**Gherardo Segarelli** (født cirka 1240 i Segalara nær Parma i Nord-Italia, død 18. juli 1300 i Parma) var en italiensk håndverker, som ble leder for Apostelbrødrene, en radikal kristen gruppe som han grunnla i 1260 etter at han var blitt nektet inntreden i fransiskanerordenen. Segarelli ble brent på bålet og ble etterfulgt av Dolcino.

Liv og virke
------------

Som ung mann søkte han opptak i et fransiskanerkloster i Parma, men ble antagelig avvist etter at man kom til at han oppviste tegn på et usunt sinn.[]

Ikke desto mindre oppholdt han seg i klosterets nærhet en tid fremover, og kom ofte til konventet og inn i kirken der han satt eller knelte foran alteret. Kanskje influert av en kunstnerisk fremstilling over alteret an de tolv apostler, lot han hår og skjegg gro, vandret rundt barføtt og bare kledd i en hvit tunika vel fordi han ville etterligne det han mente de første kristnes fremtoning.[]

Etter å ha solgt alt han eide i 1260, gikk han til markedsplassen i Parma og gav bort alt salget hadde innbragt av penger. Segarelli vandret rundt i gatene og formante folk til bot (*penitentiam agite*), og forkynte at himmelens rike var nært, og tigget til livets opphold i Kristi navn.[]

Han fortsatte med dette i tre år, til en viss «Robert» - som hadde kjent hos fransiskanerne - sluttet seg til ham. Før det årets utgang hadde omtrent tredve til kommet til.[] Segarelli begynte å preke i andre byer, og antallet tilhengere og følgesvenner vokste, særlig kommende fra de fattiges rekker.[] Etter en tids nølen gikk han med på at de valgte ham til sin leder.[] Gruppen vandret rundt i gatene og sang hymner, preket til enhver som ville høre, og spiste hva enn folk gav dem, og delte det med de fattige.[]

Bevegelsen spredte seg etterhvert ut over Lombardias grenser og videre til Tyskland, Frankrike, Spania og England. Noen «apostler» ble refset ved en synode i Würzburg og et dekret ble utstedt som forbød dem å preke og tigge.[] Folk ble advart mot å oppmuntre dem ved å gi dem mat eller vann. Andre apostler ble forbudt i England av en synode i Chichester i 1289.[] Det er ikke helt sikkert om disse sektene der var direkte tilknyttet Segarellis gruppe, men det er uansett likheter mellom dem.[]

På et senere tidspunkt, i 1300, var det tilhengere i Spania der en Rikard av Alexandria hadde fremgang med sin forkynnelse, særlig i Galicia. I 1320 ble Peter av Lugo — en disippel av Rikard — stilt for inkvisisjonen i Toulouse.[]

Det var i Lombardia at Segarellis disipler hadde sine største fremganger og hvor de også begynte å få fiender. Biskopen av Parma ble i 1280 informert at Segarelli oppildnet folk mot kirken, og han fikk ham da tatt i forvaring.[] Etter undersøkelser kom myndighetene til at han var en fattig og forvirret visjonær, og slapp ham fri.[]

Men i 1286, muligens under påtrykk fra inkvisisjonen, fikk biskopen ham forvist fra byen.[] Det synes som om han forbrøt seg mot forbudet i 1294, da han i hemmelighet vendte tilbake dit.[] Han ble atter brakt for biskopen og dømt til livsvarig fengsel, og fire av hans tilhengere ble brent levende.[] Det er ikke klart hva som var årsaken, men i 1300 ble han atter forhørt av storinkvisitoren i Parma, funnet skyldig i å falle tilbake til vranglærer han tidligere hadde avsverget, og brent på staken.[]

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Сегарелли Герардо, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Johannes Madey: «Segarelli, Gerardo» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 9, Herzberg 1995, ISBN 3-88309-058-1, sp. 1313–1315.
* Johann Lorenz von Mosheim: „Geschichte des Apostel-Ordens in dreien Büchern" i *Versuch einer unparteiischen und gründlichen Ketzergeschichte*, Helmstedt 1748.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |