recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **stakk** (engelsk: **stack**), eller **stabel**, er en abstrakt datastruktur for midlertidig lagring av data, objekter eller hendelser som tas ut én etter én basert på sist-inn-først-ut-prinsippet. Stakker brukes i stor grad på alle nivåer i moderne datasystemer. For eksempel er dataprogrammer avhengige av en stakk for å håndtere funksjonskall.

Operatorer
----------

En stack har vanligvis to operatorer, *push* og *pop*. Push operatoren legger et nytt element til øverst på stacken, mens pop tar det øverste elementet av stacken. Det er litt forskjellig fra implementasjon til implementasjon hvorvidt pop også returnerer verdien til elementet den tar av eller ikke, og hvordan den opptrer er gitt av hvilke andre operasjoner som finnes.

Andre vanlige operasjoner er *peek* og *size*. Peek returnerer det øverste elementet uten å fjerne det. Hvis det finnes en *peek*, så kan *pop* være kalt *drop*. Size returnerer vanligvis antallet elementer i stakken, men kan også angi størrelsen i bytes. Hvis *size* angir størrelsen i bytes, så kan det finnes en operasjon *length*.

Eksempel på implementasjon
--------------------------

Under vises en naiv implementasjon av en stack skrevet i C.

Først definererer vi selve datatypen:

```
#define MAX_STACK_ELEMENTS 10

struct stack
{
   int num_elements;
   int elements[MAX_STACK_ELEMENTS];
};

struct stack my_stack;
```

For enkelhets skyld har vi laget en stacktype med en fast størrelse på maks 10 elementer. Vi deklarerer også en lokal variabel *my\_stack* som inneholder selve stacken.

Vi trenger en metode for å legge data på toppen av stacken:

```
void push(int element)
{
   if (my_stack.num_elements < MAX_STACK_ELEMENTS)
   {
       my_stack.elements[my_stack.num_elements] = element;
       my_stack.num_elements++;
   }
   else
   {
       printf("Stack overflow!\n");
   }
}
```

Og en metode for å ta elementer av stacken:

```
int pop()
{
   if (my_stack.num_elements > 0)
   {
       my_stack.num_elements--;
       return my_stack.elements[my_stack.num_elements];
   }
   else
   {
       printf("Stack underflow!\n");
   }
}
```

Eksempel på bruk
----------------

Gitt stack implementasjonen over kan vi bruke stacken på følgende måte:

```
push(2);
push(5);
push(6);
    
assert(pop() == 6);
assert(pop() == 5);
assert(pop() == 2);
```

Legg merke til at vi forventer å få elementene ut i motsatt rekkefølge av hva vi legger dem inn i.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Stacy Prammanasudh** (født 23. september 1979 i Enid, Oklahoma) er en profesjonell amerikansk golfspiller på LPGA-touren.

Halvt thailandsk. Faren, Pravat, var tidligere hennes caddy.

Karrieren som amatør
--------------------

Som student vant hun 10 college-titler.

Karrieren som profesjonell
--------------------------

Debuterte som profesjonell på Futures Tour i 2002. Samme år prøvde hun seg på kvalifiseringsskolen til LPGA, men en 24.-plass ga bare delvis spillerett for 2003-sesongen. 2003 spilte hun derfor både på Futures og LPGA-touren. Det ble 2 Futures-seire, og 9 øvrige topp-10-plasseringer, og det var nok til at hun ble Futures Tour Player of the Year i 2003. Dermed hadde hun tjent nok til å kvalifisere til full LPGA-tour-sesong 2004.

Første LPGA-seier kom 2005, i Franklin American Mortgage Championship. Denne ble fulgt opp med seier i Fields Open in Hawaii i 2007.

Beste plassering i en major-turnering er en delt 3.-plass, som kom i U.S. Women's Open i 2006.

I 2007 ble hun tatt ut til å spille Solheim Cup for første gang.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stacy Prammanasudh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Stacy Prammanasudh – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Stacy Prammanasudh på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Stacy Prammanasudh – LPGA-touren Rediger på Wikidata

  

Portal: Golf

| * v
* d
* r
Laget fra USA i Solheim Cup 2007 |
| --- |
| Nicole Castrale • Paula Creamer • Laura Diaz • Natalie Gulbis • Pat Hurst • Juli Inkster • Cristie Kerr • Betsy King (kaptein) • Brittany Lincicome • Stacy Prammanasudh • Morgan Pressel • Angela Stanford • Sherri Steinhauer |
Stalin-monumentet og basen sett fra vest
**Stalin-monumentet i Praha** var en massiv granittstatue til ære for den sovjetiske diktatoren Josef Stalin avdekket i 1955 etter mer enn 5 og et halvt års arbeid i Praha, Tsjekkia. Det var verdens største avbildning av Stalin og ble ødelagt i 1962. 

Monumentet stod på en enorm base av betong som fortsatt kan sees i Letná-parken. Det var den største gruppestatuen i Europa og målte 15,5 meter i høyde og 22 meter i lengde. Skulptøren var Otakar Švec som, på grunn av press fra regjering og hemmelig politi og hatbrev fra tsjekkiske borgere, begikk selvmord tre uker før avdukingen. 

Avstaliniseringen startet kort før monumentet ble avdekket. Det ble derfor stadig mer belastende for kommunistpartiet i Tsjekkoslovakia å ha monumentet stående og det ble derfor fjernet ved hjelp av 800 kg eksplosiver.

Trivia
------

Monumentet fikk på folkemunne tilnavnet «Fronta na maso» eller «kjøttkøen», som en henvisning til den generelle varemangel i Tsjekkoslovakia.

Praha-metronomen, sett fra øst

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stalin Monument in Prague – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Monumentet sett forfra og på avstand

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«In Flanders Fields»** er et dikt skrevet under første verdenskrig av den canadiske legen og oberstløytnanten John McCrae. Han ble inspirert til å skrive diktet 3. mai 1915 etter å ha overvært begravelsen til sin venn og medsoldat Alexis Helmer som døde i 
det andre slaget ved Ypres. Det ble første gang publisert i det London baserte magasinet *Punch* 8. desember samme år.

Det er et av de mest kjente og siterte diktene fra første verdenskrig. Som følge av diktets umiddelbare popularitet ble det brukt i propagandaformål for å rekruttere soldater og selge krigsobligasjoner. Diktets referanse til de røde kornvalmuene som vokste der soldatene ble gravlagt har gjort minnevalmuen til et av verdens mest kjente symbol for soldater som har falt i strid. Diktet og valmuen er markerte symboler ved minnedagen for ofrene etter første verdenskrig (Remembrance Day), spesielt i Canada hvor «In Flanders Fields» er et av landets mest kjente litterære verk.

Diktet
------

"In Flanders Fields"-monument
  **In Flanders Fields**  

  

  In Flanders fields the poppies blow  

  Between the crosses, row on row,   

  That mark our place; and in the sky  

  The larks, still bravely singing, fly  

  Scarce heard amid the guns below.  

  

  We are the dead, short days ago   

  We lived, felt dawn, saw sunset glow,  

  Loved and were loved, and now we lie  

  In Flanders fields.  

  

  Take up our quarrel with the foe:  

  To you from failing hands we throw  

  The torch; be yours to hold it high.  

  If ye break faith with us who die  

  We shall not sleep, though poppies grow  

  In Flanders fields.

–John McCrae

Se også
-------

* In Flanders Fields Museum, ett museum i Ieper som har navnet sitt fra diktet.

Referanser
----------

1. ↑  Randall David: Remember In Flanders Fields ; The poet who inspired the wearing of poppies also didn't make it home[*død lenke*] (krever passord) The Independent of Sunday, 12. november 2006, hentet fra High Beam 17. september 2012
2. ↑  In Flanders Fields Arkivert 18. oktober 2016 hos Wayback Machine. Poetry for Students, 1. januar 1999, hentet fra HighBeam 17. september 2012
3. ↑  Valmuer minner om krigen[*død lenke*] Levende Historie, hentet 17. september 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Første verdenskrig
**Stephen Harding** (født 2. august 1955 i Wallasey i Wirral) er en britisk professor i anvendt biokjemi ved University of Nottingham.

Harding er utdannet ved Pembroke College ved University of Oxford. Han arbeidet ved University of Bristol og University of Cambridge før han i 1984 ble tilknyttet University of Nottingham. Han er også tilknyttet Centre for the Study of the Viking Age ved University of Nottingham og er kjent for sitt arbeid med genetiske spor etter vikingene i England.

Harding ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for å spre kunnskap om vikinghistorien i England.»

Referanser
----------

1. ↑  «Stephen Harding», School of Biosciences, University of Nottingham.
2. ↑  «Wirral Professor Stephen Harding honoured by the King of Norway», *The Liverpool Echo*, 19. januar 2012.
3. ↑  «Unravelling the Northwest's Viking past», *EurekAlert!*, 8. februar 2008.
4. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no.

Eksterne lenker
---------------

* Stephen Harding et al.: Excavating Past Population Structures by Surname-Based Sampling: The Genetic Legacy of the Vikings in Northwest England, *Molecular Biology and Evolution*, bind 25, nr. 2, 2008, s. 301-309
* *The Vikings in Wirral*, introduksjonsvideo med Stephen Harding
Sersjant Stubby i uniform (hundedekken)
Stubby som maskot for University of Georgetown
«**Sersjant Stubby**» (født cirka 1916/1917-død 16. mars 1926) var en pitbull-lignende hund som ble første verdenskrigs mest dekorerte hund, herunder også den eneste hunden som gjennom sin krigsinnsats ble forfremmet til sersjant.

Stubby kan ha vært en blandingshund, kanskje mellom boston terrier og pitbull terrier. Noen kilder hevder imidlertid at han var en renavlet pitbull terrier, mens han i sitt minneord beskrives som en bull terrier. 

Stubby ble funnet i 1917, i området rundt Yale University i USA, av *John Robert Conroy*, som tok ham med seg. Han lærte å marsjere sammen med Conroy, som til og med lærte Stubby å hilse. Da Conroy ble sendt til Frankrike med USS «Minnesota» ble Stubby smuglet ombord. Siden tjenestegjorde han sammen med Conroy i 26. infantridivisjonen (også kjent som *26th Yankee Division* og *26th Maneuver Enhancement Brigade*).

Stubby var med på fire offensiver og 17 slag i løpet av de 18 månedene han tjenestegjorde ved fronten. Han ble såret av en tysk granat i april 1918, men fikk hjelp og kom tilbake. Han ble også gasset, men lærte av dette og advarte siden soldatene om gassangrep, og reddet således mange liv. Stubby var også ansvarlig for at en tysk spion ble tatt til fange i Argonne. Etter krigen ble Stubby smuglet med tilbake til USA av Conroy.

Vel hjemme ble Stubby gjort til livslangt æresmedlem av American Legion, Røde Kors og YMCA. I 1921 ble han tildelt gullmedalje for sin krigsinnsats av Humane Education Society. I tillegg mottok Stubby en rekke andre utmerkelser.

Se også
-------

* Liste over berømte hunder
***Serrolabis*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.

Utseende
--------

Middelsstore (3 – 10 mm), slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller brunaktige. **Hodet** er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Antennene er festet under en "hylle" dannet av pannens fremkant. **Brystskjoldet** (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. **Dekkvingene** er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. **Bakkroppen** er lang og mer eller mindre sylindrisk, oftest kraftig punktert. **Beina** er vanligvis ganske korte, og, særlig hos den artsrike slekten *Lathrobium*, kraftige, tilpasset graving.

Levevis
-------

Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien smalkortvinger, Paederinae Fleming, 1821
					- Stammen **Paederini** Fleming, 1821
						* Understammen Dolicaonina Casey, 1905
							+ Slekten ***Serrolabis*** Fagel, 1958
								- *Serrolabis lualabensis* Fagel, 1958
								- *Serrolabis pauliani* Lecoq, 1993
								- *Serrolabis saegeri* Fagel, 1959
								- *Serrolabis senegalensis* Fagel, 1962
								- *Serrolabis sulcicollis* (Bernhauer, 1943)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  Fagel, G. 1958. Paederini (Coleoptera Polyphaga) Fam. Staphylinidae. I: *Exploration du Parc National de l'Upemba, Mission G. F. de Witte... (1946–1949)* 51: 1–470.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Serrolabis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Serrolabis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Kortvinger – Tree of life. (engelskspråklig)
**Yale-romanisering** er fire systemer utviklet under andre verdenskrig ved Yale University for bruk av amerikansk militært personell. Romaniseringen omfattet de fire østasiatiske språkene mandarin, kantonesisk, koreansk og japansk.

De fire romaniseringene er ikke så sterkt relatert til hverandre at en bokstav som representerer en gitt lyd i ett system nødvendigvis representerer den samme lyden i et annet.

Sammen med McCune-Reischauer og Revidert romanisering av koreansk er Yale ett av de tre benyttede systemer for å tilrettelegge koreansk til latinske bokstaver. Yale benyttes i hovedsak av lingvister.

| * v
* d
* r
Koreansk språk |
| --- |
| Historie | Gammelkoreansk **·** Midtkoreansk **·** Moderne koreansk **·** Koreansk |
| Dialekter | Seoul **·** P'yŏng'an **·** Hamgyŏng **·** Hwanghae **·** Gangwon **·** Chungcheong **·** Gyeongsang **·** Jeolla **·** Jeju **·** Koryo-mar **·** Zainichi |
| Litteratur | Hyangga **·** Sijo **·** Gasa **·** Yongbieocheonga |
| Skrift | Hanja **·** Hyangchal **·** Idu **·** Gugyeol **·** Hangul **·** Blandet skrift |
| Romanisering | McCune-Reischauer **·** Revidert **·** Yale |
| Kyrillisering | Kontsevich |

Portal: Korea
**Kong Boris' edelgran** (*Abies borisii-regis* eller *Abies pardei*) er et eviggrønt bartre innenfor edelgranslekten, som er hjemmehørende i fjellområdene på Balkan, dvs. i Bulgaria, Hellas, Albania, Makedonia, og Serbia. 

Treet blir inntil 40–55 meter høyt og har en diameter på maksimalt 1,5 meter. Treet trives best fra 800 moh. og opp til 1 800 meters høyde, og med regnfall over 1 000 mm per år. Nålene er flate og 2-3,5 cm lange, og har to hvitgrønne streker bestående av åpninger på undersiden. 

Konglene kan bli 20 cm lange og er svært avlange. De kan ha inntil 200 skjell. Konglene er tette, men åpnes ved modning og slipper frøene ut.

Treet har sitt navn etter tsar Boris III av Bulgaria, det ble oppdaget som art i hans regjeringsperiode.

Svært nære slektninger er vanlig edelgran *(Abies alba)* mot nord, gresk edelgran *(Abies cephalonica)* mot sør, og nordmannsedelgran (*Abies nordmanniana*) mot øst. Noen anser kong Boris' edelgran som en variant av vanlig edelgran – *Abies alba* var. *acutifolia*.

Litteratur
----------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 101–102. ISBN 82-10-01282-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kong Boris' edelgran* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kong Boris' edelgran* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kong Boris' edelgran* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kong Boris' edelgran* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kong Boris' edelgran* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Abies borisii-regis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Abies borisii-regis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Abies borisii-regis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Flunk** er et norsk elektronika-band. Bandet ble startet vinteren 2000/2001 av Ulf Nygaard fra Folk & Røvere og gitarist Jo Bakke fra Happy Campers. I tillegg består bandet av vokalist Anja Øyen Vister og blir i livesammenheng utvidet med trommeslager Erik Ruud. Bandet debuterte i 2002 med albumet *For Sleepyheads Only* 
og singelen «Blue Monday» som er en coverversjon av New Orders sang fra 1983. Totalt har bandet gitt ut fem album, alle på Beatservice Records. I tillegg har de gitt ut remiksete versjoner av albumene *For Sleepyheads Only* og *Personal Stereo*. 

Flunks musikk er blitt brukt i enkelte amerikanske TV-serier og filmer som *The O.C.* («Play» fra albumet *Morning Star*), *Numb3rs* («Spring To Kingdom Come» fra albumet *Morning Star*) og filmen *Frøken detektiv – Nancy Drew* («Blue Monday» fra *For Sleepyheads Only*).

Diskografi
----------

* 2002: *For Sleepyheads Only*, Beatservice
* 2003: *Treat Me Like You Do – For Sleepyheads Only Remixed*, Beatservice
* 2004: *Morning Star*, Beatservice
* 2005: *Play America*, Beatservice
* 2007: *Personal Stereo*, Beatservice
* 2007: *Democracy – Personal Stereo Versions*, Beatservice
* 2009: *This Is What You Get*, Beatservice
* 2012: *The Songs We Sing*
* 2013: *Lost Causes*

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Yakatabune** 屋形船 (やかたぶね, *Yakatabune*)　også ukjent som **Yatakabune**) var en japansk båt i Kanto-regionen på Honshu med shogunens residensstedet Edo. Denne eksisterte til slutten på 1800-tallet etter Edo-perioden 1603-1868.

Byen Edo var gjennomskåret av flere elver som rente ut i havet fra Kanto-sletten, og livet i byen var kjennpreget av fritid og fornøyelser trass det strenge regimet. Fornøyelsesstrøket i byen som var meget populært i Edo-perioden som et fristed for livsnyltere og de privilegerte klassene i samfunnet, ble kalt «*den flytende verden*». 

Elvefartøyene tok sitt preg av dette, det var populært å ferde ute på vannet for ulike fornøyelser omgitt av luksus. Den vanligste båttypen for et slikt formål kalles *yakatabune*, men de største for mer alminnelige formål som frakt var kalt takasebune og hiratabune, det finnes til og med taxibåter kalt chokibune.

Det som skilte båttypen fra de andre var at elvefartøyet hadde kabin med slidedører for større selskap ombord. En mindre variant med et åpent overbygg som besto av kun tak var kalt yanebune. Prostituerte kvinner som geisha oftest holdt til på de større kabinbåtene.

Eksterne lenker
---------------

* 28 modell guideinformasjon
* Selskapet av skjønnheter på Sumidaelven
* Tremodell av en yakatabunel[*død lenke*]
**Yale Law School** er det juridiske fakultetet ved Yale University. Det ble grunnlagt i 1824 og er et av fem juridiske fakulteter i Ivy League. Yale Law School har de aller strengeste opptakskravene for noe juridisk fakultet i USA og har lenge blitt regnet som landets ledende, foran Stanford Law School og Harvard Law School. Fakultetet har blitt rangert som nummer én av *U.S. News & World Report*, den mest prestisjefylte rangeringen av skoler i USA, hvert år siden den første utgaven ble publisert i 1987.[]

I opptaksåret 2019-20 ble kun 263 av rundt 3300 søkere tatt opp ved skolen. Av disse valgte 86% å akseptere tilbudet, høyere enn Harvards 61% og dobbelt så høyt som Stanfords 43%.

Referanser
----------

1. ↑  U.S.News & World Report (2019). «Best Law Schools». U.S.News & World Report. Besøkt 05.09.2019.
2. ↑  «Profiles & Statistics - Yale Law School». *law.yale.edu*. Besøkt 5. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yale Law School – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Refsvika** var et fiskevær i Moskenes kommune i Nordland. Stedet ligger på vestsida av den sørvestlige delen av Moskenesøya.

I dag er det ingen bosatte på vestsida («yttersida») av Moskenesøya, men fram til rundt 1950 var det flere små bygder og gårder i bukter og viker på den sida av øya. Refsvika var den nest sørligste av disse bygdene, og hadde i 1900 22 innbyggere. Folketallet økte til 38 i 1939.

Historien til Refsvika og naboværet Helle henger til en viss grad sammen. De to stedene var de eneste på Moskenesøyas ytterside som det gikk an å drive fiske fra - bygdene lengre nord på yttersida hadde for dårlige havneforhold og for sterk brottsjø. Først fra slutten av 1920-tallet ble det drevet vinterfiske (Lofotfisket) fra Refsvika og Helle. I 1939/40 ble det gjort undersøkelser med tanke på å få bygd bedre havn på et av de to stedene, men ingen planer om dette ble realisert. Da Helle fikk radiotelefonforbindelse med Sørvågen radio i 1928, ble det bygd ei vanlig telefonlinje videre til Refsvika. På slutten av 1940-tallet fikk Refsvika og Helle strømaggregater som ga bygdene elektrisk lys, men det ble aldri bygd noen fast elektrisitetsforsyning til disse bygdene.

I oktober 1949 ble det sendt en felles søknad fra Refsvika og Helle til Moskenes kommune om økonomisk støtte til å flytte. Kommunen viste forståelse for søknaden, men sendte den videre til Fiskeridepartementet. Departementet valgte å kjøre saken som en prinsipiell prøvesak, og Stortinget behandlet dermed spørsmålet om å gi fraflyttingsbidrag til Helle, Refsvika, Ånstad og Hermannsdalen i Lofoten, Øyfjordvær i Troms og Syltefjord i Finnmark. Stortinget bevilget 100 000 kroner til fraflyttingen av Helle og Refsvika. Den endelige summen ble 76 000 kroner, som ble fordelt som lån til 15 søkere.

Ved utgangen av 1950 var det bare én familie igjen i Refsvika, og de flyttet våren 1951. Av de 15 familiene som fikk lån for å flytte fra Refsvika og Helle flyttet 11 til Sørvågen. Ved fraflyttingen fra Refsvika og de andre stedene på yttersida ble hus og naust revet og tatt med for å bygges opp igjen der folk så slo seg ned, og dermed sto bare hustufter og båtstøer igjen.

I Refsvika ligger den 50 meter høye Kollhellaren (Refsvikhula) med gamle hulemalerier. Da Refsvika var bebodd, søkte gjerne kyrene fra bygda inn i hula når det var dårlig vær. Hula, som er en del av Lofotodden nasjonalpark, er vernet, og det er kun lov å besøke den sammen med godkjent guide.

Litteratur
----------

* Gro Røde: *På et berg eg kalla mett - Hverdagsliv og fraflytting Lofotodden 1900-1950*. Orkana Forlag, Stamsund 1994. ISBN 82-91233-04-7

Kilder
------

* *På et berg eg kalla mett* (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

1. ↑  Lofotodden nasjonalpark - Forstudium til konsekvensanalyse (s. 51) (2012)

Eksterne lenker
---------------

* Bent Svinnung: Refsvika (Moskenesøy)
* Bent Svinnung: Ydmyk på Yttersia
**Åse Røthing** (født 1970) er en norsk kjønnsforsker, skoleforsker og religionsviter, som er professor ved Seksjon for mangfoldsstudier ved Fakultet for internasjonale studier og tolkeutdanning ved Oslomet – storbyuniversitetet. Hun har også vært professor ved Høgskolen i Østfold.

Hun ble cand.philol. i kristendomskunnskap ved UiO i 1996 med hovedoppgaven *Kroppslighet og kristelighet*. Hun ble dr.art. med avhandlingen *Par på tvers av tro og kjønn* ved Det teologiske fakultet ved UiO i 2003.

Hun har særlig forsket på hvordan emner som seksualitet, kjønn, rasisme, innvandring og mangfold behandles i skolens undervisning, læreplaner og lærebøker. Hun utga i 2017 boken *Mangfoldskompetanse* og i 2020 boken *Mangfoldskompetanse og kritisk tenkning*.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Røthing, Åse 1970-, besøkt 23. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Åse Røthing». Besøkt 17. oktober 2022.
3. ↑  Kroppslighet og kristelighet : en intervjustudie av kristne tenåringsmiljøer sett med jenteøyne, med kjønn og seksualitet som innfallsvinkel
4. ↑  «Doktorgradsdisputaser ved Det teologiske fakultet fra 1876 til 2007». Besøkt 17. oktober 2022.
5. ↑  «Åse Røthing». Utdanningsforskning. Besøkt 17. oktober 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Åse Rangnes Søvik** (født 1935 i Vågan, Lofoten, død 3. desember 2010) var en norsk pedagog og billedkunstner født og oppvokst i Lofoten, bosatt i Isfjorden siden 1963. Hun arbeidet særlig med grafikk i teknikkene tresnitt, linosnitt, etsning og collografi, men også noe tegning. Som pedagog arbeidet hun ved Isfjorden barneskole i en årrekke 

Søvik har hatt flere separatutstillinger og deltatt på flere kollektive utstillinger, blant annet kunstnerjuryerte utstillinger, som Møreutstillinga, Vestlandsutstillingen og Nordnorsken. [] Hun var medlem av Norske Billedkunstnere (NBK). Hun var med på å etablere Rauma Grafikkgruppe i Isfjorden, et verksteds samarbeide mellom henne, Halvard Hatlen og Gunn Morstøl. Utover ett felles verksted ble det en ganske aktivt utstillingsvirksomhet og møtepunkt for kunstinteresserte. Verkstedet hadde overnattingsmulighet og ble besøkt av mange tilreisende kunstnere fra hele Norden .

Søvik illustrerte boken om Nordlandshandelen fra Isfjorden med mange tegninger, samt omslagsbilde. Denne handelsvirksomheten var årsaken til at Isfjorden har blitt konfeksjonsindustriens vugge i Norge 

Søvik hadde sine røtter i nordnorsk landskap og lynne, noe hennes bilder bar preg av. Foruten landskapsbilder kom den særegne nordnorske humor og ironi til uttrykk, ofte med en alvorlig undertone .

Åse Rangnes Søvik gikk bort den 3. desember 2010 og ble gravlagt fra Hen kirke i Isfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  "Åpner atelieret sitt" Romsdals Budstikke 9. september 2003.
2. ↑  Ebbestad, Alf Vidar. "Grafikk-hus." Romsdals Budstikke 17. november 1995.
3. ↑  Svanemyr, Kjetil. "Et hus fullt av kunst og folk." Åndalsnes Avis 26. november 1996. side 8.
4. ↑  Thue, Hanna-Kari. "Spennende utstilling." Fylket 15. november 1997. Side 8.
5. ↑  Knutsen, Kjell Ivar. "På treff i kunstnerhuset." Fylket 10. oktober 1998. Side 14.
6. ↑  Aukan, Stig K. "Rauma Grafikkgruppe stiller ut." Romsdals Budstikke 24. februar 2001.
7. ↑  Søvik, Per Jarle; Søvik Edmund. "Nordlandshandelen. En særegen handelsveg i indre Romsdal gjennom 100 år." Isfjorden Bygdelag. 1986. 132 sider. ISBN 82-90393-20-2
8. ↑  Eriksen, Rune. "Galleri Apotheket åpner Sommerutstilling." Vesterålen Online (www.vol.no) 26. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Minneutstilling - Rauma grafikkgruppe - Åndalsnes Avis, september 2011[*død lenke*]
* Åpner atelieret sitt - Romsdals Budstikke, 9. september 2003[*død lenke*]

Portal: Kunst
**Åse Strand** ble født 2. april 1972. Hun er en kjent norsk modist og designer.
Hun fikk fagbrev etter 4 år i læretid hos modist Sonja Rogndokken. Etter det jobbet hun i et 1 år på Operaen i 1997. Deretter ble hun selvstendig næringsdrivende.

Hun grunnla Norges Modist og hattemakerforbund i 2001. Hun satt som leder der de første 4 årene.

Hun var også initiativtager til det årlige arrangementet «Hattens dag» i Oslo og til prisen «Årets hattebruker». Dette ble arrangert for første gang i 2002.

Godkjent lærebedrift i modistfaget. Hun har hatt flere lærlinger som etter fullført læretid hos henne har bestått svenneprøve i modistfaget. Hun har arbeidet mye med nye retningslinjer for modistfaget på oppdrag av Utdanningsdirektoratet i 2007.

Nå eier hun et verksted og en butikk i Uranienborgveien 7 i Oslo. I butikken designer og syr hun alle typer hodeplagg, brudekjoler, selskapskjoler, hansker, vesker, skjerf og annet tilbehør som er spesialtilpasset hodeplaggene.

I 2005 ga hun ut boken *Hatter: kunst, kropp og sjel* som fikk mye oppmerksomhet i avisene da den kom ut.

I 2008 ga hun ut boken: Åse Strands lille bok om: Flosshatter. Turbonegers frontfigur Hank von Helvete og hans modellkjæreste Gro Skaustein var blant flosshattmodellene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Håvard Oseland** (født 9. juni 1954 i Sandnes) er en norsk kunstner, bosatt i Lillesand kommune. Han arbeider i hovedsak med malerier i olje og akryl i en klassisk og naturalistisk stil. Motivvalget er ofte enkelt med lokale skildringer av skog og hav.

Som kunstner er Oseland autodidakt. Allerede som barn visste han at det var kunstmaler han ønsket å være, og som femtenåring solgte han sitt første bilde. Gjennom årene har han deltatt på en rekke separate og kollektive ustillinger. Han har deltatt på åtte juryerte utstillinger i regi av Norsk forening for Uavhengige Kunstnere (NFUK). Han deltok på Sørlandsutstillingen i 2014 og 2016. Som eneste selvvlærte kunstner,og i selskap med tolv andre utvalgte kunstnere fra Sørlandet, ble han plukket ut blant ca 100 søkere og ca 300 kunstverk til å delta på Sørlandsutstillingen i 2014. I et intervju med *Lillesandsposten* høsten 2015, uttaler han at det ikke finnes provokasjon i noe han lager og at han er opptatt av at form, farge og komposisjon skal oppleves behagelig og danne en harmoni.

Håvard Oseland er medlem i Norsk forening for Uavhengige Kunstnere (NFUK).

Referanser
----------

1. ↑  Merete Moen: «På Sørlandsutstillingen» i *Lillesandsposten*, 6. juni 2014, s. 5
2. ↑  Per Fjermeros: «Endelig debut for 60-åringen» i *Agderposten*, 5. februar 2014, s. 40
3. ↑  Heidi Løland-Andersen: «Egen utstilling i Oslo-galleri» i *Lillesandsposten*, 20. oktober 2015 s. 21
**United States Antarctic Service Expedition** (1939–1941), også omtalt som **Den tredje Byrd-ekspedisjonen**, var en ekspedisjon finansiert av United States Navy, Utenriksdepartementet, Innenriksdepartmentet og Finansdepartementet i USA. Selv om staten finansierte ekspedisjonen, fikk den i tillegg støtte i form av donasjoner og gaver fra privatpersoner, selskaper og institusjoner. 

East Base på Stonington Island
Kontreadmiral Richard Evelyn Byrd ledet ekspedisjonen som hadde med i alt 125 mann fra USA fordelt på to skip. De fleste var militære, fra de statlige byråene eller fra forskningsinstitusjoner. Totalt 59 mann overvintret i Antarktis.

Målet med ekspedisjonen var å opprette to baser: East Base skulle etableres i nærheten av Charcotøya eller Aleksanderøya, eller ved Marguerite Bay om en ikke fant noe egnet sted ved disse øyene. West Base skulle etableres i nærheten av King Edward VII Land, men om dette viste seg å bli umulig, ved Hvalbukta eller nær Little America. Ekspedisjonen klarte å nå begge målene sine. 

I tillegg ble det utført vitenskapelige observasjoner av mange slag. Alt i alt ble ekspedisjonen ansett for å ha vært særdeles vellykket.

Se også
-------

* Stonington Island

Kilder
------

* Byrd, Richard E. (1935). *Discovery, the Story of the Second Byrd Antarctic Expedition*. G.P. Putnam's Sons.
* Bertrand, Kenneth J. (1971). *Americans in Antarctica 1775-1948*. New York: American Geographical Society.
* Siple, Dr. Paul (1959). *90° South — The Story Of The American South Pole Conquest*. G. P. Putnam's Sons.
* *Antarctica; the Extraordinary History of Man's Conquest of the Frozen Continent, second edition*. Reader's Digest.
* Headland, Robert K. (1990). *Chronological List of Antarctic Expeditions and Related Historical Events*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-30903-4.
* Passel, Charles F. (1995). *Ice: The Antarctic Diary of Charles F. Passel*. Lubbock: Texas Tech University Press. ISBN 978-0896723474.

Portal: Antarktis
**Åse Marie Amundsen**, kjent under navnet «**Rocke-Lill**» (født 27. oktober 1936 i Stavanger, død 1. oktober 2011 i Zellingen i Bayern), var en norsk rockeartist. Hun regnes som den første kvinnelige rockeartisten i Norge. Hun deltok i Oslomesterskapet og i Norgesmesterskapet i rock i 1958 og reiste på flere turnéer sammen med Per «Elvis» Granberg. Etter en kort norsk karriere flyttet hun i 1960 til Tyskland. 

Moren Olga var hushjelp og faren Olav var fiskehandler. De giftet seg 9. mai 1936, og da var Olga gravid i tredje måned. Faren Olav var en kunstnertype: Han skrev i Rogalands Avis og var skuespiller i teaterstykker. Olga var plaget av tuberkulose. Oppveksten var vanskelig, og en periode under andre verdenskrig bodde Åse i fosterhjem i Suldal. 

Broren Olav Emil ble født i 1938. 

I tenårene begynte Åse å kalle seg «Lill». I hjembyen Stavanger skilte hun seg markant ut. 

Oslomesterskapet i rock i 1958 endte i tumulter, der tilhørerne stormet scenen. I Norgesmesterskapet kom Rocke-Lill på femteplass i uttaking til det nordiske mesterskapet.

Rockemiljøet var svært mannsdominert, og Rocke-Lill var på mange måter en pioner. Da den første rockeperioden var over, i 1960, reiste Rocke-Lill til Tyskland for å synge med et omreisende orkester der. Sammen med sigøyneren Staling Daniel reiste hun rundt i Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  
«Rocke-Lill var først» av Gunnar Gran. *Pluss*, bilag til Stavanger Aftenblad. 26. juli 2013, s.22-25

Eksterne lenker
---------------

* 1. Hvor ble hun av, Norges første kvinnelige rocker?
**Åse Gyrid Solli** (født 3. juli 1946 i Skien) er en barnebokforfatter og gårdbruker fra Porsgrunn.

Hun debuterte i 1987 med *Under helleren*, som hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets debutantpris for. Boka var den første i en serie på 6 bøker fra steinalderen, utgitt fra 1987-1992. Bøkene var i sin samtid meget populære. Hun har deretter skrevet en frittstående bok fra samme periode. 

Sollis engasjement for perioden har sammenheng med et arkeologisk funnsted i nærheten av hjemstedet hennes. Hun har arbeidet med å formidle kunnskap om perioden, og å demonstrere materialer og teknologi fra perioden,

Bibliografi
-----------

* *Under helleren*, ungdomsbok, Cappelen (1987)
* *Mårs hevn*, ungdomsbok, Cappelen (1988)
* *Høvdingen Varg*, ungdomsbok, Cappelen (1989)
* *Mårs arving*, ungdomsbok, Cappelen (1990)
* *Ferden over havet*, ungdomsbok, Cappelen (1991)
* *I uroksens land*, ungdomsbok, Cappelen (1992)
* *Tidsmysteriet*, ungdomsbok, Cappelen (1995)

Kilder
------

* Presentasjon av Åse Gyrid Solli i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
**Hurtigskole** (engelsk: *Speed School*) er en åtte måneder lang intensiv utdanning for barn i alderen åtte til tolv år som har gått glipp av skolegang i Mali, Burkina Faso og Niger. Tiltaket er satt i gang av den norske utviklingsorganisasjonen Strømmestiftelsen for å hjelpe barna tilbake til skolebenken.

Barna kan ha vært tvunget til å slutte i grunnskolen eller de har ikke fått muligheten til å begynne i det hele tatt på grunn av fattigdom. Etter åtte måneder med opplæring tar elevene en test. Dersom de består den, kan de starte i vanlig 3. eller 4. klasse.

Opplegget er gratis for foreldrene. Skolene opprettes i landsbyer der det er mange barn som ikke går på skolen og varer et år før man flytter til en ny landsby neste år. Kostnadene per elev er 650 kroner, inkludert materiell og lærerlønninger. Dette dekkes av givere.

Utviklet i Mali
---------------

Ideen til hurtigskolene kom fra en av Strømmestiftelsens lokale samarbeidsorganisasjoner i Mali. De begynte med hurtigskoler i det små i 2004. Strømmestiftelsen kom på banen i 2005 og har siden vært med å videreutvikle konseptet. Det pedagogiske opplegget er utformet av professor i pedagogikk Denia Dougnon ved Universitetet i Mali.

Stort behov i Vest-Afrika
-------------------------

Strømmestiftelsen har startet opp hurtigskoler i Mali, Niger og Burkina Faso. Disse landene er blant de fire minst utviklede stater i verden. Her er det til sammen mer enn tre millioner barn som arbeider i stedet for å gå på skolen. Jentene gjør husarbeid og passer yngre søsken. Guttene dyrker jorda og gjeter husdyr. Mange blir ofre for menneskehandel og tvangsarbeid, eller giftes bort før de når tenårene.

* I Mali driver Strømmestiftelsen nå 285 hurtigskoler med over 7000 barn.
* I Burkina Faso startet de et prøveprosjekt i 2006 og er i gang med 70 skoler for 1750 barn.
* I Niger har startet opp 40 hurtigskoler hvor det går 1000 elever.

I 2007 fullførte 5982 elever Speed School i Vest-Afrika. Av disse begynte 76,65 prosent på vanlig skole etterpå. Strømmestiftelsen arbeider også med å utvikle tiltak for de barna som ikke kommer inn på vanlig skole etter å ha gått på hurtigskole.

Eksterne lenker
---------------

* Strømmestiftelsens nettsider om Speed School
* Speed Schools får fart på utdanning i Vest-Afrika
**Lars Nilssen Sæim** (født 17. februar 1862 i Alversund, død 16. februar 1932 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker fra Venstre.

Sæim hadde utdanning fra Nordhordlands amtsskole og Stord seminar. Han blei tilsatt som lærer i Manger i 1881. Året etter fikk han stilling som lærer og kirkesanger i Brunkeberg i Telemark. I 1888 var han privatlærer i heimbygda Sæim et års tid. Han var så ei tid lærer ved en privatskole for voksne i Heddal i Telemark. I åra 1890–96 var han lærer og kirkesanger i Siljan. I 1896 overtok han farsgården og dreiv denne siden. Fram til 1900 var han også lærer og kirkesanger i Sæim.

Han var medlem av herredsstyrene i både Kviteseid, Slemdal (nåværende Siljan) og Alversund, siste stedet fra 1898 til 1916 og igjen fra 1920 til 1931. Han var viseordfører 1905–10 og deretter ordfører til 1916. Ellers var han formann i skolestyret fra 1904 til 1910. Han hadde også andre verv i herredet og i amtet, likeså i Alversund Sparebank og i Manger Dampskibsselskap.

Sæim satt to perioder på Stortinget for enmannskretsen Nordhordland i Søndre Bergenhus amt, fra 1913 til 1918. Han var først medlem av tollkomiteen, så av vegkomiteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 697[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 864[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 697–698.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lars Nilssen Sæim hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Lokvesjøen og fjellet Risnjak i bakgrunnen.

**Gorski kotar** (*Fjelldistriktet*) er et fjellrikt område i nordvestre Kroatia. Området hører administrativt til Primorje-Gorski Kotar fylke. Det ligger nordøst for havnebyen Rijeka ved Adriahavet og strekker seg opp mot den kroatisk-slovenske grense. Regionens hovedby er Delnice.

Beskrivelse
-----------

Gorski kotar er et naturskjønnt område og kalles iblant *Kroatias grønne lunger*. Utover skisport vinterstid tilbyr området vandringsleder, ridesport og fjellklatring. Nasjonalparken Risnjak samt skiområdene Bjelolasica og Platak ligger i Gorski kotar.

Byer og befolkning
------------------

Etter andre verdenskrigs slutt i 1945 har området kontinuerlig hatt avfolkning, noe som har ført til at noen bosetninger er blitt helt oppgitt. Følgende småbyer og kommuner ligger i Gorski kotar. Innbyggertallene er fra folketellingen i 2011.

* Brod Moravice, 865 innbyggere
* Čabar, 3 811 innbyggere
* Delnice, 5 921 innbyggere
* Fužine, 1 595 innbyggere
* Lokve, 1 047 innbyggere
* Mrkopalj, 1 208 innbyggere
* Ravna Gora, 2 439 innbyggere
* Skrad, 1 054 innbyggere
* Vrbovsko, 5 019 innbyggere

Transport og kommunikasjoner
----------------------------

### Veier

Motorveien A1 og A6 forbinder hovedstaden Zagreb og Rijeka og går gjennom området.

Referanser
----------

1. ↑  «Census of Population, Households and Dwellings 2011, First Results by Settlements» (PDF). Kroatiska statistiska centralbyrån. Besøkt 2. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gorski kotar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Tischeria dodonaea*** er en sommerfugl som tilhører familien luggmøll (Tischeriidae). Den er bare funnet i Østfold og Agder i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 6 – 7,5 mm), brungul møll. Den ligner på eikeminérmøll (*Tischeria ekebladella*), men er tydelig mindre og mer tettbygd, dessuten litt lysere på farge. Antennene er trådformede, gulaktige og litt over halvparten så lange som forvingen. Hodet, forkroppen og forvingen er brungule, bakkroppen og bakvingen mørkgrå. Larven er lysgul, den mørke tarmen skinner gjennom. Hodekapselen er rødbrun, og den har brune plater på det første og siste kroppsleddet.

Levevis
-------

Arten er knyttet til eik (*Quercus* spp.), lenger sør i Europa også til søtkastanje (*Castanea sativa*). Egget legges på oversiden av et eikeblad og klekkes i august – september. Larven lager en brungul eller rødaktig flekkmine på bladets overside. Larven kaster ut alle ekskrementer gjennom en åpning og minen er derfor helt fri for disse. Når eika feller bladene om høsten, faller larven med bladet, spinner seg inn i en kokong inne i minen og overvintrer der. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over det meste av Europa. I Norge er den bare funnet på noen få lokaliteter i Østfold og Agder.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tischeria dodonaea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Tischeria dodonaea* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Tischeria dodonaea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tischeria dodonaea* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Tischeria dodonaea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tischeria dodonaea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Paviljongen for medlemmer av kongefamilien Romanov på Nizjnij Novgorod jernbanestasjon
**Gorkij Railway** (russisk: Горьковская железная дорога) er en underavdeling av Russlands statsbaner. Hovedkontoret ligger i Nizjnij Novgorod, med det tidligere navnet Gorkij.

Jernbanenettet opererer i ni føderale republikker i Den russiske føderasjonen,: Nizjnij Novgorod oblast, Vladimir oblast, Kirov oblast, Rjazan oblast, Mordovia, Chuvashia, Udmurtia, Tatarstan og Mari. Traséen har en  lengde på 7 987 kilometer.

Byggingen av hovedlinjen fra Moskva gjennom Vladimir til Nizjnij Novgorod begynte i mai 1858 og ble fullført i løpet av fire år. Denne private bedriften ble kjøpt opp av den keiserlige regjeringen i 1893. Murom Railway ble åpnet i 1880. Den private Moskva-Kazan-jernbanen sto ferdig i 1912, og  ble nasjonalisert av bolsjevikene seks år senere.

Gorkijer-jernbanen ble opprettet som en egen organisasjon i 1936, i likhet med Moskva-Kazan-jernbanen.

Det eksisterende jernbaneselskapet har sin historie tilbake til 1858. Moskva-Kazaner-jernbanen ble slått sammen til den nye organisasjonen på dette tidspunktet. Selskapet ble tildelt Order of The Red Banner of Lanour  i 1971. I 2010 ble Gorkij-jernbanen den tredje avdelingen i den russiske jernbanen med et høyhastighetstog, *Sapsan*.

Gorkij-jernbanen drev også den smalsporede, 750 millimeter, jernbanelinjen Tumskaja–Golowanowa Datscha, som ble stengt i 2008.

Referanser
----------

1. 1 2  «Gorky Railway». *JSC Russian Railways*. JSC Russian Railways. Besøkt 17. august 2015.
***Tisjina*** (originaltittel: *Тишина*) er en sovjetisk film fra 1963, regissert av Vladimir Basov.

Handling
--------

I 1945, sammen med andre tjenestemenn demobilisert etter slutten av andre verdenskrig, returnerer den 22 år gamle kaptein Sergey Vohmintsev, fra Tyskland. Den unge soldaten ser med håp på fremtiden for et mer fredelig liv. Han begynner også et forhold med en geolog, Nina. Men Sergeis glede blir imidlertid overskygget av et møte med en tidligere bataljon-sjef, Arkady Uvarov, som lot avdelingen sin gå til grunne. Han la deretter all skylden for dette på en yngre, og lavere rangert, offiser - som ble dømt i en krigsrett, og drept på grunn av dette. Vokhmintsev, den eneste overlevende etter tragedien, fordømmer deretter Uvarov i all offentlighet.

Tre år senere er Sergey student, og bor sammen med faren og de yngre søsteren sin i en felles leilighet, side om side med familien til kunstneren Mukomolov - og den prinsipp-løse borgeren Bykov, som drømmer om å finne et større område å bo på. Faren til Sergei, Nikolai Vohmintsev, er en gammel kommunist som blir fordømt - enten av en nabo eller av noen andre. Han blir deretter arrestert av MGB. Men han anser dette som en feil, og tror at hele situasjonen kommer til å ordne seg snart. Men studieinstitusjonen Sergei studerer ved blir også informert om arrestasjonen av faren hans.

Uvarov, en utmerket student og aktivist, og bestevenn med instituttets parti-sekretær, blir glad for å kunne utnytte muligheten til å gå etter Sergei med full kraft. Ved å bruke sin autoritet anklager Uvarov ham for den samme forbrytelsen Uvarov selv hadde begått under krigen, for verdenskrigen hadde tross alt etterlatt dem uten noen andre vitner. Dette resulterer i at Vohmintsev blir utvst fra kommunist-partiet. Sergei reiser langt vekk fra hjemstedet, til Kasakhstan, hvor han finner seg en ny jobb. Han håper at sannheten før eller siden kommer til å bli avslørt for resten av verden. Men det aller viktigste for ham er at Nina fremdeles tror på ham, og kanskje hun vil bestemme seg for å flytte til sin elskede.

Skuespillere
------------

* Vitali Konyayev som Sergey Vohmintsev
* Georgy Martyniuk som Konstantin Korabelnikov
* Larisa Luzhina som Nina.
* Natalya Velichko som Asya Vohmintseva, søsteren til Sergei.
* Mikhail Ulyanov som Pyotr Ivanovich Bykov
* Vladimir Yemelyanov som Nikolai Grigorievich Vohmintsev.
* Georgiy Zhzhonov som Akim Nikitich Gnezdilov.
* Vladimir Zemlyanikin som Grigory Kosov.
* Yevgeni Lazarev som Arkady Uvarov.
* Ivan Pereverzev som Lukovsky.
* Lidiya Smirnova som Seraphima Ignatyevna Bykova
* Vladimir Basov som en sjåfør.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 6. januar 2016.
2. ↑  "Антикультовое" кино
3. ↑  ТИШИНА (1963)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tisjina* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tisjina* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Šumava nasjonalpark** (tsjekkisk: *Národní park Šumava*) er en nasjonalpark i regionene Plzeň og Syd-Böhmen i Tsjekkia. Parken ble opprettet 20. mars 1991, har et areal på 680,64 km² og verner en tynt befolket del av fjellområdet Šumava (Böhmerwald).

Šumava nasjonalpark er omgitt av en 996,24 km² stor buffersone. Buffersonen og nasjonalparken utgjør det vernede landskapsområdet *Chráněná krajinná oblast Šumava*, opprettet i 1963. Nasjonalparken grenser mot Bayern, og er på tysk side også vernet, her som nasjonalparken Bayerischer Wald.

Fram til andre verdenskrig bodde det hovedsakelig tysktalende innbyggere i området. Etter slutten av krigen ble de utvist, og området ble en del av den forlatte sonen mellom Øst- og Vestblokken. Fram til 1990 var området kun tilgjengelig for grensevakter. Som et resultat er nasjonalparken godt bevart.

Referanser
----------

1. ↑  «Šumava National Park». *Amazing Czechia* **(engelsk)**. Besøkt 17. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Šumava National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Tsjekkia |
| --- |
| České Švýcarsko • Krkonoše • Podyjí • Šumava | Tsjekkias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC
 |