recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Broome** er en by i nordlige delen av Vest-Australia i Australia. Broome ligger 2200 km nord for delstadshovedstaden Perth. Byen hadde en fastboende befolkning på 11 547 innbyggere i 2006. I turistsesongen tar Broome i mot mer enn 45 000 turister i måneden. Broome internasjonale lufthavn har avganger til flere innenriksdestinasjoner.

Historikk
---------

Den første europeiske oppdageren i området som i dag er Broome var den engelske oppdageren William Dampier i 1688 og igjen i 1699. Mange av de kystnære landemerkene er oppkalt etter han. I 1883 ble området først bosatt av europeere og ble oppkalt etter Frederick Broome som var guvernør av Vest-Australia mellom 1883 og 1889. Byen vokste frem rundt perlefisket. I 1889 ble det lagt en undersjøisk telegrafkabel fra Broome til Singapore.

3. mars 1942 ble Broome bombet av japanske fly, dette angrepet krevde 88 menneskeliv og Broome er sammen med Darwin en av to australske byer som ble utsatt for luftangrep under andre verdenskrig.

Siden 1960 har Broome vokst kjapt på grunn av turisme og gruveindustriboomen i Vest-Australia.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Broome, Western Australia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Rudskampen naturreservat** er et naturreservat på høydene Rudskampen og Blekktjernflaka vest i Nannestad kommune. Mellom disse høydene er det smådaler og myrområder.

Berggrunnen utgjøres av ekeritt, som for en stor del består av næringsfattige mineraler (alkalifeltspat). Vegetasjonen domineres av blåbærgranskog, men stedvis finnes også småbregnegranskog og storbregnegranskog, samt røsslyng-skinntrytefuruskog på toppen. På fuktige partier i senkningene finnes også noe gransumpskog og furusumpskog. For øvrig forekommer bjørk, osp, rogn, einer og selje. Området er preget av tidligere hogst, men i nord er skogen gammel, med mye død ved som gir grunnlag for flere rødlistearter og signalarter.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, også døde trær og nedfall. Det er likevel tillatt å brenne bål med tørrkvist, innenfor øvrig regelverk. Videre er ordinær jakt tillatt, det samme er sanking av bær og matsopp. Motorisert ferdsel er fobudt, med enkelte unntak angitt i verneforskriften.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 6. mai 2022.
2. ↑  «Berggrunn og plantevekst». Skolelaboratoriet i realfag, UiB. Besøkt 6. mai 2022.
3. ↑  (no) Rudskampen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Forskrift om vern av Rudskampen naturreservat, Nannestad kommune, Akershus». Lovdata. Besøkt 6. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Akvarell av James G. Swan som viser klallamfolket med høvding Chetzemoka ved Port Townsend, og hvor en av Chetzemokas hustruer distribuerer potlatch
**Potlatch** er en tradisjonell fest med gaveutveksling hos amerikanske urfolk og stammefolk eller indianere i det nordvestre USA og Canada (Seattle og nordover inn i Britisk Columbia), hvor det fungerte som det økonomiske system. Sosial status ble manifestert gjennom gaver av verdifull eiendom. Potlatch-ritualet er en sentral del i disse folkegruppenes kultur, og har vært gjenstand for studier blant mange sosialantropologer.

Betegnelsen «Potlatch» kommer fra sjargong i chinookansk språk i betydningen «å gi bort» eller «en gave», opprinnelige fra ordet *paɬaˑč* i nuu-chah-nulth-språket, å gi en seremoniell gave i en potlatch.

«Potlatch» var også tittel på et tidsskrift utgitt av de franske lettristene på 1950-tallet, der man refererte til denne typen gaveøkonomi som et utopisk ideal for hele samfunnet.

Referanser
----------

1. 1 2  Harkin, Michael E. (2001): «Potlatch in Anthropology» i: Smelser, Neil J.; Baltes, Paul B. red.: *International Encyclopedia of the Social and Behavioral Sciences*, **17**, Oxford: Pergamon Press, s. 11885-11889
2. ↑  Jonaitis, Aldona (1991): *Chiefly Feasts: The Enduring Kwakiutl Potlatch*. University of Washington Press. ISBN 978-0-295-97114-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Potlatch ceremony – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* U'mista, museum med potlatch-gjenstander
* Potlatch, en utstilling fra Peabody Museum, Harvard University.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Walter Macon Lowrie** (1819–1847) var en amerikansk protestantisk kinamisjonær som ble drept av sjørøvere til sjøs i Hangzhoubukten i Kina. Han regnes av noen som den første protestantiske martyr i Kina, skjønt etter en vanligere forståelse av martyr gjør dette mer usikkert (det er ikke åpenbart at han ble drept fordi han var misjonær).

Walter M. Lowrie var en av sønnene til den fremtredende skotskfødte amerikanske politiker Walter Lowrie. Han studerte ved *Princeton theological seminary* og ble ordinert i november 1841. Han behersket både gresk og hebraisk.

Den 19. januar 1842 seilte han ut med kurs for Kina for å slutte seg til presbyteranernes misjon der. Etter to års virke i Macao ble han stasjonert i Ningbo i 1845. I august 1847 deltok han på en misjonærkonferanse i Shanghai, og på veien tilbake til Ningbo ble den lille båten han seilte med angrepet av et piratskip. Piratene, bevæpnet med sverd og spyd, bordet og plyndret alt av verdi. Bekymret for at Lowrie skulle kunne vitne mot dem kastet de ham overbord.

Verker (posthume)
-----------------

* *The Land of Sinim, or an Exposition of Isaiah xlix, 12*, Philadelphia, 1850
* *Sermons Preached in China* New York, 1851
* Redigert av hans far: *Memoir of W. M. Lowrie*, New York, 1849; Philadelphia, 1854-55 og 1880

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Find a Grave, Find a Grave 114210032, besøkt 20. august 2022[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Oldtidens Egypt** |
| --- |
|  |
| **Egyptisk kronologi** |
|  |
| **Liste over faraoer** |
|  |
| **Førdynastisk tid** |
|  |
| **Protodynastisk tid** |
|  |
| **Tidlig dynastisk tid** |
| 1. egyptiske dynasti2. egyptiske dynasti |
| **Det gamle rike** |
| 3. egyptiske dynasti4. egyptiske dynasti5. egyptiske dynasti6. egyptiske dynasti |
| **Første mellomepoke** |
| 7. egyptiske dynasti8. egyptiske dynasti9. egyptiske dynasti10. egyptiske dynasti11. egyptiske dynasti (*Kun i Teben*) |
| **Mellomriket** |
| 11. egyptiske dynasti (*Hele Egypt*)12. egyptiske dynasti13. egyptiske dynasti14. egyptiske dynasti |
| **Andre mellomepoke** |
| 15. egyptiske dynasti16. egyptiske dynasti17. egyptiske dynasti |
| **Det nye rike** |
| 18. egyptiske dynasti19. egyptiske dynasti20. egyptiske dynasti |
| **Tredje mellomepoke** |
| 21. egyptiske dynasti22. egyptiske dynasti23. egyptiske dynasti24. egyptiske dynasti25. egyptiske dynasti |
| **Senepoken** |
| 26. egyptiske dynasti27. egyptiske dynasti (persisk)28. egyptiske dynasti29. egyptiske dynasti30. egyptiske dynasti31. egyptiske dynasti(persisk) |
| **Gresk-romersk Egypt** |
| PtolemeerneRomersk Egypt |

**31. egyptiske dynasti** i oldtidens Egypt er ofte kombinert med andre dynastier i tidsepoken som kalles for senepoken. De andre grupperingene er 26. 27. 28. 29. og 30. dynastier. Dette dynastiet var i praksis akamenide-dynastiet i det persiske rike i årene 343-332 f.Kr. Se artikkel *Persiske Egypts historie*.

Egypt ble gjenerobret i 343 f.Kr. av den persiske kongen Artaxerxes III (358–338 f.Kr.) og den siste innfødte egyptiske farao ble jagd til Nubia. Det persiske styret av Egypt varte i tolv år inntil Aleksander den store erobret landet i 331 f.Kr.

Herskere
--------

**31. dynasti**| Navn | Dato |
| --- | --- |
| Artaxerxes III | 343 f.Kr. - 338 f.Kr. |
| Artaxerxes IV | 338 f.Kr. - 336 f.Kr. |
| Dareios III | 336 f.Kr. - 332 f.Kr. |

Historie
--------

Det er ikke kjent hvem som fungerte som satrap (guvernør) av Egypt etter at Artaxerxes III gjenerobret Egypt, men under Dareios III (336–330 f.Kr.) var det en Sabakes, som kjempet og døde i slaget ved Issos, og ble etterfulgt av Mazakes. Andre egyptere kjempet også ved Issos, hvor Aleksander den store beseiret den persiske hæren. Adelsmannen Somtutefnekhet fra Herakleopolis Magna er beskrevet på Napolistelen hvordan han unnslapp slaget mot grekerne og makedonerne og hvordan Arsafes, guden til hans by, beskyttet ham og hjalp ham å komme seg hjem.

I 332 f.Kr. overlot Mazakes Egypt til Aleksander uten kamp. Akamenidedynastiet hadde blitt avsluttet og for en tid var Egypt en provins i Aleksanders verdensrike. Senere slo Ptolemaios I Soter, den første i det greske ptolemeerdynastiet, seg opp som konge og farao av Egypt, og gjenreiste en del av landets tidligere storhet.

Litteratur
----------

Primære kilder
* Ktesias: fragmenter fra *Persika*
* Diodorus Siculus: *Bibliotheca historica*
* Manetho: fragmenter fra *Aigyptiaka*
* Josefus: *Ioudaike archaiologia (Jødisk forhistorie)*

Se også
-------

* Liste over faraoer
**Walter C. Martin** (født 28. september 1891, død 1966) var en amerikansk syklist som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Martin vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 320 kilometer landevei bak Sverige og Storbritannia. De andre syklistene på laget var Carl Schutte, Albert Krushel og Alvin Loftes. Det ble kun kjørt et ritt under OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hver nasjon summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Syklistene fra USA som kom på andreplass kom individuelt på plass nummer 3,11, 13 og 17. Martin kom på 17.-plass i den individuelle konkurransen over 320 kilometer.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i sykling, 320 kilometer landevei lagkonkurranse (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Martin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Walter Martin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Walter Martin – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Walter Martin – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Walter Martin – Cycling Archives Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Dubai World Central - Al Maktoum International Airport** (IATA: **DWC**, ICAO: **OMDW**) er en flyplass i Dubai. Den åpnet for frakttrafikk i juni 2010, mens passasjertrafikk kom i gang i oktober 2013. DWC er den ene av Dubais lufthavner, den andre er den langt større Dubai internasjonale lufthavn. De to flyplassene er ment å komplementere hverandre, selv om DWC er i startfasen av utbyggingen, og DXB samtidig vil vokse i trafikk og kapasitet.[]

Dubai world Central har foreløpig en rullebane og en mindre terminal, men ambisjonene er store og inkluderer fem parallelle rullebaner, større terminalkomplekser, samt annet tilhørende fasiliteter.[] Tidsperspektivet for utbyggingen er imidlertid noe usikkert, det samme er spørsmålet om fordeling av trafikk mellom de to flyplassene. Frakttrafikk har begynt å flytte til DWC.[] Lavprisselskaper synes også å vise interesse for flyplassen, mens Emirates kan komme til å forbli ved DXB.[]

Våren og sommeren 2014 fungerte flyplassen som avlaster for Dubai internasjonale lufthavn, da et vedlikeholdsprogram for rullebanene fant sted der.

Flyplassen befinner seg i Jebel Ali-området av Dubai og vil bli en del av Dubai World Central, et omfattende planlagt bolig-, forretnings- og industrikompleks. Det foreligger planer om å tilknytte flyplassen til Dubai Metro, da med utbygging av en lilla og/eller blå linje.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Al Maktoum International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Bükk** (ungarsk: *Bükk-vidék*; «Bøkfjellene») er en del av Északi-középhegység (Nordfjellene) i Vest-Karpatene nordøst i Ungarn. Store deler av området er en del av Bükk nasjonalpark.

Selv om det høyeste punktet i Ungarn, Kékes, ligger i de nærliggende Mátrafjellene, er middelhøyden i Bükkfjellene høyere enn i Mátra, med mer enn 20 topper på over 900 meter. Det høyeste punktet i Bükk er Szilvási-kő, den sørligste toppen av Kettős-bérc (960,7 moh.). Dette er den tredje høyeste toppen i Ungarn etter Kékes og Galya-tető.

Det er 1115 kjente grotter i fjellkjeden, inkludert de to dypeste grottene i Ungarn: Bányász-barlang (274 m) og István-lápa (250 m). Andre grotter er den arkeologisk viktige Szeletagrotten, Grottebadet (en av de største turistattraksjonene i Miskolctapolca), Annagrotten og Istvángrotten. 52 av grottene er vernet på grunn av dyrelivet og mikroklimaet som finnes her.

Referanser
----------

1. 1 2  Új csúcsa van a Bükknek *Index.hu*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bükk-vidék – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
En **heksaton skala** er i musikken og musikkteorien en skala med seks toner eller noter pr. oktav. de mest kjente eksemplene er heltoneskalaen, C D E F♯ G♯ A♯; den forstørrede skalaen, C D♯ E G A♭ H; Prometheusskalaen, C D E F♯ A B♭; og det noen jazzteoretikere kaller Bluesskalaen, C E♭ F F♯ G B♭.

Heltoneskala
------------

Utdypende artikkel: Heltoneskala

Heltoneskalaen er en serie heltoner. Den har bare to posisjoner som ikke er enharmoniske: C D E F♯ G♯ A♯ og D♭ E♭ F G A H. Den assosieres først og fremst med den franske impresjonisten Claude Debussy, som brukte den i stykker som *Voiles* og *Le vent dans la plaine*, begge fra hans første bok for piano *Préludes*.

Heltoneskalaen har også dukket opp i jazzen siden Bix Beiderbeckes impresjonistiske pianostykke *In a Mist*.  Bop pianisten Thelonious Monk brukte ofte heltoneskalaen i sine improvisasjoner og komposisjoner.

Heltoneskala

Den forstørrede skala
---------------------

Den forstørrede skala kan tenkes som to forstørrede treklanger som er satt sammen med et intervall på en forstørret sekund eller en liten ters mellom: C E G♯ og E♭ G H.

Forstørret skala

Den dukket opp i Franz Liszts *Faust Symphony* (*Eine Faust Symphonie*). Et annet kjent eksempel (i jazz) er i Oliver Nelsons solo på "Stolen Moments". Dem er også utbredt i det tjuende århundres komposisjoner av Béla Bartók, Milton Babbitt, og Arnold Schönberg, og blant saksofonistene John Coltrane og Oliver Nelson i slutten av 50- og i begynnelsen av 60-årene.

Prometheusskalaen
-----------------

Prometheusskalaen har fått dette navnet siden den blir mye brukt i Aleksandr Skrjabins symphonic poem *Prometheus: The Poem of Fire*. Skrjabin selv kalte denne samlingen tonehøyder (i stigende rekkefølge): C F♯ B♭ E A D den «mystiske akkord». Andre har referert til den som «Prometheusakkorden».

Prometheusskala

Bluesskala
----------

Utdypende artikkel: Bluesskala

Den skalaen som vanligvis kalles bluesskalaen har en liten septim, en liten ters og en forstørret kvart sammen med andre toner fra mollpentaton skala: C E♭ F F♯ G B♭

Den mest vanlige bluesskalaen

Tritonusskala
-------------

Tritonusskalaen, C D♭ E G♭ G(♮) B♭, er enharmonisk til Petrushkaakkorden, C C♯ E F♯ G A♯.

Tritone scale on C

*To halvtone-tritonusskala*, C D♭ D F♯ G A♭, er en symmetrisk skala som består av et gjentatt mønster av to halvtoner etterfulgt av en stor ters. Den blir brukt mye i improvisasjon og kan erstatte enhver modus av jazz mollskala. Skalaen oppsto i Nicolas Slonimskys bok *Thesaurus of Scales and Melodic Patterns* i "equal division of one octave into two parts," som skapte en tritonus og, "interpolation of two notes," som la til to etterfølgende halvtoner til de notene som oppsto.

Two-semitone tritone scale on C

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ragnhild Sigurdsdatter** (Ragnhildr Sigurðardóttir) var gift med Halvdan Svarte. Hun var barn av Sigurd Hjort Helgesson (ca. 810 -) og Tyrne Haraldsdotter (ca. 822 -).[] Hun ble født ca. år 840, på Ringerike, død ca. 858.

Sammen med Halvdan Svarte fikk hun Harald Hårfagre, ca. år 850.

Snorre forteller i *Heimskringla* om Ragnhilds drøm før Harald ble født:

*«Dronning Ragnhild drømte store drømmer. Hun var en klok kvinne. Engang drømte hun at hun syntes hun sto ute i hagen sin og tok en torn (en nål i en spenne) ut av serken. Og mens hun sto og holdt på tornen, vokste den slik at den ble en lang tein, og den ene enden nådde jorden og ble straks rotfast, og like etter var den andre enden av treet høyt opp i luften; så syntes hun treet var så stort at hun nesten ikke kunne se toppen på det, og det var et under så tykt som det var; nederste delen av treet var rød som blod, og treleggen oppover var fager og grønn, men oppe i greinene var det snehvitt; det var mange store greiner på treet, noen langt oppe og noen langt nede, og greinene var så store at hun syntes de bredde seg over hele Norge og enda lenger.»*
Denne drømmen ble tolket som et forvarsel om sønnen hennes; den grønne stammen som tegn på at hans rike skulle blomstre. Øverst var treet hvitt, noe som angivelig tydet på at han ville bli gammel og hvithåret. Mange kvister og greiner på treet varslet om at han ville få mange etterkommere spredd utover hele landet.

Denne «drømmen» er et vandresagn som kjennes fra andre kilder. Om Kyros den stores mor, Mandane, fortelles det at hennes far, kong Astyages av Media, drømte om datteren at en plante vokste ut av livmoren hennes og bredde seg over hele verden. En drøm skal ifølge Herodot også ha advart kong Astyages om at hans ufødte dattersønn kom til å true hans eget liv. Også Herleva, mor til Vilhelm Erobreren, skal ha drømt om et tre mens hun gikk gravid med sønnen. Dette treet spiret fra magen hennes og vokste seg så stort at det dekket hele Normandie og strakte seg over kanalen og dekket kongedømmet England. Men den tidligste omtale av Herlevas drøm skriver seg fra 1125 da William av Malmesbury omtalte den.

Referanser
----------

1. ↑  Kronologien er svært usikker. Ifølge *Heimskringla* var Ragnhild ca. tjue år da hun giftet seg, så årstallene ovenfor stemmer ikke helt.
2. ↑   Snorre Sturlason: *Halvdan Svartes saga* (*Heimskringla*), kap. 6
3. ↑  Erling Sandmo: *Tid for historie* (s. 64), Universitetsforlaget 2015, ISBN 978-82-15-01644-3
4. ↑  *Mandane of Media*
5. ↑  Herleva og drømmen hun delte med Harald Hårfagres mor
6. ↑  Islam Kavas: *Trees, Intestines and William The Conqueror*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Rød bøye i havnen i San Diego, med et lys, nummer, og skarpe kanter for å reflektere radarsignalene.
Resirkulerte overflatebøyer i Sotra.
Bøye til fortøyning av lystbåt
En **bøye** er en flytende, forankret anordning som brukes som sjømerke eller til fortøyning. De er ofte utstyrt med ulike typer lys, lyd eller klokker, avhengig av bøyens formål.
Siden middelalderen ble det i Norge tatt i bruk ringer og bøyer langs leden for feste av fartøy til brygge eller til land som tilflukt i uvær. Bøyene var i tillegg losse- og lasteplass, samt ventestasjoner for fartøyer som skulle til brygge. 

På begynnelsen av 1600-tallet ble det pålagt alle fartøy som anløp en offentlig havn å betale avgift for benyttelse av fortøyningsinnretninger justert etter størrelse og liggetid, de såkalte ringpengene eller bøyepengene. Disse pengene gikk til vedlikehold av havnen og andre utgifter havnevesenet hadde.

Se også
-------

* Livbøye
* Flottør

Litteratur
----------

* Bakka, Dag jr.: Sjøfarendes og Sjøtønnen. Bergen 2004
* Fossen, Anders Bjarne: Bergen havn gjennom 900 år I. Bergen 1985
* Hagelsteen, J.: Om Sjøtønden, i: Bergens Historiske Forenings skrifter 38/1932
* Haaland, Anders: Bergen havn gjennom 900 år II. Bergen 2005
* Skivenes, Arne: Muskelmenn og sprellemenn i Transport. (Nettpresentasjon i Evidence! Europe reflected in Archives)

Eksterne lenker
---------------

* Bøyer - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Dublin Castles middelaldertårn står ved siden av bygninger fra det 18. århundre
**Dublin Castle** er et slott i Dublin. Det var sete for den britiske administrasjonen i Irland frem til 1922. Det meste av bygningen er fra det 18. århundre, men det er noen rester av det opprinnelige slottet som ble reist under Johan av England, den første Lord av Irland. Slottet var allerede fra starten av øyas administrasjonssenter, i kraft av å være kongelig residens. 

Gjennom århundrene har den også vært residens for Irlands stattholder, også kjent som Irlands visekonge. Visekongens leilighet regnes som noen av de flotteste rom i Dublin, og brukes blant annet ved innsettelse av landets president. Slottet har også i perioder blitt brukt av parlamentet og forskjellige domstoler, og den har vært militærgarnison. 

På grunn av den sterke tilknytningen til den britiske administrasjonen har navnet *Dublin Castle* blitt brukt både om bygningen og om administrasjonen. Man fikk også skjellsordet *Castle Catholic*, som ble brukt om katolikker som ble oppfattet som for vennligsinnet mot britene. 

De irske kronjuvelene ble oppbevart i slottet. De ble stjålet derfra i 1907, og har ikke kommet til rette. 

Under den irske uavhengighetskrig var slottet senteret i den britiske krigsinnsatsen mot irske republikanere. Natten før Bloody Sunday i 1920 ble to IRA-offiserer og en venn av dem drept der, angivelig under fluktforsøk.

Da Den irske fristaten ble opprettet i 1922 ble bygningen overtatt av domstoler, ettersom Four Courts ble ødelagt samme år. Etter at de flyttet ut ble bygningen tatt i brukt til statsseremonier. Eamon de Valera tok imot akkrediteringer fra ambassadører der i 1930-årene, og i 1938 ble slottet for første gang brukt ved innsettelsen av en president, Douglas Hyde. President Erskine Hamilton Childers lå på lid-de-parade der i november 1974, og det samme gjorde de Valera i september 1975. Det eneste statlige organet som er fast lokalisert der er Office of the Revenue Commissioners.

Slottet er også en turistattraksjon, og etter en omfattende renovering brukes det som konferansesenter. Mens Irland hadde presidentskapet i EU var det møtested for Det europeiske råd ved flere anledninger. Når det ikke foregår statsseremonier eller møter som krever spesiell sikkerhet der er det meste av slottet åpent for allmennheten. Blant rommene som er åpne er St. Patricks hall, ballrommet hvor presidentinnsettelsene finner sted, og visekongens leilighet. Pr. 2006 er den siste som overnattet i de kongelige rommene Margaret Thatcher, som var der sammen med sin mann Dennis under et møte i Det europeiske råd i 1979.

Dublin Castle eies av staten og vedlikeholdes av Office of Public Works.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dublin Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dublin Castle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Bülowstraße i 1903.
**Bülowstraße undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Bülowstraße er på linjen U2.

Stasjonen åpnet i 1902 som den vestlige grenen av *Stammstrecke* (stamstrekning) som var Berlins første undergrunnsbanelinje. Arkitekten Druno Möhring tegnet stasjonen i art nouveau-stil, og hans sønn, Rudolf, tegnet utvidelsen av stasjonen i 1929. Under andre verdenskrig ble stasjonen svært skadet og måtte gjenoppbygges etter krigen. I 1972 ble stasjonen tatt ut av bruk som følge av problemene rundt delingen av Berlin. Bygningen ble da gjort om til Basar frem til den tyske gjenforeningen og i 1993 ble de østlige og vestlige delene av U2 sammenkoblet.

Gaten stasjonen ligger i er oppkalt etter den prøyssiske generalen Friedrich Wilhelm Bülow von Dennewitz.

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Bülowstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| NollendorfplatzRuhleben |  | U2 |  | GleisdreieckPankow |

Portal: Tyskland
**Ragni Løkholm Ramberg** (født 9. desember 1983) er en norsk politiker (Ap). Ramberg er fra 14. oktober 2015 byråd for byutvikling i Tromsø kommune.

Ramberg er født i Tromsø, men familien flyttet til Harstad i 1985. I 2002 flyttet da 18 år gamle Ramberg til Bergen for å studere jus ved Universitetet i Bergen. Hun var med å starte AUFs studentlag i Bergen, Høyden AUF, hvor hun var leder. Hun var i tillegg styremedlem i Bergen AUF, nestleder i AUF i Hordaland, og styremedlem i Hordaland Arbeiderparti. I 2007 bodde Ramberg i Oslo hvor hun fullførte sine jusstudier. I 2007 flyttet hun til Tromsø, hvor hun har bodd siden. Hun har ledet styret i Sjurelv AS, i tillegg til Forum Arbeiderlag, som er et A-lag tilknyttet Tromsø Arbeiderparti. Ramberg har hatt advokatbevilling siden 2010. Hun har permisjon fra advokatfirmaet Østgård for å være byråd for byutvikling.

Referanser
----------

1. ↑  «Dette er det nye byrådet». Tromsø kommune. 14. oktober 2015. Arkivert fra originalen 11. desember 2015. Besøkt 10. desember 2015.
2. ↑  «Ragni Løkholm Ramberg». Advokaten hjelper deg. Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 11. desember 2015.
Minnestenen på Häxberget
**Hekseprosessene i Torsåker** var en rettsprosess som fant sted i Torsåkers socken i Ångermanland (Sverige). Prosessen var den største hekseprosessen under heksehysteriet som er kjent som «Det stora oväsendet» 1668–1676, og den største hekseprosessen noensinne i Sverige. 71 personer, 65 kvinner, 2 menn og 4 gutter, ble brent etter å ha blitt halshugget. 

I 1674 hadde det heksehysteriet som hadde ført til hekseprosesser i flere svenske landskap etter rettssaken mot Märet Jonsdotter i Lillhärdal i 1668, nådd Ångermanland. 15. oktober 1674 begynte en rettssak på gjestgiveriet i Hammar i Torsåkers pastorat (Härnösands stift). Rundt sytti innbyggere fra sognene Torsåker, Dal og Ytterlännäs ble anklaget for hekseri. En av de sentrale personene bak hekseprosessene var presten Laurentius Hornaeus.

Innbyggerne ble anklaget for å ha utøvet trolldom og for å ha bortført barn til Blåkulla. Totalt ble 71 personer henrettet ved halshugning og brenning 1. juni 1675. 65 var kvinner (hver 5. kvinne i Torsåkers pastorat), 2 menn og 4 gutter. Noen kilder hevder at 9 personer ble henrettet allerede 28. mars, mens de resterande 62 ble henrettet 1. juni på Häxberget i Kramfors kommun for reiser de skulle ha foretatt til Blåkulla og seks med djevelen. 

Dette er Sveriges største dokumenterte massehenrettelse i fredstid som har blitt gjennomført med støtte i gjeldende lovverk. Under heksejakten 1668–1676 ble cirka 300 mennesker henrettet for trolldom i Sverige. Videre ble rundt hundre anklaget og dømt til lavere straffer. Først da barnevitnene ble avslørt som upålitelige under prosessene i Stockholm i 1676 avtok hekseprosessene.

Loven om straff for trolldom ble ikke avskaffet før i 1779.

Kilder
------

* Alf Åberg: *Häxorna. De stora trolldomsprocesserna i Sverige 1668–1676*, Esselte studium. (1989)
* Karl Hamberg: *De stora trolldomsprocesserna i Sverige åren 1668-1676*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Häxberget – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Bøylemekanisme
**Bøylemekanisme** eller **bøylerepeter** (engelsk *lever action*) er en type lademekanisme på et repetergevær. I en bøylerifle drives mekanismen med et bøyleformet håndtak ved kolben. Denne bøylen ligger bak eller er en del av avtrekkerbøylen og er hengslet i forkant. Bøylerifler var vanlige på siste halvdel av 1800-tallet, særlig i USA, men lages fortsatt. Mekanismen brukes nesten utelukkende i rifler.

Mekanismen
----------

For å lade en patron inn i kammeret, vippes ladebøylen ned og fremover. Dette frigjør sluttstykket og sender den bakover, og senker deretter en heis ned til magasinet, hvor en fjær dytter en patron inn i heisen. Samtidig spennes en kort slagbolt eller hane. Når bøylen føres tilbake til utgangsposisjonen, heves heisen opp slik at patronen blir liggende i flukt med kammeret. Den siste delen av bevegelsen fører sluttstykket fram og låser det, slik at patronen blir dyttet inn i kammeret. Et trykk på avtrekkeren frigjør tennstempelet eller hanen, slik at skuddet avfyres. Når bøylen føres ned og fremover igjen, trekkes den tomme hylsen ut fra kammeret og kastes ut, samtidig som heisen igjen henter neste patron.

De fleste bøyerifler har et rørmagasin liggende parallelt med løpet. Et slik rørmagasin kan ta mange patroner (10 til 15 patroner er vanlig), men ulempen er at patronene ligger an mot tuppen på prosjektilet bak. For sentertenningsammunisjon betyr det at et støt i våpenet kan få spissen på kula til å sette av tennhetten på patronen foran, med potensielt katastrofale resultater. Den første praktiske bøylerifla, Henry Modell 1860, benyttet randtenningspatroner der dette ikke var noe stort problem, men senere rifler for patroner med sentertenning måtte benytte patroner med flatnesede kuler, i praksis pistolammunisjon slik som .44-40 og .45 Colt. I dag lages mange bøylerifler for .357 Magnum og .44 Magnum. Det finnes imidlertid bøylerifler med boksmagasin, slik som Winchester Modell 1895 og Browning BLR. Disse kan bruke vanlig rifleamunisjon med spisse prosjektiler.

Bruk
----

Bøylerepeterrifler forbindes først og fremst med Winchester i det ville vesten, men det lages fortsatt bøylerepeterrifler. Fordelen med bøylemekanismen er at den er rask å betjene, adskillig raskere enn en sylinderlås. De fleste bøylerifler med rørmagasin har høy kapasitet, slik at en slik rifle kan skyte mange skudd på svært kort tid. Tradisjonelle bøylerifler er korte og lette karabiner som er lette å bære med seg eller ha i saltasker. De egner seg til jakt på kort hold og til beskyttelse mot farlige dyr som isbjørn, der antall skudd gjerne er viktigere enn slagkraften i hvert enkelt prosjektil.

Kjente fabrikanter av geværer med bøylemekanisme er Winchester og Marlin.

Se også
-------

* Sylinderlåsmekanisme
* Pumpemekanisme
* Rulleblokk
* Helautomatisk skytevåpen
* Halvautomatisk skytevåpen
**Heksekongen av Angmar** er Saurons mektigste tjener. Han er fyrste over ringskrømtene (Nazgûl)
og over Minas Morgul. I år 1300 i det tredje tidevervet, grunnla han riket Angmar, hekseriket. Det fører til at Arnor går under. Heksekongen var den første som bukket under for Sauron, og ble derfor den første Nazgûlen, som fikk mest tiltro fra Mørkets Herre.

Det var Heksekongen som stakk ned Frodo på Blåstertopp. Man hører ikke mye mer om han før i Atter en konge. Under beleiringen av Minas Tirith, dreper han Kong Théoden av Rohan ved å drepe hesten hans, Snømana, med han oppå, sslik at Theoden blir klemt under hesten sin. I sorg og vrede tar Eowyn, niesen til Théoden, og stiller seg opp mellom Heksekongen og Théoden. Heksekongen blir irritert, og slår etter Eowyn, men hun forsvarer seg med skjoldet. Men slaget var så hardt at armen hennes blir knust. Han er på vei til å slå en gang til, men Muntiadok Brennibukk stakk ham i kneet (kne-senen) med et sverd som var beskyttet med trolldom som var mot nettopp Heksekongen. Eowyn tok sverdet sitt med den uskadde hånden, og stakk det inn i Heksekongens hjelm. Det ble hans ane. Dermed ble den 1 000 år gamle spådommen, som var sagt av alvefyrsten Glorfindel, sann. Den sa at Heksekongen ikke skulle bli drept av noen mann.

Etter at lederen for Nazgûlene blir drept, går kommandoen over Mordors hær som inntok Gondor over til Gothmog - som var av en uspesifisert rase. De resterende åtte ringskrømtene angrep under slaget ved Morannon. Men når Frodo gjorde krav på ringen som sin egen i Mount Doom, beordret Sauron - som endelig innså hvilken fare han var i - de resterende åtte Nazgûl å fly dit for å avskjære Frodo. Men de kom for sent: Gollum grep ringen fra Frodo før han falt, noe som ødela ringen en gang for alle. Dette gjorde en slutt på Saurons makt og alle hans undersåttere - inkludert Nazgûl.
**Wang Taihua** (kinesisk: 王太华; født i oktober 1945 i Xingguo i provinsen Jiangxi i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han er (pr 2011) direktør for Statsadministrasjonen for radio, film og fjernsyn.

Wang ble medlem av Det kinesiske kommunistiske parti i juni 1973, og tok høyere utdannelse ved Den sentrale partiskolen i Beijing. Han virket i Jiangxi i mange år. I mars 1992 ble han sekretær for partikomiteen for Hefei og medlem av partikomiteen for hele provinsen Anhui. I mai samme år ble han elevert til sekretær for Ahui-pertikomiteen.

I oktober 1998 ble Wang viseguvernør og fungerende guvernør for Anhui, og rykket opp som fast guvernør i februar 1999. I januar 2000 ble han elevert til sekretær for Anhuis partikomite I januar 2003 ble han formann for Anhuis Folkekongress. 

Han har vært direktør for Statsadministrasjonen for radio, film og fjernsyn siden desember 2004.

Referanser
----------

1. ↑   China Vitae, oppført som 王太华, China Vitae-ID 296, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Biography of Wang Taihua». China Vitae. Besøkt 28. desember 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Taihua hos China Vitae Rediger på Wikidata
***Den sorte pirat*** (originaltittel: *The Black Pirate*) er en amerikansk stum eventyrfilm fra 1926 regissert av Albert Parker med Douglas Fairbanks i hovedrollen.

Handlingsreferat
----------------

Filmen begynner med at en gruppe pirater plyndrer et ødelagt skip. Etter å ha tatt alle verdisakene de klarer å finne, senker de hele skipet. Men to overlevende, en gammel mann og sønnen hans, kommer seg til en øy i nærheten. Rett før han dør, gir den eldre mannen sin signetring til sønnen (spilt av Douglas Fairbanks) og sønnen begraver faren sin, og sverger hevn over piratene.

Pirat-kapteinen og håndlangeren hans bringer mannskapet sitt til den andre siden av den samme øya for å begrave noen av piratene deres. De planlegger samtidig å myrde de andre piratene, med den begrunnelse at døde menn forteller ingen historier. Men først dukker sønnen opp under kallenavnet «den svarte pirat» og tilbyr seg å slåss mot deres beste pirat for å bevise sin verdi. For å ytterligere bevise sin verdi, sier han at han kan slå kloa i det neste skipet på egen hånd - noe han også gjør. Men deretter forhindrer han at piratene ødelegger skipet sammen med hele mannskapet og alle passasjerene om bord.

Når en kvinne blir oppdaget om bord, gjør en av piratene krav på henne. Men «den svarte piraten» blir forelsket i henne ved første blikk, og finner en måte å midlertidig redde henne fra de andre piratene. Piratene stoler etter hvert mer på den svarte piraten, og vil utnevne ham til deres neste kaptein. Men når han blir oppdaget for å prøve å løslate kvinnen de holder som gissel, blir han avslørt som forræder og de andre piratene ønsker å tvinge ham til å gå på planken.

Rolleliste i utvalg
-------------------

* Douglas Fairbanks - The Duke of Arnoldo/The Black Pirate
* Billie Dove - Princess Isobel
* Anders Randolf - Pirate Captain
* Donald Crisp - MacTavish
* Tempe Pigott - Duenna
* Sam De Grasse - Pirate Lieutenant
* Charles Stevens - Powder Man
* Charles Belcher - Chief passenger (Nobleman)
* E. J. Ratcliffe - the Governor

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den sorte pirat* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den sorte pirat* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Den sorte pirat* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Den sorte pirat* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den sorte pirat* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den sorte pirat* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Den sorte pirat* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Heksameter** (av gresk *hex*, «seks» og *metron*, «mål») er i germansk (tysk, norsk osv.) metrikk et versemål som består av seks takter, vekslende mellom daktyler (tung-lett-lett) og spondeer (tung-tung). Siste takt er alltid en spondé, eventuelt en troké, nest siste oftest en daktyl. Verset får derfor alltid seks trykktunge stavelser, mens antall trykklette stavelser varierer. Maksimalt antall stavelser i ett vers er sytten, mens det teoretisk kan være så få som tolv. Versemålet er tillempet fra gresk og latin, der det brukes uten rim, på norsk brukes det noen ganger med rim, f.eks av A.O. Vinje i *Vaaren*: «Enno ein Gong fekk eg Vetren at sjaa for Vaaren at røma/ Heggen med Tre som der Blomar var paa eg atter saag bløma.»

Det klassiske greske og latinske heksameteret bygger på motsetningen mellom lange og korte stavelser, og består av seks verseføtter: Hovedvekten av verseføttene er daktyler (lang-kort-kort). Femte fot er alltid en daktyl, siste er som regel en troké (lang-kort), men kan også være en spondé (lang-lang). Ofte er det en liten pause, en cesur, i den tredje eller fjerde versefoten. 

Heksameteret var det vanlige metrum både i det greske og det romerske eposet i antikken, og kunne også bli brukt i annen diktning, f.eks. i Horats' satirer og i Ovids *Metamorfoser*. I norske oversettelser av klassiske epos har det vært vanlig å beholde heksameteret, som i åpninga av Odysseen:

*Sangmø, fortell om hin rådsnare helt som flakket så vide*  

*da han til sist hadde styrtet i grus det hellige Troja*
I nyere europeisk litteratur har heksameteret vært benyttet av blant annet Hölderlin (Der Archipelagus) og Goethe (Hermann und Dorothea). 

Man kan dessuten finne aleksandriner omtalt som jambisk heksameter, siden dette versemålet på norsk har form av en jambisk sekstakter

Litteratur
----------

Lervik, Åse Hiorth (1978). *Elementær verslære*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 11-12. ISBN 8200017664. 

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Brahmaputra** er en av Asias største elver. På sanskrit betyr navnet «Brahmas sønn». Elven har sine kilder i Himalaya i det vestlige Tibet i Kina. Brahmaputra har en lengde på rundt 2 900 km og renner fra det vestlige Tibet og ned mot havet, til den tømmer seg i Bengalbukten i Bangladesh.

Brahmaputra kalles *Tsangpo* i Tibet og *Siang* eller *Dihang* i den indiske delstaten Arunachal Pradesh. Den fortsetter som *Jamuna* i Bangladesh. I gammel sanskrit kalles den *Lauhitya*. Befolkningen i Brahmaputradalen kaller elven *Luit*. 

Elven møter Ganges og Meghna, og sammen med de elvene danner den så verdens største elvedelta, som for det meste ligger i Bangladesh. I India har de fleste elver feminint navn, men Brahmaputra er maskulin (*putra* betyr «sønn» på flere indiske språk).

Noe sør for der Jamuna begynner (og den opphører å hete Brahmaputra), løper det en bielv østerut fra den og tar en annen rute ned mot havet. Denne bielven heter *Brahmaputra* – et vitnemål om hvordan elveløpene har endret seg i dette flate landskapet gjennom århundrene. «Bangladesh-Brahmaputra» renner ned gjennom byen Mymensingh og videre mot hovedstaden Dhaka men ikke gjennom byen, deler seg, og forener seg med elven Meghna, innen den forener seg med Padma. 

Elven har forårsaket en rekke katastrofale oversvømmelser. Den er også kjent for sine motstrøms tidevannsbølger.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Brahmaputra. (2009, 14. februar). I *Store norske leksikon*. Hentet 17. juni 2018 fra .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brahmaputra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Wang Shenzhi** (kinesisk: 王審知, pinyin: *Wáng Shěnzhī*, født 862 i Gushi fylke i Henan i Kina, død 925), posthumt navn *Min Taizu*, var grunnlegger av kongeriket Min på Kinas sørøstkyst under de fem dynastiers og ti kongerikers tid i kinesisk historie.

Wang Shenzhis ble utnevnt oppsynnsmann for Fujian av tanghoffet i 892. Wang Shenzhi ble militærguvernør og fyrste av Min i 909 etter Tangdynastiets fall.

Min var et fattig område, og Wang Shenzhi forsøkte å rekruttere dyktige administratorer og gjennomføre politiske endringer som ville stimulere utviklingen der. Det ble bygd opp et effektivt byråkrati og skattesystem og innført tjenlige økonomiske retningslinjer. Hans anstrengelser gavnet også senere maritim handel. 

Wang Shenzhi døde i 925. Han ble etterfulgt av sin sønn Wang Yanhan, som utropte seg selv til keiser av Min og posthumt sin far til Min Taizu (grunnleggende keiser). Men så fulgte et opprør som i sin tur skulle bane veien for at riket ble oppslukt av Det sørlige Tang i 945.

Referanser
----------

1. 1 2 3   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China (900-1800)*. Harvard University Press. s. 11, 15–16. ISBN 0-674-01212-7.

Eksterne lenker
---------------

* Chinese History – Ten States 十國 – Min 閩 – Chinaknowledge

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Hekser kan ikke gråte*** er en roman av Margit Sandemo fra 1975. Originalens tittel er *Häxor kan inte gråta*. Romanen gikk som føljetong både i Allers og Norsk Ukeblad, før den ble utgitt som bok nr 27 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger» i 1985.

I romanhistorien får Allan Wide i oppdrag av politiet å reise ut til bygda Hedom utenfor Göteborg, for å oppspore en mulig arving etter en avdød millionær. I tillegg til denne oppgaven, får han i oppdrag å finne ut hvem som sender Isabell Frank hat- og terrorbrev, og som har ført damen inn i psykose. Isabell er alenemor til 16-årige Matti, og hun blir med Allan til sin hjembygd Hedom, hvor hun er hatet og baksnakket, og hvor bygdefolket kaller henne for heks. Allan og Isabell fremstår som gift, for å lokke frem terrorbrevskriveren. Trådene nøstes opp, og Allan og Isabell blir nærmere og nærmere hverandre også følelsesmessig, og historien avsluttes lykkelig med ekteskap og alle misforståelser oppklart.

Utgivelser i utvalg
-------------------

* *Margit Sandemos beste føljetonger nr. 27*, Bladkompaniet 1985 ISBN 82-509-1583-6
* *Margit Sandemos beste dobbeltbok*, Schibsted 2006

Litteratur
----------

* *Kjære Margit!: Et festskrift til Nordens folkelesningsdronning; Margit Sandemo 70 år*, Bladkompaniet 1994
**Yisrael Beitenu** (hebraisk: *ישראל ביתנו*, *Israel er vårt hjem*) er et nasjonalistisk politisk parti i Israel grunnlagt i 1999 av Avigdor Lieberman, som også er partiets nåværende leder. Partiet beskriver seg selv som «en nasjonal bevegelse med en klar visjon om å følge i Vladimir Jabotinskys modige fotspor».

Jabotinsky var grunnleggeren av revisjonistisk sionisme. De kjører en hard linje mot israelske arabere og palestinere, karakteristert ved 09-valgets slagord: «Ingen lojalitet, intet statsborgerskap».

Et av deres hovedmål innebærer opprettelsen av en palestinsk stat, samt bytte av hovedsakelig araber-bebodde områder av Israel mot hovedsakelig jøde-bebodde deler av Vestbredden.

Partiet holder fast ved antiklerikalismen, og ønsker større sosiøkonomiske muligheter for nye jødiske innvandrere som ankommer Israel, samtidig som de arbeider med å øke jødisk innvandring. Under valget i 2009 vant partiet 15 seter, noe som var deres beste til da, og partiet ble det tredje største partiet ved Knesset. Ved valget i 2013 stilte partiet fellesliste med Likud. Felleslisten fikk 31 – en tilbakegang fra partienes samlede resultat på 42 fra forrige valg.

Referanser
----------

1. ↑  Bringing the Zionist Dream to Life Arkivert 8. november 2006 hos Wayback Machine. Partiets nettside
2. ↑
3. ↑  Background: Beyond Israel Beiteinu's campaign slogans
4. ↑   Endelige valgresultater: Kadima 28 seter, Likud 27, Yisrael Beiteinu 15.
5. ↑  Israel election result hands rising star Yair Lapid a pivotal role – *The Guardian*, 23. januar 2013

Eksterne lenker
---------------

* (he) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yisrael Beiteinu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Yisrael Beitenu på Twitter Rediger på Wikidata

* (he) Yisrael Beitenu på Facebook Rediger på Wikidata

* (ru) Yisrael Beitenu på Facebook Rediger på Wikidata

* Yisrael Beitenu på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Yinti** (født 16. januar 1688 i Beijing i Kina, død 13. januar 1756 samme sted), opprinnelig **Yinzhen** (tradisjonell kinesisk: 胤禎, forenklet kinesisk: 胤祯, pinyin: *Yìnzhēn*) av Aisin Gioro-klanen, var 14. sønn av Kangxi-keiseren av Qing-dynastiet i Kina. Hans mor var keiserinne Xiaogongren, og han var lillebror (fullbror) av den senere Yongzheng-keiseren.

Liv og virke
------------

### Navnet

Han måtte skifte navn på grunn av det kinesiske navnetabu to ganger. Ettersom hans opprinnelige navn lignet på Yongzhengs personlige navn, Yinzhen (som på kinesisk riktignok skrives 胤禛), ble det endret til **Yinti**. Da Yongzheng besteg keisertronen ble Yintis navn endret til **Yunti** (允禵, *Yǔntí*), ettersom det kinesiske tegnet for «Yin» i *Yinti* tilsvarte «Yin» i Yongzhengs personlige navn *Yinzhen*. 

### Hærfører

I 1718, etter at en Qing-hær ble beseiret ved elven Salween i Tibet av dzungarenes general Tsering Dondub, ble Yinti utnevnt av Kangxi-keiseren til «storgeneral som sikrer grensen» (撫遠大將軍) som skulle føre en hær på 300.000 inn i Tibet og nedkjempe dzungarene. Mange mener at dette var et tegn på at Kangxi-keiseren mente å la Yinti overta keisertronen etter seg. I februar 1720 satte Yintis generaler Galbi og Yanxin avsted fra Xining for å innta Lhasa mens Yinti selv forble i Xining for å søke støtte hos kinesernes allierte Khotshot-mongoler og så eskortere den daværende Dalai Lama til Lhasa. Den 24. september 1720 erobret Yintis hær Lhasa, og førte Dalai Lama tilbake til Potalapalasset.

Yinti planla et erobringstokt for å ta Dzungarkhanatet da han den 21. desember 1722 ble informert om sin fars død og ble tilbakekalt til hovedstaden. Der hadde hans storebror Yinzhen besteget keisertronen som Yongzheng-keiseren. Yongzheng så på Yinti som en potensiell trussel og satte ham i husarrest. I 1722 hadde han innehatt tittelen «prins av annen rang» (多羅郡王), men ble degradert to grader til *beizi* (貝子) i 1724. I 1725 ble han fratatt alle sine titler.

Yinti ble løslatt etter Yongzheng-keiserens død, i 1735. 

Yunti ble gjeninnsatt som «prins Yun av annen rang» i 1734, og ble titulert slik resten av livet. Etter sin død fikk han dessuten det posthume navn *qin* (勤), slik at hans fullstendige navn i ettertid ble «prins Yunqin av annen rang» (恂勤郡王).

Referanser
----------

1. ↑   baike.baidu.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Yongzheng's mystery succession and Yinti's involvement (kinesisk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |