recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sean Biggerstaff** (født 15. mars 1983 i Glasgow, Skottland) er en skotsk skuespiller som er best kjent for å spille rollen som Oliver Quist som er lagkaptein og keeper for Griffings rumpeldunklag i Harry Potter-filmene. I bøkene og filmene om Harry Potter og De vises stein og Harry Potter og Mysteriekammeret er det ham som trener. 

Han debuterte som skuespiller i 1996 da han bare var 13 år gammel. Etter at han var ferdig med å spille i Harry Potter-filmene hadde han rollen som Henry, hertug av Gloucester i mini-TV-serien *Charles II: The Power and the Passion* fra 2004 og han spilte karakteren Ben Willis i kortfilmen Cashback.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sean Biggerstaff på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sean Biggerstaff i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sean Biggerstaff på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Sean Biggerstaff på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Sean Biggerstaff på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sean Biggerstaff på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sean Biggerstaff hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
***Sealed Hearts*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ralph Ince.

Handling
--------

Frank Prentiss, en multi-millionær med stor mistillit til kvinner, overbeviser sin adopterte sønn Jack, om at alle kvinner er skadelige for en manns suksess. Men når Frank er på besøk hos vennen sin, Mr. Gray, møter og forelsker han seg snart i vertens datter Kate. Hun nekter først å gå med på forslaget hans om ekteskap. Men hun aksepterer senere fordi faren hennes, som også har to yngre barn, kommer i økonomiske vanskeligheter.

Kort tid etter bryllupet deres blir Kate utsatt for Franks verbale overgrep, og søker derfor trøst og støtte hos Jack. Vennskapet deres gjør Frank rasende, og han anklager dem for å være kjærester bak hans rygg. Men kort tid etter å ha kommet med disse anklagene, opplever Frank et dødelig hjerteinfarkt.

Skuespillere
------------

* Eugene O'Brien som Jack Prentiss
* Robert Edeson som Frank Prentiss
* Lucille Lee Stewart som Kate Gray
* Jack Dean som Mr. Gray
* Ethel Kingsley som Mrs. Gray
* Frank Murdock som Fred Gray
* Helen Reinecke som Helen Gray
* William T. Hayes

Referanser
----------

1. ↑  SEALED HEARTS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sealed Hearts* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Kirchhoffs lover** eller **Kirchoffs regler** er to regler for konservering av elektrisk ladning og elektrisk energi i strømkretser. De brukes for å finne forhold mellom strøm og spenning i slike kretser, og er derfor sentrale i elektroteknikk. Reglene ble først beskrevet i 1847 av Gustav Kirchhoff. Begge kan utledes direkte fra Maxwells ligninger, men Kirchhoff lanserte sine regler før Maxwell og bygget i stedet på Georg Ohms arbeid.

De to reglene kalles av og til Kirchoffs første og andre lov (eller regel). Strømloven regnes da ofte den første, mens spenningsloven regnes som den andre, men enkelte kilder bytter om på de to. For å unngå forvirring er det bedre å referere til de som **Kirchhoffs strømlov** (eller -regel) og **Kirchhoffs spenningslov** (eller -regel).

Kirchhoffs strømlov
-------------------

Strømmen som ankommer ethvert forgreningspunkt er lik strømmen som forlater forgreningspunktet. *i*1 + *i*4 = *i*2 + *i*3
Prinsippet om konservering av elektrisk ladning tilsier at

I et forgreningspunkt er summen av alle inngående strømmer lik summen av alle utgående strømmer
siden ladning ikke kan hope seg opp i forgreningspunktet. Loven kan også formuleres som

Den algebraiske summen av strømmer til et punkt i en krets er lik null
Den *algebraiske* summen innebærer her at strømmenes retning tas hensyn til. En strøm som beveger seg *fra* punktet gis negativt fortegn.
Matematisk kan dette uttrykkes som 

{\displaystyle \sum \_{k=1}^{n}\!I\_{k}=0}
for en forgrening med *n* grener.

*Itot = IR1 + IR2 + IR3 +...+ IRn*

Kirchhoffs spenningslov
-----------------------

Summen av alle potensialforskjeller i kretsen er lik null. v1 + v2 + v3 - v4 = 0
Prinsippet om konservering av elektrisk energi tilsier at:

Summen av alle elektriske potensialforskjeller (spenninger) i enhver lukket strømsløyfe er lik null.
Dette kan uttrykkes matematisk som

{\displaystyle \sum \_{k=1}^{n}\!V\_{k}=0}
I en lukket strømsløyfe må for eksempel positive potensialforskjeller over batterier veies opp av negative potensialforskjeller over motstander eller andre komponenter. Uten noe motstand i sløyfen vil potensialforskjellen over batteriene være null.

*Utot = UR1 + UR2 + UR3+...+ URn*

Litteratur
----------

1. James W. Nilson: Electric Circuits, Pearson Education, ISBN10: 0135031656
2. Anant Agarwal: Foundations of Analog and Digital Electronic Circuits, Morgan Kaufmann, ISBN10: 1558607358

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
De to enantiomerene til et kiralt molekyl forholder seg til hverandre som høyre og venstre hånd.
**Kiralitet** (av gresk: «hendthet», som i høyre- respektive venstrehendt, av χειρ, *cheir*, «hand») er en asymmetriegenskap som er viktig blant annet innen kjemien. Et objekt eller system kalles *kiralt* om det skiller seg fra sitt speilbilde. Kirale objekter forholder seg til hverandre som en høyrehånd til en venstrehånd. Slike objekter kommer således i to former, som er hverandres speilbilder. Et objekt som ikke er kiralt kalles *akiralt* (iblant også *amfikiralt*). Et molekyl foreligger som enantiomerer dersom det har et kiralt senter. Et kiralt senter er når ingen av gruppene et atom er forbundet til er like. En blanding som inneholder begge enantiomerer i forholdet 50/50 er en rasemisk blanding. I syntesesammenheng kalles et molekyl prokiralt dersom det er mulig å lage to enantiomere i étt reaksjonstrinn.

Kilder
------

* (no) Kiralitet i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Digitalt mosaikkbilde fra Mars som viser Syrtis Major-regionen
**Syrtis Major Planum** er en «mørk flekk» (en albedoformasjon) beliggende i grensen mellom det nordlige lavlandet og det sørlige høylandet på Mars. Med basis i data fra Mars Global Surveyor ble det oppdaget at den var en lav skjoldvulkan, men var tidligere antatt å være en slette og ble da kjent som *Syrtis Major Planitia*. Den mørke fargen kommer fra de basalte vulkansteinene i regionen og den relative mangelen på støv.

Referanser
----------

1. ↑  Hiesinger, H.; Head (publications), J. W. (8. januar 2004). «The Syrtis Major volcanic province, Mars: Synthesis from Mars Global Surveyor data» (PDF). *Journal of Geophysical Research*. 109 (E1): E01004. Bibcode:2004JGRE..10901004H. doi:10.1029/2003JE002143. E01004. Arkivert fra originalen (PDF) 8. februar 2012. Besøkt 25. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Syrtis Major hos *Google Mars*

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Jan Olav Forberg** (født 7. desember 1967 i Sandefjord) er en norsk bildekunstner. Han arbeider med flere teknikker, herunder maleri, serigrafi og egenutviklede teknikker som forgylling, skyggegrafikk og flammemaleri. Hans bilder har et moderne formspråk som tar opp i seg elementer fra vår visuelle virkelighet, som film og graffiti. Forenkling kombinert med kompleksitet preger arbeidene. Motivene bygges opp av bruddstykker, tekst og maleriske virkemidler og gir ny vitalitet til tradisjonelle teknikker. Jan Olav Forberg driver Atelier Forberg i Stavern.

Han har hatt separatutstillinger ved blant annet Hå Gamle Prestegård, Galleri Athene, Sandefjord Kunstforening samt på Fredriksvern Verft. Forberg har i tillegg deltatt på Høstutstillingen og i kollektivutstillinger ved Galleri Henrik Gerner, Skien Kunstforening, Rådhusgalleriet i Oslo foruten flere ganger på Østlandsutstillingen, Sørlandsutstillingen og Telemarksutstillingen siden 1994.

Jan Olav Forbergs verker er blant annet innkjøpt av Obrestad Fyr, Hå kommune og Deichmanse bibliotek i Oslo. Han har fått Larvik kommunes kunststipend og Vederlagfondets stipend. Av priser kan en nevne Grune village prisen, pris fra Norske grafikkere samt Oslo kommune Norsk kulturråd.

Referanser
----------

1. 1 2  Jan Olav Forberg Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine. på Galleri Kunstrommet

Eksterne lenker
---------------

* Side om Jan Olav Forberg
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Jan Ole Grevstad** (født 3. mai 1952) er en norsk diplomat. Han er Norges ambassadør i Sør-Korea og Nord-Korea. 

Grevstad er utdannet handelsøkonom og gikk inn i utenrikstjenesten i 1981. I Utenriksdepartementet har han blant annet arbeidet med våpeneksport og eksportkontroll. Grevstad ble i 1995 utnevnt til ambassaderåd ved Norges delegasjon til EU i Brussel. I 2009 ble han utnevnt til Norges ambassadør i Riga i Latvia, der han var i 2014. I 2015 ble han utnevnt til ambassadør i Seoul i Sør-Korea. I april 2016 ble han i tillegg utnevnt til ambassadør i Pyongyang i Nord-Korea.

Grevstad har vært rådgiver for Høyre i spørsmål knyttet til europeisk integrasjon.

Kongen forfremmet i 2016 Grevstad til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for embetsfortjeneste».

Referanser
----------

1. ↑  «Nye aspiranter til utenrikstjenesten», *Aftenposten*, 11. juni 1981, s. 44.
2. ↑  Offisielt fra statsråd, regjeringen.no, 8. desember 1995.
3. ↑  Offisielt frå statsrådet 27. februar 2009, regjeringen.no.
4. ↑  «Offisielt fra statsråd 23. oktober 2015». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 23. oktober 2015. Besøkt 14. mars 2017.
5. ↑  «Offisielt fra statsråd 29. april 2016». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 29. april 2016. Besøkt 14. mars 2017.
6. ↑  *Aftenposten*, 4. mai 1993, s. 2.
7. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 14. mars 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hjalmar Christian Haalke**, født **Hansen** (født 1894 på Bakklandet i Trondheim, død 1964) var en norsk kunstmaler. Han er kjent for sine landskapsbilder og bymotiver.

I 1919 tok han navnet Haalke for å unngå navneforveksling. Han vokste opp i Trondheim og i Vadsø, men fra han var 12 år gammel bodde han i Trondheim. Hans far, Hartvig Julius Hansen, jobbet på Hurtigruten, moren het Therese Nilsdatter. Haalke hadde tre søsken, Trygve, Therese og Eva, og familiesamholdet mellom dem var svært sterkt. 

Hjalmar Haalke ble tidlig interessert i maling og etablerte vennskap med Ørnulf Ørstad og Roar Matheson Bye. Da disse flyttet fra Trondheim til Kristiania, fulgte Haalke etter i 1915 og kom i lære hos Eivind Nielsen og gikk også Statens håndverks- og kunstindustriskole. I 1921 ble han og Roar Matheson Bye elever hos fransk-brasilianeren Pedro Araujo i Paris. Han ble Haalkes viktigste lærer.

Hjalmar Haalke ble gift med sin tremenning Magnhild Camilla Kvaale fra Vikna i Nord-Trøndelag i 1923. Hun var lærer i Sør-Odal og ble senere forfatter. De bodde atskilt i lange perioder, han malte i Oslo, hun var lærer i Odalen.

I 1926 hadde han sin første separatutstilling i Oslo. Han deltok senere på Statens Kunstutstilling, Høstutstillingen og den norske utstillingen i Paris. På 1930-tallet var han blitt en etablert kunstner og kunne reise til Sør-Europa. Mange av hans bilder er fra områder ved Middelhavet. I 1939 kjøpte de hennes familiegård Vikestad i Vikna, men senere mistet de den i en odelsrettssak. De siste årene av Hjalmar Haalkes liv bodde familien på Lillehammer. Han var medlem av Norsk Kvinnesaksforening.

Ettermæle
---------

På Nardo i Trondheim er en gate oppkalt etter ham. Hjalmar Haalkes veg går fra Bjarne Ness' veg til Einar Øfstis veg.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Hjalmar Haalke i BIBSYS
* Leif Østby: *Hjalmar Haalke* 1954
* Svein Olav Hoff: *Hjalmar Haalke – en naturdyrker i moll* 2003 ISBN 82-7393-140-4

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Upprop». *Norsk Tidend*. 5. mai 1936.

Eksterne lenker
---------------

* Ingrid J. Brissach: *Den nesten glemte maleren* Artikkel i Adresseavisen 6. august 2008
* Bilder av Hjalmar Haalke på haalke.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Alexander Bretteville Øvergaard** (født 7. oktober 1836 i Elverum, død 20. desember 1923) var en norsk offiser og frimurer. Han var sønn av Hans Øvergaard, stortingsmann og Elverums første ordfører. Øvergaard var generalmajor og sjef for Trondhjemske Brigade. Han var videre kommandant i Trondhjem. Øvergaard ble i 1901 kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.

Øvergaard ble opptatt i St Olai loge den 31. januar 1865. Den 17. mars 1873 ble han innviet i VII º i Den norske Provinciallogen i Christiania, som i 1891 ble opphøyd til Den Norske Store Landsloge. Der ble han den 2. mars 1896 innviet i XI º, og hadde således den høyeste grad i Den Norske Frimurerorden, med unntak av ordenens stormester. Etter unionsoppløsningen i 1905 ble Øvergaard øverste leder i den nylig innviede Stewardsloge nr 1 av 2. orden i Trondhjem. Da denne ble opphøyd til Trondhjems Provincialloge den 31. januar 1915, ble han logens første Provincialmester, et embede han hadde frem til 13. desember 1916.

Referanser
----------

1. ↑  *Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*. Oslo: Grøndahl. 1947. s. 65.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Jeg savner deg, jeg savner deg!*** er en ungdomsroman av 1992 av Peter Pohl og Kinna Gieth.

Handling
--------

Boken handler om Tina og Cilla er identiske tvillinger. De bor i et stort hus, kjent som Rose Garden med sin far, stemor og stebror. En dag forandres alt. Når de løpe over veien for å ta bussen til skolen er Cilla truffet og drept.
Tina gjør sitt beste for å takle livet, startet som venner imponert over hvor sterk hun er, men i virkeligheten knapt mestre Tina seg selv og etter hvert begynner å tvile på sin egen identitet.

Om boken
--------

Boken er en reality-basert. Så Gieth var tretten år gammel hun mistet sin tvillingsøster Jenny. Hun kontaktet forfatteren Peter Pohl, og ba ham om å skrive en bok om søstre. Søstrene har tidligere lest hans bok *Alltid om hvor Anette*, og tenkte på hvor forferdelig det ville være å miste søsteren.

Boken ble tildelt august-prisen for barn og unge 1992, den første i klassen.

Eksterne lenker
---------------

* Peter Pohl – Jeg savner deg, jeg savner deg!
**«Jeg undres»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 20. september 1977 på debutalbumet *Prima Vera*. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.

Originaltittelen er «I Wonder Who's Kissing Her Now» og ble publisert i 1909. Samme år ble den introdusert i musikalen *The Prince Of Darkness*. Joseph E. Howard og Harold Orlob komponerte melodien mens teksten ble skrevet av Will M. Hough og Frank R. Adams. Prima Vera kreditterte kun Hough som komponist både på *Prima Vera* og *Prima Vera Show*.

Henry Burr ga ut en versjon allerede i 1909. Dean Martin ga den ut på musikkalbumet *Sittin' on Top of the World* i 1973.

Tom Mathisen synger bortsett fra en setning hvor han og Jahn Teigen synger sammen i falsett. Tekstens jeg er en mann som plages av tanker rundt en dame han er enten veldig forelsket i eller har blitt forlatt av. Prima Veras tekst er nesten direkte oversatt. I originalteksten blir damen omtalt som tredje-person, mens i Prima Veras versjon blir hun spurt direkte om sine gjøremål av tekstens jeg.

> Hvorfor det ikke er noe tåpelig undertittel her?.
> 
> 
> Kommentar til «Jeg undres» på albumomslaget.
> 
> 

«Jeg Undres» ble også utgitt i juni 1999 på *Prima Vera Show* (bonus-CD , spor 30).

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
**«Jeg vil ha en blå ballong»** (originaltittel: «Toy Balloons») er en sang komponert av den amerikanske gitaristen Billy Mure, og første gang utgitt som instrumentallåt i 1961. Arne Bendiksen skrev en norsk tekst til sangen, «Jeg vil ha en blå ballong», og ga den ut på sitt eget selskap Triola vinteren 1963. Den norske versjonen ble en stor suksess og toppet VG-lista samme år. Sangen regnes også som en av Bendiksens mest kjente.

Bakgrunn
--------

Den amerikanske gitaristen Billy Mure komponerte melodien, og den britiske pianisten Russ Conway ga den ut i november 1961. Pianoversjonen lå blant annet på den britiske singellisten i 11 uker med en syvendeplass som høyeste notering vinteren 1961–62.

Året etter skrev Arne Bendiksen en norsk tekst til sangen med tittelen «Jeg vil ha en blå ballong». Han ga ut sangen på selskapet sitt, Triola, vinteren 1963. «Jeg vil ha en blå ballong» ble raskt en salgssuksess i Norge og lå på VG-lista i 15 uker, hvorav to uker på topp. Sangen var også blant de første i Norge til å ta i bruk fordreide vokaler, slik at de hørtes ut som «smurfestemmer». Sangen ble også utgitt på Bendiksens første soloalbum *Arne Bendiksen synger for barna* i 1964.

Siden har flere andre artister spilt inn egne versjoner av sangen, blant andre Wenche Myhre, Hovedøen Social Club samt en humorversjon fremført av Herodes Falsk og Tom Mathisen.

Listeplasseringer
-----------------

| Liste (1963) | Høyesteplassering | Ukerpå listen | Debutdato |
| --- | --- | --- | --- |
| Norges flagg Norge (VG-lista) | 1 | 15 | Uke 2 1963 |

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Jeg vil ha en blå ballong – Toy Balloons». *VG-lista*. 1963. Besøkt 10. februar 2018.
2. 1 2  Sætre, Eivind M. «Arne Bendiksen - Jeg vil ha en blå ballong - GV-musikk.no». Arkivert fra originalen 6. september 2021. Besøkt 9. juni 2021.
3. ↑  «Original versions of Toy Balloons written by Billy Mure | SecondHandSongs». *secondhandsongs.com*. Besøkt 10. februar 2018.
4. ↑  «toy balloons | full Official Chart History | Official Charts Company» **(engelsk)**. Besøkt 10. februar 2018.
5. ↑  «Arne Bendiksen – Jeg vil ha en blå ballong». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 10. februar 2018.
6. ↑  «Cover versions of Toy Balloons written by Billy Mure | SecondHandSongs». *secondhandsongs.com*. Besøkt 10. februar 2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Return to Sender» med Elvis Presley | **Nr. 1 på VG-lista**(Uke 9–10 1963) | Neste mottaker:«Summer Holiday» med Cliff Richard |
**Slaget på Danzigs red**, eller **slaget ved Oliwa**, stod mellom Polen og Sverige den 28. november 1627 under den andre polske krigen.

Den svenske flåten hadde sommeren 1627 blokkert havnen i Danzig. Svenskene trakk seg tilbake i slutten av september, men seks mindre fartøy ble etterlatt under Nils Stiernskölds kommando. Den 18 november, da den svenske styrken var i ferd med å reise hjem til Sverige, ble den angrepet av en polsk styrke på ti skip under kommando av Arndt Dickman.

De to svenske skipene «Tigern» og «Solen» ble omringet og bombardert, og vindretningen gjorde at de andre svenske fartøyene som lå lengre ute ikke kunne hjelpe til. «Solen» ble sprengt i luften av eget mannskap for å ikke falle i fiendens hender, mens «Tigern» ble overtatt av polakkene. Kun 70 av dens 210 mannskaper overlevde.

De polske tapene var på om lag 47 mann, deriblant admiral Dickman.

Kilder
------

* Gunnar Unger: *Illustrerad Svensk Sjökrigshistoria*, Albert Bonniers Förlag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** KulturNav
 |
**Sara Johanne Rein Horneman** (født 16. september 1863 i Rissa, død 28. september 1960 i Oslo) var en norsk maler, mest kjent for barneportretter, interiører og landskapsbilder.

Familie
-------

Sara Horneman var datter av Augusta Marie Hofgaard og justitiarius Robert Nicolai Horneman, sønn av overrettsassessor og eidsvollsmann Christian Horneman.

Utdannelse
----------

Sara Horneman utmerket seg tidlig med et kunstnerisk talent, og fikk tidlig undervisning ved Bendiksens kunstskole i Trondheim, hos Christian Krohg, og hun hadde et kort opphold i Paris, før hun ble elev ved Harriet Backers malerskole. Backer skulle gjennom en periodevis undervisning som pågikk over flere år bli en viktig inspirasjonskilde for Horneman. Mellom periodene hos Backer hadde Horneman opphold hos Puvis de Chavannes og Académie Colarossi i Paris og hos Viggo Pedersen i København. I 1896 reiste de to til Østerdalen, for der å male landskap og interiører. I 1906-07 oppholdt Sara Horneman seg i London for å studere miniatyrmaleri.

Kunstnerisk virke
-----------------

Sara Horneman utviklet en følsom, naturalistisk stil som hun sjelden avvek fra. Uttrykket er gjennomarbeidet og stabilt, med en frisk koloritt. I voksen alder førte hun en stillferdig og arbeidsom tilværelse.

Sara Horneman deltok første gang ved Høstutstillingen i 1898, og skulle siden stille ut ved tilsvarende anledninger en rekke ganger, siste gang i 1933. Hun hadde dessuten separatutstillinger både i Trondheim og i Drammen.

Stipender, reiser og utenlandsopphold
-------------------------------------

* 1896: Finnes legat
* 1899: Finnes legat
* Opphold i Paris 1888 og 1891–93
* København 1893 og 1900
* London 1906–07

Referanser
----------

1. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Sara Rein Horneman, FemBio-ID 13894, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   nkl.snl.no, besøkt 8. august 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: *»*. DigitaltMuseum. Besøkt 22. februar 2013.
* «Sara Horneman». Norsk kunstnerleksikon. Besøkt 19. november 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Hjalmar Balduin Gjertz** (født 13. mars 1823 i Christiania, død 25. mai 1902 i samme by) var en norsk jurist og embetsmann.

Liv
---

Han var sønn av by- og rådstueskriver Peter Gjertz og Magdalene Elisabeth Hoff. Etter å ha blitt student i 1840 ble han *cand. jur.* i 1845 og var deretter sorenskriverfullmektig i sju år. Deretter ble han ansatt i Justisdepartementet, hvor han avanserte til byråsjef. I 1865 ble han utnevnt til sorenskriver i Numedal og Sandsvær. Han ble i denne stillingen helt til 1893.

Som sorenskriver hadde Gjertz bolig på Kongsberg, hvor han var medlem av bystyret i flere år. Han var representant for Kongsberg på Stortinget 1874–76. Han var også medlem av en kongelig kommisjon som skulle vurdere en revisjon av bergverksloven.

Utmerkelser
-----------

Gjertz ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1885.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 288[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Giertz, Hjalmar Balduin», i Olafsen, Arnet (1945). *Våre sorenskrivere*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hjalmar Gjertz hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Nanoantenne** (forkortes nantenne) betegner en måte å høste energi på, som beskrives som langt mer effektiv enn solceller. Man anslår at nanoantenner vil kunne høste opptil 95% av solenergien, mens kommersielt tilgjengelige solceller ligger på en effekt på 14-20%. Verdens mest effektive solceller er fremstilt i Berlin med en effekt på over 46%. Men da til en kostnad som er prohibitiv.
Nanoantenner oppfanger energi i frekvensområdet 0,4-1,6 Micron. Sollys har til sammenlikning bølgelengder på 0,3-2,0 Micron. Mens konvesjonelle solceller bare kan tilpasses èn veldig smal båndbredde (og la energien på de øvrige bølgelengdene passere, som da gir en marginal innhøstingseffekt), kan nantennene oppfange det meste av strålingsenergien i det aktuelle energifeltet.

Nantenneeffekten er særlig gunstig på de energirike, infrarøde bølgelengdene. Dette betyr at ei nantenne kan høste IR-energi også etter at sola har gått ned. Men den kan også brukes til regulær avkjøling der produksjonsmåter avgir overskuddsvarme til miljøet omkring. (Enhver form for forbrenning avgir IR-stråling).

Det er også meget lovende at de ledende forskningsmiljøene på dette feltet, anslår forventet produksjonskostnad til en brøkdel av det de rimeligste solcellene koster.
**Søstrene Hagelin** er et bergensk fiskematfirma som har butikker i Strandgaten 3 og Kong Oscars gate 2A i Bergen sentrum. Slagordet deres er «Gyldne øyeblikk med sunne smaksopplevelser»

Den første Søstrene Hagelin-butikken ble åpnet av søstrene Gudrun Hagelin og Elna Hagelin i 1929.

Søstrenes bakgrunn
------------------

Hagelinfamilien er av svensk opprinnelse. I middelalderen var Bergen en av Nord-Europas storbyer og tiltrakk seg mange dyktige håndverkere.

I Bergen drev Hagelinfamilien gjennom generasjoner en anerkjent gullsmedforretning på Strandkaien. Ifølge muntlige overføringer fikk søstrene Hagelins far, Hans Andreas Hagelin, nikkelallergi og måtte slutte med sitt håndverk. Han solgte bedriften til Magnus Aase som drev videre som gullsmed i lokalene på Strandkaien. Hagelinfamilien flyttet til Sogndal der de drev Nedre Stedje Gård i det som i dag er en del av Sogndal sentrum.

Søstrene Elna og Gudrun Hagelin ble født i 1905 og 1908. De to søstrene klarte ikke å slå seg til ro i Sogndal. Da de ble gamle nok dro de til Stabekk, der de utdannet seg på Statens lærerinneskole i husstell. I 1929 flyttet de to søstrene Elna og Gudrun Hagelin til Bergen.

Fiskematbutikken
----------------

Etter å ha flyttet til Bergen ville søstrene starte en fiskematbutikk basert på gamle, bergenske tradisjoner. De åpnet butikk i Kong Oscars gate, og fikk raskt en stabil kundekrets. Butikken ble kjent langt utover Bergens grenser.

I 1957 flyttet butikken til Olav Kyrres gate.

Blant de faste kundene var kong Olav, som når han var i Bergen fikk levert fiskekaker fra Søstrene Hagelin til kongeboligen Gamlehaugen.[] I 1959 flyttet restauranten til Olav Kyrres gate 33.

Elna Hagelin døde i 1971, og Gudrun Hagelin drev forretningen videre alene til hun var 74 år og måtte gi seg på grunn av sykdom. Søstrenes niese Kari Hagelin tok over driften, og eide kjeden i 11 år før hun i 2009 solgte den ut av familien. De nye eierne var Rune Mjøs, Torodd Iversen og Anton Engen. Virksomheten drives fortsatt (per 2018) i lokalene på Strandgaten, og til fiskekakene brukes fortsatt samme oppskrift som i 1929.

Familie
-------

Høyre-politiker og fabrikkeier Robert Hagelin var fetter av søstrene Hagelins far.[] Robert Hagelins bror var NS-statsråden Albert Viljam Hagelin (1881–1946), som ble dømt til døden for landssvik etter andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  «Søstrene Hagelin». *Bergen byleksikon (www.bergenbyarkiv.no)*. Besøkt 15. september 2021.
2. ↑  Hagelien, Per (2015). *Eventyret om familien Hagelien*. ISBN 978-82-303-3153-8.
3. ↑  *Fjorten kvinner fra Bergen som har satt unike avtrykk i historien : (og på Grand Hotel Terminus)*. [Bergen]. 2018. ISBN 978-82-690750-3-8. OCLC 1143380570.

Kilder
------

* Søstrene Hagelins egen side om historien til butikken
* Bergenseren ble Quislings høyre hånd Arkivert 20. desember 2016 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Søtpotetpai** er en tradisjonell matrett i Sørstatene i USA, gjerne servert som dessert.

Søtpotetpai lages vanligvis som en stor terte på et åpent paiskall uten skorpe på toppen. Fyllet består av moste søtpoteter, melk, sukker og egg, smaksatt med krydder som muskat og kanel. Andre mulige ingredienser inkluderer vanilje og bananekstrakt. Paien kan toppes med marshmallow eller krem.

Søtpotet minner om yams, en mye brukt matvare i Vest-Afrika. Som mange andre søtpotetretter i USA, ble søtpotetpai derfor trolig utviklet av afroamerikanske slaver. I dag regnes søtpotetpai som en del av «soul food».

Referanser
----------

1. ↑  Oliver, Lynne (1999). «Sweet Potato Pie». *Food Timeline*. Besøkt 31. mai 2015.
2. ↑  Neal, Bill (1996). *Biscuits, Spoonbread, and Sweet Potato Pie*. New York: Alfred A. Knopf. s. 268.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sweet potato pies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Torvald Eiriksson** (norrønt *Þorvaldr Eiríksson*) var sønn av Eirik Raude og bror av Leiv Eiriksson. Han hadde enda en bror som het Torstein og ei halvsøster ved navn Frøydis. Antagelig var Leiv den eldste broren og da ble sannsynligvis Torvald født en gang etter Leiv, kanskje rundt 975. Hans mor het Tjodhild og lite vites om henne, bortsett fra at hun ble kristen, men ikke faren.

Torvald nevnes, som med Leiv Eiriksson, i to sagaer: *Eirik Raudes saga* og *Grønlendingenes saga*, som begge er noen ulike detaljer om hendelsene. I henhold til den første sagaen var Torvald med på Torfinn Karlsevnes ekspedisjon til Vinland. Han ble drept av en av de innfødte som de norrøne kaller for skrælinger, men den enslige innfødte blir her kalt for énføting:

*Torvald, sønn til Eirik Raude, satt ved styret, og énføtingen skjøt en pil i småtarmene på ham. Torvald drog ut pilen og sa: «Jeg er fet i isteret. Vi har funnet et godt land, men det er uvisst om vi skal få bruke det.» Torvald døde av dette såret like etterpå.*
I *Grønlendingenes saga* har Torvald en egen ekspedisjon til det nye landet i Nord-Amerika. Han har den andre seilasen etter broren Leiv ettersom han mente at landet ikke var godt nok utforsket. Han får låne brorens skip og seiler med tretti mann. De overvintrer i Leivsbuene på Vinland og lever av fiske. Når våren kommer utforsker Torvald og mennene hans landet mot vest. De finner ikke spor av mennesker, unntatt en kornåker. De drar så tilbake til leiren for vinteren. Den neste sommeren utforsker Torvald øst og nord for leiren. 

De kommer over tre skinnbåter med tre menn i hver. Det er første gang de treffer innfødte. De dreper alle sammen, unntatt en som slipper unna. En stund senere kommer skrælingene tilbake med en større flokk og skyter med piler på dem en stund før de flykter. Så sier sagaen:

*Torvald spurte sine menn om noen var såret; de sa at de ikke hadde fått noe sår. «Jeg har fått et sår under armen,» sa han. «Det fløy en pil inn mellom relingen og skjoldet, og den traff meg under armen. Her er pilen; men dette fører nok døden for meg. Jeg rår dere til å se å komme dere på hjemvegen snarest. Meg skal dere føre ut på hovden der jeg synes det måtte være godt å bo. Kan hende blir de sanne de ordene som falt meg i munnen, at jeg får bo der en stund. Dere skal gravlegge meg der og sette ett kors ved hodet og ett ved føttene, og så skal dere alltid siden kalle stedet Krossanes.»*
Torvald Eiriksson dør altså en gang rundt 1006. Han er den første europeeren som blir drept av indianere og gravlagt i Amerika.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Omriss av Ubangi-Shari i 1910 på et samtidig sjokoladebilledkort
Frumerke fra 1924 som gjenspeiler rangordningen: Republikken Frankrike - Ekvatorial-Afrika - Ubangi-Shari
**Ubangi-Shari** (på det opprinnelige fransk: **Oubangui-Chari**), var fra 1894 navn på en del av Sentral-Afrika som i 1910 ble del av kolonien Fransk Ekvatorial-Afrika. Etter at en nordøstlig del av den tidligere tyske koloni Deutsch-Kamerun i 1916 under første verdenskrig omfattet Ubangi-Shari omtrent det område som fra 1960 ble uavhengig som Den sentralafrikanske republikk. 

Navnet Ubangi Shari kommer fra områdets to største floder: Ubangi og Shari. 

Den franske kolonialforvaltning ble etablert i 1903, etter at franske tropper samme år hadde beseiret en egyptisk hær under Abbas II, som gjorde krav på området. Økonomisk var ikke området av stor interesse, men det gjaldt for franskmennene å komme amndre kolonoialmakter i forkjøpet. I 1906 forente de området med sin koloni Tsjad, som i 1910 ble del av det sørre Fransk Ekvatorial-Afrika.

Litteratur
----------

* Pierre Kalck: *Réalités oubanguiennes.* Éditions Berger-Levrault, Paris 1959.
* André Teulières: *L'Oubangui face à l'avenir, un territoire d'Union française.* Éditions de l'Union française, Paris 1953.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oubangui-Chari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hilde Vemren** (født 4. juli 1953) er en norsk maler.

Hilde Vemren er utdannet keramiker fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole 1971-1974. I perioden 1977-1981 studerte hun maleri ved Statens kunstakademi. 

Vemren debuterte i 1983 i Galleri K i Oslo, hvor hun senere også har hatt en rekke utstillinger. Hun har i tillegg stilt ut i Kunstnerforbundet i Oslo, Trondheim Kunstmuseum og Bergen Kunstforening, og deltatt på en rekke kollektive mønstringer, som Høstutstillingen, Norske Bilder, samt utstillinger i Milano og München. Hilde Vemren er innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Kunstindustrimuseet, Oslo kommunes kunstsamlinger, Sten Stenersen Jr Samlinger og en rekke andre private og offentlige samlinger. 

Vemren var formann for den nasjonale juryen for Høstutstillingen i 1990 og 1991. Hun har dessuten vært gjestekunstner for Porsgrunds Porselænsfabrik og for designfirmaet Alessi.

Hilde Vemren har bodd i Trolltun Borettslag på Bøler i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Fødselsdager». *Aftenposten*. 4. juli 2016. s. 32.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Hilde Vemren omtalt på Kunstnernes informasjonskontor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Esther Morales Ayma de Willacarani** (født 13. november 1949 i Orinoca i departementet Oruro i Bolivia, død 16. august 2020 i Oruro) var en boliviansk offentlig person i egenskap av å være førstedame av Bolivia (22. januar 2006 – 10. november 2019) for sin lillebror president Evo Morales. Hun drev en liten dagligvareforretning.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Esther Morales tilhørte aymaraene, den indianerstamme som utgjør en stor andel av den bolivianske befolkning. Hun var ett av syv barn til Dionisio Morales Choque og María Ayma Mamani. Bare Esther og to av hennes søsken, Evo og Hugo, overlevde barndommen. Familien var bønder og Esther arbeidet i jordbruk og dyrehold, hun gjette llamaer. Hun hadde også ansvaret for å oppdra lillebroren Evo. Senere skulle president Evo Morales fortelle at han betraktet henne som sin egen mor.

Esther Morales fortsatte i jordbruket også som hun ble voksen. Med tiden flyttet hun til Oruro, der hun solgte dagligvarer fra en liten butikk hun innrettet i sitt hjem. Hun giftet seg med musikeren Ponciano Willcarani, og de fikk tre barn.

### Førstedame

Evo Morales var ugift, og etter først å ha sagt at hans *førstedame* skulle være «Bolivia» (*la primera dama es Bolivia*), fikk etterhvert forståelse for at noen trengtes for å fylle rollen. Så kort før han i 2006 tiltrådte som president bestemte han Esther Morales til rollen

Esther Morales fikk som førstedame oppdrag ved offisielle funksjoner og protokollære begivenheter. Hun gikk inn i rollen allerede den 21. januar 2006, én dag før før broren ble innsatt i presidentembedet. Ha besøkte hun Tiwanaku, et historisk prekolumbiansk isted nær Titicacasjøen.

Den 9. august 2020 ble Ester Morales, innlagt på *Oruro Corea* -sykehusets intensivavdeling for behandling for Covid-19, men tilstanden forverret seg. Hun døde den 16. august 2020, i en alder av 70 år.

Referanser
----------

1. ↑  
Harten 2011, s. 35; Webber 2011, s. 62.
2. 1 2 3 4 5 6  Díaz Arnau, Oscar (16. august 2020). «Esther Morales, del incendio de su casa a la instrumentalización de su muerte y los ataques a su hermano». *Correo del Sur*. Arkivert fra originalen 4. oktober 2020. Besøkt 4. oktober 2020.
3. ↑  «Evo entrega modulo educativo "Maria Ayma" y dice que nunca influyó en nombramiento de obras - Diario Pagina Siete». Arkivert fra originalen 4. september 2018. Besøkt 28. januar 2018.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. september 2018. Besøkt 15. oktober 2020.
4. ↑  
Gutsch 2006; Sivak 2010, s. 32; Harten 2011, s. 35.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8  «De vendedora a primera dama del país». *EFE* **(spansk)**. La Nación. 22. januar 2006. Arkivert fra originalen 3. oktober 2020. Besøkt 3. oktober 2020.
6. 1 2 3  «Bolivia: Esther Morales, Evo's Older Sister, Passes Away». *TeleSUR English*. 16. august 2020. Arkivert fra originalen 29. august 2020. Besøkt 4. oktober 2020.
***Cyclocephala brittoni*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank, gulbrun hornbille med svarte flekker. Kroppen er ganske tett kledt med korte, blekbrune hår. Hodet er mørkt i den bakre delen, snuten litt rundet framskytende. Hver dekkvinge har en fire svarte flekker, til sammen danner flekkene omtrent en ring. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Arten kjennes særlig på den hårete kroppen, de fleste *Cyclocephala*-artene er nakne.

Levevis
-------

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Costa Rica, Panama, Trinidad, Colombia og Guyana.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Cyclocephala* Latreille, 1829
							+ ***Cyclocephala brittoni*** Endrödi, 1964

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Cyclocephala*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cyclocephala brittoni* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclocephala brittoni* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclocephala brittoni* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Cyclocephala brittoni* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Cyclocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Dynastidae du monde- nettside om arten
Estimated Position Error ved tre peilinger i kryss. En sirkel som blir slått mellom de tre peilingene møtes gir en estimert posisjon i sentrum av sirkelen, mens radius i sirkelen blir et mål på posisjonsfeilen. **E**stimated **P**osition **E**rror (forkortet EPE), er et mål på posisjonsfeil innen navigasjon. På norsk kalles det i noen tilfeller **estimert posisjonsfeil**. 

EPE kan beregnes på flere måter. En vanlig metode ved for eksempel triangulering, hvor man har tre peilinger mot faste mål (eller for eksempel målinger fra tre GPS-satellitter), er å slå en sirkel hvor de tre peilingenes linjer blir tangenter til en sirkel, hvor den antatte posisjonen blir sentrum i sirkelen. EPE blir da radius i sirkelen, for eksempel 7 meter.

Forenklet eksempel
------------------

Når man krysspeiler, for eksempel med et enkelt peilekompass, tar man som oftest to målinger for å finne sin posisjon. En kan for eksempel peile «Raggsteinnuten» på 140°, og «Syningshovden» på 350°, og ved å trekke en linje fra hver av disse toppene i et kart, finne ut sin omtrentlige posisjon. For å være sikret mot målefeil, og for å få en mer nøyaktig måling, kan man benytte tre målinger. Punktet hvor målingene krysser hverandre vil da, forstørret, se ut som på bildet til høyre. 

På bildet til høyre er det tatt tre peilinger mot kjente mål (blå). De tre peilingene (tre svarte, rette streker) blir så satt ned på et papir, og en beregner ut fra denne trekanten den gjennomsnittlige verdien, som da blir den antatte posisjonen (svart prikk i midten) Ved å legge dette som sentrum i en sirkel, og slå sirkelen slik at de tre observerte peilingene blir tangenter til sirkelen, kan en få et mål for posisjonens feilverdi - nemlig radius i sirkelen (røde prikker). Denne verdien varierer sterkt - det kommer an på hvor nøyaktig man er i målingene sine, og ikke minst navigasjonsmetoden.

Se også
-------

* Navigasjon
* GPS
**Johannes Stubberud** (født 27. februar 1891 i Østre Toten, død 4. mars 1942 i Sachsenhausen i Tyskland) var en norsk pressemann.

Foreldrene var Hans Petter Stubberud og Klara, født Johannesen. Han giftet seg med Solveig Karoline Treider i 1916, og fikk to barn. Familien bosatte seg etterhvert i Halden.

Stubberud var utdannet salmaker, men er best kjent som journalist og redaktør i flere aviser. I 1920 var han journalist i *Østerdalens Arbeiderblad* på Elverum. I 1924 ble han første redaktør i *Opland Arbeiderblad*. Avisa ble etablert av Arbeiderpartiet fordi kommunistene kom i flertall ved partisplittelsen og tok med seg partiavisa i Gjøvik, *Ny Dag*. I 1926 flyttet familien til Kongsvinger der Stubberud overtok som redaktør i *Kongsvinger Arbeiderblad* fram til 1932. Fra 1935 var han redaktør i *Halden Arbeiderblad* Etter få måneders okkupasjon ble Haldens Arbeiderblad stanset av okkupantene, etter et påtvunget navnebytte til *Fredriksten*.

Stubberud hadde bistått mange som hadde flyktet til Sverige. I tillegg hadde han skrevet en serie kritiske ledere. Det hele førte til at han ble arrestert i april 1941. Han ble først sendt til Møllergata 19 og Grini fangeleir før han ble sendt til Tyskland i september 1941. Han døde i Sachsenhausen i mars 1942.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ording, Arne (1951). *Våre falne 1939-1945*. 4. Oslo: Grøndahl. s. 253.
2. ↑  Østbye, Helge (1984). *Massemediene*. Oslo: Tiden. s. 27. ISBN 82-10-02375-6.

Se også
-------

* Artikkel om Stubberud på lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Johannes Ulltveit-Moe** (født i Oslo 8. oktober 1941, død 27. januar 2012) var en norsk teolog og embetsmann. 

Han var spesialrådgiver i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet (fram til 1.1.2010 Fornyings- og administrasjonsdepartementet, (FAD)). Han arbeidet i Avdeling for IKT og fornying (AIF), Forvaltningspolitisk enhet (FPE). Hans særlige arbeidsfelt var statlig forvaltningsutvikling, forvaltningsetikk og ledelsespolitikk, jfr. Plattform for ledelse i staten 2008 og St.meld. nr 19 (2008-2009) Ei forvaltning for demokrati og fellesskap.

Han var seniorrådgiver i Kultur- og kirkedepartementet 2003-2008, seniorrådgiver, faggruppeleder og avdelingsdirektør i Statskonsult 1991-2003, direktør i Kirkerådet 1979-1990, konsulent i Kirkerådet 1977-1979, sokneprest i Ballangen 1972-1977, bibeloversetter i Det norske bibelselskap 1968-1972, prest i Sjøforsvaret 1967-1968, og geodetoperatør i Norges geografiske oppmåling (nå Statens kartverk) 1964-1966.   

Ulltveit-Moe hadde doktorgrad fra Chicago 1992 på feltet organisasjonsutvikling og lederskap (executive management).

Han skrev 15 bøker og over 100 artikler, og var dessuten medforfatter av en rekke andre publikasjoner, i første rekke om kirkelige og ledelsesmessige spørsmål. Han ledet eller deltok i en rekke styrer, råd og utvalg.

Publikasjoner (utvalg)
----------------------

* Hjelp, jeg tilhører kirken! (1969)
* Bli med! En bok om nattverden (1976, 2.opplag 1978)
* Statsråden som departementsleder (1991)
* Ledere som lykkes (1994, 2.opplag 2000)
* Embetsmannen og hennes roller (1997)
* Lederskapsutvikling i departementene. Fordypningsmateriale om tenkning, praksis og erfaringer på 1990-tallet (2000)
* Ledere som vil vekst (2000)
* Lederskap og utvikling (2001)
* Samme kirke – ny ordning. Sammenfatning av høringsmaterialet (2002).

### Artikler

* Gud i Grunnloven (2007)
* Ny verdibestemmelse i Grunnloven (2007)
* Stalig lederskap. Grunnlag, prinsipper og praksis (2008)
* Plattform for ledelse i staten (2008)

Referanser
----------

1. ↑  Plattform for ledelse i staten 2008 Arkivert 18. juli 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  St.meld. nr 19 (2008-2009) Ei forvaltning for demokrati og fellesskap

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ivar Ramvi** | **Kirkerådsdirektør**(1979–1990) | Etterfølger:**Knut Andresen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Hark Olufs gravsten på kirkegården i Nebel på Amrum. Teksten på stenen er en biografisk gjenfortelling av hans eventyrlige liv.
**Hark Olufs** (også Harck) (født juli 1708 i hertugdømmet Slesvig, død 13. oktober 1754) var en nordfrisisk sjøfarer.

Biografi
--------

Hark Olufs ble født i Süddorf på den nordfrisiske øya Amrum på Sønderjyllands vestkyst som sønn av kapteinen Oluf Jensen. Som ung mann ble han i 1724 kidnappet av algirske sjørøvere og solgt som slave i Constantine i Algerie.

Han ble lakei, eller livrist hos beyen av Constantine og konverterte trolig til islam. Som voksen oppnådde han å bli finansminister i den algirske provins Constantine (*Gasnadal*) samt kommandør for livgarden. I 1732 ble han kavaleriets øverstkommanderende (*Agha ed-Deira*). Samme år fikk han lov til å kjøpe seg fri, hvoretter han reiste hjem til Amrum. 

Hjemme utga Olufs i 1747 sin selvbiografi, hvori han på dansk beskrev hvordan han ble kidnappet av pirater og solgt som slave. Selvbiografien har den lange tittel: *Harck Olufs, Fød paa Øen Amrom udi Riber-Stift i Jydland, Besynderlige AVAN TURES, som have tildraget sig med ham Især til Constantine og paa andre Steder i Africa, For deres Merkvær digheds skyld i Trykken ud­givne.*

Han døde den 13. oktober i 1754 i sin hjemby Süddorf.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 15053752s, data.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hark Olufs selvbiografi

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |