recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Pjos Barbos i neobytsjnyj kross*** (originaltittel: *Пёс Барбос и необычный кросс*) er en sovjetisk film fra 1961, regissert av Leonid Gajdaj.

Handling
--------

En trio av småkriminelle – Reddharen, Tosken og Profesjonisten– reiser på fisketur sammen. Men svindlerne ønsker ikke sitte på stranden med en fiskestang og vente tålmodig på at en fisk endelig skal bite. I stedet bestemmer de seg for å gå på jakt; planen deres går ut på å overvelde fisken med dynamitt! de slipper eksplosivene i elven, men den uregjerlige hunden Barbos blander seg inn. Hunden klarer å fiske ut dynamitten som er i ferd med å eksplodere fra elven, og løper mot de tre kriminelle for å levere den tilbake – som om det var en pinne de hadde kastet som lek.

I panikk forsøker skurkene å komme seg unna hunden, men Barbos fortsetter å jage dem, og de tre mennene klatrer opp i et høyt tre. Men den utspekulerte hunden kaster dynamitten rett under treet de sitter i, før den løper sin vei. Etter et gigantisk smell blir de tre mennene slått sanseløse, og klærne deres er fillete etter smellet.

Skuespillere
------------

* Yuri Nikulin som Tosken
* Georgy Vitsin som Reddharen
* Yevgeny Morgunov som Profesjonisten

Referanser
----------

1. ↑  Знаменитую троицу Труса, Балбеса и Бывалого Леонид Гайдай придумал на чердаке отцовского дома в Иркутске
2. ↑  Пес Барбос и необычный кросс

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Barbos og den utrolige pinnen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Lorenzo Lamas** (født 20. januar 1958 i Santa Monica i California) er en amerikansk skuespiller og deltaker på amerikansk reality-TV.

Lamas er kjent for å spille karakteren Lance Cumson, som er det uansvarlige barnebarnet til Angela Channing som blir spilt av skuespilleren Jane Wyman, i såpeoperaen *Falcon Crest* fra 1980-tallet. Han spilte rollen som Reno Raines på 1990-tallet i kriminalitetsdramaet *Renegade*, og han spilte Hector Ramirez i såpeoperaen *Glamour* som hovedsakelig gikk på dagtid. Lamas fungerte også som dommer i den kortvarige realityserien *Are you Hot?* på ABC TV.

Lorenzo Lamas ble født i California som sønn av den nå avdøde argentinske skuespilleren Fernando Lamas og den norsk-amerikanske skuespilleren Arlene Dahl. Lamas vokste opp i Pacific Palisades i California før han og familien hans flyttet til New York City i 1971, da var han 13 år gammel. Han ble uteksaminert fra Admiral Farragut Academy i Pine Beach i New Jersey i 1975. Han drømte om å bli skuespiller fra han var fem år gammel.[] Lamas studerte skuespill og teater i Tony Barrs Film Actors Workshop og han fikk sin første TV-rolle i 1976. I 1978 hadde han en birolle i filmen *Grease*.

I 1980 prøvespilte han for, og fikk, rollen som Jane Wymans playboy, barnebarn og håndlanger, Lance Cumson, i piloten til en ny serie som var kalt *The Vintage Years*. Piloten utviklet seg senere til dramaserien *Falcon Crest*. I 1984 ble Lamas nominert til verste skuespiller i Golden Raspberry Awards for sin rolle i filmen *Body Rock*. Lamas sang på lydsporet til denne filmen, og låten «Fools Like Me» er hans eneste singel som er kommet inn på Billboard Hot List over 100 beste sanger.

I 1992 spilte Lamas rollen som den anklagede politimannen Reno Raines i den syndikerte[*klargjør*] serien *Renegade*. Serien ble vist i over 100 forskjellige land og ble avsluttet i 1997 etter fem sesonger. Fra februar 2004 til februar 2007 spilte Lamas rollen som Hector Ramirez i såpeoperaen *Glamour* på TV-kanalen CBS.

Referanser
----------

1. ↑   Roglo, Roglo person ID p=lorenzo;n=lamas[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID lamasl[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1679683, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6jd5n88, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lorenzo Lamas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lorenzo Lamas på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Lorenzo Lamas i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Lorenzo Lamas på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Lorenzo Lamas på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Lorenzo Lamas på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Lorenzo Lamas hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Lorenzo Lamas hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Lorenzo Lamas hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Ansiktsløftningen i 1973 erstattet blant annet de rektangulære hovedlyktene, noe som distanserte bilen fra sine NSU-røtter.
**Volkswagen K70** (uttales «ka siebzig» på tysk) er en bilmodell fra den tyske bilprodusenten Volkswagen fra 1970 til 1975. K70 ble opprinnelig utviklet av NSU, og var den første Volkswagen-produserte modellen med en frontmontert og vannkjølt motor.

Utvikling
---------

K70 ble designet av Claus Luthe, og ble opprinnelig utviklet av NSU som et mindre alternativ til den mer kjente Ro 80. Den største forskjellen mellom de to modellene er at K70 var utstyrt med en konvensjonell stempelmotor, fremfor Ro80-modellens mer kompliserte Wankelmotor. Navnet «K70» refererer til motorens effekt på 70 hestekrefter, mens bokstaven «K» står for det tyske ordet «Kolben», som betyr stempel.

Lansering som Volkswagen-modell
-------------------------------

NSU hadde planlagt å lansere bilen for pressen i mars 1969, og for publikum på bilutstillingen i Genève samme år. I det bilen skulle lanseres dukket det opp rykter om at NSU, som hadde pengeproblemer, skulle tas over av Volkswagen, og selv før denne overtakelsen ble offentlig kjent var K70s fremtid truet av det faktum at den lå svært nær den nylig lanserte Audi 100 i både størrelse og pris. Planene omkring K70-lanseringen ble derfor utsatt i siste øyeblikk, og rykter skulle ha det til at Volkswagen-personell fjernet K70 fra NSUs stand på bilutstillingen kvelden før åpningen. NSU ble i løpet av 1969 integrert med Auto-Union/Audi, som Volkswagen hadde kjøpt i 1964.

Volkswagen hadde et desperat behov for en ny familiesedan som skulle erstatte Type 4, som ikke hadde vært noen stor suksess. K70 kunne virke som den perfekte måten å etablere et nytt image for moderne biler, med sin forhjulstrekk og moderne design, og Volkswagen forkastet raskt alt markedsmateriell som presenterte den nye modellen som en NSU, og litt over et år senere gikk sedanmodellen i produksjon, nå merket som en Volkswagen. I august 1970 rullet de første eksemplarene av samlebåndet, og bilen ble lansert på eksportmarkeder i de kommende månedene. Lanseringsdatoen for den planlagte stasjonsvognutgaven ble ytterligere utsatt, noe som skulle vise seg å bli permanent.

K70 ble erstattet av den Audi-baserte Volkswagen Passat i 1974. Totalt var 210 082 eksemplarer av K70 produsert.

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
***Hakkum*** er en humoristisk tegneserie skapt av Nils Petter Smeby.

Utgivelser
----------

*Hakkum* trykkes ukentlig i gratisavisa "Byavisa" som kommer ut i Moss, Fredrikstad, Sarpsborg, Drammen og Tønsberg. Spinnoff-serien *Hakkum Tinghus* publiseres månedlig i *Advokatbladet*.

I tillegg kan serien leses på tegneserieportalene *Nettserier.no*.

Handling og figurer
-------------------

Tegneserien foregår i den fiktive norske byen Hakkum. Serien handler i hovedsak om byens AP-ordfører Anne Dammen, hennes ektefelle Stefan, og Annes datter Karoline. I tillegg har Anne og Stefan sønnen Xander sammen, og Stefan har dessuten datteren Candela fra et tidligere forhold.

Det som skiller Hakkum fra andre norske byer er at dyrene i Hakkum kan snakke. De viktigste dyrefigurene i Hakkum er kaninen Fenriss, Karolines beste venn, og anden Andrik, som livnærer seg som privatetterforskeren Andrick og dessuten elsker å finne opp ting.

Hovedperson i spin-off-serien *Hakkum Tinghus* er advokat Arvid Anke.

Intervjuer
----------

* *Mossing blir Donald-forfatter*, intervju i Moss Dagblad (publisert 2005-05-12)
* *Snart Hakkum nummer 1000*, intervju i Moss Dagblad (publisert 2006-08-29)
* *Hakkum på Raptus*, intervju i Moss Dagblad (publisert 2006-08-29)
* *Nytt, norsk tegneserieblad*, intervju i Moss Dagblad (publisert 2006-12-30)

Eksterne lenker
---------------

* Hakkum-striper på Nettserier.no
* Hakkum-striper på DrunkDuck.com Arkivert 21. desember 2009 hos Wayback Machine.

Portal: Tegneserier
**Martin Stephan Biehl** (født 3. april 1966) er en norsk kunsthistoriker og økonom. Han er avdelingsdirektør ved Bogstad Gård fra 1. januar 2022.[]
Biehl er utdannet *Master of Business and Marketing* fra BI/Handelshøyskolen i Oslo og *Magister i Konstvetenskap* fra Universitetet i Lund i Sverige.

Biehl har innehatt flere sentrale stillinger i norsk kunst og kulturliv, blant annet daglig leder for Kunst i skolen, økonomi og markedssjef ved Kunstnernes Hus, direktør ved Kunstindustrimuseet i Oslo, avdelingsdirektør kommunikasjon ved Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, administrerende direktør for Blomqvist kunsthandel i Oslo, kommersiell sjef ved Den Norske Opera & Ballett, og daglig leder for Grafill, Norsk organisasjon for visuell kommunikasjon. Fra 2015 til 2021 var Martin Biehl direktør ved Kon-Tiki-museet på Bygdøynes.

I tillegg har Biehl vært engasjert i styreverv og andre verv ved følgende institusjoner og foreninger: Statens håndverks- og kunstindustriskole, Oslo Kunsthall, Polyteknisk forening – gruppe for verdiskaping, Forum for kultur og næringsliv, Sponsor og eventforeningen, OCA – Office for Contemporary Art Norway, Ultima - Oslo Contemporary Music Festival, BONO – Billedkunst, opphavsrett i Norge, Kopinor, Nationaltheatret, KEM - Kunstnernes Eget Materialutsalg, DAT - Det Andre Teateret, Kulturhuset Stabekk Kino og Virke Reiseliv og Opplevelser.

Biehl har i en årrekke vært sensor og undervist for Handelshøyskolen BIs bachelorprogram Kultur og ledelse. Han har mottatt følgende priser og utmerkelser: Merket for god design, Gulltaggen, Årets sponsorobjekt, Visuelt og pris for beste magisteravhandling ved Lunds universitet gitt av Stiftelsen Britt og Karl Hugo Axelssons fond. Han ble i 2018 utnevnt til offiser av Ordenen Italias stjerne, og i 2019 til kommandør av den chilenske Bernardo O Higgins. 

Han har vært gift siden 1996 og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑  NRK Martin Biehl
2. ↑  Kunstindustrimuseet i Oslo har fått ny sjef
3. ↑  Martin Biehl blir ny direktør på Kon-Tiki Museet. Han tiltrer 1. september 2015 Arkivert 25. september 2015 hos Wayback Machine. fra Kon-Tiki Museet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Hakkas viktigste utbredingsområder i Kina.
Kinesiske dialekter og språk
**Hakka** (tradisjonell kinesisk: 客家話, forenklet kinesisk: 客家话, pinyin: *Kèjiāhuà*) er en av de mange dialekter eller språk som tilhører den større språkgruppe som går under benevnelsen kinesisk. Det store flertall av dem som benytter språket tilhører hakka-folket.

Språkets navn kommer av *hak* 客 (mandarin: *kè*) «gjest» og *ka* 家 (mandarin: *jīa*) «familie». Blant dem som selv benytter språket kalles det *hak-ka-fa/-va* 客家語, *hak-fa/-va*, 客語, *tu-gong-dung-fa/-va* 土廣東話, eller *ngai-fa/-va* "亻厓"話 («vårt språk»).

Språkhistorie
-------------

Hakkaene kom ved forskjellige migrasjonsbølger fra det nordlige Kina til de sørlige områder de nå har som sitt kjerneområde. Migrasjonene var for det meste utløst av kriger og uroligheter. Hakkaenes forfedre kom fra dagens Henan og Shaanxi, og de tok med seg det kinesiske talemål som var utbredt der den gang. (Senere er talemålet i disse områdene utviklet seg til dialekter av moderne mandarin.) Hakka er et nokså konservativt språk, og er generelt mye nærmere middelalderkinesisk en noe annet moderne kinesisk språk. Man kan finne mange arkaiske trekk i moderne hakka, som de finale konsonanter -p -t -k, noe man også hører i andre moderne sørkinesiske språk, men som er gått tapt i mandarin. 

Gjennom folkets vandringer kan hakka ha plukket opp elementer fra de språkene som de kom i kontakt med underveis. Man finner vokabular som hakka har felles med min og she (hmong-mien).

Dialekter
---------

Ettersom hakkaene kom nordenfra i forskjellige migrasjonsbølger og disse tildels ble nokså spredt, har hakkaspråket utviklet mange dialekter, i Guangdong, Fujian, Jiangxi, Guangxi, Sichuan, Hunan, Guizhou, Hainan, Taiwan og Singapore.

Den dialekten som *de facto* oppfattes som standard for språket, er meixianhua, som tales i Meixian i det indre østlige Guangdong. Den offisielle kinesiske romaniseringssystemet som ble utviklet for hakka i 1960, tar utgangspunkt i meixianhua.

Referanser
----------

1. ↑  Hakka Migration Arkivert 1. februar 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  Language

Litteratur
----------

* David Prager Branner: *Problems in Comparative Chinese Dialectology — the Classification of Miin and Hakka*. Trends in Linguistics series, no. 123. 2000. Berlin: Mouton de Gruyter. ISBN 31-101-5831-0.
* Mataro J. Hashimoto: *The Hakka Dialect. A linguistic study of Its Phonology, Syntax and Lexicon.* University Press, Cambridge 1973. ISBN 0-521-20037-7
* S. Robert Ramsey: *The Languages of China*, Princeton University Press, Princeton, N.J. 1987. ISBN 0-691-06694-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
**Hakluyt Society** er et selskap stiftet i London i 1846 med det formål å utgi eldre reiseskildringer. Selskapet er oppkalt etter den britiske geografen Richard Hakluyt (1552–1616).

Selskapets hovedaktivitet er en publikasjon av vitenskapelig kommenterte utgaver av de viktigste kilder for reiser foretatt til de forskjelligste fjerne verdensdeler. Dette omfatter både områdenes geografi, etnologi og naturhistorie. Alle utgivelser skjer på engelsk.

Hakluyt Societys utgivelser favner reisende som for eksempel Ibn Battuta, Fabian Gottlieb von Bellingshausen, Pedro de Cieza de León, John Cabot, Kristoffer Columbus, Cosmas Indicopleustes, James Cook, Vasco da Gama, Humphrey Gilbert, La Pérouse, Ludwig Leichhardt, Afonso de Albuquerque, Louis Antoine de Bougainville, Semjon Ivanovitsj Dezjnjov, Jean Barbot, Villem av Rubruk, Plano Carpini, Rashid ad-Din, Pegolotti, Marignolli, Benedikt Goës, William Hedges, Alvaro de Mendaña, Leo Africanus, Ma Huan, Olaus Magnus, Francisco Álvares, François Pyrard, Hernando Cortez, Garcilaso de la Vega, Juan González de Mendoza, Sigmund von Herberstein, Walter Raleigh, Francis Drake, William Baffin, Abbé Carré, A. J. Mounteney-Jephson, Johann Reinhold Forster, Jens Munk og George Vancouver.

Det finnes også en datterorganisasjon, stiftet i 1996 ved John Carter Brown Library ved Brown University: *American Friends of the Hakluyt Society*.

Litteratur
----------

* R. C. Bridges & P. E. H. Hair (red).: *Compassing the Vaste Globe of the Earth, Studies in the History of the Hakluyt Society*, London, 1996
* Roy Bridges, 'William Desborough Cooley (1795–1883)': *Geographers Biobibliographical Studies*, 27, 2008, s. 43–62
* G. R. Crone: «"Jewells of Antiquitie", the Work of the Hakluyt Society», i *The Geographical Journal*, 128, 1962
* William Foster: «The Hakluyt Society, a Retrospect 1846–1946», i Edward Lynam (red.): *Richard Hakluyt & his Successors, A Volume issued to commemorate the Centenary of the Hakluyt Society*, London, 1946
* Dorothy Middleton: «The Early History of the Hakluyt Society 1847–1923», i *The Geographical Journal*, 152, 1986, s. 217–224
* Dorothy Middleton: «The Hakluyt Society 1846–1923», i *Annual Report for 1984*, Hakluyt Society, s. 12–23

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hakluyt Society – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (se for eksempel "Complete bibliography")

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Martin Edvard Blindheim** (født 2. februar 1916 i i Bindal i Nordland, død 16. april 2009 i Oslo) var en norsk kunsthistoriker med spesialfelt middelalderen.

Han vokste opp på Andøya og i Stavanger der han tok examen artium ved Kongsgård skole i 1935. Under den tyske okkupasjonen hadde han et tre års langt fangeopphold. Blindheim tok magistergrad i 1947 med avhandling om tidlig gotisk skulptur i Øst-Norge. Han arbeidet deretter noen år som konservator ved Norsk Folkemuseum til han ble ansatt som konservator ved Universitetets Oldsaksamlimg i 1960. Her hadde han ansvar for museets middelaldersamlinger.

I 1985 tok han doktorgraden med avhandlingen *Graffiti in Norwegian Stave Churches*.

Han var gift med arkeologen Charlotte Blindheim.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "NAVN I DAG", 01. februar 1986 s.29.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Fangeregisteret

 |
Obetrbaumbrücke
Oberbaumbrücke
**Oberbaumbrücke** er en bro i Berlin. Den krysser elven Spree mellom de tidligere bydelene Kreuzberg og Friedrichshain. Den ligger derfor i dag i bydelen Friedrichshain-Kreuzberg og er blitt kjennemerket til den nye bydelen.

Historie
--------

Broen ble tegnet av arkitekten Otto Stahn. Den ble påbegynt i 1894 og ferdigstilt i 1896. I 1902 ble det lagt ut spor på øvre del av broen for Berlins metro. Under den andre verdenskrig ble den delvis bombet og 23. april 1945 delvis sprengt av Wehrmacht. Etter annen verdenskrig ble broen delvis restaurert inntil byggingen av Berlinmuren satte en stopper for restaureringen i 1961. Broen krysset sonegrensen mellom Vest-Berlin og Øst-Berlin, og Berlinmuren skar derfor tvers over broen. Mens muren sto var det en grensekontrollpost på Oberbaumbrücke.

Etter Berlinmurens fall ble broen ferdig restaurert og i 1995 ble metroforbindelsen over broen gjenopprettet.

Navnet
------

En første trebro fantes på høyde med den tidligere bymuren, noen kilometer lengre nedover elven i nærheten av Spreeinsel. Spree ble her sperret med gangbroer av tre for å kunne inndrive toll. Om natten ble gjennomfarten hindret av en stamme forsterket med stålnagler, den såkalte *Baum*. Mens det vest i byen fantes en *Unterbaum* (nedre Baum), fantes det øst i byen en *Oberbaum* (øvre Baum). Ved utvidelsen av bygrensen og byggingen av tollmuren i Berlin, ble det ved kongelig befaling på stedet for *Oberbaum* bygget en ny trebro i 1723. Her sto Stralauer Tor som inngang til Berlin. Denne broen ble siden erstattet med dagens Oberbaumbrücke.

Referanser
----------

1. ↑  Oberbaumbrücke (Berlin) på (Structurae)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oberbaumbrücke (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Oberbaumbrücke – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Alf Henrik Christensen** (født 11. mars 1962 i Arendal) er en forhenværende kampsportutøver som i 1991 ble norgesmester i kickboksing. Han er også kjent for sin medvirking i det mye omtalte NOKAS-ranet i 2004.

I 2005 ble Christensen tiltalt for deltagelse ved NOKAS-ranet. 10. mars 2006 ble han i Stavanger tingrett dømt til 13 års fengsel for å ha fraktet ranere og utbytte fra bilbyttestedet i Sørmarka til skjulested i Nedre Dalgate. I ankesaken for Gulating lagmannsrett ble Christensen dømt til åtte års fengsel, men etter anke til Høyesterett ble den endelige straffen satt til 11 år fengsel.

I 2020 ble han dømt til fem års fengsel for smugling av hasj mellom Hirtshals og Sørlandskysten.

Referanser
----------

1. ↑  «NM-vinnerens viktigste kamp». Dagbladet. 27. september 2005. Besøkt 23. mars 2018.
2. ↑  Jarle Grivi Brenna (29. juni 2007). «Slik straffes Nokas-ranerne». *VG*. Besøkt 23. mars 2018.
3. ↑  «Dette gjør Nokas-ranerne nå». NRK. 5. april 2014. Besøkt 23. mars 2018.
4. ↑  «Nokas-raner dømt til fem års fengsel for smugling». *www.fvn.no*. 2020. Besøkt 30. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**Obeliskjordfly** (*Euxoa obelisca*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Hordaland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 29 – 38 mm), grått nattfly med markerte vingetegninger. Arten er nokså variabel og ganske lik på hvetejordfly (*Euxoa tritici*), man må gjerne undersøke kjønnsorganene for å skille artene sikkert. Forvingen er gråbrun, framkanten vanligvis noe lysere, med lyse nyre- og ringmerker. Området mellom og rundt disse er mer eller mindre svart. Den har vanligvis en tykk, svart rotstrek og en svart flekk (tappmerke) bak ringmerket. Bakvingen er silkeaktig hvit med brun ytterkant.

Levevis
-------

Larven lever på ulike lave planter. De voksne sommerfuglene flyr i august – oktober.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Nord-Afrika, Midtøsten, Europa og vestlige og sentrale deler av Asia. I Norge er den funnet i den sørlige delen av landet, fra Østfold til Hordaland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Euxoa obelisca* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *obeliskjordfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *obeliskjordfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *obeliskjordfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *obeliskjordfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *obeliskjordfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *obeliskjordfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euxoa obelisca* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Euxoa obelisca* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Alf Fasmer Dahl** (født 20. mai 1874 i Trondheim, hvor hans far Jonas Dahl var prest i Vår Frue kirke, død 21. juni 1933 i Fana), var en norsk prest og komponist. Han ble student i 1892 og cand.theol. i 1898. Fra 1899 til 1904 var han personellkapellan i Vår Frue kirke i Trondheim, deretter var han fra 1904 til 1913 sjømannsprest i Antwerpen. I 1913 ble han kallskapellan til Fana, hvor han var prest i Birkeland kirke. Alf Fasmer Dahl drev også koret «Fasmer Dahls kor», og han var sammen med Lars Søraas en av grunnleggerne av Bjørgvin Kirkesangforbund.

Alf Fasmer Dahl var gift med Aagot Ellingsen, født i Oslo 13. mai 1873. Et av deres barn var forfatteren Titt Fasmer Dahl, født 2. november 1903 i Trondheim. Hennes søster, Esther Fasmer Dahl, født i Antwerpen 21. februar 1905 var gift med legen Erik Waaler.

Komponist
---------

Alf Fasmer Dahl er særlig kjent som komponist av melodien til sin fars julesang *Nå vandrer fra hver en verdens krok*, som han skrev omkring 1905. En rekke artister har sunget den inn på plate. I Norsk Salmebok er det tre melodier av ham:

* 68 *Nå vandrer fra hver en verdens krok*, tekst Jonas Dahl
* 248 *Om salighet vi synger*, tekst Jonas Dahl
* 822 *No luter blom på enger*, tekst Ragnvald Vaage

Referanser
----------

1. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bjørgvin Kirkesangforbund Årsmelding 2006[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alf Fasmer Dahl på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Lorenzo Gafà** (1639-1703) var en maltesisk barokk arkitekt og skulptør. Han tegnet mange kirker på de maltesiske øyene, blant annet St. Paul's Cathedral i Mdina og Cathedral of the Assumption i Victoria, Gozo. Han var en yngre bror av billedhuggeren Melchiorre Cafà.

Liv og arbeider
---------------

Gafà ble født i 1639 i Birgu som sønn av en steinhugger Marco Gafà og hans kone Veronica. Han begynte sitt yrkesliv som steinhugger sammen med sin far og eldre bror Melchiorre, som ble en anerkjent skulptør. Kanskje har han studert arkitektur i Roma, men det er ingen dokumentasjon på at han noensinne forlot Malta.

Tidlig på 1660-han hadde utviklet en sterk interesse i arkitektonisk utforming, og i 1661 skal han ha vært involvert i å ha tegnet koret i St. Philip-kirken i Żebbuġ. En gang før 1666 arbeidet han med reredos til høyalteret i Sta Scolastica-kirken og i den Dominikanske bebudelseskirke, begge i sin fødeby Birgu. Han er også kjent for å ha tegnet alteret i St. Nicholas-kirken i Valletta. Han har også tegnet eller vært involvert i byggingen av flere kirker.

Gafà døde den 16. februar 1703 i en alder av 64 år.

Litteratur
----------

* Schiavone, Michael J. (2009). Dictionary of Maltese Biographies Vol. II G-Z. Pietà: Pubblikazzjonijiet Indipendenza. pp. 851–852. ISBN 9789993291329.
* De Lucca, Denis (1979). "Mdina: the Cathedral area". Heritage: An encyclopedia of Maltese culture and civilization. Midsea Books Ltd. 1: 122.
* Deguara, Aloysius (2008). The Metropolitan Cathedral – Mdina. Santa Venera: Heritage Books (subsidiary of Midsea Books Ltd). p. 7. ISBN 9789993271727.

Referanser
----------

1. 1 2  Schiavone, Michael J. (2009). *Dictionary of Maltese Biographies Vol. II G-Z*. Pietà: Pubblikazzjonijiet Indipendenza. s. 851–852. ISBN 9789993291329.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Obedska Pond
**Obedska bara** (serbisk: Обедска бара) er et stort myr- og skogområde som er en del av et naturreservat langs elva Sava i Serbia, om lag 40 km vest for Beograd. 

Området inneholder en kroksjø, restene etter en gammel sving i Sava, som i dag ligger litt lenger sør. I området finnes over 30 forskjellige vann-, myr-, skog- og eng-biocønoser. Av dyreliv finner en 220 fuglearter, 50 forskjellige arter av pattedyr, 13 amfibier, 11 reptiler og 16 fiskearter. En finner også over 500 plantearter. Området er et av de rikeste og best bevarte naturområdene på *Den pannoniske slette*.

Obedska bara er et av de eldste naturreservatene i verden og de første vernetiltakene ble innført i 1874, da herskerne av Habsburgmonarkiet bevarte det som et jaktområde for seg selv. Området har vært et Ramsarsted siden 1977 og er på listen til UNESCO over de viktigste våtmarksområdene i verden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Obedska bara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BirdLife.org
* Unge forskere i Serbia
* Obedska Bara Workcamp 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Ramsar
 |
**Kajsa Vickhoff Lie** (født 20. juni 1998) er en norsk alpinist som representerer Bærums SK. Hun debuterte i verdenscupen 21. januar 2017 i utfor i Garmisch-Partenkirchen.

Karriere
--------

Hun deltok i junior-VM i alpint 2016 der jun kjørte ut i de tre rennene hun deltok i. I junior-VM i alpint 2017 ble hun nummer 12 i utfor og nummer 41 i storslalåm. 
Hun tok gull både i utfor og super-G under junior-VM i alpint 2018 i Davos.

Under VM 2019 i Åre ble hun nummer 13 i super-G, nummer 19 i utfor og nummer sju i superkombinasjonen.
Under norgesmesterskapet i alpint 2019 tok hun gull både i utfor og i kombinasjonen.

Vickhoff Lie tok sin første pallplass i verdenscupen da hun ble nummer to i super-G i Garmisch-Partenkirchen 30. januar 2021. Et stygt fall i super-G-rennet i Val di Fassa i februar 2021 satte henne ut med skade i halvannet år. 21. januar 2023 var hun tilbake med ny pallplass med andreplassen i utforrennet i Cortina.

Hun tok sin første verdenscupseier da hun vant utfor i Kvitfjell 4. mars 2023. Det var første gang en norsk kvinne vant et verdenscuprenn i utfor.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Utfor | 2019 |
| Gull | Superkombinasjon | 2019 |
| Sølv | Utfor | 2016 |
| Sølv | Super-G | 2019 |
| Bronse | Super-G | 2016, 2018 |
| Bronse | Superkombinasjon | 2016 |

Referanser
----------

1. ↑   Det internasjonale ski- og snøbrettforbundet, www.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Egil Svendsby (red.) *Sportsboken 2019*, s. 184. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-419-1946-6.
3. 1 2 3  Egil Svendsby (red.) *Sportsboken 2016*, s. 216. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-419-1334-0.
4. ↑  Egil Svendsby (red.) *Sportsboken 2018*, s. 183. Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-419-1722-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kajsa Vickhoff Lie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kajsa Vickhoff Lie – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kajsa Vickhoff Lie – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Mitchell Peninsula** er en klipperik halvøy, 2,5 nautiske mil (4,6 km) lang og 2 nautiske mil (3,7 km) bred, som ligger mellom O'Brien Bay og Sparkes Bay ved østsiden av Windmill Islands. Hun ble først kartlagt fra flyfoto tatt under U.S. Navy Operasjon Highjump i februar 1947 og trodd være en øy som via en bratt snøfonn hang sammen med den kontinentale isen på Budd Coast. Navnet ble endret til halvøy was av mannskapet på Wilkes Station i 1957. Hun ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter kaptein Ray A. Mitchell i U.S. Navy som var kaptein på USS Cacapon, et tankskip for den vestlige arbeidsgruppen til U.S. Navy Operasjon Highjump 1946-47.

Kilder
------

* *Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen* (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
En **marine expeditionary unit** (**MEU**, tidligere kalt *marine amphibious unit*) er det amerikanske marinekorpsets minste selvstendige kampforband. En MEU er en hurtiginnsatsstyrke av regiments størrelse som raskt kan settes inn om en krise oppstår. De inngående delene er detasjert fra sine respektive avdelinger for å gå inn i MEU-en. Den totale styrken består av cirka 2 200 soldater under befal av en oberst. 

En MEU består av fire forskjellige deler:

* En landstridsstyrke (bataljon)
* En luftstridsstyrke (skvadron)
* En stridstrenstyrke (bataljon)
* En stabs- og ledelsesstyrke (kompani)

De forskjellige styrkene er igjen sammensatt av deler fra ulike forband. Sammensetningen varierer avhengig av oppdrag og forutsetninger. Landstridsstyrken inneholder alltid marineinfanteri, men kan også forsterkes med stridsvogner, mekanisert infanteri og artilleri. Luftstridsstyrkens hovedoppdrag er å transportere landstridsstyrken og dens tren mens den er i land. Den inneholder derfor alltid transporthelikoptre av ulik størrelse, men kan selv inneholde understøttelse i form av angrepshelikoptre eller angrepsfly. Stridstrenstyrken består av ingeniørtropper, sanitet og enheter for vedlikehold og transport. Stabs- og ledelsesstyrken står for planlegging og administrasjon og inneholder funksjoner for samband, etterretning og ildledelse.

USAs marinekorps har totalt sju MEU-er.

* 11, 13 og 15 MEU basert i San Diego i California.
* 22, 24 og 26 MEU basert i Jacksonville i Nord-Carolina.
* 31 MEU basert på Okinawa i Japan.

De deler som inngår i sine respektive MEU roteres i en treningssyklus som består av trening, beredskap og basering ombord på amfibiefartøy. Sammen med de fartøyene som transporterer MEU-en og deres eskortefartøyer danner de en *expeditionary strike group* (ESG).

En MEU inngår ikke som en del av en Marine Expeditionary Brigade (MEB), men kan inngå sammen med en MEB i en Marine Expeditionary Force (MEF).
**Konferansen av europeiske kirker** (KEK) (*eng.: Conference of European Churches*) er en sammenslutning av 126 ortodokse, protestantiske, anglikanske og gammelkatolske kirker samt 43 assosierte organisasjoner fra alle land i Europa.

Formål
------

KEK ble grunnlagt i 1959 og har hovedkontorer i Genève, Brussel og Strasbourg. Gjennom samarbeidet forplikter medlemskirkene seg til å arbeide for forsoning og enhet i den europeiske kirkefamilie, ved å overvinne historiske splittelser og språklige, geografiske og økonomiske barrierer. Den katolske kirke er ikke med i KEK, men det er opprettet et godt og formalisert samarbeid dem imellom.

Historie & arbeid
-----------------

Tidlig på 1950-tallet, altså like etter annen verdenskrig og med den kalde krigen som bakteppe, begynte de uformelle samtaler og møter mellom ulike europeiske kirker som senere skulle bli formalisert i KEK. Sammenslutningen oppstod i erkjennelsen av at man bodde på et splittet og herjet kontinent, og hovedtanken var å arbeide for internasjonal forståelse og å bygge bro mellom kirkene i Øst-Europa og Vest-Europa, som ble skilt med Jernteppet. Dette gav seg blant annet utslag som at KEKs generalforsamling i 1964 ble avholdt ombord på et skip utenfor Bornholm – for å forbigå alle visumproblemer og sørge for at representanter fra alle medlemslandene skulle kunne delta. De senere tiår, og særlig etter jernteppets fall, har KEK i stadig økende grad rettet fokus mot andre former for brobygging: Mellom minoritets- og majoritetskirker, mellom kvinner og menn og mellom kristne og mennesker med en annen tro. I samarbeid med Den katolske kirke i Europa er det også arrangert en rekke økumeniske møter – som i 2001 munnet ut i fellesdokumentet *Charta Oecumenica*. Både KEKs medlemskirker og Den katolske kirke har oppfordret alle sine menigheter i Europa til å benytte seg av dette økumeniske skriftet på lokalt plan.

KEK og Norge
------------

Blant norske kirker og organisasjoner er det bare Den norske kirke som er medlem i KEK. I 2003 ble KEKs generalforsamling for første gang avholdt i Norge, nærmere bestemt Trondheim.

På KEKs generalforsamling i Lyon i juli 2009 ble to nordmenn valgt inn som representanter til KEKs sentralkomité; Elise Sandnes og Erlend Rogne.

Eksterne lenker
---------------

* KEKs offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Marinens Flyvevæsen** var Danmarks sjømilitære flystyrke fra 1913 til oktober 1950 da Marinens Flyvevæsen ble assimilert av det selvstendige danske flyvåpen; *Flyvevåbnet*.

Den 17. juli 1910 krysset den danske flypioneren Robert Svendsen Øresund fra Kløvermarken til Limhamn. Fra å være et upålitelig leketøy viste flymaskinen seg å være interessant for militæret i Danmark og Sverige.

I november samme år anmodet Marineministeriet *Det Aeronautiske Selskab* om å utdanne sjøoffiserer til aeroplanførere. Den 14. desember 1911 begynte de første tre elevene på utdannelsen og i mars året etter mottok Marinen et Henry-Farman biplan, døpt *Glenten*. Medio januar 1913 ble 'Marinens Flyveskole' offisielt opprettet og i april mottok man to Donnet-Leveque-sjøfly.

Den første dødsulykken fant sted 2. oktober 1913 da Ulrik Birch omkom. Konsekvensen ble at utenlandske fabrikker skulle stå for flyverutdannelsen. Samtidig gikk Orlogsværftet i gang med å forbedre Donnet-Leveque-søflyet til en hel ny flytype kalt Maagen-3 med en fransk Gnome 80 hk-motor. Fra 1914-17 fremstillet Orlogsværftet åtte av disse sjøflyene.

I starten hørte flyene til *Undervandsbaads- og flyvebaadsafdelingen* men i 1923 ble Marinens Flyvevæsen en selvstendig enhet under Marinen.

Referanser
----------

1. ↑  Charles Robert Edvard Svendsen hos Teknisk Museum.dk Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Marinens Flyvevæsen – hos Naval History

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Hydronym** (fra gresk: ὕδωρ, *hydro*, «vann» og ὄνομα, *onoma*, «navn») er en type toponym som betegner et egennavn på en vannmasse. Hydronymer omfatter navnene på elver og bekker, innsjøer, tjern og dammer, sumper og myrer, sjø og hav. Som et eget fagfelt er *hydronymi* (eller *hydronomastikk*) et studium av navnene på vannmasser, deres opprinnelse og etymologi, og deres utvikling og overføring gjennom historien.

Eksempelvis er vann, norrønt *vatn*, utbredt som ledd eller avledning i stedsnavn og naturnavn i Norge over hele landet. Eksempler er Vatnet, Vatnar, Vatnan, Vatland, og Vassland. Vadsø er avledet fra Vadsøya, norrønt Vasøy. Navn som Vassøya, sammenlign med Brønnøy, finnes flere steder langs skipsleia ved kysten av Norge hvor sjøfarende kunne finne ferskvann. Begrepet våt, norrønt *vátr*, er etymologisk beslektet med vann. Også utenfor Norge kunne slike naturnavn bli gitt. Den irske byen Waterford er avledet fra norrøne *Veðrafjǫrðr*.

Sammenlignet med de fleste andre toponymer, er hydronymer språklig svært konservative, og folk som flytter til et område beholder ofte det eksisterende navnet på en vannmasse i stedet for å gi den nytt navn på sitt eget språk. For eksempel bærer Rhinen i Tyskland et keltisk navn, ikke et germansk navn. Mississippi-elven i USA bærer et navn fra ojibwaspråket til den innfødte urbefolkningen, ikke et fransk eller engelsk. Navnene på store elver er enda mer konservative enn de lokale navnene på små bekker. Av denne grunnen kan hydronomi være et verktøy som brukes til å rekonstruere tidligere kulturelle interaksjoner, befolkningsbevegelser, religiøse konverteringer eller eldre språk.

Referanser
----------

1. ↑  Room (1996), s. 48, 51, 56, 71, 79, 84.
2. ↑  «vann», *NAOB*
3. 1 2  Sandnes & Stemshaug (1997), s. 483
4. ↑  Sandnes & Stemshaug (1997), s. 475
5. ↑  Sandnes & Stemshaug (1997), s. 476
6. ↑  «våt», *NAOB*
7. ↑  Andresen, Julie Tetel; Carter, Phillip (2015): *Languages In The World: How History, Culture, and Politics Shape Language*. John Wiley & Sons. ISBN 978-1-118-53128-0; s. 227.
8. ↑  Tockner, Klement; Uehlinger, Urs; Robinson, Christopher T. (2009); *Rivers of Europe*. Academic Press. ISBN 978-0-08-091908-9; s. 216.
9. ↑  Hirschfelder, Arlene B.; Molin, Paulette Fairbanks (2012): [*The Extraordinary Book of Native American Lists*]. Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-7709-2; s. 260.
10. ↑  «Toponymy», *Encyclopædia Britannica*

Litteratur
----------

* Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (1997): *Norsk stadnamnleksikon*, Oslo: Det Norske Samlaget, ISBN 978-82-521-4905-0
* Room, Adrian (1996): *An Alphabetical Guide to the Language of Name Studies*. Lanham and London: The Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-3169-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Bratsk-kraftverket i elva Angara er et av Hydroprojekts mest kjente anlegg
Aswandammen, Hydroprojekts mest kjente prosjekt i utlandet
**Hydroprojekt** (russisk: Институт Гидропроект – *Institut Hidroprojekt*) er et russisk selskap for planlegging og design av demninger og kanaler. Hovedkontoret ligger i Moskva, med mange avdelinger rundt i landet. Hydroprojekt og dets forutgående institusjoner har hatt ansvar for planleggingen av de fleste vannkraftverk, irrigasjonskanaler og skipskanaler som er blitt bygget i Sovjetunionen og Russland siden 1930-tallet. De har også tegnet flere høyt profilerte prosjekter i utlandet.

Historie
--------

Dagens Hydroprojekt kan spore sin historie tilbake til planleggingsavdelingen for Moskvakanal-prosjektet på 1930-tallet, og *Trust Hydroelektrostroj* (russisk: Трест «Гидроэлектрострой»), som ble dannet 9. oktober 1930 for å koordinere byggingen av vannkraftverk i Sovjetunionen under dens første femårsplan. De to organisasjonene, som skiftet navn mange ganger i løpet av årene, ble slått sammen i 1962. De var først underlagt Innenriksdepartementet, men ble i 1950 lagt inn under Energidepartementet.

Noen av instituttets avdelinger, spesielt den i St. Petersburg (Leningrad), kjent som Lenhydroprojekt, har en ennå lengre forhistorie.

Fra 1990-tallet drives instituttet som et datterselskap av *Unified Energy System*, Russlands nasjonale elektrisitetsselskap.

Kjente prosjekter
-----------------

Blant de større prosjektene som Hydroprojekt har vært ansvarlige for i det tidligere Sovjetunionen er
de fleste vannkraftverkene i elvene Volga og Kama, de store kraftverkene i elvene Angara og Jenisej i Sibir, Toktoguldemningen i elva Naryn i Kirgisistan, og Nurek- og Rogun-prosjektene i Tadsjikistan, verdens to høyeste demninger. Blant kanalene de har designet er Moskvakanalen, Volga-Donkanalen og Volga-Østersjøkanalen.

Utenfor Sovjetunionen har Hydroprojekt tegnet blant annet Aswandammen i Egypt, Jenpeg-kraftverket i elva Nelson i Canada, Jernporten-prosjektet i Donau og Tehridammen i India.

Referanser
----------

1. ↑  Lenhydroproject – About the institute – Creation history Arkivert 14. juli 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Hydroprojekt: Liste over demninger Arkivert 3. april 2007 hos Wayback Machine. (russisk)
3. ↑  Hydroprojekt: Prosjekter i utlandet Arkivert 7. januar 2007 hos Wayback Machine. (russisk)

Eksterne lenker
---------------

* Institute Hydroproject (russisk, engelsk)
***Siddhartha*** (tysk: *Siddhartha. Eine indische Dichtung*) er en allegorisk dannelsesroman av den tysk-sveitsiske forfatteren Hermann Hesse. Det var Hesses niende roman og ble publisert i 1922 av S. Fischer Verlag.

Romanen handler om den unge brahminen Siddhartha som levde på samme tid som Gautama Buddha. Siddhartha var også Buddhas navn før sin opplysning og betyr «den som har oppnådd sine mål», av *siddha* (oppnådd) + *artha* (det som søkes etter). I boken blir Buddha kalt *Gotama*.

Siddhartha oppgir både familien og presteskapet for å forme sin egen livsoppfatning. Gjennom refleksjoner følger vi hans tankegang fra at den unge brahminen drar hjemmefra, og søker seg til et hardt asketisk liv. Videre lever han en hedensk og hedonistisk livsførsel i byen, før han bosetter seg ved en hellig elv. Romanen inneholder viktige innsikter i forholdet mellom den profane verden og den guddommelige, som Siddhartha søker. 

Hesse skrev romanen i årene 1919 til 1922. I USA ble romanen utgitt i 1951 og ble svært innflytelsesrik på 1960-tallet. Den utkom første gang på norsk i 1972, og ble i 1976 utgitt som en del av Gyldendals lanternebøker (nr 314).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Josh Fox** er en amerikansk regissør. Han er grunnlegger og kunstnerisk leder for International WOW Company, et multikulturelt teaterkompani.

Fox dannet International WOW Company i 1996, et teaterkompani som i dag har over 100 rullerende medlemmer fra 30 forskjellige land.

Han debuterte som langfilmregissør med *Memorial Day* (2008), en film som tar for seg amerikansk kultur.

Etter å ha blitt forespurt om å tillate prøveborring etter naturgass på eiendommen sin, regisserte Fox dokumentarfilmen *Gasland* (2010). Denne filmen ble nominert til Oscar for beste dokumentarfilm.

Kilder
------

«Gasland - About the film - Crew». gaslandthemovie.com. Arkivert fra originalen 23. februar 2011. Besøkt 9. februar 2011. 

«Josh Fox - Artistic Director». International WOW Company. Besøkt 9. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josh Fox på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Josh Fox i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Josh Fox på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Josh Fox på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Josh Fox hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
Nonstop destinasjoner fra BDL (2014)
**Bradley internasjonale lufthavn** (IATA: BDL, ICAO: KBDL, FAA LID: BDL) er en militær og sivil, internasjonal lufthavn i Hartford County i delstaten Connecticut i USA. Lufthavnen er oppkalt etter løytnant Eugene M. Bradley, som omkom ved et flystyrt på den militære flyplassen i 1941.

Lufthavnen er den nest største lufthavnen, målt i antall passasjerer i New England. Den har betydelig innenrikstrafikk i USA og utenriks flyruter til Canada og destinasjoner i Det karibiske hav .

Største operatører fra lufthavnen er lavprisflyselskapene JetBlue Airways og Southwest Airlines.

Norwegian Long Haul startet flyvninger til Edinburgh lufthavn i Skottland i juni 2017, senere er ruten innstilt.

Referanser
----------

1. ↑  FAA:BDL
2. ↑  Non stop flights

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bradley International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
***Dirk Gentlys Holistiske Detektivbyrå*** er en roman av Douglas Adams som ble publisert første gang i 1987, og utgitt på norsk i Sverre Knudsens oversettelse i 2010. Den norske versjonen ble utgitt på Fritt Forlag. Originaltittelen er «Dirk Gentlys Holistic Detective Agency».

TV-serier
---------

I 2016 hadde en TV-serie basert på romanen *Dirk Gentry's Holistic Detective Agency* premiere på Netflix. Serien var regissert av Max Landis, og hovedrollene ble spilt av Samuel Barnett, Elijah Wood og Hannah Marks. Denne serien er en «Netflix Original»-produksjon, og strømmeplattformen produserte to sesonger av serien. Serien ble kansellert etter to sesonger i desember 2017.

Det er spilt inn en BBC America-serie basert på romanen.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Dirk Gentlys holistiske detektivbyrå». Netflix. 2016. Besøkt 1. april 2019. «Den eksentriske amatørdetektiven Dirk og hans motvillige assistent Todd famler seg vei gjennom innviklede og farlige overnaturlige mysterier.»
2. ↑  Goldberg, Lesley (11. mars 2018). «‘Dirk Gently’: Efforts to Find New Home for Canceled BBC America Drama Fail». *The Hollywood Reporter* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2022. «Executive producer Arvind Ethan David took to Twitter on Sunday to send a heartfelt note to the show’s small but dedicated fan base explaining that the series, axed in December after two seasons on BBC America, would not see a third season.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
***To the Highest Bidder*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Tom Terriss.

Handling
--------

Historien handler om en ung kvinne som bruker hele livet har forsøkt å skaffe nok penger til å betale ned på boliglånet på gården hennes. Men dagen kommer når hun ikke lenger klarer å oppfylle disse kravene. Jarvis, mannen som eier boliglånet, gir henne muligheten til å selge seg selv til ham - i bytte mot å få gården hennes tilbake. Hun avviser tilbudet hans, men lager i stedet en plan om å selge seg selv i ett helt år til høystbydende.

Den gamle kjæresten hennes kommer for sent til å redde henne, og han beviser senere at han ikke var henne verdig likevel. Men ett helt år går uten at «herren» hennes gjør noen krav på henne. Så får den unge kvinnen vite at det faktisk var Jarvis som hadde kjøpt tjenestene hennes, fordi han virkelig elsket henne.

Skuespillere
------------

* Alice Joyce som Barbara Preston
* Percy Standing som Stephen Jarvis
* Walter McGrail som David Whitcomb
* Edna Murphy som Jennie
* Mary Carr som Miss Cottlee
* Stephen Carr som Jimmy Preston
* Jules Cowles som Peg Morrison

Referanser
----------

1. ↑  TO THE HIGHEST BIDDER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *To the Highest Bidder* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *To the Highest Bidder* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *To the Highest Bidder* på American Film Institute Rediger på Wikidata