recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Musselman Library på Gettysburg College campus.
Samuel Simon Schmucker grunnla Gettysburg College.
**Gettysburg College** er et privat, religiøst universitet i Gettysburg, PA i USA. Gettysburg har nesten 3 000 studenter innen humanistiske, samfunnsvitenskapelige og klassiske naturvitenskapelige fag, og skolepengene (2006) er 34 050 amerikanske dollar. Det er full trådløs bredbåndsdekning på hele campus. Høyeste gradstildeling er Bachelor.

Historie
--------

Gettysburg College ble grunnlagt i 1832 av abolisjonisten og teologen Samuel Simon Schmucker. Under borgerkrigen ble campus med Pennsylvania Hall åsted for oppmarsj av begge parters hærstyrker til slaget ved Gettysburg, og universitetet ble omgjort til feltsykehus. Den 19. november 1863 holdt Abraham Lincoln sin berømte Gettysburg-tale her, *The Gettysburg Address*.

Dwight D. Eisenhower drev militær trening før andre verdenskrig på Gettysburg militæranlegg like ved, og bodde i Gettysburg etter presidentperioden. Han var styreleder ved Gettysburg College og skrev sine memoarer på campus.

Rangeringer
-----------

*U.S. News & World Report* rangerte Gettysburg College som nummer 50 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, *Forbes* plasserte det på 111.-plass blant alle colleger i USA, mens *Washington Monthly* rangerte det som nr. 144 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.

College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.

Alumni
------

Tidligere GC-studenter inkluderer blant annet:

* Nobelprisvinner i medisin, kreftforskeren Michael Bishop
* president-rådgiver Fred Fielding
* tidligere NAACP-president Bruce Gordon
* tidligere UNICEF-sjef Carol Bellamy

Referanser
----------

1. ↑   sparcopen.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  National Liberal Arts Colleges Rankings Arkivert 12. oktober 2016 hos Wayback Machine. - U.S. News & World Report
3. ↑  America's Top Colleges - Forbes
4. ↑  2014 Liberal Arts College Rankings Arkivert 29. juni 2015 hos Wayback Machine. - Washington Monthly
5. ↑  World University Rankings 2014-15 - THE World University Rankings
6. ↑  QS World University Rankings® 2014/15 - QS Top Universities
7. ↑  Academic Ranking of World Universities 2014 Arkivert 19. januar 2015 hos Wayback Machine. - Academic Ranking of World Universities

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gettysburg College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gettysburg College – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
**Jane Morgan** (født 3. mai 1924 i Newton, Massachusetts) er en amerikansk pop-musiker. Hun har blitt tildelt seks gullplater, og ble anerkjent av Brandeis University som Woman of the Year Award i 1971.

Da hun var fire år gammel, flyttet Jane og hennes familie til Daytona Beach, Florida. Som barn var hun ofte med i teater-produksjoner ved Kennebunkport Playhouse i Kennebunkport, Maine, som broren hennes hadde grunnlagt. På grunnskolen var Morgan aktiv i sang-konkurranser mot andre studenter fra hele Florida. Etter eksamen fra videregående skole begynte hun ved det prestisjetunge Juilliard School of Music i New York hvor hun studerte under Belle Julie Soudant. Hun var bosatt i Europa i mer enn fire år, og oppnådde berømmelse i Frankrike og Storbritannia, men var praktisk talt ukjent i USA. Hun opptrådte blant annet på West End i London. Da Morgan kom tilbake til USA fikk hun flere roller i musikaler på teater og Broadway. Hun spilte i nattklubber i flere amerikanske byer, og supplerte med TV-opptredener og opptredener i Las Vegas og Lake Tahoe. I 1959 var Morgan en av seks deltakere i A Song for Europe. Hun har spilt inn låter på fem språk. Morgan har spilt for Frankrikes president Charles de Gaulle, og for fem amerikanske presidenter, henholdsvis John F. Kennedy, Richard Nixon, Gerald Ford, Jimmy Carter og George W. Bush.

Hennes største hit var Fascination.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm1873586, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jane Morgan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jane Morgan hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jane Morgan hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (en) Jane Morgan på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jane Morgan på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jane Morgan på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Jane Morgan på AllMusic Rediger på Wikidata
* Biografi på Oldies.Com
* Biografi på TV Tome
* Kennebunk Port
* Personal Appearance
* Weintraub Salute

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Klemens VI** (latin *den milde*), født *Pierre Roger* 1291 i slottet Maumont som nå er i departementet Corrèze i Frankrike, død 6. desember 1352 i Avignon) var pave fra 7. mai 1342 til sin død under «pavenes babylonske fangenskap».

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Pierre Roger ble født i slottet Maumont. Han inntrådte som tiåring i benediktinerordenen i La Chaise-Dieuklosteret, studerte en stund ved universitetet i Paris der han tok doktorgrad og siden fikk et professorat. Kardinal Pierre Grouin de Mortemart presenterte ham for pave Johannes XXII, og deretter steg han snart i gradene i kirken.[]

### Abbed, biskop, kardinal

Først ble han abbed ved Saint-Baudile i Nîmes, siden abbed ved Fécamp i Normandie, biskop av Arras og kansler av Frankrike i 1328, opphøyd til erkebiskop av Sens i 1329, og av Rouen i 1330. Han ble gjort til kardinal i 1338 av Benedikt XII, som han etterhvert skulle etterfølge som pave. 

### Pave

Den 7. mai 1342 ble han valgt til pave, og tok da navnet Klemens VI.

Klemens VI fortsatte sine forgjengeres kamp mot Ludvig IV av Bayern. Han fornyet prosessen mot Ludvig i 1343 og bannlyste ham i 1346 samt oppfordret kurfyrstene til å gå til valg av ny keiser. De utropte Karl IV av Det tysk-romerske rike til ny keiser. Klemens trosset alle råd om å forlate Avignon,[] som han i 1348 kjøpte av dronning Johanna I av Napoli. På den annen side lyktes han i 1347 med å styrte Cola di Rienzos velde i Roma. 

For å gjøre seg populær blant romerne og samtidig samle inn penger påbød Klemens i 1343 at hvert femtiende år skulle feires som jubelår.[] Så skjedde i 1350 med en veldig tilstrømming av valfartende pilegrimer. Formålet var også å styrke guelferne, men dette mislyktes.

I 1348-49 ble Avignon rammet av svartedauden, og Klemens utmerket seg da for sin velgjørenhet.[] Rundt om i Europa ble jøder rammet av alvorlige forfølgelser og massakrer av folk som trodde at de var årsaken til pesten. Klemens utstedte flere buller for å beskytte jødene, og lot dem få et fristed i Avignon. Han fordømte også flagellanter.

Klemens VI ble gravlagt ved La Chaise-Dieu, i henhold til eget ønske. I 1526 ble graven skjendet og levningene brent av hugenotter.

Referanser
----------

Kilder
------

* Artikkelen bygger delvis på oversatt materiale fra Catholic Encyclopedia, Volume IV (1908)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clemens VI – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Benedikt XII** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Innocens VI** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Jane Roberts** (født 8. mai 1929 i Saratoga County i New York i USA, død 5. september 1984) var et amerikansk medium som hevdet at hun kanaliserte budskap fra ånden **Seth**.

Roberts hadde et variert men lite påaktet forfatterskap bak seg da hun og ektemannen i 1963 kom i kontakt med et ouijabrett for første gang. Etter dette begynte hun å kanalisere budskap fra Seth. Den første av 10 bøker med dette materialet ble utgitt i 1970. Roberts utga i tillegg også bøker med automatskrift som hun sa at var budskap fra avdøde personer som psykologen William James og maleren Paul Cezanne.

Sethbøkene «regnes som klassikere innen kanaliseringslitteraturen og er særlig kjent for sin behandling av tunge temaer innenfor kosmologi og psykologi. En av Seths teorier er at mennesket lever i mange virkelighetsdimensjoner samtidig og har en flerdimensjonal personlighet. En annen at mennesket skaper sin egen fysiske virkelighet i konkret forstand» Forfatterskapet hadde stor betydning for flere toneangivende personer innen new agebevegelsen, og professor Catherine L. Albanese, University of Chicago, har sagt at Seth skapte omfattende oppmerksomhet om kanalisering i 1970-årene, og at bøkene bidro til «the self-identity of an emergent New Age movement and also augment[ed] its ranks.»

Yale University Library vedlikeholder et arkiv som dokumenterer arbeidet og livet til Jane Roberts, med publiserte skrifter, personlige papirer, korrespondanse og lydopptak av ulike kanaliseringsseanser.

Bøker på norsk
--------------

* *Seth-materialet*. Hilt & Hansteen, 1990. ISBN 82-7413-093-6
* *Din egentlige virkelighet : slik vekker du skjulte krefter i ditt indre til liv og skaper deg en lykkeligere og mer meningsfylt tilværelse*. HIlt & Hansteen, 1996. ISBN 82-7413-352-8

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *American Women Writers: A Critical Reference Guide from Colonial Times to the Present*, 1979, Wikidata Q106787730
2. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 12168204q.
3. ↑  Sitat fra Mehren & Skys innledning i antologien *New Age*, 2007. Utdrag fra *Seth-materialet* (1970) inngår i antologien.
4. ↑  Albanese, Catherine L. (2007). *A Republic of Mind and Spirit: A Cultural History of American Metaphysical Religion*. Yale University Press. s. 501. ISBN 0300110898.

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Jane Roberts – sitater

* Yale University Library *Guide to the Jane Roberts Papers* Arkivert 19. november 2012 hos Wayback Machine.
* sethcenter.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Styreformer** |
| --- |
|  |
| Anarki
Aristokrati
Autokrati
Demokrati
Despoti
Diktatur
Konstitusjonelt monarki
Kleptokrati
Meritokrati
Monarki
Oligarki
Oklokrati
Parlamentarisme
Plutokrati
Presidentsystem
Semipresidentsystem
Teknokrati
Teokrati
Timokrati
Tyranni |

**Kleptokrati** (*Gresk rot: klepto = stjele, krateïn* = *styre*) er en styreform med svakheter som gjør at myndighetspersoner som har vidtgående disposisjonsmakt over det vesentlige av befolkningens eiendom og inntekter, og benytter seg av dette bevisst og urettmessig i egen interesse.

Begrepet ble preget av den franske journalisten og utenrikskorrespindenten Patrick Meney, som med dette mente å beskrive tilstanden i perioden for Sovjetunionens oppløsning og overgangen til Russland, og dermed begynnelsen av Jeltsin-æraen. Land som ofte har blitt betegnet som kleptokratier er Den demokratiske republikken Kongo, Filippinene og Jamaica.

Se også
-------

* Plutokrati
* Transparency International
* FNs konvensjon mot korrupsjon

Referanser
----------

1. 1 2  Bildung, Bundeszentrale für politische. «Kleptokratie». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 6. april 2022.
**Stefan Faldbakken** (født 13. januar 1972) er en norsk regissør.

Han har skrevet og regissert to kortfilmer: *Kosmonaut* og *Anolit*. Han var produsent og assisterende regissør for kortfilmen *Stora och små mirakel*, som ble nominert til Oscar (Best Short Film, Live Action). Han debuterte som regissør av helaftens spillefilm med *Uro* på filmfestivalen i Cannes i 2006. Høsten 2009 gikk han i gang med å regissere den første filmen i den nye omgangen av *Varg Veum-serien*.

Familie
-------

Stefan Faldbakken er sønn av forfatteren Knut Faldbakken og keramiker Gro Honoré Skåltveit og broren til forfatter og billedkunstner Matias Faldbakken. Han er født i England, men familien Faldbakken bosatte seg på Hamar da Stefan var 4 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Uro-regissør til Varg Veum II Arkivert 23. februar 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Uro skaper kunst», aftenposten.no, 19.08.2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stefan Faldbakken på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Stefan Faldbakken i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Stefan Faldbakken på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Stefan Faldbakken på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Faldbakken på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Faldbakken hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Javon** (russisk: Яво́нь) er en elv i Novgorod oblast i Russland og en av sideelvene til Pola fra venstre. Elva er 87 kilometer lang og har et nedbørfelt på 1 230 km².

De største sideelvene til Javon er Kunjanka fra venstre og Tsjernorutsjenka fra høyre. Den største bosetningen ved elven er den bymessige bosetningen Demjansk. 

Javon renner ut ifra innsjøen Veljo i Valdajhøydene. Kilden er for øvrig regulert av en demning. Den øverste delen av elven er turbulent med sterk strøm og mange stryk. Den totale høydeforskjellen fra kilden til munningen er på 148 meter. Etter hvert som Javon nærmer seg munningen renner den saktere. 

Tidligere var elven en del av handelsveien fra Velikij Novgorod ved Volga.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Река Явонь». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 25. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yavon river – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lockheed Modell 8 Sirius** var et en-motors, propelldrevet monoplan designet og bygget av Jack Northrop og Gerard Vultee mens de arbeidet som ingeniører ved Lockheed i 1929. Flyet ble konstruert etter anmodning og i samarbeid med Charles Lindbergh. To versjoner av den samme grunnleggende design ble bygget for United States Air Force, en i stor grad av trematerialer med fast understell, og en i metall og opptrekkbart understell, benevnt Y1C-25 og Y1C-23. Dens grunnleggende rolle var ment å være som et generelt transportfly.

Historie
--------

Tilsammen 15 Sirius ble bygget i 1929 og 1930.

Den første og mest kjente Sirius ble kjøpt av Lindbergh og i 1931 ble ombygget til sjøfly Lindbergh og hans kone Anne Morrow Lindbergh fløy til Det fjerne østen, hvor hun skrev en bok om sine erfaringer: *North to the Orient*. Flyet ble skadet i Hankou, Kina, da det ved et uhell kantret mens det ble firt ned fra hangarskipet HMS «Hermes» (med Lindberghs ombord) og måtte sendes tilbake til Lockheed for å bli reparert.

I 1931 gjennomførte György Endresz og Sándor Magyar en vellykket USA - Ungarn transatlantisk flyvning med en Lockheed Sirius 8A (HA-AAF), «Justice for Hungary».

I 1933 la paret Lindbergh ut igjen med sin Sirius, nå oppgradert med en kraftigere motor, en ny retningsbestemt gyro, og en kunstig horisont. Denne gangen skulle deres rute ta dem over nord - Atlanteren uten noe bestemt mål, men først og fremst for å se etter potensielle nye flyruter for Pan Am.
Under en stopp for tanking i Angmagssalik, Grønland, i et inuittområde ga eskimoene Sirius kallenavnet, «Tingmissartoq» eller *en som flyr som en fugl*. De fortsatte på flyturen og gjorde mange stopp i Europa, Russland, deretter sørover til Afrika, tilbake over det sørlige Atlanterhavet til Brasil og tilbake til New York på slutten av 1933, etter over 30 000 km og besøk i 21 land. Tusenvis av mennesker hadde gått ut for å hilse da de landet.

Flyet sto i American Museum of Natural History i New York fram til 1955, da eierskapet ble overført til National Museum of the United States Air Force i Dayton, Ohio. Det ble gitt til Smithsonian Institution i 1959, og satt på utstilling i National Air and Space Museum da det opprinnelige anlegget åpnet på National Mall i 1976.

Paul Mantz er Lockheed Sirius bilde skip

Operatører
----------

Spanias flagg Spania
* Spanish Republican Air Force

Se også
-------

* Liste over fly bygget av Lockheed

Referanser
----------

1. ↑  "Airplanes and Rockets": Lockheed Sirius History, April 1973."
2. ↑  Donovan, M. Regis.
3. ↑  "Lockheed Sirius "Tingmissartoq", Charles A. Lindbergh."
4. ↑  "Lucky Lindy and His Lockheed Sirius." Arkivert 7. desember 2015 hos Wayback Machine.
5. ↑  Dawson, Brian.
6. ↑  "Lockheed's Early Years, 1912-1940." *centennialofflight.net*, 2013.
7. ↑  Nash, David.
**«Kayleigh»** er en sang av den britiske rockegruppa Marillion. Sangen var med på albumet Misplaced Childhood (utgitt 1985), og ble også gitt ut som single samme år. Sangen ble Marillions største hit og nådde andreplassen på den britiske singellista. I Norge nådde singelen 8. plass på VG-lista, og er til dags dato den eneste av Marillions singler som har plassert seg på den offisielle norske singlelista.

Kayleigh er skrevet av Fish, Steve Rothery, Mark Kelly, Pete Trewavas og Ian Mosley. Teksten er skrevet av sanger Fish, mens åpningsriffet er laget av gitarist Steve Rothery.

> One of my most vivid memories of the time was when my wife to be, Jo, asked me to explain how I came up with my musical ideas, picking up a nearby guitar I started improvising what later became the 'Kayleigh' riff whilst explaining that I tried to combine melody and rhythm. I sometimes wonder if we would have still written 'Kayleigh' if she had asked me if there was anything good on the telly instead!
> 
> 
> Steve Rothery
> 
> 

Fish hadde på et tidspunkt vært sammen med en kvinne ved navn Kay Lee. Sangen var til dels inspirert av bruddet med henne, men også generelt av flere kvinner Fish hadde vært sammen med, og hans dårlige evne til å ta vare på forhold.

> ...the lyric was written about a number of girlfriends, but centred around the one that had meant most to me. When I approached the band with the idea they loved it but were totally against using the name Kayleigh as not only did they all know her well but felt it was too personal!
> 
> 
> Fish
> 
> 

Fish valgte likevel å bruke navnet hennes i sangen, men skrev det om fra Kay Lee til Kayleigh.

Forskjellige utgivelser av sangen
---------------------------------

Både Marillion og Fish som soloartist har hatt Kayleigh med på mange konsertalbum og samleplater. Den opprinnelige versjonen ble utgitt som single i mai 1985 og på albumet Misplaced Childhood i juni samme år. Albumet ble utgitt i remastret utgave i oktober 1998. Sammen med resten av musikken fra Misplaced Childhood finnes sangen på konsertalbumet *The Thieving Magpie* (utgitt i november 1988). I 1995 var Kayleigh blant flere sanger fra Marillion-perioden som Fish spilte inn på nytt til samleplatene *Yin* og *Yang*. Kayleigh er også med i CD-boksen *The Singles '82-'88* (utgitt i 2000).

Kayleigh er også brukt som navn på en av mange billige samle-CD-er med musikk av Marillion.

Referanser
----------

1. ↑  everyhit.com
2. ↑  VG-lista

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om albumet Misplaced Childhood på Marillions nettside Arkivert 3. mars 2007 hos Wayback Machine.
* Sangteksten til Kayleigh på Marillions nettside
Ruiner av Epidaurum
**Epidaurus** (gresk: Επίδαυρος) eller **Epidauros** var en gammel gresk koloni grunnlagt en gang på 500-tallet f.Kr. kalt **Epidaurum** fra 228 f.Kr. da romerne tok makten og byen ble del av romerprovinsen Illyricum, senere Dalmatia.
Den ligger på det sted der den moderne kroatiske byen Cavtat ligger, 15 km sør for Dubrovnik.

Under borgerkrigen mellom Julius Caesar og Pompeius ble byen beleiret av M. Octavius, men ble berget ved konsul Publius Vatinius' ankomst.

Byen ble ødelagt av avarene og av slaviske angripere på 600-tallet. Flyktninger fra Epidaurus kom seg over til øya Laas eller Laus (som betyr «stein» på gresk, og derfra ble senere *Ragusa* grunnlagt (samme navn som laa*s* men omdannet ved rhotasisme), og så utviklet videre til Dubrovnik.

Mane riomerske inskripsjoner er funnet i ruinene, som gravskriften over P. Cornelius Dolabella, som var konsul under Augustus og guvernør av Illyricum. Her er også restene av en romersk akvadukt.

I midddelalderen oppstod byen Cavtat (Ragusa-Vecchia) på stedet.

Referanser
----------

1. ↑  Aulus Hirtius, *De Bello Alexandrino* XIV
2. ↑  Austria: Her People & Their Homelands by James Baker,""... dates back to the sixth century B.c. when the Greeks founded here Epidaurus"
3. 1 2  Wilkes, J. J. The Illyrians, 1992, ISBN 0-631-19807-5, page 216, "... hand, the Deraemestae (30) were formed from several smaller groups in the vicinity of the new Roman colony established at Epidaurum (Cavtat near Dubrovnik). ..."
4. ↑  Researches on the Danube and the Adriatic by Andrew Archibald Paton (1861). Contributions to the Modern History of Hungary and Transylvania, Dalmatia and Croatia, Servia and Bulgaria- page 247
5. ↑  Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, word *λάας (laas)*.
6. ↑  Dalmatia and Montenegro by Sir John Gardner Wilkinson
7. ↑  Notizie Istorico-Critiche Sulla Antichita, Storia, e Letteratura de' Ragusei (published in two vols) by Francesco Maria Appendini.

Litteratur
----------

* Wilkes, J. J. The Illyrians, 1992, ISBN 0-631-19807-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Illyria & Illyrians – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Javier Sosa Briganti** (født 15. februar 1956 i Montevideo i Uruguay, død 24. november 2020 i Asunción i Paraguay) var en uruguayansk-paraguayansk sportsjournalist.

Han var opprinnelig uruguayaner, utdannet og arbeidende som anestesitekniker,[] og samtidig og journalist som dekket fotballkamper i Uruguay. Han slo seg i 1999 til i Paraguays hovedsstad Asunción der han ble kjent radio- og fjernsynsjournalist. Han ble også president for Asociación de Hospitales y Sanatorios Privados del Paraguay («Foreningen for private sykehus og sanatorier i Paraguay»).

Han tok fikk paraguayansk statsborgerskap, og var anestesitekniker og administrerende direktør ved et privat sykehus i den paraguayanske hovedtad. Han var også leder av sportsavdelingen i Radio Centenario y Oriental del Uruguay, sportsansvarlig i Radio 970, kommentator for Radio 1, og kommentator for programmet *Fútbol a lo grande* for Radio 1 de Marzo i Paraguay. Han dekket journalistisk av verdenscupmesterskapene i USA 1994, Frankrike 1998, Korea-Japan 2002, og Copa América i Chile og i andre land. 

Sosa døde i Asunción i Paraguay den 24. november 2020 av komplikasjopner forårsaket av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Ephraim Longworth** (født 2. oktober 1887 i Haliwell i Bolton i England, død 7. januar 1968) var en engelsk fotballspiller for Liverpool FC tidlig på 1900-tallet.
Han startet sin karriere i Bolton Wanderers som var en amatørklubb langt nede i divisjonsystemet på den tiden men gikk senere til Clapton Orient(Har senere byttet navn til Leyton Orient). Det var her Liverpool manager Tom Watson første gang oppdaget hans potensial og i 1910 kom han til Liverpool og gjorde sin debut mot Sheffield United på Bramall Lane den 19. september. Han spilte 370 kamper for Liverpool uten å lage ett mål. Han fikk 5 landskamper for England og var den første Liverpool spilleren som fikk være kaptein på landslaget. Han vant ligatittelen med klubben i 1921-22 og 1922-23. Han la opp i 1928 men etter det var han en tid i Liverpool med en trenerrolle.

Meritter
--------

### Liverpool FC

* 1913-1914 andreplass i FA-Cupen
* 1921-22 Ligaen i England
* 1922-23 Ligaen i England

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Ephraim Longworth på Liverpool FCs offisielle sider
* (en) Ephraim Longworth – på LFChistory.net

  


| * v
* d
* r
Liverpool FCs – Hall of Fame medlemmer |
| --- |
| 
* A'Court
* Balmer
* Barnes
* Bradshaw
* Callaghan
* Clemence
* Cox
* Dalglish
* Goddard
* Hansen
* Hodgson
* Hunt
* Liddell
* Longworth
* McDougall
* McKinlay
* McQueen
* Raisbeck
* Rush
* Scott
* Stubbins
* Yeats

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Walter Harrison ("Ben") Plucknett** (født 13. april 1954 i Beatrice, Nebraska – død 17. november 2002 i Essex, Missouri) var en amerikansk friidrettsutøver, som konkurrerte i diskoskast. 

Plucknett deltok i mange nasjonale og internasjonale konkurranser, og var tatt ut i den amerikanske troppen til OL i 1980 i Moskva, men deltok ikke pga. den amerikanske boikotten av lekene. I 1981 forbedret han verdensrekorden i diskos ved to anledninger, det siste kastet på 72,34 meter ble oppnådd i Stockholm 7. juli. En knapp uke etter den siste rekorden, testet han positivt på nortestosteron, mistet begge rekordene, og ble senere utestengt i 18 måneder. Kastet på 72,34 meter ble stående som amerikansk rekord, og er det fortsatt. Etter at han la opp som diskoskaster på slutten av 1980-tallet, begynte han å delta i strongman-tevlinger, mellom annet de skotske Høylandslekene.

Referanser
----------

1. ↑  query.nytimes.com: «Ben Plucknett, 48, Track Star Who Lost Record After Drug Test»
2. ↑  trackandfieldnews.com: «American Records—Men» Arkivert 13. mars 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ben Plucknett – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ben Plucknett – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Ben Plucknett – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
***Can't Stop the Music*** er en musikalsk filmkomedie lansert i 1980. Den er en tilnærmet biografisk fremstilling av discogruppa Village People, men den er ikke tro mot den sannferdige historien om gruppa. Halve filmens budsjett på $ 20 000 000 ble brukt på en verdensomspennende publisering, men filmen ble allikevel dårlig mottatt av kritikerne, og tjente bra på billettinntekter kun i Australia. Filmen er ansett for å være dårlig på grunn av dårlig skuespill, mangelfull regi og en del rare scener, som den der Steve Guttenberg står på rulleskøyter gjennom New Yorks gater.[]

Handling
--------

Jack Morell (Steve Guttenberg) er en komponist som ser seg om etter et band som kan spille sangene hans. Med hjelp fra sine venner Samantha Simpson (Valerie Perrine) og Ron White (Bruce Jenner), samler Jack en sekstett med macho menn som jobber seg mot toppen i New York City.

Priser og nominasjoner
----------------------

### Golden Raspberry Awards

Filmen ble nominert til hele 7 priser under den første Razzie-utdelingen. Den vant i kategoriene «verste film» og «verste manus». Filmen ble også nominert til «verste 'musikal' i våre 25 første år» til den 25. Razzie-utdelingen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Can't Stop the Music* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Can't Stop the Music* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Can't Stop the Music* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Can't Stop the Music* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Can't Stop the Music* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Can't Stop the Music* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Can't Stop the Music* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Can't Stop the Music* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Detaljert omtale av filmen

Portal: Litteratur
**Benjamin Eugene «Ben» Quayle** (født 5. november 1976 i Fort Wayne i Indiana) er en amerikansk advokat, forretningsmann og republikansk politiker. Han var valgt til Representantenes hus fra Arizonas 3. distrikt 2011–2013.

Han er sønn av USAs tidligere visepresident Dan Quayle og Marilyn Quayle (født Tucker). Han ble født tre dager etter at faren ble valgt inn i Representantenes hus for første gang. Som barn besøkte han og familien ofte president Ronald Reagan i Det hvite hus. Faren var visepresident under George H.W. Bush fra 1989 til 1993.

Ben Quayle har collegeutdannelse i historie fra Duke University fra 1998 og kandidatutdannelse i jus fra Vanderbilt University fra 2002. Quayle var advokat og partner i to advokatfirma før han etablerte Tynwald Capital, der han ble administrerende direktør. Selskapet spesialiserer seg på etablering og overdragelse av småbedrifter. Quayle har også vært involvert i APG Security, som tilbyr sikkerhetstjenester for bedriftsmarkedet.

I 2010 ble Ben Quayle innvalgt i Representantenes hus for Arizonas 3. distrikt. Han var formann i Forsknings-, romfarts- og teknologikomiteens underkomité for teknologi og innovasjon. I 2012 rangerte *National Journal* ham blant de mest konservative medlemmene av Representantenes hus. Han har blitt tildelt priser av National Taxpayers Union, United States Chamber of Commerce og Club for Growth. En revidering av valgdistrikter gjorde at Quayle tapte mot sittende representant David Schweikert i det republikanske primærvalget i Arizonas 6. distrikt høsten 2012.

Etter at han gikk ut av Kongressen har han vært lobbyist.

Referanser
----------

1. 1 2 3   bioguide.congress.gov[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Quayle, Ben (2. juni 2011). «President Reagan's jelly beans» **(engelsk)**. Politico. Besøkt 7. november 2020.
3. ↑  «2011 Vote Ratings. Most Liberal, Most Conservative». *National Journal* **(engelsk)**. 23. februar 2012. Arkivert fra originalen 25. oktober 2012. Besøkt 10. juni 2012.
4. ↑  Taylor, Jessica (5. oktober 2011). «House Democrats Gain With New Arizona Map». *National Journal*. Besøkt 15. juni 2013.
5. ↑  Wilson, Megan R. (24. juni 2013). «Former Rep. Ben Quayle joins lobby firm; won't run in 2014». *The Hill* **(engelsk)**. Besøkt 7. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ben Quayle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ben Quayle hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** US Congress
 |
**«Can't Buy Me Love»** er en sang skrevet av Paul McCartney (men offisielt kreditert Lennon/McCartney) som utgjorde a-siden på The Beatles' sjette singel i Storbritannia (med «You Can't Do That» som b-side). Singlen kom ut 16. mars 1964 i USA, mens den kom ut fire dager etter i Storbritannia. «Can't Buy Me Love» går under begrepet «12-bar blues»

«Can't Buy Me Love» ble innspilt 29. januar 1964 i Pathé Marconi Studios i Paris. Tagning fire ble brukt til videre pålegg av McCartneys vokal og gitarsolo av George Harrison.

Musikere og instrumenter
------------------------

* Paul McCartney: bassgitar, vokal
* John Lennon: akustisk gitar
* George Harrison: sologitar
* Ringo Starr: trommer, maracas

På Anthology 1 (utgitt 1995) er tagning 2 (med gitarsolo fra tagning 1) av «Can't Buy Me Love» inkludert. Den store forskjellen fra singel-versjonen er at Lennon og Harrison gir fra seg svarende kor-setninger. The Beatles har også gitt ut en konsertversjon av «Can't Buy Me Love» som finnes på The Beatles at the Hollywood Bowl, og en versjon de spilte inn for BBC kom med på *Live at the BBC* (utgitt 1994).

The Beatles spilte «Can't Buy Me Love» på turnéer i 1964 og 1965, og den var også med i filmen A Hard Day's Night, mens McCartney har spilt den på sine turnéer fra og med 1989.

Referanser
----------

1. ↑  VG-lista Topp 20 - The Beatles' norske hitsingler
2. ↑  Turner, Steve (2009) *The Stories Behind the Songs 1962 – 1966*, Carlton Books Limited ISBN 978-1-847-32267-8
3. ↑  Martin, George (1995) *Summer Of Love: The Making Of Sgt Pepper*. London: Pan Books (paperback utgave). ISBN 0-330-34210-X s 40
4. ↑  Lewisohn, Mark (1988)*The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 38
5. ↑  *Anthology 1* – opplysninger fra hefte s. 32 som fulgte utgivelsen
**Michael Mathias Johannes Storch** (født 21. april 1883 i Manermiut, død 21. november 1957) var en grønlandsk prest og forfatter. Sammen med Knud Rasmussen er han en av de mest kjente personene fra Ilulissat kommune.

Familie
-------

Hans far var fangstmannen David Storch, og hans mor var Ane Sofie Storch. Han var gift to ganger; først med Ane Jensine Emilie Berthelsen som døde i 1913, og på nytt med Emilie Justine Margrethe Johanne Frederiksen i 1915.

Utdanning
---------

Storch ble utdannet kateket ved Godthåb Seminarium i 1906 og ble ordinert i 1910. Til tross for at han kun hadde gått på bygdeskolen før han tok sin utdanning gikk han ut fra seminariet som en av de meste elevene, med karakteren UG. Han ble derfor valgt ut til å få videreutdanning i Danmark.

Jobb
----

I 1909 ble Storch utnevnt til overkateket i Ilulissat, og i 1911 førsteprest. Som første grønlender fikk han i 1928 tittelen viseprost. 6 år senere ble han prost for Nordgrønland. For sitt virke har han fått både Ridderkorset og Dannebrogsmændenes Hæderstegn. 

Han var en dominerende skikkelse i Grønlands kirke- og utdanningsinstitusjoner. Han styrte kirke- og skolevesenet i hele Nordgrønland, og besørget både utplasseringen av lærer og prester, og utdanningen av disse. Han stod også bak den landsomfattende vekkelsesbevegelsen *peqatigiinniat*. 

Storch var aktivt med i samfunnsdebatten, og kjempet for grønlendernes rettigheter og likeverd med danskene. I 1921 ble han medlem av Grønlandskommisjonen, og fra 1927 til 1933 satt han også i Nordgrønlands Landsråd. 

Som forfatter debuterte han i 1914 med romanen *Sinnattugaq* (SingnagtugaK), som året etter ble utgitt på dansk med tittelen «En grønlænders drøm». Dette var den første romanen som ble utgitt på grønlandsk.

Trivia
------

* Skolen Atuarfik Mathias Storch, som er Diskobuktas største skole, er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Mathias\_Storch[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjarne Madsen. «Berømte bysbørn». Ilulissat kommune. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 03.02.2008.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi av Mathias Storch på Inuit.uqam.ca
* Bilder av Mathias Storch

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
28cm SKL 45 kanon nord på Husøya. Foto: Bundesarchiv, Bild 101I-113-0024-21 / Ehlert, Max / CC-BY-SA 
Ammunisjonsbunker ved MAB Husøya Foto: Bundesarchiv, Bild 101I-113-0024-28 / Ehlert, Max / CC-BY-SA 
**MAB 1./507 Husøya** eller MKB 1/507 Husöen, var et tysk marinekystfort på Husøya i øygruppen Tarva i Ørland kommune på kysten av Sør-Trøndelag. Fortet var underlagt artillerigruppe Örlandet og var utrustet med 3 stk 28 cm SKL/45 kanoner med en rekkevidde på nesten 35 km. Batteriet var opprinnelig oppsatt på kysten av Østersjøen under navnet MKB Goeben, men ble i mars 1941 flyttet til Husøya. Selve fortet hadde vært under bygging siden sommeren 1940.

I løpet av andre verdenskrig var det over 2000 tyske soldater stasjonert på den lille øya i tillegg til et stort antall krigsfanger som sto for byggingen av mye av fortet.

Etter krigens slutt tok det norske kystartilleriet over fortet og det var en stund planlagt at Husøya kystfort skulle inngå i kystartilleriets faste oppsetting. Etter en ulykke under prøveskyting ved kanon 3 der kanonen ble sprengt i fillebiter 21. november 1945, ble de videre planene for Husøya som kystfort i det norske kystartilleriet skrinlagt. Sprengningsulykken kostet de to norske soldatene, fenrik Sigurd A. K. Røssevold og våpensmed Junge livet. I tillegg mistet seks tyske soldater livet, inkludert overløytnant Heitmann. Tre ble hardt skadet.

I dag er fremdeles de de tyske etterlatenskapene svært synlige i terrenget med en rekke større og mindre bunkere, kanonstillinger og brakkegrunnmurer. 

* Inne i bunkeren som huste Mamuttradaren.Inne i bunkeren som huste Mamuttradaren.
* Observasjonspost på vestsiden av øya.Observasjonspost på vestsiden av øya.
* Betongbyging på et av jordene.Betongbyging på et av jordene.

Referanser
----------

1. ↑  Klar til strid – Kystartilleriet gjennom tidene, Kystartilleriets offisersforening. Side 260
2. ↑  Kystartilleriet under Den annen verdenskrig Asbjørn Ribsskog

Litteratur
----------

* Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. s. 62. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MAB 1./507 Husøya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* MKB 1./507 Husöen - Tarva, Bjugn

| * v
* d
* r
Artillerigruppe Örlandet MAA 507 |
| --- |
| 
* HKB 16./975 Hovde
* HKB 19./975 Storfosen
* HKB 18./975 Hoö
* MAB 1./507 Husöen
* MAB 4./507 Örlandet

 |

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**«Dyrisk drivkraft»** (engelsk: «***Animal Spirits***») er et uttrykk John Maynard Keynes benyttet i boken sin fra 1936 *Allmenn teori om sysselsetting, rente og penger* for å beskrive følelser som influerer menneskelig adferd. 

Den opprinnelige passasjen av Keynes lyder:

> "Even apart from the instability due to speculation, there is the instability due to the characteristic of human nature that a large proportion of our positive activities depend on spontaneous optimism rather than mathematical expectations, whether moral or hedonistic or economic. Most, probably, of our decisions to do something positive, the full consequences of which will be drawn out over many days to come, can only be taken as the result of animal spirits – a spontaneous urge to action rather than inaction, and not as the outcome of a weighted average of quantitative benefits multiplied by quantitative probabilities."
> 
> 

I norsk oversettelse:

> "Selv når vi ser bort fra ustabilitet på grunn av spekulasjon, så har vi ustabilitet på grunn av de trekkene ved menneskets natur som gjør at en stor del av våre aktive handlinger er grunnet på spontan optimisme heller enn matematisk forventning av enten moralsk, hedonistisk eller økonomisk karakter. De fleste av våre beslutninger om å gjøre noe aktivt, hvis fulle konsekvenser vil realiseres først over lengre tid, kan sannsynligvis bare sees som resultatet av en dyrisk drivkraft – en spontan drift til handling heller enn uvirksomhet, og ikke som utfallet av et vektet gjennomsnitt av kvantitative gevinster multiplisert med kvantitative sannsynligheter."
> 
> 

I tidsskriftet Samfunnsøkonomen i 2010 skriver Hans Olav Melberg at "dessverre, [er] begrepet [] mer rikt på farge enn innsikt" og fortsetter: "det er i tillegg svært uklart hva som menes og i hvor stor grad det kan forklare økonomiske svingninger og det blir derfor misvisende når det trekkes frem som et sentralt og viktig bidrag hos Keynes." Ifølge Jansen, Nilsen og Strandenes (2011) rydder [Melberg] opp i økonomers sprikende tolkning at *animal spirits* begrepet eller, som det står skrevet «tolkningene spriker nesten like mye som Bortens velkjente staur».

Referanser
----------

1. ↑  John M Keynes, *The General Theory of Employment, Interest and Money*, London: Macmillan, 1936, pp. 161-162.
2. ↑  Melberg, Hans Olav (2010), «Animal Spirits: Fargerik tomhet?», *Samfunnsøkonomen* **64** (2): 4-10
3. ↑  Jansen, Eiliv S.; Nilssen, Tore; Strandenes, Siri Pettersen (2011), «'Animal Spirits: Fargerik tomhet?' vant Artikkelprisen for 2010», *Samfunnsøkonomen* **65** (1): 48-50

Litteratur
----------

* John M Keynes, *The General Theory of Employment, Interest and Money*, London: Macmillan, 1936, s. 161-162.
**Lockheed X-7** var et amerikansk ubemannet eksperimentfly.

Historie
--------

X-7 var designet for å teste ut høyhastighets ramjet-motorer for USAs forsvar. Den første flyvningen fant sted ved Holloman Air Force Base 26. april 1951 med en 20-tommers Wright Aeronautical ramjet. X-7 hadde ingen stabilitetsproblemer, og ble en arbeidshest i utviklingen av ramjet-prinsippet. De 130 testflyvningene strakk seg over et tidsrom på 9 år, og en mengde testdata ble generert. Den høyeste flyvningen var på 106 000 fot.

I alt 8 X-7 og XQ-5 er bevart. De står utstilt i Sunnyvale, White Sands Missile Range, Holloman Air Force Base i New Mexico, ved *Planes of Fame Museum* i Chino, California, og ved *National Air Force Museum* i Dayton, Ohio.

Formål
------

Hovedformålet med X-7 var å teste ut ulike ramjet-motorer. I tillegg ble forskjellige drivstofftyper og tilsetninger utprøvd, som for eksempel bor-basert drivstoff. Den høyeste hastigheten X-7 ble oppnådd 17. april 1958, og var Mach 4,31 (4 630 km/t). Dette var hastighetsrekord for motorer som forbrenner luft, en rekord som står den dag i dag. Varmebelastningen denne hastigheten medførte, gjorde at konstruksjonen ble så svekket at flyet brøt sammen i luften.

Design
------

X-7A-1 slippes fra moderflyet, et B-29 Superfortress
Det var i alt fire forskjellige hovedvarianter, og alle hadde rakettmotor for å bringe X-7 opp i tilstrekkelig hastighet for at ramjet-motoren skulle virke. Kroppen var bygd av stål, og designet for hastigheter opp til Mach 3. X-7 greide imidlertid langt høyere hastigheter, noe som medførte problemer på grunn av friksjonsvarme. Et Boeing B-29 Superfortress, og senere et Boeing B-50 Superfortress ble brukt for å gi X-7 starthøyde og fart. Deretter startet en faststoff rakettmotor som akselererte den opp til nødvendig hastighet for at ramjet-motoren kunne virke. Etter endt flyvning dalte X-7 ned i en fallskjerm med nesespydet først. Dette nesespydet hindret ødeleggelse av motorene, og gjorde at flyet kunne gjenbrukes.

### Varianter

* **X-7A-1** var optimalisert for å teste ramjet-motorer med diameter 20-28 tommer.
* **X-7A-3** kunne ta større motorer
* **X-7B** som stort sett var identisk med X-7A-3, men var designet for å teste kommunikasjonsutstyr
* **XQ-5** som var en høyhastighets mål-drone for bruk i store høyder

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 13) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 19. mars 2015
* NASA History Division – Facing the Heat Barrier: A History of Hypersonics (side 93) T. A. Heppenheimer. Utgitt 2007 (pdf) Besøkt 19. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
Jonas var født og oppvokst ved Hassel Jernværk i Øvre Eiker. Dette bildet er fra 1805.
 **Jonas Peter Severin Collett**  (født 10. mai 1830 i Øvre Eiker, død 2. desember 1904 i Kristiania) var en norsk telegrafipionéer og embetsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Christine Stillesen (1803–1875) og Peter Collett (1799–1875) som var sønn av Peter Collett (1766–1836) som var sønn av Peter Collett (1740–1786) som var sønn av Peter Collett (1694–1740), og av slekten Collett.

Jonas ble født på farfarens eiendom Hassel Jernværk. Efter å ha blitt student i 1849 ble det examen philosophicum i 1850 før han i 1851 oppnådde et stipend for å studere mineralogi i områdene ved Røros. Så ble han amanuensis hos *den metallurgiske docent*.

Han var i 1854 blant de første elever som ble sendt til Sverige for utdanning hos fysikkprofessor Erik Edlund (1819–1888) og stasjonssjef E. Preumayr i Stockholm. De andre var J. L. Fugllie, C. J. Hwallmann og Conrad Bagge.

### Karriere

Etter kurset ble Collett og Bagge stasjonert ved telegrafen i Drammen, og den 21. mai 1855 sendte han et telegram til telegrafdirektøren, det eldste bevarte norske telegram.

I 1857 var inspektør i Fredrikshalds telegrafidistrikt, og sjef for montør- og anleggsgruppen da man innførte telegrafi til Lillesand. Fra 1858 til 1869 var han i toppledelsen ved Christiania Telegrafdistrikt som telegrafinspektør.

Collett, som i 1862 hadde vært på studiereise i London for å se på det siste innen kabler, ble raskt landets fremste kabelekspert og tilstede i Arendal i 1867 da de førte i land den første trans-skagerrakske kabel med kabelskipet «Chevy Chase». Fra 1869 var han telegrafintendant. En intendant er en bestyrer og en som har oppsyn med installasjoner. Collett ble kanskje mest kjent da han var direktør for Telegrafverket en kort periode i 1892. Stillingen var midlertidig 2. august til 20. november. 

Jonas Peter Severin var også gift, først i Lillesand i 1867 med overtollbetjentdatter Anna Marie Due (1839—1873) fra Flekkefjord, så i 1874 med Sofie Haslund (1847—1875) og i 1880 med Johanne Habersdorff Brock (1834) fra Ullensvang, som var lærerinne og fra 1876 sertifisert telegrafist. Deres datter Cathrine (1881–1963) ble gift med høyesterettsadvokat Jacob Brock Utne (1867–1954).

Referanser
----------

1. ↑  Collett, Alf (1844-1919) (1872). *Familien Collett: efterretninger*. Christiania: [A. Collett].
2. ↑  Bugge, F. (1885-1968) (1890). *Den norske Statstelegrafs Grundlæggelse og Vækst*. Christiania.
3. ↑  Rafto, Thorolf (1922-1986) (1955). *Telegrafverkets historie 1855-1955*. Bergen: John Grieg.
4. ↑  Rosenberg, Kjell (1910-) (1990). *Lillesand historie*. [Lillesand]: Lillesandsposten.
5. ↑  Bestorp, Evert (1990). *Oslotelefonen 1880-1985*. [Oslo]: Oslo teledistrikt.
**M60** er den siste stridsvognen i den amerikanske serien med stridsvogner kalt Patton. Den er bestykket med 105 mm kanon. I det amerikanske forsvaret overtok M60 for M48 Patton.

M60 har ellers vært i tjeneste med Bahrain, Egypt, Hellas, Iran, Israel, Italia (hvor den også ble lisensprodusert av OTO Melara), Jemen, Jordan, Oman, Spania (bare broleggervarianten), Saudi-Arabia, Singapore (bare som brulegger og ingeniørkjøretøy), Sudan, Taiwan, USA og Østerrike

Historie
--------

M60 er en videreutvikling av M48. De første prototypene sto klare i 1958. De første produksjonskjøretøyene ble produsert av Chrysler i deres anlegg i Delaware. Fra 1960 foregikk produksjonen i Detroit, også på Chryslers anlegg, som senere ble overtatt av General Dynamics.

Da produksjonen ble avsluttet i 1987 hadde over 15 000 kjøretøyer blitt produsert for amerikansk bruk og eksport.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget. 

Kanonen er en M68 105 mm som er stabilisert og kan eleveres fra -10° til +20°. 63 skudd bæres i vogna, og kan være av typene APFSDS, APDS, HESH, HEAT eller røyk. En 7,62 mm mitraljøse sitter koaksialt med hovedskytset, og en 12,7 mm mitraljøse er tilgjengelig i et minitårn over vognførerens luke.

Motoren er en Teledyne Continental AVDS-1790-2C 12-sylindret luftkjølt dieselmotor som yter 750 hk ved 2 400 omdreininger i minuttet. Drivstoffkapasiteten er på 1 420 liter. Den er montert bak i skroget.

Varianter
---------

M60Den første produksjonsvarianten. Tårnet var ganske likt M48. Over kanonen var det montert en lyskaster for synlig/infrarødt lys.
M60A1Erstattet M60 i produksjon fra 1962. Ny type tårn.
M60A2Nytt tårn med 152 mm kanon/rakettkaster (se M551 Sheridan). Trukket fra tjeneste.
M60A3Siste produksjonsmodell for den amerikanske hæren. Mange M60A1 ble oppgradert til A3-standard. Termiske nattsikter.
Israelske varianterDe fleste utstyrt med Blazer reaktivt panser, eksternt montert 7,62 mm mitraljøse for vognkommandøren, 12,7 mm mitraljøse over hovedskytset og andre røykgranatkastere.

Andre kjøretøyer basert på M60-chassis
--------------------------------------

M728 Combat Engineer VehicleIngeniørkjøretøy.
M60A1 AVLBBrolegger.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) M60 tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* GlobalSecurity.org om Patton (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |