recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Filicudi** er en av de åtte eoliske øyer og ligger omtrent 40 km nordøst for øyen Sicilia. Den har et areal på 9,5 km². Det er flere små landsbyer på øya, som Pecorini Mare og Valdichiesa. Det blir produsert vin, olivenolje, korn og grønnsaker på Filicudi. I 1997 ble 7 km² av øya gjort om til et naturreservat. 

Det høyeste punktet på øyen er Monte Fossa Felci (774 moh). Andre høyder er Monte Montagnola (349 moh) og Monte Terrione (278 moh). Ved Capo Graziano ligger ruinene av en landsby fra bronsealderen fra 700-tallet f.Kr. Utenfor kysten står en vulkansk søyle kalt La Canna 74 meter opp av sjøen.

Historie
--------

Det moderne navnet Filicudi er en forvrenging av det antikke greske navnet på øyen, som var *Phoenicusa* (Fønikerøyen). Sammen med resten av De eoliske øyene har vært bosatt siden steinalderen, rundt 3000 år f.Kr. Øyen ble bosett av nye folkegrupper i bronsealderen. Øyen stod folketom i mange hundreår fram til grekerne flyttet hit. Romere og østromere har også satt sine spor på øyen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Filicudi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Filicudi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turistinformasjon Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
* Informasjon om øyen
* Kart over øyen Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
Hekken til Renault 4CV
**Renault 4CV** er en bil produsert av den franske bilfabrikant Renault fra 1946 til 1961. Denne bilen hadde til hensikt å være en økonomisk "folkebil", ideen var inspirert av bobla. 4CV ble den første franske bilen med et salgstall over en million. 

Etter andre verdenskrig ble bilfabrikanten underlagt strenge ordre fra den franske regjering om kun å produsere kjøretøyer, både militære og sivile kjøretøyer. Fernand Picard ledet arbeidet med å utvikle en konkurrent til "bobla", noe som var sterkt ønskelig i de vanskelige årene i etterkrigstidens Europa. Den første prototypen var ferdig i 1942, og ytterligere to prototyper ble produsert de tre neste årene. På et motorshow i Paris i 1946 ble 4CV endelig publisert for media. Ved lanseringen av 4CV ble den kalt "La motte de beurre" (smørklumpen). Grunnen til dette var kombinasjonen av dens form, og at de første modellene var lakkert sand-gul farge som var overskudd fra den tyske hæren ment til bruk for Afrikakorpset.

4CV hadde en 748 cm3 motor med 17 hestekrefter, med en tre-trinns manuel girkasse. På tross av fattige tider i Frankrike solgte denne bilen 37 000 enheter frem til midten av 1949, og var den mest populære bilen i Frankrike. 4CV forble i produksjon i mer enn 10 år, og skulle egentlig bli tatt ut av produksjon da Renault lanserte den nye bilen Renault Dauphine i 1956, men 4CV hadde fortsatt et formidabelt salg og ble i produksjon frem til 1961, bare ett år før Dauphine ble tatt ut av produksjon. 

4CV ble tidlig modifisert, og ble i stor utstrekning brukt til billøp. 4CV har vunnet Le Mans og Mille Miglia. 

4CV ble også produsert på lisens i Japan av Hino Motors, Ltd.

1 105 547 biler ble produsert totalt.
***Het Bureau***, eller kontoret, er en nøkkelroman i sju deler skrevet av den nederlandske forfatteren J.J. Voskuil. Den beskriver detaljert tingenes daglige gang på et kontor som baserer seg på Meertens Instituut hvor forfatteren selv arbeidet mellom 1957 og 1987. Den første delen ble gitt ut i 1996, den siste i 2000. Når romanen kom ut ble den meget populær, nesten en hype i det litterære Nederland og likevel ble romansyklusen kalt en «såpeopera for intellektuelle» og man snakket om en «Voskuilgalskap».

Deler
-----

* Del 1: Meneer Beerta (1996)
* Del 2: Vuile handen (1996)
* Del 3: Plankton (1997)
* Del 4: Het A.P. Beerta Instituut (1998)
* Del 5: En ook weemoedigheid (1999)
* Del 6: Afgang (2000)
* Del 7: De dood van Maarten Koning (2000)

Bakgrunn
--------

Maarten Koning er hovedpersonen i den rundt fem tusen sider lange romanen. Leseren følger med ham på hans daglige arbeid på arbeidsplassen hans: et kontor hvor det ble forsket på sosiolingvistikk, etnologi og navnegranskning. I detalj blir alle Maarten Konings opplevelser og sosiale kontakt på arbeidsplassen beskrevet. Den dekker perioden 1957-1987. Romanen er veldig selvbiografisk, og alle personene som forekommer der er basert på virkelige personer. Heller ikke arbeidsplassen «het bureau» er ren fiksjon, men basert på Meertens Instituut i Amsterdam. Rob Rentenaar, Koos Rentjes i *Het Bureau*, publiserte nøkkelen til *Het Bureau*, der de fiktive navnene, slik de forekommer i Voskuils verk, plasseres ved siden av de virkelige navnene. Lista er å finne i en forenklet utgave i liste over personer i Het Bureau.

I 2005 ble det også laget en hørespillserie med samme navn. Den bestod av 475 episoder på 14 minutter hver. Den ble regissert av Peter te Nuyl, hovedrollen ble fortolket av Krijn ter Braak som kjente Voskuil personlig.

Eksterne lenker
---------------

* Nøkkelen for del 1, 2, 3 Arkivert 31. august 2015 hos Wayback Machine.
* Nøkkelen for del 4[*død lenke*]
* Nøkkelen for del 6 og 7
* Meertens Instituttets hjemmeside
* Alt om *Het Bureau* på et sted (Nederlandsk)
**Renault 20** og **Renault 30** er to bilmodeller i det såkalte E-segmentet, også kalt øvre mellomklasse, som ble produsert av den franske bilprodusenten Renault mellom 1975 og 1984. Modellene var de dyreste modellene fra Renault, og var i bunn og grunn identiske. Renault 30 var den dyreste modellen med størst motorer, og modellene kunne skilles fra hverandre ved ulike hovedlykter – Renault 20 hadde to enkle, rektangulære hovedlykter, mens Renault 30 hadde firedoble, runde hovedlykter. Mer enn 622,000 eksemplarer av de to modellene ble produsert.

Renault 30 TS ble introdusert i mars 1975, og var den første Renault-modellen med fler enn fire sylindre siden før andre verdenskrig. Det var også en av de første modellene (sammen med Peugeot 604 og Volvo 264) som benyttet den nye 2,664 kubikkcentimeter store PRV V6-motoren, som var utviklet i et samarbeid mellom Peugeot, Renault og Volvo. Modellens design var i stor grad hentet fra den ekstremt vellykkede Renault 16.

Den rimeligere Renault 20, som ble introdusert på bilutstillingen i Paris i november 1975, hadde det samme designet som 30, men med to rektangulære hovedlykter i stedet for de firedoble, runde lyktene på 30. Under panseret var 20 utstyrt med den mindre, firesylindrede 1,647 ccm store motoren fra Renault 16 TX. Andre tekniske forskjeller på de to modellene var at 20 var utstyrt med trommelbremser på bakhjulene, 13-tommers stålfelger og en mindre, 60 liters bensintank. Renault 20 ble levert i tre ulike utstyrsnivåer: L, TL og GTL.

Bilene fikk skryt for sin høye komfort, sikkerhet og sitt moderne design, mens begge modellene led av store problemer med driftssikkerheten. Kort tid etter introduksjonen ble det relativt klart at R20 hadde en alt for liten motor, som ikke klarte å drive den store og tunge bilen på en tilfredsstillende måte, og at R30 var altfor dyr. Som et svar på dette ble R20TS introdusert, med en ny firesylindret motor på 2,0 liter og 109 hestekrefter, en motor som ble delt med Citroën CX og senere også Peugeot 505. Året etter ble R30TX introdusert, en mer luksuriøs versjon av R30TS med direkte innsprøytning, deretter R20 Diesel og flere andre utgaver.

Renault 20 og 30 ble tatt ut av produksjon den 16. oktober 1983 for å gjøre plass til den nye Renault 25.

Dacia
-----

Midt på 1980-tallet produserte den rumenske bilprodusenten Dacia et lite antall Renault 20 under navnet **Dacia 2000**, som utelukkende var produsert for offentlig bruk og kommuniststyrets hemmelige politi.

Motorsport
----------

En spesialbygget Renault 20 Turbo 4x4, kjørt av Bernard Marreau, vant Paris-Alger-Dakar Rally i 1982.

Opptredener på film og TV
-------------------------

* I 1985 ble en Renault 20 truffet av en Renault 11 taxi, kjørt av James Bond, i Med døden i sikte.
* En Renault 20 ble også benyttet av Yves Montand i den franske filmen *Le Choix Des Armes*.
* En Renault 30 ble benyttet i den argentinske filmen *Lluvia* i 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Renault 20 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* La Renault 30 (*fransk*)
**Heston flyplass** – **Heston Aerodrome**, var en britisk flyplass vest i London som var i bruk mellom 1929 og 1946. Rester av flyplassen kan fremdeles sees i utkanten av Heston og Cranford i bydelen Hounslow.

Historie
--------

Heston Aerodrome ble tatt i bruk i 1929 av flyklubber og enkelte private aktører som etterhvert etablerte seg og som prøvde seg i å konkurrere med Imperial Airways, Heston hadde gunstig beliggenhet og tok fordeler av det. De første som benyttet Heston var «Spartan Airways» med en daglig rute til Isle of Wight. I 1935 ble Heston base for British Airways Ltd. I 1937 ble flyplassen kjøpt opp av luftfartsministeriet og utviklet til å bli nesten like stor som Croydon Airport, og da som Londons flyplass nr. 2 på den tid. Ved utbruddet av andre verdenskrig ble det slutt med all sivilflyvning på Heston. 

### Krigsårene

Heston opphørte som sivil flyplass sommeren 1940 og de selskaper som fremdeles opererte ble flyttet over til Gatwick. Under andre verdenskrig var flyplassen base for RAF som hadde Spitfires og Hurricanes stasjonert der. RAF benyttet Heston sammen med det amerikanske flyvåpen som opererte Flying Fortress der.

### Etterkrigsårene

Etter krigen ble Heathrow valgt som Londons hovedflyplass. Hestons beliggenhet og den omkringliggende bebyggelse gjorde at Heston ikke hadde muligheter for å bygges ut til de krav som måtte stilles til en hovedflyplass. 

### I dag

Mye av det som tidligere var Heston Airport er nå utbygget. Det som minner om at det har vært en flyplass der er gate- og veinavnene som er luftfartsrelaterte, slike som Brabazon Road, Sopwith Road, Whittle Road og Bleriot Road, som alle ligger midt i mellom Heston og Heathrow. 

 Heston Aerodrome - Statsminister Chamberlein viser frem et papir som inneholder Münchenavtalen hvor Hitler lover «Fred i vår tid»
Kanskje Heston vil huskes best for en septemberdag i 1938 da den britiske statsminister Neville Chamberlain kom tilbake til Heston etter å ha møtt Adolf Hitler for samtaler om det som er blitt kjent som Münchenavtalen. Historiebøkene viser bilder av Chamberlain på flyplassen, foran flyet. Chamberlain vifter med et papirark og skal ha sagt at nu blir det «Fred i vår tid»

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* En ung jentes minner om Heston fra krigstiden
* Minner om Chamberlains tilbakekomst
* Oversiktbilde av Heston 1939
Forsiden til *Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum*.
En side fra Alexandre de Rhodes' *Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum*.
***Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum*** er en trespråklig vietnamesisk–portugisisk–latinsk ordbok skrevet av den franske jesuitten og misjonæren, pater Alexandre de Rhodes etter 12 år i Vietnam, og utgitt av *Propaganda Fide* i Roma i 1651 da Rhodes besøkte Europa.

*Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum* var i sin tur inspirert av to tidligere verker, som siden er gått tapt: en vietnamesisk-portugisisk ordbok av Gasparal de Amoral og en portugisisk-vietnamesisk ordbok av Antoine Barbosa. Ordboken inkorporerer en kort gjennomgang av vietnamesisk grammatikk (*Brevis Declaratio*) og en kodifisering av noen tidsaktuelle uttalelser.

Ordboken etablerte Quốc ngữ, det vietnamesiske alfabet, som så ble perfeksjonert ytterligere av senere katolske misjonærer og som fremdeles er i alminnelig bruk.

Monsignore Pigneau de Béhaine bidro til disse forbedringene med sin *annamittisk-latinske ordbok* av 1783, som i manuskripts form ble overlatt til msgr. Jean-Louis Taberd som i 1838 publiserte sin vietnamesisk-latinsk/latinsk-vietnamesiske ordbok.

I virkeligheten fortsatte man å utgi kristen litteratur enten ved hjelp av latinsk skrift eller den tradisjonelle vietnamesiske Chữ Nôm fremfor på den enklere alfabetiske Quốc ngữ for de påfølgende 200 år. Quốc ngữ skulle ikke få sitt gjennombrudd før etter den franske invasjon i 1861 og opprettelsen av Fransk Indokina.

Noter
-----

1. 1 2  *Wörterbücher: Ein Internationales Handbuch Zur Lexikographie* by Franz Josef Hausmann, p.2583
2. ↑  *Researches Into the Physical History of Mankind* By James Cowles p.501
3. 1 2  *Wörterbücher: Ein Internationales Handbuch Zur Lexikographie* by Franz Josef Hausmann, p.2584
4. ↑  *A Vietnamese Reference Grammar* by Laurence C. Thompson p.54
5. ↑  *Vietnamese tradition on trial, 1920–1945* By David G. Marr, p.145

Jesuitten Alexandre de Rhodes skapte *Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum*.

Eksterne lenker
---------------

* Online fulltekst av ordboken
Abitibi-elva ved Iroquois Falls.
Kart over vassdraget med Abitibisjøen midt i kartbildet.
**Abitibi** er en elv som renner nordover i det nordøstre Ontario, og munner ut i James Bay helt sør i Hudson Bay, Canada. Den renner fra en stor, naturlig innsjø – Abitibisjøen (Abitibi Lake), og videre vestover er den øverst oppdemmet med to store magasiner ovenfor byen Iroquois Falls, som har navn fra Ojibwa-indianerne etter et angivelig Irokeser-angrep på stedet.

Elvas lengde er 547 km, og nedslagsfeltet er 29 500 km².

Etter Iroquois Falls blir elvedalen brattere og tar en mer nordlig retning, og Abitibi Canyon er en mye besøkt attraksjon. Her er elven nederst demmet opp ved Abitibi Canyon vannkraftverk 100 km nord før Smooth Rock Falls, og 4 km nordøst for Fraserdale. På dette stedet renner den 120 km lange ***Little Abitibi River*** ut i hovedvassdraget. Her møtes også elvedalen av Highway 634, og av Ontario Northland Railway som går sørover mot Ottawa og dessuten videre nordover til Hudson Bay.

Smooth Rock Falls ligger ved den lengre og mektigere naboelva Mattagami, som Abitibi-elva renner sammen med og danner den 104 km lange Moose River, som renner ut i James Bay ved Moosonee.

Elva ble utforsket av Hudson Bay Company og åpnet for pelshandel, etterhvert også for papirindustri.

De totalt fem vannkraftverkene i Abitibi-komplekset nedenfor Abitibi Lake, omfatter:

* Twin Falls vannkraftverk
* Iroquois Falls vannkraftverk
* Island Falls vannkraftverk
* Abitibi Canyon vannkraftverk – 349 MW
* Otter Rapids vannkraftverk – 182 MW

Eksterne lenker
---------------

* Topographic Map sheet 42H13 i Atlas of Canada fra *Natural Resources Canada*, åpnet 30. juni 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
***Dictyeucnemis*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 10 millimeter), avlang, svart råtevedbille. Oversiden er kledt med ganske korte, oppstående hår. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Fasettøynene er vanligvis store. Antennene er 11-leddete, tynne og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet, noe bredere enn langt, med knapt tilbaketrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet. De har tydelige lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Australia (Western Australia).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Macraulacinae Fleutiaux, 1922
					- Stammen Echthrogasterini Cobos, 1964
						* Slekten ***Dictyeucnemis*** Lea, 1919
							+ *Dictyeucnemis mirus* Lea, 1919

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Dictyeucnemis* Besøkt 10.2. 2020
* (en) *Dictyeucnemis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Annie Get Your Gun*** er en musikal med tekst og musikk av Irving Berlin og historie av Herbert Fields og hans søster Dorothy Fields. Historien er en fiksjonsversjon av historien om livet til Annie Oakley (1860–1926), en skarpskytter fra Ohio i USA, og hennes mann, Frank Butler.

Forestillingen hadde premiere på Broadway i 1946, og ble en suksess med 1 147 forestillinger i New York, oppsetning i London, spillefilm (1950) og tv-versjoner. Flere av musikalens låter fikk hit-status, da blant annet «There's No Business Like Show Business», «Doin' What Comes Natur'lly», «You Can't Get a Man with a Gun», «They Say It's Wonderful» og «Anything You Can Do».

Forestillingen hadde norsk premiere i 1964 på Det norske teatret med Sølvi Wang i hovedrollen som Annie.

Filmatisering
-------------

En amerikansk film basert på musikalen hadde premiere i 1950. Filmen *Annie Get Your Gun* vant en Oscarstatuett for beste musikkarrangement i en musikkfilm, og ble nominert til Oscar i ytterligere tre kategorier.

Referanser
----------

1. ↑  «Annie Get Your Gun – Broadway Show – Musical | IBDB». *www.ibdb.com*. Besøkt 10. juli 2022.
2. ↑  «Annie Get Your Gun». *Store norske leksikon*. 13. februar 2020. Besøkt 10. juli 2022.
3. ↑  «Annie get your gun». *sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 10. juli 2022.
4. ↑  Sidney, George; Berkeley, Busby (17. mai 1950). «Annie Get Your Gun». Metro-Goldwyn-Mayer (MGM). Besøkt 10. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annie Get Your Gun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Annie Get Your Gun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Annie Get Your Gun på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) *Annie Get Your Gun* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) *Annie Get Your Gun* på Internet Broadway Database

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Renault 16** er en bilmodell fra den franske bilprodusenten Renault, som ble produsert mellom 1965 og 1980. Renault 16 ble kåret til Årets Bil i Europa i 1966, og totalt 1,845,959 eksemplarer ble produsert før den gikk ut av produksjon i 1980.

Modellen solgte svært godt over hele Europa, og fikk gode skussmål for komfort og romslighet, samt et godt utstyrsnivå i forhold til prisen. I begynnelsen ble bilen solgt med kun en 1.5-liters bensinmotor og utstyrsnivå *GL*, senere fulgte en 1.6-liters *TS* og toppmodellen *TX*, som ble lansert i 1973 med en femtrinns manuell girkasse og 1.65-liters motor. Blant utstyret var elektriske vinduer og sentrallås, utstyr som den gang var svært uvanlig i europeiske familiebiler.

Renault 16 var i produksjon frem til 1980, da den ble erstattet av Renault 20. Selv ved produksjonsslutt, da den hadde vært i produksjon i 15 år, var den en populær og vel ansett bilmodell i Europa, med godt salg. Renaults nåværende designsjef, Patrick le Quément, har gått ut med sin beundring for Renault 16, og i mange av hans modeller kan man kjenne igjen designelementer fra R16.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |
***Dictionary of the Middle Ages*** (*Ordbok over middelalderen*) er et kjent leksikon på 13 bind over middelalderen som ble utgitt av *American Council of Learned Societies* (*Det amerikanske rådet for læresteder*) mellom 1982 og 1989. Det ble først tatt initiativ til og startet i 1975 av den amerikanske middelalderhistorikeren Joseph Strayer (1904–1987) ved Princeton University og som selv fungerte som hovedredaktør. Et supplementbind, «Supplement 1» ble lagt til 2003 under redaksjon av William Chester Jordan.

Leksikonet dekker over 100 000 historiske personer, steder, gjenstander og konsepter av «rettmessig forskerinteresse» i 5 000 særskilte artikler på over 8 000 sider skrevet av mer enn 1 300 forfattere fra ulike akademiske institusjoner i USA, men også med enkelte bidrag fra Europa og Asia.

Leksikonet er den største og mest detaljerte leksikon over middelalderen på engelsk, sammenlignbar med det tilsvarende tyske leksikonet på ni bind, *Lexikon des Mittelalters*.

Symbolet av en «T» snudd opp-ned i en sirkel på bokryggen og omslaget er en kunstnerisk tolkning av T-og-O-kartet som første gang ble beskrevet i *Etymologiæ*, det første innflytelsesrike encyklopediske verk om middelalderen.

Referanser
----------

1. ↑  Gjennomgang og sammenligning av fire ordbøker/leksikon om middelalderen Arkivert 28. mars 2017 hos Wayback Machine. (tysk tekst)

Litteratur
----------

* Strayer, Joseph, red. (1989): *Dictionary of the Middle Ages*. Charles Scribner's Sons. ISBN 0-684-19073-7
* Jordan, William Chester, red. (2003): *Dictionary of the Middle Ages: Supplement 1*. Charles Scribner's Sons. ISBN 0-684-80642-8

Eksterne lenker
---------------

* *Dictionary of the Middle Ages*[*død lenke*], utgivers nettsted.
* *Dictionary of the Middle Ages: Supplement 1*, utgivers nettsted.
**Agustín Magaldi** (født 1. desember 1898 i Casilda nær Rosario i Argentina, død 8. september 1938 i Buenos Aires) var en tango- og milongasanger. Han fikk tilnavnet *La voz sentimental de Buenos Aires* (*Buenos Aires' sentimentale stemme*). Magaldi stod bare tilbake for tangosangeren Carlos Gardel i popularitet. 

Agustín Magaldi skildres i musicalen *Evita* av Andrew Lloyd Webber og Tim Rice. Ifølge musicalen bragte Magaldi Eva Duarte, den senere Eva Peron, til Buenos Aires, og omtales derfor som «the first man to be of use to Eva Duarte». 

Imidlertid er det uenighet om denne historien overhodet er sann. I biografien *Evita: The Real Life of Eva Perón* av forfatterne Marysa Navarro og Nicholas Fraser hevdes det at det ikke finnes noe belegg for at Magaldi opptrådte i Evas hjemby Junín det aktuelle året. 

*Most accounts of Evita's life say that she fell in love with the spotlight image of Magaldi or that she decided to seduce him and use him; but that, in either event, she was introduced to him, asked him to take her to Buenos Aires, and when he wavered, forced her way into his train compartment and rode with him to the city, thus leaving her family and becoming a married man's mistress. Yet there is no record of the tango singer's having come to Junín that year. Magaldi, a mild man who was devoted to his mother, used to bring his wife on tour, and it is hard to understand what he would have seen in small, skinny Eva María. If he did help her leave Junín, it is likely that his assistance was of the most innocuous kind. Evita's sister insists that doña Juana, prodded by don Pepe, accompanied Evita to the city. According to her account, mother and daughter kept visiting the radio stations until they found a programme for which a young girl was needed.»*

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Agustin Magaldi, BNF-ID 139497691[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   todotango.com, Todotango.com person ID 163, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 7052352, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Navarro, Marysa/Fraser, Nicholas. *Evita: The Real Life of Eva Perón*.s 11.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Agustín Magaldi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Agustín Magaldi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Agustín Magaldi på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Agustín Magaldi på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Agustín Magaldi Arkivert 8. februar 2008 hos Wayback Machine. av Pablo Taboada og Ricardo García Blaya.
* Agustín Magaldi biografi og diskusjon om hans fødested (på spansk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Sambaskolen *Império de papagaio* paraderer i kaldt regn i Helsingfors i 2004
**Sambaskoler** (på portugisisk *Escolas de Samba* er folkelige foreninger som har som fremste mål å paradere i forbindelse med et karnevalsopptog. Opprinnelsen er fra Rio de Janeiro i Brasil. 

Under paraden presenteres helst et tema (*enredo*) til lyden av en slagverkssgruppe (*bateria*), og gruppens medlemmer anvender diverse utkledninger som relaterer seg til det valgte tema. En sambaskoles parade er sammensatt av flere undergrupper, og kan bestå av opp til 5.000 medlemmer.

Sambaskolens parade er en form for folkeopera på gateplan, og har siden midten av 1930-årene representert høydepunktet i karnevalet i Rio de Janeiro. Det finnes imidlertid sambaskoler i nesten alle brasilianske delstater samt i mange land i verden.

Litteratur
----------

* FERREIRA, Felipe. O livro de ouro do carnaval brasileiro. Rio de Janeiro: Ediouro, 2005.
* ARAÚJO, Hiram. Carnaval: seis milênios de história. Rio de Janeiro: Gryphus, 2003.
* MORAES, Eneida de. História do carnaval carioca. Rio de Janeiro: Record (1958) 1987.
* FERREIRA, Felipe. Inventando carnavais: o surgimento do carnaval carioca no século XIX e outras questões carnavalescas. Rio de Janeiro: Editora UFRJ, 2005.
* NÓBREGA FERNANDES, Nélson da. *Escolas de Samba: Sujeitos Celebrantes e Objetos Celebrados*. Rio de Janeiro: Coleção Memória Carioca, vol. 3, 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Aha Shake Heartbreak*** er det andre albumet til Kings of Leon. Det ble utgitt i november 2004 i Storbritannia og i februar 2005 i USA. 

Selv om bandet aldri hadde hatt mange tilhengere, ble albumet møtt med rosende omtale og ble strålende mottatt blant Kings of Leons-fans. Sanger som «Milk», en akustisk låt som fremhevet Caleb Followills stemme, «King of the Rodeo», som fremhevet høydepunktene av samspillet av de to gitarene, og den latinske sluttsatsen til introduksjonslåta «Slow Night, So Long». Bandet kommenterte albumet med «if *Youth and Young Manhood* was the party, *Aha Shake Heartbreak* is hangover.» («hvis *Youth and Young Manhood* var festen, er *Aha Shake Heartbreak* bakrusen.»)

«The Bucket», «Four Kicks» og «King of the Rodeo» ble utgitt som singler i Storbritannia.

Coveret på den originale versjonen av albumet var med en hvit bakgrunn og en orkidé, den andre versjonen hadde en svart bakgrunn med en annen type orkidé. Den andre inneholdt også bonussporet «Where Nobody Knows», og på begge albumene var blomsten plassert i en assossiasjonskapende seksuell posisjon.

Tittelen på albumet kommer fra teksten til den tredje låta, «Taper Jean Girl».

Det er også et fotografi, gjemt under den hvite plasten av det andre sorte coveret, av bandmedlemmene som barn.

Sporliste
---------

Alle sangene ble skrevet av Caleb Followill, Nathan Followill, Jared Followill og Matthew Followill.

1. «Slow Night, So Long» – 3:54
2. «King of the Rodeo» – 2:25
3. «Taper Jean Girl» – 3:05
4. «Pistol of Fire» – 2:20
5. «Milk» – 4:00
6. «The Bucket» – 2:55
7. «Soft» – 2:59
8. «Razz» – 2:15
9. «Day Old Blues» – 3:32
10. «Four Kicks» – 2:09
11. «Velvet Snow» – 2:10
12. «Rememo» – 3:20
13. «Where Nobody Knows» (bonusspor på utgivelse i Storbritannia) – 2:23

Som bandets debutalbum *Youth and Young Manhood*, ble også *Aha Shake Heartbreak* spilt inn med produsenten Ethan Johns (Ryan Adams, Ben Kweller) i hans *3 Crows*-studio i Los Angeles, der The Beatles' gamle Abbey Road-mixebord ble tatt i bruk. Nok en gang hadde bandets mentor og velkjente låtskriver/produsent Angelo Petraglia laget en ny samprodusjon.

Singler
-------

* **«The Bucket»**
	+ Utgitt: 25. oktober 2004
	+ Listeplass:   
	#16 (UK Singles Chart)  
	#23 (US Modern Rock)  
	#28 (Irish Singles Chart)
* **«Four Kicks»**
	+ Utgitt: 17. januar 2005
	+ Listeplass:   
	#24 (UK Singles Chart)  
	#28 (Irish Singles Chart)
* **«King of the Rodeo»**
	+ Utgitt: 11. april 2005
	+ Listeplass: #41 (UK Singles Chart)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aha Shake Heartbreak* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Aha Shake Heartbreak* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Aha Shake Heartbreak* på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Sahag II Khabajan** (østarmensk *Sahak Khapajan*, borgerlig navn *Gabriel Khabajan*; født 25. mars 1849 i Harput, dagens Tyrkia; død 1939 i Antelias, dagens Libanon) var fra 1902 til 1939 den armensk-apostoliske katolikos av Kilikia.

Gabriel Khabajan studerte i Jerusalem og Konstantinopel og virket etterpå som prest både i Jerusalem og Kilikia (dagens sydøstlige Tyrkia). 1903 ble han valgt til katolikos av Kilikia. Katolikatet hadde vært vakant siden 1894. Dets sete hadde helt fra 1293 ligget i byen Sis (dagens *Kozan*).

Under folkemordet på armenerne ble i 1916 alle armenske katolikatene og patriarkatene i Det osmanske rike opphevet (Kilikia, Konstantinopel og Jerusalem). Sahag ble utvist til Jerusalem og per statlig lov utpekt til katolikos-patriark av Jerusalem, som skulle omfatte alle gjenværende osmanske armenere. Men også dette katolikatet ble opphevet året etter, og Sahag på nytt utvist, denne gang til Damaskus.

Etter Det osmanske rikes nederlag i første verdenskrig returnerte Sahag i 1918 til Kilikia for å gjenopprette katolikatet i Sis. Kilikia lå den gang under fransk mandat, men ble i 1921 gitt tilbake til Tyrkia. Sahag måtte på nytt forlate katolikatets historiske sete og flyktet til katolikatets siste gjenværende bispedømme i Aleppo (Syria). 1930 flyttet Sahag katolikatssetet til Antelias (Libanon), der det har ligget siden. Ved gjenoppbyggingen av katolikatet i Antelias fikk Sahag hjelp av en «hjelpekatolikos» (*katolikos-koadjutor*), Papken Guleserian, som han hadde utnevnt i 1931. Papken døde allerede i 1936, mens Sahag døde tre år senere, 90 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Armenske sovjetiske encyklopedi[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Krikor III** | **Katolikos av Kilikia**(1902–1939) | Etterfølger:**Bedros IV** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Sahfana Mubarak Ali** (født 9. februar 1979) er en norsk diplomat og tidligere lokalpolitiker for Arbeiderpartiet i Stavanger.

Liv og virke
------------

Sahfana Mubarak Ali er utdannet spesialpedagog fra Universitetet i Stavanger, og har tidligere arbeidet som minoritetsrådgiver i IMDi (Integrerings- og mangfoldsdirektoratet).

Hun stilte til valg for første gang ved lokalvalget i 2011, og ble valgt inn som nummer 7 av Arbeiderpartiets 19 representanter i Stavanger bystyre. Hun har i denne perioden vært Arbeiderpartiets gruppeleder i kommunalstyret for levekår, samt flere andre ledende stillinger i partiet. Hun ble gjenvalgt til bystyret i september 2015. Hun ble 3. vararepresentant på Stortinget for Rogaland Arbeiderpartiet i perioden 2017–2021.

I 2016 var hun gjenstand for nasjonal oppmerksomhet, da hun trolig var den første til å bruke hijab sammen med bunad. På grunn av dette opplevde hun så mye hets og rasistiske meldinger, at hun og bunadbutikken Embla valgte å politianmelde sjikanen.

I 2017 trakk hun seg fra alle politiske verv etter at hun ble oppnevnt som spesialutsending for det norske Utenriksdepartmentet i Jordan.

Privatliv
---------

Sahfana M. Ali kom til Norge som barn fra Sri Lanka. Hun har vokst opp på Haugtussa i Stavanger. Hun kommer fra en politisk meget aktiv familie. Både hennes far, M. Mubarak Ali, og bror, Arshad Mubarak Ali, har representert Arbeiderpartiet i Stavanger bystyre.

Hennes farfar er den lankesiske politikeren, parlamentarikeren og diplomaten M. E. H. Mohamed Ali.

Referanser
----------

1. ↑   www.nrk.no, besøkt 1. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Espeland, Einar (23. juni 2014). «Frykter tvangsekteskap». *NRK*. Besøkt 1. august 2019.
3. ↑  «Biografi: Mubarak, Sahfana Ali». *Stortinget* **(norsk)**. 9. mars 2008. Besøkt 1. august 2019.
4. ↑  «Netthetser ba Sahfana om unnskyldning». *Aftenbladet* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2019.
5. ↑  «Hun blir hetset for sin nye bunad». *Fædrelandsvennen*. Besøkt 1. august 2019.
6. ↑  «Politiet etterforsker netthat mot Sahfana». *Aftenbladet* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2019.
7. ↑  «Fra bystyret i Stavanger til UD-jobb i Jordan». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2019.
8. ↑  Journalist, Julie Teresa Olsen. «Ap-politiker fra Stavanger blir UDs kvinne i Jordan». *Aftenbladet* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2019.
9. ↑  «Muslim-skoler får muslim-nei». *www.vg.no*. Besøkt 1. august 2019.
10. ↑  Risholm, Toril. «- Viktig å sette ord på det som skjedde». *Aftenbladet* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sahfana Mubarak Ali hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Sahfana Mubarak Ali hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* «Sahfana M. Ali overtar etter Cecilie Bjelland»[*død lenke*], artikkel i *Aftenbladet* 20. september 2012

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
***Sahara*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Arthur Rosson.

Handling
--------

Mignon fra Paris gifter seg med den unge amerikanske sivilingeniøren John Stanley. Når John plutselig får i oppdrag å gjennomføre et omfattende ingeniør-prosjekt i Sahara, reiser Mignon sammen med ham og sønnen hennes ut i ørkenen. Men etter flere måneder med misnøye, forlater Mignon ektemannen og sønnen sin til fordel for en russisk baron ved navn Alexis.

Mignon og Alexis flytter snart til et palass i Kairo. John er sønderknust, og blir etter hvert rus-avhengig. Mignon støter senere på ektemannen sin og sønnen, etter at de har blitt tiggere. Hun blir da fylt med anger, og reiser tilbake til ørkenen for å pleie ektemannen sin tilbake til bedre helse.

Skuespillere
------------

* Louise Glaum sosm Mignon
* Matt Moore som John Stanley
* Edwin Stevens som Alexis, en russisk baron
* Pat Moore som en ung gutt
* Nigel De Brulier som Mustapha

Referanser
----------

1. ↑  Sahara

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sahara* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sahara* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Cayman Islands National Museum i George Town på Grand Cayman
Parti av Seven Mile Beach 
Queen Elizabeth II Botanic Park ligger på Grand Cayman
**Grand Cayman** er ei øy i Karibia. Den ligger sør for Cuba og nordvest for Jamaica. Det er den største av Caymanøyene med et areal på ca. 196 km². Øya ligger 121 km sørvest for Little Cayman og 145 km sørvest for Cayman Brac. Hovedstaden på Caymanøyene, George Town, ligger på Grand Cayman.

Geografi
--------

Caymanøyene utgjør en del av Caymanryggen, som strekker seg vestover fra Cuba. Øyene er skilt fra Jamaica av Caymangropa, som på det dypeste er 7 686 meter. De ligger der den nordamerikanske og karibiske tektoniske platene møtes.

Grand Cayman er ei lav øy, som på det høyeste når drøyt 18 meter over havet. Øya domineres i nord av den store lagunen North Sound, som ved utløpet i nord er beskyttet av et rev. Vestkysten av øya er preget av den lange sandstranden Seven Mile Beach.

Historie
--------

Kristoffer Columbus nådde øyene i 1503. Han ga dem navnet Las Tortugas. Francis Drake besøkte Grand Cayman i 1586 og fant at den var ubebodd. Spania hevdet suverenitet over Caymanøyene, men i 1655 ble de erobret av England. Grand Cayman og de to mindre naboøyene, Sister Islands, har siden vært britiske.

Befolkning
----------

Grand Cayman hadde i 2018 en befolkning på 63 807, tilsvarende 97 % av befolkningen på Caymanøyene. Størst befolkning har George Town med 34 878 (2018), over halvparten av territoriets innbyggere holder til her, etterfulgt av West Bay med 12 623 (2018) og Bodden Town med 12 649 (2018).

Administrativ inndeling
-----------------------

Grand Cayman er inndelt i seks distrikter: Bodden Town, East End, George Town, North Side og West Bay.

Samferdsel
----------

Den viktigste flyplassen på Caymanøyene, Owen Roberts International Airport, ligger på Grand Cayman.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Location and Geography» Arkivert 25. mars 2012 hos Wayback Machine. Cayman Islands Government, besøkt 5. juli 2012.
3. ↑  «Significant Dates» Arkivert 12. mai 2012 hos Wayback Machine. Cayman Islands Government, besøkt 5. juli 2012.
4. ↑  *Population and Demographics 2018*, Economics and Statistics Office, Government of the Cayman Islands.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grand Cayman Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Apologetikk** er teologisk disiplin som skal begrunne og forsvare religiøse doktriner ved systematisk argumentasjon og forsvar av et standpunkt.  Begrepet kommer fra det greske ordet *apologia* (απολογία), som betyr forsvar av en posisjon mot et angrep.

Apologetene
-----------

Uttrykket apologetene brukes om en gruppe forfattere som på 100-tallet skrev forsvarskrifter for de kristne, ofte til staten.

I disse skriftene finnes de første forsøkene på å harmonisere kristendommen med antikkens greske filosofi.

Kjente kristne apologeter
-------------------------

* Klemens av Alexandria
* Anselm av Canterbury
* William Lane Craig
* Thomas Aquinas
* Augustin av Hippo
* C.S. Lewis
* Alvin Plantinga
* Francis Schaeffer
* Cornelius Van Til
* G.K. Chesterton

Politisk bruk
-------------

I en politisk bruk, blir begrepet brukt i en negativ forstand for å beskrive et forsvar av kontroversielle handlinger eller politikk, som terrorisme og politisk undertrykkende regimer.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Apologetikk* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  «Apologists», Cross, F. L. red. (2005): *The Oxford dictionary of the Christian church*. New York: Oxford University Press.
3. ↑  «Apologist», *Wordnik*.
4. ↑  «Apologist» Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine. *Oxford Dictionaries*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |
Tittelblad på Apologien for Den augsburgske bekjennelse på tysk av Justus Jonas
**Apologi for Den augsburgske bekjennelse** ble forfattet av Philipp Melanchthon som et svar på den romersk-katolske «Gjendrivelse av Den augsburgske bekjennelse», latin Confutatio pontificia, som ble skrevet av romersk-katolske teologer ledet av Johannes Eck for å svare på Den augsburgske bekjennelse etter at den var lagt frem i 1530 på Riksdagen i Worms. Melanchthon skrev apologien som et forsvar for den originale bekjennelsen, og som et motsvar til tilbakevisningen som Keiser Karl V hadde bestilt.

Innhold
-------

1. Om Gud.
2. Om arvesynden.
3. Om Kristus,
4. Om rettferdiggjørelsen.
5. Om kirken.
6. Om dåpen.
7. Om den hellige nattverd.
8. Om skriftemålet.
9. Om boten.
10. Om sakramentenes antall og bruk.
11. Om kirkeordningen.
12. Om menneskelig overleveringer.
13. Om den politiske ordning.
14. Om Kristi gjenkomst til dom.
15. Om den frie vilje.
16. Om syndens årsak.
17. Om gode gjerninger.
18. Om påkallelse av de hellige.
19. Om nattverden under begge skikkelser.
20. Om presters ekteskap.
21. Om messen.
22. Om munkeløftene.
23. Om kirkemakten.

Forskjellige utgaver
--------------------

Den første utgaven av Apologi for Den augsburgske bekjennelse ble utgitt i april 1531. Melanchthon fortsatte å revidere denne og utgav en andre utgave høsten 1531. Noen forskere tror den andre utgaven er en bedre utgave av Apologien. I Konkordieboken refereres det til førsteutgaven av Apologien nå det siteres i Solida Declaration delen av Konkordieformelen. Den tyske 1580-utgaven av Konkordieboken bruker oversettelsen utført av Justus Jonas, som oversatte apologien fritt basert på Melanchthons tidligere utgaver. Den latinske 1584-utgaven av Konkordieboken har med den første utgaven av Apologien,

Apologiens betydning i Norge
----------------------------

Ved innførelsen av reformasjonen i Danmark-Norge fikk prestene plikt til å holde seg med enkelte bøker. Det var Bibelen, Luthers kirkepostille, Melanchthons **Apologi for Den augsburgske bekjennelse**, Melanchthons dogmatikk *Loci Communes*, Luthers lille katekisme, Kirkeordinansen og De saksiske visitasjonsartiklene av 1528.

Eksterne lenker
---------------

* Apologi for Den augsburgske bekjennelse i fulltekst på dansk
* Apologien i fulltekst på engelsk Arkivert 6. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Apologien (Plain Text Download) – Prosjekt Gutenburg

| * v
* d
* r
Konkordieboken fra 1580 samlet 10 lutherske bekjennelsesskrifter |
| --- |
| Den apostoliske trosbekjennelse **·** Den nikenske trosbekjennelse **·** Den athanasianske trosbekjennelse **·** Confessio Augustana (Den augsburgske bekjennelse)  **·** Apologi for Den augsburgske bekjennelse **·** De schmalkaldiske artikler **·** Traktaten om pavens makt og overhøyhet **·** Luthers lille katekisme **·** Luthers store katekisme **·** Konkordieformelen |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
T-15 Armata tung stormpanservogn
**T-15 Armata** (russisk: T-15A) er en ny (2015) tung russisk stormpanservogn som ventes erstattet BMP-2 og MT-LB i hæren. Vogna er basert på en universell Armata våpenplattform og skal gi bedre vern til infanteristene som sitter i vogna. Det er plass til mellom syv og ni soldater i vogna, som har mange innebygde funksjoner for beskyttelse, inkludert en skuffe for hurtig å grave seg ned i skyttargrop i forsvar, samt flere kameraer og andre sensorer montert i skroget.

Bevæpning
---------

Bumerang BM tårn
Tårnet er fjernstyrt digitalt av typen Bumerang-BM (Epoch) med 2A42 30-mm maskinkanon og koaksialt PK maskingevær samt utskytingsrør for 9M133 Kornet panservernmissil på begge sider av tårnet.

Mobilitet
---------

Dieselmotoren er på 1500 hk, men vogna har en vekt på 48 tonn slik at maksimal fart blir 65 km/t og rekkevidden 550 km på full tank.

Beskyttelse
-----------

Vogna har reaktivt panser og Afganit (russisk Афганит) eller Malakhit‎ (russisk: Малахит) aktivt vern.

Referanser
----------

1. ↑  «Тяжелая БМП Т-15 на базе платформы «Армата»». Армейский вестник. Фев 18, 2015. Arkivert fra originalen 18. mai 2015. Besøkt 10. mai 2019.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
Kart over Apollonia
Kart over undervannsruinene av Apollonia av dykkere i 1958-1959
Sen apsisbygning i Apollonia avleiret på tidligere bygningsstrukturer (nettkvadrat C4) tegnet av dykkere i 1958-1959
Teateret i Apollonia
Palasset i Apollonia med den østlige basilika i bakgrunnen.
**Apollonia** (gresk: Απολλωνία) i Kyrenaika (dagens Libya) ble grunnlagt av greske kolonister og ble et betydelig kommersielt senter i sørlige Middelhavet i antikken. Byen fungerte som havn for byen Kyrene, rundt 20 km lengre sørvest. Byen var fødestedet for den greske matematikeren og geografen Eratosthenes.

Undersøkelser
-------------

Apollonia var den ene av fem byer i libyske Pentapolis. Det tidligste nivået fra da byen ble opprettet er i dag nedenfor havnivået grunnet nedsenkning ved jordskjelv, mens det øverste nivået er fra sen bysantinsk-kristen tid og ligger flere meter over havnivået, bygd på de akkumulerte avleiringer av tidligere epoker. Eksistensen av bygninger i havet ble bemerket av Beechey (1827) som gjorde noen grove tegninger, og av Goodchild (1950-tallet). I 1958 og 1959 ledet Nicholas Flemming, den gang student ved Universitetet i Cambridge, en gruppe av andre studenter som trente med dykking og undersøkelser under vann for å kartlegge en større sektor av byen under havet. Resultatene av dette arbeidet ble publisert, komplett med kart og diagrammer av bygninger og bystruktur under vann i referanser sitert nedenfor. Carlo Beltrame og kollegaer har senere framstilt en undersøkelse med undervannsfotografier av en del av bygningene.

Bystrukturen
------------

Ruiner
Ruinene av Apollonia er på samme sted som dagens libyske by Susa, og Apollonias museum i Susa huser mange gjenstander fra det antikke stedet. Jordskjelvet på Kreta og tsunamien den 21. juli 365 e.Kr. har åpenbart ført til store ødeleggelser på byen og havnen.

Kirker
Apollonia er særlig kjent for sine ruiner av tre kirker (av 5 opprinnelige) fra den bysantinske perioden.

Palass
Palasset ble sist benyttet av den bysantinske hertug og hadde over 100 rom. Det ble tidligere benyttet av den romerske militærkommandanten.

Teater
Et godt bevart gresk teater står ved kysten utenfor gamlebyens murer.

Litteratur
----------

* Beechey, F.W. (1827): *Proceedings of an Expedition to Explore the North African coast*. John Murray, London.
* Flemming, N.C. (1959): «Underwater adventure in Apollonia» i: *Geographical Magazine*, v. 31, s. 497–508.
* Flemming, N.C. (1971): *Cities in the Sea*. Doubleday, New York, New English Library, London.
* Flemming, N.C. & Webb, C.O. (1986): «Tectonic and eustatic coastal changes during the last 10,000 years derived from archaeological data» i: *Zeitschrift für Geomorphologie*. Desember, Suppl - Bd62, s. 1 29.
* White, Donald (1966): «Excavations at Apollonia, Cyrenaica Preliminary Report» i: *American Journal of Archaeology*, Vol. 70, No. 3, s. 259-265 doi:10.2307/501894 JSTOR 501894

Eksterne lenker
---------------

* Apollonia (Sousa), omfattende beskrivelse med kart og bilder
* Apollonia (Cyrenaica), kort omtale og bilder


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**T-64** er en sovjetisk stridsvogn. Den ble satt produksjon i 1966 og først sett av vestlige observatører i 1970. Før den sovjetiske betegnelsen ble kjent var T-64 kjent som **M-1970** i vesten. Den ble aldri eksportert ut av Sovjetunionen. 

T-64A-varianten ble først satt i tjeneste med sovjetiske styrker i Øst-Tyskland i 1976, og noe senere i Ungarn. I løpet av 1981 ble B-varianten tatt i bruk i Øst-Tyskland og senere i Ungarn.

T-64 er for tiden i tjeneste i Ukraina. Etter som fabrikken som produserte T-64 lå i Ukraina, foretok også ukrainsk industri flere oppgraderinsgprosjekter av vogna. Et er T-64BM2 med ny motor, ildledningssystem og mulighet til å avfyre panservernmissilet AT-11 Sniper (9K119). Et annet er T-64U, som hadde bedre integrert ildledning og optikk.

Varianter
---------

T-64
T-64AFørste produksjonsvariant, hadde røykgranatkastere og belteskjørt.
T-64BKan avfyre AT-8 Songster panservernmissil.
T-64BVMed reaktivt panser.
T-64B1Sovjetisk betegnelse, betydning usikkert.
T-64B1KKommandovogn bygget på T-64B1.
T-64B1V1KT-64B med reaktivt panser utstyrt som kommandovogn.
T-64RJane's antar der er en T-64 med kanonen fra T-72/T-80.
T-64 med mineryddingsutstyr

Kilder
------

* Christopher F. Foss, *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) T-64 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) T-64 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Ukrspets om oppgradering av T-64 (engelsk)

| * v
* d
* r
Sovjetiske kampkjøretøyer fra den kalde krigen |
| --- |
| Stormpanservogner | BMP-1 **·** BMP-2 **·** BMP-3 |
| Stridsvogner | PT-76 **·** T-55 **·** T-62 **·** T-64 **·** T-72 **·** T-80 |
| Pansrede personellkjøretøyer | BTR-152 **·** BTR-60 **·** BTR-70 **·** BTR-80 **·** MT-LB |
| Andre | ASU-85 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |