Macau. Når Bond får vite om Tong-forbindelsen, forsøker Lippe å drepe ham. Bond blir imidlertid reddet av en sykepleier, og gjengjelder deretter mot Lippe og sender ham til sykehus i en uke.[]

Den britiske statsministeren mottar en kommunikasjon fra SPECTER (Special Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion) en verdensomspennende kriminell virksomhet, under ledelse av Ernst Stavro Blofeld. SPECTRE har nylig fått tak i et militært fly kalt Villiers Vindicator, og beslaglagt to atombomber, som SPECTER kommer til å bruke for å ødelegge to store mål på den vestlige halvkule - med mindre løsepenger blir betalt.[]

Lippe ble sendt til klinikken for å overvåke Giuseppe Petacchi, en italiensk flyvåpenpilot stasjonert ved en nærliggende militærbase. Selv om Lippe gjennomføre sine oppgaver, anser Blofeld ham som alt for upålitelig på grunn av hans sammenstøt med James Bond - og han får Lippe myrdet. Amerikanerne og britene lanserer deretter en hemmelig operasjon kalt Operation Thunderball, i forsøk på å narre SPECTRE og få tak i de to atombombene. M, gir Bond ordre om å reise til Bahamas for å undersøke saken nærmere. Bond møter Felix Leiter, fra CIA, og møter også Dominetta "Domino" Vitali, og rekrutterer henne for å spionere for seg. Men Vitali blir imidlertid oppdaget, og torturert for informasjon.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Kevin McClory - Obituaries». The Independent. 7. desember 2006. Arkivert fra originalen 6. august 2011. Besøkt 17. november 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC
 |
**Krøyt** (etablert 1993) er en norsk jazzgruppe, kjent fra flere utgivelser.

Den består av
Kristin Asbjørnsen sang,
Øyvind Brandtsegg tangent og vibrafon, samt
Thomas T. Dahl gitar.
Deres debutplate var *Sub* (Curling Legs, 1997).
Etterfølgeren kom med *Low* (BP, 1999), som ga Spellemannprisen 1999 i «åpen klasse».
I samarbeid med svenske Fläskkvartetten utvirket de bestillingsverket til Moldejazz 2001.
Platen *Body Electric* (EP, Music Network, 2001) inneholdt *Silent* som ga Edvard-prisen (2000).
Til Vinterspillene skrev de *Frozen waterfall*. Deres seneste utgivelse er platen *One heart is too small* (Yonada, 2001).

På oppdrag fra Nordisk Kulturfond turnerte de Köln, Bergen, New York City og Tammerfors (2000), hvorpå de underholdt det ganske land på oppdrag fra Norsk jazzforum (2001).
Trioen har også laget fremføringen *While my heart beats still*, i samarbeidet med Vertavo-kvartetten (2003).

Referanser
----------

1. ↑  Krøyt på Norgesturné fra Norsk Musikkinformasjon (3.2.2001)
2. ↑  Krøyt og Vertavo i Samspill på Rockefeller. fra Norsk Musikkinformasjon (12.4.2003)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Krøyt på Discogs Rediger på Wikidata
* (no) biografi fra Norsk Musikkinformasjon

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Leopold Kindermanns villa** (polsk *Willa Leopolda Kindermanna*) ligger ved Wólczańska-gaten 31/32 i Łódź. Bygningen regnes for å være et av de fremste eksempler på art nouveau i Polen, og kalles også for «den polske art nouveaus perle».

Villaen ble bygd i 1903 etter tegninger av Gustaw Landau-Gutenteger til Leopold Kindermann og hans kone Laura. I dag huser bygningen Miejska Galeria Sztuki (*Byens kunstgalleri*). 

Bygningen har mansardtak. Elevasjonen preges av småtårn og karnappvinduer og er rikt utsmykket med plantemotiver: kastanje- og epletreblader, solsikker og druefrukter. Elevasjonens murpuss presenterer forskjellige fargenyanser. Enkelte av vinduene, som for øvrig alle er forskjellige hva hverandre, er dekket med dekorative, bølgende gitter. En epletreformet portikus fører til villaens hovedinngang. Bygningens indre er også bevart i sin opprinnelige form, og prydes av stukkdekorasjoner (roser, iriser og valmueblomster) i art nouveau. I hallen og salongen finnes dessuten vakre glassmalerier.

Galleri
-------

* Leopold Kindermanns villaLeopold Kindermanns villa
* Leopold Kindermanns villaLeopold Kindermanns villa
* Leopold Kindermanns villaLeopold Kindermanns villa
* Leopold Kindermanns villaLeopold Kindermanns villa
* Leopold Kindermanns villaLeopold Kindermanns villa

Referanser
----------

1. 1 2   www.iconichouses.org, besøkt 16. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
Skjematisk plan for en monopteros
En **monopteros** (gresk: ὁ μονόπτερος fra Polytonic: μόνος, enkeltvis og dobbelt τὸ πτερόν), flertall **monopteroi**, er et byggverk med søylegang som støtter et tak, men uten vegger, og uten indre kammer i motsetning til tholos.

Greko-romansk arkitektur
------------------------

Arkitekten Vitruvius beskriver monopteros som et tempel uten cella, plassert på et forhøyet podium med trinn som skal utgjøre 1/3 av tempelets diameter. Søylene skal være like høye som tempeletes diameter, og søylenes tykkelsen skal være 1/10 av lengden, inkludert et kapitél. Entablementet skal være halvparten så høyt som diameteren mellom søylene.

Barokken
--------

I barokk og klassisk arkitektur ble monopteros et yndet motiv i engelsk og fransk hager som et «musenes tempel». Monopteros ble også oppført i tyske parker som i Den engelske hagen i München og i Hayns Park i Hamburg-Eppendorf. Mange brønner i parker og spa-sentre ble utformet som en monopteros. Mange monopteroi har dekorative elementer som portiko, plassert foran monopterosen.

Mange monopteroi beskrives som rotunder, på grunn av den runde fasoongen, men mange monopteroi har kvadratisk eller mangekantet planløsning, som ikke ville bli beskrevet som en rotunde. Ett eksempel er musenes tempel i Tiefurter Park, Weimar, som har en sekskantet grunnplan.

* Tempel i Olympia (antikk)Tempel i Olympia (antikk)
* Musetempelet i Tiefurter Park, Weimar (1790)Musetempelet i Tiefurter Park, Weimar (1790)
* Soltempel av C. F. Hansen i Eutiner slottspark (19. århundre)Soltempel av C. F. Hansen i Eutiner slottspark (19. århundre)
* Monopteros i Esch-sur-Alzette (1936)Monopteros i Esch-sur-Alzette (1936)
* Rotunde i OrenburgRotunde i Orenburg
* Rapallos musikkpaviljongRapallos musikkpaviljong
* Paviljongen i Haugesunds byparkPaviljongen i Haugesunds bypark

Referanser
----------

1. ↑  monopteros — Meyers Fremmedordbog
2. ↑  Vitruvius (23 f.Kr.). *De architectura*. IV 8.1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Monopteros – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Monopteros – ordbokoppføring |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
**Mahavamsa** er et historisk episk dikt som er skrevet på det indoariske språket Pali. Diktet forteller historien om de srilankiske kongene fra 543 f.kr til 362 e.kr. fra kong Vijaya til kong Mahasena. Det antas å være skrevet av en buddhistisk munk i det 5. århundre.

Den første versjonen på engelsk ble publisert i 1837 av George Turnour, en historiker fra Sri Lanka. Den første tyske oversettelsen av Mahavamsa kom først i 1912 av Wilhelm Geiger. Denne versjonen ble så oversatt til engelsk igjen av Mabel Haynes Bode.

Referanser
----------

1. ↑  *Mahavamsa*. Ceylon Government. 1912.

Kilder
------

* 

*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |
| --- |
| Search Wikisource |
| Wikisource inneholder tekst fra 1911 Encyclopædia Britannica artikkel Mahavamsa. |
| * v
* d
* r
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |
Tagalog mennesker fra Boxer-kodeksen fra cirka 1595
**Maharlika** var den føydale krigerklassen i det gamle tagalogsamfunnet i Luzon på Filippinene. De tilhørte klassen lavere adel, og var frie (ikke slaver eller underlagt andre). De hadde de samme rettigheter og plikter som den sosiale klasse som var høyere rangert enn dem selv, timawaene, og dannet en klasse over de ufrie alipin (som den tredje klassen) i det førkoloniale føydale tagalogsamfunnet.

Moderne bruk av navnet
----------------------

Tidligere president i Filippinene, Ferdinand E. Marcos, foreslo å endre navnet på navnet på landet til Maharlika for å komme vekk fra navnet «Filippinene» som er et navn området ble gitt av okkupasjonsmakten Spania oppkalt etter sønnen til den spanske kong Karl I, den senere kong Filip II.

Ideen om navnet Maharlika som nytt navn på landet er også stadig populært blant muslimske filippinere, urfolket Lumad, og andre filippinske folk som kjempet mot spansk kolonisering.

Ordet Maharlika brukes mange steder, for eksempel til den semi-profesjonelle basketball ligaen, Maharlika Pilipinas Basketball League eller MPBL.

President Rodrigo Duterte er også en av dem som har foreslått av navnet på landet burde endres til Maharlika.

Referanser
----------

1. ↑  Scott, William Henry (1992). *Looking for the Prehispanic Filipino and Other Essays in the Philippine History*. Quezon City: New Day Publishers. ISBN 971-10-0524-7.
2. ↑  Wolfgang Bethge. «King Philipp II and the Philippines». Literary Bridge Philippines. Arkivert fra originalen 19. januar 2018. Besøkt 14. februar 2019.
3. ↑  Nathan Gilbert Quimpo (2003). «Colonial Name, Colonial Mentality and Ethnocentrism». *Kasama*. 17 (3).
4. ↑  ABC nyheter
**Mahasti** (født som **Eftekhar Dadehbala** 16. november 1946, død 25. juni 2007 i hennes hjem i Santa Rosa i California) var en legendarisk persisk sanger og diva. Hun var den yngre søsteren til sangeren Hayedeh. 

Eftekhar Dadehbala var en iransk sanger. Hennes far var fra Tabriz i Sør-Aserbajdsjan og hennes mor fra Rasht i Nord-Iran. Hun var yngre søster av en sanger som ble kjent under artistnavnet Hayedeh. Mahasti og hennes stemme ble oppdaget av maestro Parviz Yahaghi, en iransk komponist og fiolinist. Mahasti var blant en gruppe sangere som begynte sin karriere på det tradisjonelle persiske radioprogrammet Gol ha dere Rangârang i 1963. 

Mahasti har arbeidet sammen med noen av de mest kjente iranske komponistene, som Parviz Yahaghi, Habibollah Badiei, Homayoon Khorram, Asadollah Malek, Anooshiravan Rohani, Jahanbakhsh Pazooki, Hasan Shamaeizadeh, Mohammad Heidari, Jamshid Sheibani, Sadegh Nojooki, Manoochehr Cheshmazar og enkelte yngre komponister som for eksempel Bijan Mortazavi, Faramarz Aasef, Mehrdad Asemani og Shadmehr Aghili. I 1978, like før utbruddet av den iranske revolusjonen, emigrerte Mahasti til Storbritannia, og deretter til USA, hvor hun bble boende resten av livet. 

I mars 2007 kunngjorde Mahasti offentlig at hun hadde kjempet mot kreft i tykktarmen i fire år.[] Mahasti ble gravlagt ved Westwood Village Memorial Park Cemetery i Westwood i California 29. juni 2007, samme kirkegård hvor hennes søster Hayedeh ble gravlagt.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Mahasti Dadebala, Find a Grave 26828492, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.radiojavan.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mahasti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mahasti på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Mahasti på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Mahasti på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Mahasti på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Mahasti på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Mahasti på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Mahasti på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**«Hymn to Freedom»** er en melodi som Oscar Peterson komponerte i 1962. Ifølge hans egen beretning var den faktisk en improvisasjon, som oppstod under selve innspillingen av den første versjonen:

16. desember satt han i studioet med sin daværende trio, som utover ham selv bestod av Ray Brown på bass og Ed Thigpen på trommer. De skulle til å avslutte innspillingen av LP-en *Night Train*, og produsenten, Norman Granz, hadde bedt dem om å spille en blues.

Musikerne avtalte at Peterson skulle spille det første verset alene. Han kunne ha valgt å spille en av de mange blues-melodier fra jazzens standardrepertoar; men han bestemte seg for å spille noe nytt, som han skapte på stedet. Han forsøkte å gjøre melodien og harmoniene ganske enkle og fylle dem med den samme stemningen som i de spirituals, som han hadde vokst opp med, og som i årtier hadde blitt sunget i den fargede befolkningens kirker i USA og Canada.

Da han hadde kommet gjennom melodien, satte han med et nikk de andre musikerne i gang med akkompagnementet og begynte selv å spille variasjoner over temaet. Mot slutten stiger innspillingen til sitt høydepunkt: en virtuos «tonevirvel» på klaveret, som strekker seg over atskillige takter uten på noe tidspunkt å bryte melodiens hymniske karakter. Og Peterson lander bløtt og sikkert i den stillferdige stemningen fra innledningen.

Da innspillingen var ferdig, skulle melodien ha et navn. Peterson valgte å kalle den «Hymn to Freedom» til ære for Martin Luther King og hans kamp for frihet og rasemessig likhet.

Oscar Peterson har senere spilt inn melodien flere ganger. En del andre jazzmusikere har også hatt «Hymn to Freedom» på repertoaret og i visse tilfeller spilt den inn, selv om det er et dristig foretagende på den måten å stille seg opp til direkte sammenligning med Peterson selv.

Noen måneder etter den første innspillingen diktet Harriette Hamilton en tekst til melodien, som i løpet av få år fikk status som en moderne spiritual og stadig synges. Spesielt ungdomskor synger den mye.

Eksterne lenker
---------------

* The True Origin of the "Hymn to Freedom" – fra Oscar Petersons egen hjemmeside
* En samling korte utdrag av noen av Oscar Petersons innspillinger, heriblant *Hymn to Freedom*
* Hymn to Freedom by the Suzanne Davis Quartet Arkivert 9. oktober 2004 hos Wayback Machine.

Portal: Litteratur
Bolighus i Bredäng, en av Stockholms forsteder.
**Millionprogrammet** (svensk: *miljonprogrammet*) er den folkelige betegnelsen på boligbyggingen i Sverige fra 1965 til 1974. Målet var å bygge en million leiligheter i løpet av perioden, for å løse den akutte boligkrisen på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 1960-tallet.

Bakgrunn
--------

Leilighetskompleks i Rosengård i Malmö.
På 1950-tallet og i begynnelsen av 1960-tallet var det en akutt boligmangel i Sverige. Årsaken var først og fremst at det ikke fantes tilstrekkelig med leiligheter til den hurtigvoksende befolkningen, dels fordi den generelle svenske boligstandarden var lav, med trangboddhet og nedslitthet som vanlig forekommende boligforhold. I 1964 ble det gjort et vedtak i Riksdagen om at det skulle bygges en million leiligheter frem til og med 1974, slik at det en gang for alle skulle bli slutt på boligkrisen.

Målet ble nådd, 1 006 000 boliger ble bygd, og Sveriges utseende var endret for alltid. Nettoresultatet var en økning i Sveriges boligmasse på 650 000 nye leiligheter og hus, med en generell kvalitetsheving.

Design
------

Forstaden Tensta nord for Stockholm
De nye boligområdene i millionprogrammet var inspirert av tidlige forstadsprosjekter som Vällingby og Årsta. I utviklingen av de nye områdene ble det lagt vekt på å ha et bredt tjenestetilbud, med skoler, barnehager, kirker, offentlige plasser, bibliotek etc.

Kritikk
-------

Selv om programmet oppnådde å skape en million boliger, har utføringen blitt kritisert i ettertid, og til og med blitt kalt en flopp. Den vanligste kritikken går ut på at prosjektet skapte «mange stygge betongbygninger» som ødela bylandskapet.[] Bare 16 prosent av bygningene er bygd med betong på utsiden, og nesten halvparten ble bygd som eneboliger, men uttrykket «millionprogrammet» forbindes i dag av mange med de såkalte «betongforstedene».[] De to kjente forstedene Rinkeby (i Stockholm) og Angered (i Göteborg) ble begge bygd som en del av programmet, og er blitt symboler på denne epoken.

Noen velkjente millionprogramdistrikter:

* Rinkeby i Stockholm
* Angered i Göteborg
* Rosengård i Malmö
* Jordbro i Haninge, Stockholm
* Ryd i Linköping

Litteratur
----------

* Arnstberg, Karl-Olov. *Miljonprogrammet*
* Ristilammi, Per-Markku. *Rosengård och den svarta poesin*
* Söderlind, Jerker; Skoglund, Per. *Stockholms Satelliter*

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Vår bostad: Miljonprogrammet – Bättre än sitt rykte
* Mikael Askergren: Betongturisme
**Pjotr Ivanovitsj Melissino** (russisk: Пётр Иванович Мелиссино, gresk: Πέτρος Μελισσηνός; født 1726 i Kefalonia, død 26. desember 1797) var en russisk general av gresk avstamning.

Biografi
--------

Lærde og embedsmenn fra De joniske øyer var godt utdannet og mange ble fra 1700-tallet engasjert av europeiske makter,[] deriblant også Melissino, som var født på Kefalonia. Likeså også hans bror, som senere ble direktør for universitetet i Moskva, Ivan Ivanovitsj Melissino, og deres venn Marinos Charvouris. Pjotr Melissino ble ansatt under tsarina Elisabeth, men hadde sitt viktigste virke under tsarina Katarina.[]

Melissino grunnla noen frimurerlosjer, men måtte imidlertid oppgi dem etter påtrykk fra keiserinne Katarina.[] Melissino beskjeftiget seg også med teatervitenskaper og var direktør for skuespilleriet i St. Petersburg.[]

Etter sin fremgangsrike innsats under den russisk-tyrkiske krig 1768-1774, ikke minst under slaget ved Cahul ved Pjotr Rumjantsevs side ble han kommandant for det russiske artilleri, fom han utvidet med et nytt rykkeri. Tsar Paul I skal ha uttrykt sin misbilligelse med Melissino, og skal dermed ha drevet den i mellomtiden 70-åringen i døden.[]

Hans sønn Aleksej Petrovitsj Melissino stod også i russisk tjeneste.

Annet
-----

Melissino grunnla frimurersystemet *Melissino-riten*.

Referanser
----------

1. ↑   AGORHA, oppført som Pyotr Ivanovitch Melissino, AGORHA person/institution ID 132683, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Pjotr Konstantinovitsj Lesjtsjenko** (russisk: Пётр Константинович Лещенко; født juni 1898 i Ukraina, død 16. juli 1954) var en sanger fra det russiske imperiet og senere Sovjetunionen som ble ansett som kongen av russisk tango.

Under den første verdenskrig, flyttet hans mor og stefar til et område som senere ble annektert av Romania (dagens Moldova). Lesjtsjenko var dyktig i en rekke språk, som f.eks. russisk, ukrainsk, rumensk, tysk og andre språk. I sin tidlige barndom sang han i et kirkekor og lærte å spille gitar og balalaika. Da Romania skiftet side under andre verdenskrig og den sovjetiske hæren kom til Romania, ble Lesjtsjenko ikke arrestert og han begynte i stedet som protesjé for Vladimir Ivanovitsj Burenin, den militære sjefen for Den røde armé sin garnison i București. Noen kilder tror dette skyldes at marskalk Georgy Zhukov var en hemmelig beundrer av hans musikk.

I 1951, en uke etter å ha mottatt et offisielt brev som ga dem tillatelse til å bosette seg i Sovjetunionen, ble Pyotr og hans kone Vera arrestert av det rumenske politiet. Vera ble utlevert til Sovjetunionen, der hun ble dømt til tvangsarbeid for blant annet å gifte seg med en utlending, og Pjotr ble sendt til et rumensk fengsel i nærheten av București. Lesjtsjenko var sammen med mange andre politiske fanger med på å bygge Donau-Svartehavskanalen.

Ekteparet overlevde Josef Stalin og hans terrorvelde, men Pjotr døde i et fengselssykehus i Târgu Ocna den 16. juli 1954, uten Vera ved sin side. Vera hadde allerede blitt løslatt fra fengsel, men hun visste ikke om hennes ektemann fremdeles var i live. Hans kone Vera døde den 18. desember 2009, i en alder av 86 år. I 1981 ble Lesjtsjenko sin 90-årsdag markert med flere artikler i forskjellige sovjetiske aviser og flere radioprogrammer ble dedikert til hans minne.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pyotr Leshchenko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pjotr Lesjtsjenko på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Pjotr Lesjtsjenko på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Pjotr Lesjtsjenko på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Diskografi for Pjotr Lesjtsjenko på Russian-Records.com
* Oriente, tysk plateselskap som har utgitt 3 CD-er med Pjotr Lesjtsjenko
* Peter Wassiljewski & The Leschenko Orchestra, en samtidsorkester i Leipzig har gjenskapt rytmene til Pjotr og hans tid

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Niccolò Fortiguerra**  (født 7. oktober 1419 i Pistoia i Den florentinske republikk, død den 21. desember 1473 i Viterbo i Kirkestaten) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Chieti i Italia. 

Han ble biskop av Teano i 1458, og ble kreert til kardinal 5. mars 1460 av pave Pius II, med *Santa Cecilia* som tittelkirke.

Han var i slekt med denne pave, og regnes dermed som hans kardinalnepote. Han hadde en doktorgrad *in utroque iure* fra Universitetet i Siena.

I 1462 ledet han et felttog innen Kirkestaten mot Sigismondo Pandolfo Malatesta, og inntok Fano. Senere, i 1465, beseiret han Deifobo d'Anguillara i kamp.

Han døde i Viterbo, men ble begravet i kirken Santa Cecilia i Trastevere i Roma.

Eksterne lenker
---------------

* Salvador Miranda: Niccolò Fortiguerra-biografi hos fiu.edu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Niccolò Marini** (født 20. august 1843 i Roma i Italia, død 27. juli 1923 i Roma) var en italiensk kardinal. Han var en slektning av erkebiskop og pavelig seremonimester Piero Marini.

Niccolò Marini arbeidet i en rekke sentrale stillinger i Den romerske kurie og i det pavelige diplomati. Han arbeidet svært aktivt for den kristne Orient og for å bevirke at det ble gjenetablert fullt fellesskap mellom Den katolske kirke og de ortodokse kirker, og reiste med dette for øye meget til Det hellige land, Egypt, Hellas og Nordafrika. Han var sekretær (den gang lederstillingen) i Kongregasjonen for østkirkene 1917–1922.

Han ble kreert til kardinal av pave Benedikt XV i 1916.

Marini deltok ved konklavet 1922 som valgte pave Pius XI.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12460061k[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
Rocky Mountain Trench kan tydelig ses til høyre på dette relieffkartet av Britisk Columbia.
Rocky Mountain Trench sett fra ISS
**Rocky Mountain Trench**, også kalt **The Valley of a Thousand Peaks** eller bare **The Trench** er en lang, smal dal i den nordlige delen av De nordamerikanske Kordillerene. Dalen strekker seg om lag 1 500 kilometer fra Flathead Lake i Montana til elva Liard like sør for grensen mellom Britisk Columbia og Yukon. Dalbunnen er 3–20 kilometer bred og varierer i høyde over havet fra 600–1 000 meter. Dalen er orientert i en nordvestlig-sørøstlig retning.

Rocky Mountain Trench markerer grensen mellom Canadian Rockies i øst og Columbia Mountains og Cassiar Mountains i vest. Dalen dreneres av fire store elver: Columbia, Fraser, Peace og Liard.

Selv om noe av terrenget er blitt gravd ut av isbreer, er dalen hovedsakelig et resultat av en prosess med forkastning som startet for ca. 65 millioner år siden.

Referanser
----------

1. 1 2  Wilcox, Michael. «Rocky Mountain Trench». *The Canadian Encyclopedia* **(engelsk)**. Besøkt 12. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
I matematikk, informatikk og logikk er et formelt språk et **rekursivt språk** (også kalt **turingavgjørbart språk**) hvis det eksisterer ei turingmaskin som sies å avgjøre språket. Med andre ord må det eksistere ei turingmaskin som for ethvert input vil kunne stoppe. Om dette kravet ikke er oppfylt, kalles det i stedet for et rekursivt nummererbart språk. Rekursive språk sies å være avgjørbare.

Alle rekursive språk er også rekursivt nummererbare. Alle regulære språk, kontekstfrie språk og kontekstsensitive språk er også rekursive språk.

Eksempel
--------

Som beskrevet tidligere, ethvert kontekstsensitivt språk er et rekursivt språk. Dermed vil det følgende kontekstsensitive språket også være et rekursivt språk.{\displaystyle L=\{\,w\in \{a,b,c\}^{\*}\mid w=a^{n}b^{n}c^{n}{\mbox{ for some }}n\geq 1\,\}}

Egenskaper
----------

Rekursive språk er lukket under følgende operasjoner. Det vil altså si at for to rekursive språk L og P, så vil resultatet av operasjonen fortsatt være et rekursivt språk.

* Kleenestjerna av L
* Konkateneringa av L og P
* Bildet under en «e-free» homomorfisme
* Unionen av L og P
* Snittet av L og P
* Komplementet av L
* Mengdedifferansen av L og P

Den siste egenskapen følger av at snittet og komplementet er lukkede operasjoner. Legg merke til at rekursive språk har betydelig flere lukkede operasjoner enn rekursivt nummererbare språk og andre språk lengre ned i Chomskyhierarkiet.

Litteratur
----------

* Michael Sipser (1997). «Decidability». *Introduction to the Theory of Computation*. PWS Publishing. s. 151–170. ISBN 0-534-94728-X.
* Chomsky, Noam (1959). «On certain formal properties of grammars». *Information and Control*. 2 (2): 137–167. doi:10.1016/S0019-9958(59)90362-6.
Jim Carroll, 2005 Foto: Stephen Spera 
**Jim Carroll** (født 1. august 1949, død 11. september 2009) var en amerikansk forfatter og punk-musiker. Han jobbet for Andy Warhol, både med film og i en ledende stilling ved Andy Warhol Theatre.

Litterær karriere
-----------------

Carroll ga ut sin første diktsamling i 1967, mens han fremdeles var student. I 1970, etter at hans andre diktsamling ble publisert, begynte han å jobbe for Andy Warhol først som dialogforfatter for Warhols filmer, og senere som nestleder for Warhols teater-produksjon. 

I 1973 ga Caroll ut sine tredje samling av dikt, Living at the Movies, hos et større og mer kommersielt forlag. 

I 1978 ga Carroll ut sitt magnum opus, Basketballdagbøkene. Boken er en samling av redigerte utdrag fra Carrolls dagbok fra alderen 12 til 16, og følger Carrols studentliv, tidlige sexliv, basketballkarriere, hans heroinavhengighet, og narkotikamiljøet i New York i perioden.

Musikk
------

I 1978 flyttet Carroll til California for å starte et nytt liv etter å kommet seg av heroin. Her startet han bandet "The Jim Carroll Band", et New Wave/Punk Rock band sammen med Steve Linsley (bass), Wayne Woods (trommer), Brian Linsley og Terrell Winn. Bandet er kanskje mest kjent for singelen "People Who Died" fra albumet "Catholic Boy". Sangtittelen var tatt fra tittelen til et dikt av Carrols venn og poet, Ted Berrigan

Død
---

Carroll døde av et hjerteinfarkt 11. september 2009, dødsfallet ble annonsert to dager senere.

På gravsteinen hans står det "James Dennis Carroll, Poet, 1949-2009. When the Spirit Grows too Large For the Body – Both are Called Home"

Biografi
--------

* 2004: *Basketballdagbøkene*. ISBN 978-82-05-33366-6

Diskografi
----------

* 1980: *Catholic Boy*
* 1982: *Dry Dreams*
* 1983: *I Write Your Name*
* 1991: *Praying Mantis*
* 1998: *Pools of Mercury*
* 2000: *Runaway*

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12024385v[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 6147, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, Find a Grave 42096264, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 6147[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Reuters: 'Basketball Diaries' author Jim Carroll dies
6. ↑
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. april 2010. Besøkt 16. oktober 2010.
8. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jim Carroll – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jim Carroll på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jim Carroll hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jim Carroll på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jim Carroll på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jim Carroll på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jim Carroll på AllMusic Rediger på Wikidata
* Jim Carroll, nekrolog av Per Ivar Martinsen, Flamme Forlag

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |