recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
'*Ángel Sixto Rossi* S.J (født 11. august 1958 i Córdoba i Argentina) er en argentinsk ordensprest og katolsk erkebiskop av Córdoba.[1]

Liv og virke
------------

### Jesuittprest

Ángel Sixto Rossi sluttet seg til jesuittordenen som novise i 1976, studerte filosofi og teologi og mottok prestevielsen den 12. desember 1986. Han avla sine løfter 9. mai 1994.[2] Han fullførte sin doktorgrad i spiritualitet ved Det pavelige gregorianske universitet i Roma.

Han grunnla et gjestehus og stiftelsen *Manos Abiertas* (Åpne Hender), som han også var åndelig assistent for. Han var tidvis novisemester og superior for jesuittenes hovedhus i Córdoba. Før han ble utnevnt til erkebiskop, var han sist provinsråd i ordensprovinsen for Argentina og Uruguay. Han publiserte en rekke åndelige og pastorale essays og ledet *Åndelige øvelser|ignatianske retretter]]* i mange år.[2]

### Erkebiskop av Córdoba

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Córdoba den 6. november 2021.[2] Hans forgjenger, Carlos José Ñáñez, ordinerte ham til biskop den 17. desember samme år i atriet til katedralen i Córdoba. Medkonsekratorer var biskopen av Azul, Hugo Manuel Salaberry Goyeneche S.J.; biskop emeritus av Villa María, José Ángel Rovai; biskopen av Lomas de Zamora, Jorge Rubén Lugones S.J. og Ernesto Giobando S.J. hjelpebiskop i Buenos Aires.

### Kardinal

I konsistoriet den 30. september 2023 kreerte pave Frans ham til kardinalprest med titulærekirken *Santa Bernadette Soubirous*.[3] Besittagelsen av titulærkirken fant sted den 29. oktober samme år.[4]
**Frode Håre** (født 10. desember 1972) er en tidligere norsk skihopper som representerte Nedre Sigdal IL.

Håre debuterte i verdenscupen i Lahtis i Finland 6. mars 1993. Totalt deltok han i 25 verdenscuprenn i perioden 1993 til 2000 med 10.-plass fra Sapporo i Japan som beste resultat. Han klarte imidlertid aldri å kapre fast plass på verdenscuplaget.

Hans beste sesong i verdenscupen var ironisk nok 1994/1995 da han i løpet av 2 renn sanket nok verdenscuppoeng til å bli Norges fjerde beste hopper den sesongen. I mars 1998 satte Håre bakkerekord i Vikersundbakken med 192,5 meter, men rekorden stod bare noen få hopp før Takanobu Okabe forbedret den til 194 m under samme konkurranse.

Frode Håre har vært trener for det norske kvinnelandslaget i hopp. Han ble i april 2011 etterfulgt av Christian Meyer.

Hans sønn, Anders Håre (født 1999) er også skihopper, og har også deltatt i verdenscupen.

Referanser
----------

1. ↑  NRK: Anette Sagen får ny trener (27. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frode Håre – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Kasematt med geværgalleri ved Kongens bastion, Akershus festning
Kasematt på Batterie Vara i Kristandsand
**Kasematt** (fra italiensk, *casamatta*: casa – hus, matta – murt hvelving) er et underjordisk dekningsrom til beskyttelse av soldater, ammunisjon og forsyninger. Disse lå gjerne under kanonstillinger og var en del av artilleriets infrastruktur. Vanligvis er en kasematt nedgravd eller sprengt inn i fjell, men kan også være pansrede rom, for eksempel ombord i fartøyer.

Kan også defineres som «skuddsikkert rom på festning».

Det er kasematter, eller rester av disse, ved de fleste norske nasjonale festningsanlegg. Sommeren 2006 ble en intakt gammel kasematt oppdaget ved Kongsvinger festning.

Ved Møvik fort «Batterie Vara» står det en enorm betong-kasematt i friluft, hvor det skulle vært plassert en 38 cm kanon. Denne kom imidlertid aldri fram grunnet senking av skip i Skagerak som fraktet kanonløpet.

Se også
-------

* Bunker (bygning)

Referanser
----------

1. ↑  Verneplan 2006, s. 106 harvnb error: no target: CITEREFVerneplan2006 (help)
2. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 1. november 2019.

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(norsk)**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Jorge Novak** S.V.D. (født 29. januar 1928 i San Miguel Arcángel i Argentina; død 9. juli 2001) var katolsk biskop av Quilmes.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jorge Novaks foreldre, volgatyskerne Georg Novak og Christina Prediger, emigrerte fra keiserdømmet Russland til Argentina; han vokste opp tospråklig, med språkene tysk og spansk.[1] Fra 1939 deltok han på det steylermisjonørenes gutteseminar i Rafael Calzada nær Buenos Aires.[2] I 1947 sluttet han seg til Steylermisjonærene. 

### Prest

Han ble ordinert til prest den 10. januar 1954. Deretter studerte han kirkehistorie ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma; i 1958 ble han doktor i teologi. 

Etter at han kom tilbake til Argentina, var han først foreleser ved Steylermisjonærenes-seminar i Rafael Calzada, deretter dets rektor.[2] I 1972 ble han provinssuperior for Steylermisjonærene for sentrale og sørlige Argentina.[2]

### Biskop av Quilmes

Pave Paul VI utnevnte ham til første biskop i det nyetablerte bispedømmet Quilmes den 7. august 1976. Den apostoliske nuntius til Argentina, erkebiskop Pio Laghi, ordinerte ham til biskop den 19. september samme år; medkonsekratorer var Jorge Kémérer S.V.D. biskop av Posadas, og Antonio Quarracino, biskop av Avellaneda. 

På en reise til Costa Rica ble han alvorlig syk med Guillain-Barrés syndrom og var midlertidig nesten ute av stand til å bevege seg; imidlertid ble han frisk.[3]

Jorge Novak var en av få argentinske biskoper som fordømte militærdiktaturets forbrytelser. Han krevde gjentatte ganger svar fra den regjerende militærjuntaen om skjebnen til «de forsvunne». De av hans medbrødre som var på militærdiktaturets side kalte ham derfor «den røde biskop».[4] Biskop Novak var en av grunnleggerne av den økumeniske menneskerettighetsbevegelsen *Movimiento Ecuménico de los Derechos Humanos* (MEDH) i Argentina.
**DS «Thor III»** er en isbryter i Drammensfjorden som holder Drammen Havn åpen for skipstrafikken på vinterstid.

Drammens første isbryter var den dampdrevne «Thor» i 1889, denne var var på 94 fot og ble bygd av Nylands Værksted. Før Drammen gikk til innkjøp av egen isbryter ble private skip leid inn ved behov. Isbryteren gjorde det mulig å holde Drammensfjorden åpen gjennom vinteren slik at fartøy fikk tilgang til fjorden året rundt. Den originale «Thor» ble erstattet av «Thor II» med 800 bhk i 1918. I tillegg til isbryterne Thor ble isbryteren «Tjalve» på 250 bhk benyttet i isbrytertjenesten frem til slutten av 1950-årene. I 1960 ble «Thor II» avløst av dagens «Thor III». «Thor III» har i over 60 år stått for å holde fjorden åpen for skibstrafikken inn til Drammens havn. I tillegg til isbryting har fartøyet også blitt brukt til sleping, berging og assistanse. Den har også tatt del i flere langturer, blant annet i England for å hente to brannskadede båter til reparasjon i Haugesund, større tømmerslep, og assistanse av båter i Oslo og Horten. I nyere tid har den kun blitt benyttet som isbryter da den er ganske utdatert til annet. Båten er holdt i original stand og har en motor på 1430 bhk.

Tor III i kai ved Tollboden på Strømsø i Drammen.

Referanser
----------

1. ↑  «I 60 år har Thor III sørget for at skipstrafikken kommer inn til Drammen». 30. november 2020. Besøkt 10. mars 2024.
2. 1 2 3 4 5  «Thor III» **(bokmål)**. Besøkt 10. mars 2024.
3. 1 2  «Thor III» **(engelsk)**. Besøkt 10. mars 2024.
4. ↑  «Isbrytere | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 10. mars 2024.
5. ↑  NRK (21. januar 2024). «Thor III redder isfaste skip - fjordens gode hjelper». *NRK*. Besøkt 10. mars 2024.
6. ↑  «I 60 år har Thor III sørget for at skipstrafikken kommer inn til Drammen». *Dagsavisen* **(norsk)**. 30. november 2020. Besøkt 10. mars 2024.
7. ↑  «Thor III». *Norsk fartøyvern*. Besøkt 10. mars 2024.
Lade gård på en tegning av Johannes Finne Rosenvinge fra 1819.
Lade gård, ca.1910–15. Fra Trondheim byarkiv
Lade gårds nordre sidebygg, ukjent år. Fra Trondheim byarkiv.
Lade gård 1. oktober 1965. Fra Trondheim byarkiv.
**Lade gård** i Trondheim, var i vikingtiden sete for Ladejarlene (egentlig Jarlene av Strinda) og var et betydelig maktsentrum i Norge. Den er særlig knyttet til rikssamlingen der Håkon Grjotgardsson Ladejarl var sentral i å stabilisere Harald Hårfagre som konge av Norge. Etter at den siste Ladejarlen Håkon Eiriksson, som også var riksstyrer, omkom i 1029 eller 1030, mistet gården sin nasjonale betydning, men var fremdeles en rik og viktig gård lokalt. Etter kristendommens innføring ble gården underlagt kirken, etter hvert som klostergods for Bakke kloster. Den ble krongods etter reformasjonen. I 1574 gikk gården over i privat eie. Det var Hans Ovesen Rød-Lunow som overtok og gjorde den om til adelsgård, etter et makeskifte med Norges daværende konge, Fredrik II.

Bygninger
---------

Dagens bygninger er for det meste oppført 1810-1811 da gården var eid av den trondheimske grossererfamilien Meincke. De er oppført i empirestil og er sammen med den restaurerte hagen det mest komplette og bevarte empireanlegget i Norge.

Undervisningslokaler
--------------------

I perioden 1922 til 1960 holdt Noregs lærarhøgskole til i lokalene. Fra 1964 til 1994 ble lokalene brukt av Sosialhøgskolen i Trondheim.

Eiere
-----

Trondheim kommune kjøpte gården i 1917.
Reitangruppen kjøpte gården i 1992.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lade gård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Strinda historielags sider om Lade gård
* Reitangruppens sider om Lade gård
* (no) «Lade gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Niels Kaas til Tårupgård** (født 1535 på Starupgård, død 29. juni 1594 i København) var en dansk riksråd og kansler, som frem til sin død var leder for formynderregjeringen i Danmark-Norge under Christian IVs mindreårighet fra dennes tronbestigelse i 1588.

Han tilhørte adelsslekten Kaas (Kaas med sparren) og gikk på Viborg skole. I 1549 kom han til København, hvor han ble tatt opp i huset hos den kjente teologen Niels Hemmingsen. På en lengre utenlandsreise i Wittenberg stiftet han bekjentskap med Philipp Melanchthon. 

Hjemme i København ble han i 1560 ansatt i kanselliet, hvor han utmerket seg med sine solide kunnskaper. I 1573 ble han utnevnt til kansler. Han fikk stor innflytelse på kulturlivet, og var en ivrig støttespiller for Københavns Universitet og vitenskapen. Utenrikspolitisk arbeidet han for et fredelig forhold til Sverige. 

«Ved Niels Kaas' dødsleje» av Carl Bloch, 1880- Gutten i rødt forestiller Christian IV som mottar nøklene til kronregaliene. Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg Slot
Da Frederik II døde i 1588, ble Niels Kaas leder av formynderregjeringen. På sitt dødsleie i 1594 kalte han den unge kong Christian IV til seg for å gi ham gode råd om regjeringens utførelse. Især understreket han viktigheten for Danmark av å ha en sterk flåte.

28. juli 1594 ble Kaas bisatt i Vor Frue kirke i København, hvoretter liket ble ført til Viborg domkirke for å jordes der.

Referanser
----------

1. ↑   Early Modern Letters Online, Early Modern Letters Online person ID fab1f28b-dffb-4b2b-981d-d7ddd638e045, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Bricka, Carl Frederik (1895). «Niels Kaas». *Dansk biografisk Lexikon, tillige omfattende Norge for tidsrummet 1537–1814*. IX (1 utg.). s. 65–71.

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Det sentrale våpenregisteret** er Politidirektoratets database over registrerte ikke-militære våpen i Norge. Registeret er hjemlet i våpenlovens § 31. Registeret ble opprettet i 2003. 

Våpenregisteret har som hensikt å effektivisere kontrollen med våpen, samt å utstede nye eller trekke tilbake våpentillatelser. I registeret finnes oversikt over sivile våpen og alle våpentillatelser og våpenkort i det enkelte politidistrikt. Både eiere, tidligere eiere og våpenforhandlere blir registrert. Politiets og Forsvarets våpen er ikke registrert ettersom de ikke er sivile våpen. Det er de samme opplysningene som finnes i dagens lokale registre som skal finnes i det sentrale registeret. Opplysningene i registeret samles inn fra den registrerte selv, skytterlag, skifteretten, våpenforhandlere med videre. Våpenkontorene i politiet har tilgang til registeret, og i tillegg har politiet adgang ved tjenestelige behov. Personer som er registrert har selv innsyn i egne personopplysninger. Alle opplysninger i våpenregisteret er unntatt fra offentlighet.

2008 var det registrert 1 377 934 private våpen i registrert, fordelt på 486 335 våpenkort. Politiets data- og materielltjeneste står for driften av registeret, og Politidirektoratet har juridisk ansvar.

Se også
-------

Jegerregisteret

Referanser
----------

1. ↑  lovdata.no våpenloven
2. ↑  NOU 2003:21 Kriminalitetsbekjempelse og personvern
3. ↑  aftenposten.no Politiet får refs for våpenkontroll 08.06.2008
**Fanahallen kino** ble åpnet 30. november 1935. Salen hadde 600 sitteplasser og ble bygget bare noen meter fra kommunegrensen til Bergen. Kinoen hadde følgelig stor publikumstilstrømning både fra Bergen og Fana, og i 1952 var besøkstallet på nesten 300.000.

Historie
--------

Det hurtig voksende Fana herred var på 1930-tallet fortsatt uten egen kino. Behovet ble møtt da herredsstyret den 22. november 1934 ga Henrik Negaard tillatelse til å drive kinematograf på Minde. Negaard fikk kjøpe herredets tomt ved Storetveitveien, br. nr. 193 av gr. nr. 13, og åpnet ny kino i 1935. Etter krigen dukket spørsmålet om privat kontra kommunal kinodrift opp i Fana. I Bergen var kinodriften blitt kommunal alt i 1920, og Bergen kommune tilbød seg også å ta over driften av Fanahallen. Fana herred avslo dette og vedtok 13. juni 1946 selv å overta den lukrative driften av Fanahallen kino. Fana kommunale kino ble opprettet og drev Fanahallen fra 1. oktober 1946 til kommunesammenslåingen den 1. januar 1972.

Etter kommunesammenslåingen fortsatte driften av Fanahallen kino i regi av Bergen kommune, nå hovedsakelig som reprisekino, men i fjernsynets tidsalder var besøkstallene sterkt synkende. I 1984 hadde de sunket til 43.000. Kinoen var blitt et underskuddsprosjekt og ble til slutt lagt ned, med siste forestilling 16. juni 1985.

Arkivene etter Fanahallen kommunale kino er oppbevart ved Bergen Byarkiv. Disse drev Fanahallen kino fra 1946 til 1971. For perioden 1972–1985 vil opplysninger finnes i arkivet etter Bergen Kommunale Kinematografer. Av materiale relatert til kinodrift finnes bl.a. tegninger og bruksanvisninger til det tekniske utstyr, utklippsbøker med filmanmeldelser fra aviser, et par filmplakater, og filmprotokoller. Kinoen sendte hvert kvartal lister til Kommunale Kinematografers Landsforbund med oversikt over alle viste filmer med publikumstall og billettinntekter. Dette materialet finnes komplett fram til 1959. I saksarkivet finnes også bl.a. informasjon om bygdekino i andre deler av Fana herred, og visning av reklamefilmer.

Litteratur
----------

* Knudsen, Svein Åge: *Fanahallen kinematograf - last picture show* i Byarken nr. 2/3 1992

Eksterne lenker
---------------

* Fanahallen Kino - oppslagsverket oVe, artikkel av Øystein Brekke, Bergen Byarkiv.
**Lønøy naturreservat** består av Litløyna og søndre del av Løno i Øygarden kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Registrerte hekkende arter i 2014 (2. juli)

* Svartbak 15 par,
* Gråmåse 19 par,
* Makrellterne 4 par,
* Tjeld 2 par.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 1. april 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Lønøy naturreservat, Fjell kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 1. april 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 180. Besøkt 1. april 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Anthony Edward Sowell** (1959–2021) var en amerikansk seriemorder.

I en alder av 19 år meldte Sowell seg til United States Marine Corps i Cleveland, Ohio den 24. januar 1978. Han fikk sin grunnleggende militære opplæring ved Marine Corps Recruit Depot Parris Island i Sør-Carolina, deretter ble han utdannet til elektriker ved Camp Lejeune i Nord-Carolina. I 1989 ble en kvinne som var tre måneder gravid med hjem til Sowell frivillig. Da hun forsøkte å forlate hjemmet hans, bandt Sowell hendene og føttene hennes med et belte. Hun klarte å rømme og varslet politiet.

Sowell ble i 1989 siktet for kidnapping, voldtekt og voldtektsforsøk. Han erklærte seg skyldig i tiltalen og fikk femten års fengsel. Sowell ble løslatt i 2005. Sowell ble arrestert for andre gang i oktober 2009 som en mistenkt i mordene på minst elleve kvinner. Likene som han har anklaget for å ha drept ble funnet inne i huset hans eller i nærheten av hans hjem i Cleveland, Ohio. Sowell blir anklaget for kidnapping, voldtekt og drap. Han har bønnfalt om å bli funnet ikke skyldig på grunn av sinnssykdom. 

Den 5. november 2009 ble det første av de elleve angivelige ofrene identifisert som Tonia Carmichael, en 53 år gammel afro-amerikansk kvinne som hadde forsvunnet mer enn ett år tidligere. Kroppen hennes ble funnet begravd i bakgården til Sowells hus. Hun syntes å ha blitt kvalt, og ble identifisert med DNA-prøver. Hun hadde et kriminelt rulleblad med tyveri samt besittelse og bruk av narkotiske stoffer. Hennes mor hadde meldt henne savnet i desember 2008. Alle ofrene som Sowell er anklaget for å ha kidnappet og drept var kvinner, ofte hjemløse med et kriminelt rulleblad og en lang historie med rusmisbruk. Dette gjorde at kvinnene ofte ikke ble savnet før lenge etter at de forsvant. FBI samler[*når?*] informasjon for å se om Sowell kan være knyttet til flere lignende uløste saker i de forskjellige byene som han hadde bodd i tidligere.

Referanser
----------

1. 1 2   WJW, fox8.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Tropo** er en brus med tropisk fruktsmak, laget av Grans bryggeri i Sandefjord. Den har en lysegrønn farge. 

Brusen var svært populær på 80-tallet, men ble først tatt ut av produksjon i 2007.

Sommeren 2008 ble gruppa "Vi vil ha Tropo tilbake!" opprettet på nettsamfunnet Facebook. Denne gruppen ble svært populær. 13. januar 2009 gikk Grans ut med nyheten om at den grønne brusen skulle relanseres som følge av de 17 000 medlemmene i Facebook-gruppen. Brusen ble da tappet på 0,33 liter glassflasker og solgt i six-pack. 

I januar 2012 var det igjen produksjonsstopp på Tropo. Etter en ny aksjon på Facebook besluttet imidlertid bryggeriet å gjenoppta produksjonen på nytt i 2015.

Referanser
----------

1. ↑  DinSide.no 80-tallets glemte skatter[*død lenke*] *«Den var faktisk i produksjon fram til i år»* (8. november 2007)
2. ↑  NRK.no Tropo er tilbake! *«17.000 vil ha Tropo-brusen tilbake. Nå finner du den snart i butikkhylla.»*(13. januar 2009)
3. ↑  «Tropo-fansen kan glede seg – igjen!». *Fredriksstad Blad*. 3. desember 2015.
Satellittbilde over Yangtze med De tre kløfters demning til venstre og Gezhoubademningen til høyre.
**Gezhoubademningen** (kinesisk: 长江葛洲坝水利枢纽工程, pinyin: *Chángjiāng Gězhōubà shuǐlì shūniǔ gōngchéng*) er en demning i elven Chang Jiang i Kina, og er lokalisert i forstedene til storbyen Yichang, omtrent midt i elvens løp i Hubei-provinsen, rett nedenfor der elven Huangbai He munner ut i Chang Jiang. Dammen ligger 40 km nedenfor De tre kløfters demning og står i samband med denne hva angår regulering av elva.

Den ellers om lag 300 meter brede elven når opp i hele 2 200 meters bredde langs damkanten, som er 2 595 meter bred og 47 meter høy.

Dammen har en installert kapasitet på 2 715 MW, og turbinene produserer inntil 14,1 TWh. Målet er å nå en kapasitet på 3 115 MW og produsere 17 TWh elektrisk kraft årlig. Vannreservoarets totalvolum er på opptil 1,58 km³. Skip på opp til 10 000 tonn kan passere slusene.

Byggearbeidene startet 30. desember 1970, og var avsluttet 10. desember 1988.

Referanser
----------

1. ↑  Hydroelectricity – New World Encyclopedia. Besøkt 23. juli 2010.

| * v
* d
* r
Demninger i Chang Jiang |
| --- |
| Liyuan **·** Ahai **·** Jinganqiao **·** Longkaikou **·** Ludila **·** Guanyinyan **·** Wudongde **·** Baihetan **·** Xiluodu **·** Xiangjiaba **·** De tre kløfters **·** Gezhouba **·** | Folkerepublikken Kinas flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Runyangbroen** (forenklet kinesisk: 润扬长江大桥, tradisjonell kinesisk: 潤揚長江大橋, Pīnyīn: *Rùnyáng Chángjiāng Dàqiáo*) er to store broer som krysser elven Yangtze i provinsen Jiangsu i Kina, nedstrøms for Nanjing. Broen går fra Zhenjiang i sør til Yangzhou i nord, og er en del av motorveien Beijing-Shanghai.

Den søndre broen er en hengebro med et hovedspenn på 1490 meter. Tårnene rager 215 meter over vannoverflaten. Bredden er 39,2 m med plass til seks kjørefelt og et smalt gangfelt for vedlikehold. Seilingshøyden er ca. 50 m.

Den nordre broen er en skråkabelbro med et hovedspenn på 406 meter, og 150 m høye tårn. Mellom de to broene er øya Siyezhou. Den totale lengden til brokomplekset er 35,66 km.

Broene åpnet for trafikk i april 2005.

Referanser
----------

1. ↑  New bridge to help span the wealth gap

Kilder
------

* Artikkel i *Peoples Daily Online*
* Artikkel fra construction.com
* South Bridge i Structurae
* North Bridge i Structurae

Eksterne lenker
---------------

* Runyang Yangtze River Highway BridgeArkivert 8. august 2012 hos Wayback Machine. (Kinesisk)
**Katarina Bengtsdotter** (død 1457) var en svensk nonne i birgittinerordenen. Hun var abbedisse i Vadstena kloster fra 1452 til 1456.

Liv og virke
------------

Katarina Bengtsdotter ble utsett til embetet etter at hennes forgjenger var blitt avsatt av kong Karl Knutsson (Bonde). I sin embetstid måtte hun ta tak i den bannlysningen som klosteret ble rammet av i 1453, da forstanderen for klosterets moderhus i Roma hadde pådratt seg pavens vrede av ukjent årsak. Hun gikk i 1454 med på å ta imot kongens datter Birgitta som novise i et prøveår. 

I 1455 var hun vertinne for seremonien da kongens datter Birgitta sammen med fire andre piker under store høytideligheter og i nærvær av hoffet ved åtte års alder ble opptatt som nonne. Birgitta skal ikke ha sørget, men full av iver å avsi seg verden.

Katarina ble tvunget til å avgå fra embetet i 1456 på grunn av en ubotelig sykdom, og døde året derpå.

Kilderr
-------

* Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
* Vadstena klosters minnesbok [microform : Diarium vazstenense (1918)]

Referanser
----------

1. ↑   Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
2. ↑

Litteratur
----------

* Syster Patricia, OSsS 2003: "Vadstena klosters abbedissor". I: Beskow, Per & Annette Landen (red.) Birgitta av Vadstena. Pilgrim och profet 1303–1373. Natur och Kultur, Stockholm. S. 297–314.
Baiyü i Sichuan
**Baiyü** (kinesisk: 白玉县; pinyin: *Báiyù Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt det autonome prefektur Garzê for tibetanerne.

Befolkningen var på 41 156 innbyggere i 1999.

Fylket grenser i vest til Jinsha Jiang, som det øvre løpet av Kinas største elv, Yangtze, heter. På vestsiden av elven begynner den autonome region Tibet.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommunen** Jianshe 建设镇

**Kommunene** Jinsha 金沙乡, Ronggai 绒盖乡, Zhangdu 章都乡, Marong 麻绒乡, Hepo 河坡乡, Rejia 热加乡, Denglong 登龙乡, Zengke 赠科乡, Acha 阿察乡, Maqiong 麻邛乡, Liaoxi 辽西乡, Nata 纳塔乡, Anzi 安孜乡, Gaiyu 盖玉乡, Shama 沙马乡, Shanyan 山岩乡

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmeside
* Informasjonsside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Foran bistro i Batang
Batang i Sichuan
«Batang» har flere betydninger.
**Batang** (kinesisk: 巴塘县; pinyin: *Bātáng Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt det autonome prefektur Garzê for tibetanerne.

Befolkningen var på 44 355 innbyggere i 1999.

Fylket grenser i vest til Jinsha Jiang, som det øvre løpet av Kinas største elv, Yangtze, heter. På vestsiden av elven begynner den autonome region Tibet.

I 1870 ble Batang ødelagt av et kraftig jordskjelv.

Kulturminner
------------

Fylkets viktigste severdigheter er landsbyen Longwangtang og det buddhistiske Kangning-klosteret (*Kangning si*, 康宁寺).

Den tibetanske folkedansen Xianzi fra Batang står på listen over Folkerepublikken Kinas immaterielle kulturarv; det samme gjelder den tibedanske opera fra stedet.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmeside
* Informasjonsside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NLA **·** GeoNames
 |
Hulvei i aktiv bruk, Surrey, England
Hulvei i Bøkeskogen i Larvik Foto: Arnstein Rønning 
Hulveispor i Hunnfeltet, Borge i Fredrikstad
**Hulveier**, også kalt **hulveger**, er gamle veifar som har fått sin forsenkede U-form fra erosjon av lang tids ferdsel av folk og hester. Hulveier er kjent over hele Europa, og enkelte er fortsatt i bruk.

Hulveier
--------

Hulveier var vanlige før hjulkjøretøyenes tid. Frakt av last på hulvei skjedde gjerne ved hjelp av kløv eller slep, og vinterstid med slede. Over tid ga slitasjen fra ferdselen et veifar med en tydelig U-profil. Når veifaret ble for dypt og gjørmete av slitasje, flyttet man gjerne ferdselen noen meter til siden. Slik kan man finne en rekke parallelle hulveier som har blitt dannet over lang tid. Det ligger ofte kulturminner som hustufter, gravfelter, varp og andre veimerker langs disse ferdselsårene. 

Hulveier var ofte i bruk over et langt tidsrom og kan være svært gamle. De kan sjelden dateres direkte, men kan i en del tilfeller knyttes til daterte kulturminner som ligger ved veifaret. 

Der jordsmonnet er dypt nok, vil slike hulveier over tid kunne bli så dype at selv reisende til hest eller med vogner ikke vil være synlige over kanten på hulveien. Hulveier som er så dype at reisende er helt skjult er først og fremst et fenomen man kjenner fra fastlands-Europa og England. I Norge er jordsmonnet de fleste steder ikke dypt nok eller av en beskaffenhet som gir så dype hulveier.

Kjente hulveier i Norge
-----------------------

Det største hulveiskomplekset i Østfold viste tett trafikk i oldtiden ned mot Visterflo i Tune, trolig for å unngå Sarpsfossen. Dessverre er dette hulveiskomplekset nå rasert. Et annet er påvist ved Kjellandsvik på Jeløy ved Moss.

En hulvei av ukjent opprinnelse, trolig svært gammel, går mellom sundstedet ved Hokksund og gården Øvre Hoen, trolig har den gått videre til andre gårder.

I årene 1998–2000 gjennomførte Vestfold fylkeskommune, med støtte fra Statens vegvesen, Norsk vegmuseum og Kulturhistorisk museum, et pionerprosjekt om hulveier i Vestfold, ledet av arkeologen Terje Gansum. Prosjektet skulle finne svar på hvor gamle hulveiene i Vestfold kan være, hvordan hulveier best kan studeres, og hvordan vi skal ta vare på dem. Prosjektet resulterte blant annet i boken «Hulveger – fragmenter av fortidens ferdsel», som er fritt tilgjengelig på nett.

Referanser
----------

1. ↑  Kreutzer, Lee (2008). «National Historical Trails: Across Wyoming, US National Park System» (PDF).
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Kulturminne, Hulvei ved Hoen - Eiker Arkiv».

Litteratur
----------

* Terje Gansum (2002). *Hulveger – fragmenter av fortidens ferdsel* (PDF). Tønsberg: Kulturhistorisk forlag. ISBN 82-92069-07-0.
* Reidar Fønnebø (2004). *Oldtidsveger, slep og kongeveger i Oslo og på Østlandet*. Oslo: Orion. ISBN 82-458-0645-5.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturarv i Vestfold og Telemark fylkeskommune om hulveier i Vestfold

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Sogneprestens mysterier*** (orig: *Father Dowling Mysteries*) er en amerikansk krimserie som gikk på amerikansk TV fra 1987 til 1991. Serien handlet om Frank Dowling, en katolsk prest som stadig kom over mord, bortføringer og andre grove forbrytelser i hjembyen Chicago. Flere saker han ble involvert i hadde forbindelser til mafiaen. Han fikk hjelp av nonnen Stephanie "Steve" Oskowski, som gjorde mye av grovarbeidet for Frank. Søster Steve vokste opp i nabolaget og var god til både å kjøre bil, dirke opp enhver lås, og å håndtere skytevåpen. Pastor Dowling har en identisk tvilling-bror, Blaine (også spilt av Tom Bosley) som er en tyv og bedrager.

En annen tilbakevendende karakter er en politibetjent fra Chicago, Clancy (spilt av Regina Krueger) som er pastor Dowlings venn og viktigste kontakt innenfor politiet, i de to første sesongene. I sesong 3 erstatter Dick O'Neill denne karakteren i noen episoder, i rollen som løytnant Foster. Han er en gammel venn av Frank fra politiet, en troende katolikk, og Frank forsøker å gjøre ham sporadiske tjenester i løpet av etterforskninger. Seriens første sesong gikk på NBC, deretter på ABC. Rollen som Frank Dowling ble spilt av Tom Bosley, mens søster Stephanie ble spilt av Tracy Nelson. Serien var basert på historier om Frank Dowling, som ble skapt av Ralph McInerny. 

Serien ble sendt på TVNorge fra 1991.

Rolleliste
----------

* Tom Bosley som Frank Dowling
* Tracy Nelson som Søster Stephanie "Steve" Oskowski
* James Stephens som Philip Prestwick
* Mary Wickes som Marie Murkin

Referanser
----------

1. ↑  «TV-program - onsdag - TVN». *VG*. 3.7.1991.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sogneprestens mysterier* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sogneprestens mysterier* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Sogneprestens mysterier* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Shine Group** var et internasjonalt TV-produksjons- og distribusjonskonsern med 26 produksjonsselskaper i 12 land som skapte skriptet og ikke-skriptet innhold på det globale markedet.

Shine Group-selskaper inkluderte prisvinnende sjangerspesialister som UK-baserte Kudos (drama), Dragonfly (faktisk), Princess Productions (underholdning og multi-sjanger) og Shine TV (faktisk og faktaunderholdning); USAs produsent Shine America (tidligere Reveille); og Metronome Film & Television, Nordens største produksjonskonsern. Gruppen inkluderer også Shine 360°, en gruppedekkende avdeling for tilleggs- og kommersielle rettigheter, Shine International , den dedikerte internasjonale salgs- og distribusjonsavdelingen og divisjonen for uskriptede formater Shine Network.

Shine International distribuerte en katalog med mer enn 4000 timer med kringkastingsinnhold til mer enn 200 territorier over hele verden fra slutten av 2013. Internasjonalt distribuerte show fra Shine-gruppen inkluderer MasterChef (nå produsert i over 40 territorier), The Biggest Loser, One Born Every Minute, Minute to Win It og krimdramaet The Bridge, som ble tilpasset både i USA og Storbritannia og Frankrike i 2013.

Shine har etablert virksomheter i Tyskland, Frankrike, Australia, Spania og Portugal og har utvidet seg til barnesjangeren i et joint venture med Teletubbies og In the Night Garden... medskaper Andrew Davenport. Shine har også en digital og direkte til forbrukervirksomhet gjennom sosial spillprodusent Bossa Studios og online-produsentene av originalt innhold, ChannelFlip Media.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Pyroksen** er en mafisk og kjemisk uensartet gruppe av mørke mineraler. Blant de vanligste pyroksenene hører augitt, diopsid og enstatitt. Pyroksen kan skilles fra lignende mineraler med den særegne måten det spaltes på. Mineralet har kjemisk svakere bindinger i to retninger, og vil derfor alltid ha spalteplan som står om lag 90 grader (vinkelrett) på hverandre. 

Pyroksen er stabilt i en rekke geologiske miljøer, med variert trykk og temperatur. Den finnes vanligvis i magmatiske og metamorfe bergarter dannet under høy temperatur. Havbunnsbergartene gabbro (dypbergart) og basalt (dagbergart) inneholder typisk en del pyroksen. Pyroksen er nest etter feltspat trolig det vanligste mineralet i jordskorpen. 

Pyroksen har ikke vært brukt særlig til noen praktiske formål, men kan være en mulig slaggdanner i jernindustrien på grunn av evnen til å takle høye temperaturer. Olivin og dolomitt blir vanligvis brukt til dette formålet.

Referanser
----------

1. ↑  Sigmond 2013, s. 313. sfn error: no target: CITEREFSigmond2013 (help)
2. ↑  Raade, Gunnar (23. august 2023). «pyroksener». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 23. januar 2024.

Litteratur
----------

* Sigmond, Ellen M.O.; Bryhni, Inge; Jorde, Knut (2013). *Norsk geologisk ordbok : med engelsk-norsk ordliste*. Akademika Forlag. ISBN 9788232101511.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Nan Ling** (kinesisk: 南岭; pinyin: *Nánlǐng*) er samlebetegnelsen for noen fjellkjeder i det sørlige Kina. De løper gjennom den autonome region Guangxi og provinsen Guangdong, Hunan og Jiangxi. 

Nan Ling-fjellene skiller Sentralkina fra Sørkina. Områdene sønnafjells har tropisk klima, og det muliggjør to innhøstninger av ris.

Fjellene er også vannskillet mellom Yangtze og Perlefloden. Fjellkjedene er inntil 200 km brede og løper 600 km i øst-vest-retning. 

Et annet navn på fjellkjedene er Wuling-fjellene (五岭, *Wǔ Lǐng*: «fem fjell» eller 五岭山脉), ettersom den består av de fem fjellkjedene Yuecheng (越城岭), Dupang (都庞岭), Mengzhu (萌渚岭), Qitian (骑田岭) og Dayu (大庾岭). I virkeligheten kan man også medregne utløperen Jiulian-fjellene (九连山) på grensen mellom Jiangxi og Guangdong.

Gruvedrift
----------

Ionadsorpsjonleire utvinnes i dagbrudd i området, og disse gruvene er blant verdens viktigste kilder for sjeldne jordarter.

Referanser
----------

1. ↑  Y. Kanazawa & M. Kamitani, J. Alloys Compounds **408-412**, 1339 (2006).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | «Ekstralekene» 1906 i Athen |  Lagkonkurranse |

**Thorleif (Torleiv) Bugge Røhn** (1881–1963) var en norsk turner og offiser i hæren. 

Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Det ble først arrangert en kvalifiseringskonkurranse i Oslo, der 21 av de 30 deltakerne kvalifiserte seg til å delta i olympiaden. 

Røhn var medlem av Nasjonal Samling under krigen. Han ble under landssvikoppgjøret dømt til 4 års tvangsarbeid og 5 000 kr i erstatning. Dommen var opprinnelig på 2 år, men ble skjerpet av Høyesterett. Bakgrunnen var at Røhn hadde vært offiser i den norske hær, hadde stilt seg til disposisjon som vervningsinspektør for Den norske legion.

Referanser
----------

1. ↑  «Lofotposten 1946.03.09». Norge;Nordland;;Vågan;;;;. s. 4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thorleif Røhn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thorleif Røhn – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** KulturNav
 |
***Åpen Framtid*** er en norsk spillefilm fra 1983. Filmen er laget av regissør-duoen Svend Wam og Petter Vennerød. 

Filmen er første del i en trilogi som har fått benevnelsen *Sangen om den knuste drømmen.*

Handling
--------

Den 16 år gamle Pål er på vei mot en framtid han ikke kjenner, men som han gjerne vil definere selv, og på egne premisser. Han velger derfor å slutte på skolen og får seg jobb på havnen. Sammen med sine venner Erik og Ruth eksperimenterer Pål med livet. De danner band, røyker hasj, bader naken, debuterer seksuelt, og drikker seg fulle. Samtidig vil de orientere seg i samfunnet rundt seg, og på hver sin måte finne ut hva de skal bruke livet sitt til. De drømmer om et godt liv med kjærlighet, ubrytelig vennskap, trygghet og samhold, spenning og en utfordrende jobb. Pål velger til slutt å reise til Stockholm for å studere fotografi.

Om filmen
---------

Filmen er den første av en trilogi som har fått fellesbenevnelsen *Sangen om den knuste drømmen* som filmskaperne har beskrevet som «et oppgjør med den selvhøytidelige 1968-arven». De to andre er *Drømmeslottet* og *Adjø solidaritet*. Trilogien har en avvikende produksjonskronologi og verkkronologi, noe Wam og Vennerød ikke egentlig ønsket, men som ble et resultat av problemene med finansieringen. Manusene var ferdige i 1982 og de søkte om en støttegaranti på 10 millioner fra Statens Filmproduksjonsutvalg for alle tre filmene. Det gikk ikke slik de ønsket. Utvalget støttet *Adjø solidaritet* da de likte det manuset. *Åpen framtid* fikk de til slutt finansiering til da Norsk films kunstneriske leder, Lasse Glomm, likte manuset og han ansatte Wam som regissør og Vennerød som produsent.

Roller
------

* Thomas Robsahm: Pål
* Are Sjaastad: Erik
* Espen Moreite: Pål
* Julie Wiggen: Ruth
* Jorunn Kjellsby: mor til Pål
* Frank Iversen: far til Pål
* Wenche Foss: hybelvertinne
* Anders Hatlo: skuespiller
* Per Theodor Haugen: regissør
* Audun Meling: billedhogger

Referanser
----------

1. ↑  Evensmo, Sigurd (1912-1978) (1992). *Det store tivoli: film og kino i Norge*. Oslo: Gyldendal. s. 394. ISBN 8205206074.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Åpen framtid* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Åpen framtid* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Åpen framtid* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Åpen framtid* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Åpen framtid* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Åpen framtid* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
Gamle Zoe
**Renault Zoe** (2013–) er en liten fem-dørs elbil fra franske Renault, bare litt større enn Renault Clio. Den var på tross av svakt salg i Norge, i 2015 den mest-selgende elbil i Europa og i april 2016 passerte de 50 000 eksemplarer, bygget i Flins-sur-Seine i Yvelines. Motoren er på litt under 90 hk og rekkevidden er omkring 200 km.

Ingen Zoe vil lade direkte fra et IT-nett på grunn av ladesystemets konstruksjon. Dette var en stor hemsko for Renault i Norge hvor ca 75% av alle husstander er tilkoblet 230V IT. Zoe ble derfor levert med en egen transformator og Type 2 ladeuttak. Transformatoren var tung og uhåndterlig med fasong omtrent som en vaskebøtte. På folkemunne omtalt som «bøtta». Senere ble det i samarbeid med norske Zaptec utviklet en mer kompakt transformatorløsning innebygget i ladekabelen.

Nye Zoe (2013-2019)
-------------------

Nye Zoe (2019-2024)
-------------------

Denne har større batteri på 52 kW, endret utseende, motor på enten 108 eller 135 hestekrefter. Med bilen leveres en spesiell ladekabel med transformator slik at nye ZOE kan lades med 2,2 kW fra vanlig schuko-kontakt og maks 3,6 kW fra en veggboks på IT og TN-nett. Bilen kan lades med AC trefase opp til 22 kW, men kun fra TN-nett. Den nye ladekabelen kan også benyttes på eldre ZOE jfr Renault Norge: Om lading av ZOE Informasjonen fra Tek.no er uklar mhp lading på IT-nett.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Moberg, *En uke med Renault Zoe* den 26. oktober 2014.
2. ↑  Bruce, Chris (20. januar 2016). «Renault Zoe was Europe's best-selling EV last year». *Renault*. Autoblog.com. Besøkt 6. februar 2016.
3. ↑   Arkivert 31. mars 2017 hos Wayback Machine.
4. ↑  Nye Renault Zoe får større batteri og hurtiglading i tek.no den 17. juni 2019.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Renault Zoe*** 
 |

 |
**Utdatert:** Denne teksten kan inneholde feil på grunn av informasjon som er utdatert. Nå EA Play eller hva nå enn Du kan hjelpe med å oppdatere artikkelen. Artikkelens diskusjonsside kan inneholde mer informasjon.

**Origin** er Electronic Arts’ digitale distribusjons- og kommunikasjonsplattform for digital rettighetsadministrasjon. Den brukes til å distribuere spill og relaterte media over Internett. Tjenesten ble først tilgjengeliggjort 3. juni 2011, og har et stort utvalg av titler skapt og utgitt av Electronic Arts og selskapets datterselskaper, som blant annet *The Sims*-serien, *Battlefield*-serien og *Apex Legends*.

Origin har sosiale funksjoner som profilhåndtering, vennelister med chat og spillinvitasjoner.

I 2011 fortalte Electronic Arts at selskapet ønsket at Origin skulle være på lik linje med Valves lignende tjeneste og hovedkonkurranse til Origin, Steam.

Electronic Arts kunngjorde i september 2020 at Origin skal legges ned i framtida for å gi plass til en ny tjeneste for datamaskiner som bruker selskapets EA Play-tjeneste.

Referanser
----------

1. ↑  Porter, Jon (15. september 2020). «EA’s Origin client to become the EA Desktop app». *The Verge* **(engelsk)**. Besøkt 22. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*

Portal: Videospill
Kulturområde markert i rødt
**Liangzhukulturen** (kinesisk: 良渚文化, pinyin: *Liángzhǔ wénhuà*) fra 3400 f.Kr. til 2250 f.Kr. var den siste neolittiske jadekultur i Yangtzeflodens delta i Kina.

Kulturens innflytelsessfære strakk seg fra rundt Taisjøen nordover til Nanjing og langs Yangtze, østover til Shanghai og havet, og sør til dagens Hangzhou.

Jadebi fra Liangzhukulturen. Denne rituelle gjenstanden er et symbol for rikdom og militær styrke.
Kulturen hadde en svært lagdelt struktur, der gjenstander av jade, silke, elfenben og lakk utelukkende er å finne i elitens graver, mens keramikk ble lagt i de fattiges graver. Kulturen har navn fra funnstedet Liangzhu i fylket Yuhang i provinsen Zhejiang, som ble utgravd første gang av Shi Xingeng i 1936.

Særtrekk og oldsaksfunn
-----------------------

Kulturen hadde et avansert jordbruk, med irrigasjon, rismarker i kunstig anlagte overflommingsfelter, og akvakultur. Husene stod ofte på påler i elver eller langs elvebreddene. 

De typiske jadearbeidene fra denne kulturen er nøye utarbeidede, store, rituelle objekter, ofte med innrisset taotiemotiv. Mest typiske for denne kulturen er dens *cong*-sylindere. Den største *cong* funnet veiet 3,5 kg. Bi (runde plater) og Yueøkser (seremonielle økser) er også blant funnene. Jadependanter fra kulturen har avbildninger av småfugler, duer og fisker. Mange jadegjenstander fra Liangzhoukulturen hadde et melkehvitt, beinaktig aspekt på grunn av steintypen tremolitt og påvirkningen av vannbaserte væsker i gravfeltene, selv om man også har funnet jader laget av actinolitt eller serpentin.

Et neolittisk alter fra Liangzhukulturen, utgravd i Yaoshan i Zhejiang, viser at de religiøse konstruksjonene var svært forseggjorte.
Et nytt funn av rester av gamle bymurer ble offentliggjort av Zhejiangs provinsregjering den 27. november 2007. Det ble konkludert at funnstedet må ha vært Liangzhourikets hovedstad. Dette riket strakk seg på det meste helt nord til Shandong. Liangzhukulturmuseet ble ferdig og åpnet i 2008. Stedet ligger 17,5 kilometer nordvest for det nordøstlige hjørnet av Vestsjøen i Hangzhou.

I tillegg til de ovennevnte funnstedene har det blitt gjort særlig betydningsfulle funn fra denne kulturen i Fanshan, Sidun, Mojiaoshan og Huiguanshan.

Referanser
----------

1. ↑  Xujie, Lui (2002). *Chinese Architecture -- The Origins of Chinese Architecture* (English Ed. utg.). Yale University Press. s. 16. ISBN 0-300-09559-7. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. juni 2008. Besøkt 12. september 2009.

Litteratur
----------

* Allan, Sarah (red.): *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, ISBN 0-300-09382-9
* Zhou Ying: *The Dawn of the Oriental Civilization: Liangzhu site and Liangzhu culture*, ISBN 978-7-5085-1058-3, China Intercontinental Press, Beijing, 2007 (på både kinesisk og engelsk).
Resistiv spenningsdeler. U er inngangsspenningen.
En **Spenningsdeler** er betegnelsen for en kobling innen elektroteknikk og elektronikk.

Som navnet sier blir en elektrisk spenning delt ned av koblingen. Resultatet, utgangsspenningen, er en lavere spenning enn inngangsspenningen.

Resistiv spenningsdeler
-----------------------

En resistiv spenningsdeler består av to motstander koblet i serie. Inngangsspenningen legges over seriekoblingen og utgangsspenningen tappes over en av motstandene. Fellespunktet for inngangsspenningen og utgangsspenningen er ofte kretsens jord, men må ikke være det. Nedenfor er R2 koblet til fellespunktet.

Strømmen blir lik

* I = Uinn/(R1 + R2)

og utgangsspenningen lik

* Uut = Uinn\*R2/(R1 + R2),

hvor utgangsspenningen tappes over R2. Utgangsspenningens kildeimpedans er seriekoblingen av R1 og R2 og blir

* R1\*R2/(R1 + R2).

Spenningsdeleren forbruker effekten

* P = Uinn\*I

når den ikke belastes med en tredje motstand.

Der motstandsverdiene kan forandres på mekanisk eller elektronisk vis, kalles spenningsdeleren et potensiometer. Se Wheatstone-bro.

Den resistive spenningsdeleren kan brukes både for veksel- og likespenning.

Når spenningsdeleren belastes av en tredje motstand R3, må R2 i formlene ovenfor erstattes av parallellkoblingen av R2 og R3, kalt R2',

* R2' = R2\*R3/(R2 + R3).

Kapasitiv spenningsdeler
------------------------

For en kapasitiv spenningsdeler brukes to kondensatorer i en seriekobling.

Strømmen blir lik

* I = Uinn\*ω\*(C1\*C2)/(C1 + C2),

der ω = 2\*π\*f og f er frekvensen i Hz. Strømmen øker proporsjonalt med frekvensen.

Utgangsspenningen blir lik 

* Uut = Uinn\*C1/(C1 + C2),

hvor utgangsspenningen tappes over C1. Strømmen er faseforskjøvet i forhold til inngangsspenningen og ligger 90 grader foran den. Utgangsspenningen har likevel samme fase som inngangsspenningen.

Den kapasitive spenningsdeleren kan kun brukes for vekselspenninger og den forbruker ikke effekt.

Belastning av en kapasitiv spenningsdeler med en motstand vil forandre utgangsspenningen, både i fase og i verdi.

Induktiv spenningsdeler
-----------------------

Betegnelsen spenningsdeler benyttes ikke for induktiviteter. I stedet omtales dette som tapping av en vikling i enten en spole eller transformator. Her brukes tørn- eller viklingsforhold for å beskrive graden av deling. Med induktive komponenter som deler magnetfeltet kan spenningen også økes, noe som bidrar til at betegnelsen *spenningsdeler* blir upassende.

Frekvensavhengig spenningsdeling
--------------------------------

Når det benyttes en motstand og en kondensator, eller en motstand og en spole i stedet for to like-typer komponenter, oppnås en frekvensavhengig spenningsdeler. Slike kalles helst poler.

Historien til spenningsdeleren
------------------------------

James. spenning 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |