recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pilies gatve med utsikt til Gediminastårnet
**Pilies gatve** («Slottsgaten») er et av de historiske hovedgatene i Gamlebyen i Vilnius, hovedstaden i Litauen.

Den er ganske kort, og går fra Katedralplassen til Rådhusplassen.

Pilies gatve er Vilnius' mest populære marked for tradisjonell folkekunst, med en rekke boder for suvenirer og kunsthåndverk. Det er også en rekke ravbutikker, motebutikker, kafeer og spisesteder i gaten.

Pilies gatvė er kjent for Kaziukasmessen som holdes første søndag efter St. Kasimirs dag, 4. mars, med deltakelse av kunsthåndverkere og folkemusikere fra hele Litauen, samt salg av matvarer som rugbrød, honningkaker, kjøtt og meieriprodukter, honning, øl og tradisjonell kvas *(brød-drik)* (litauisk: *Gira*).

Opptog og andre begivenheter i Vilnius henlegges som regel til Pilies gatve, både regelmessige som til jul, påske, uavhengighetsdagen, eller også spontane opptog som for å feire når det litauiske basketballaget har vunnet en viktig seir.

Vilnius universitet ligger mellom Pilies gatvė og Universiteto gatvė («Universitetsgaten»).

I Pilies gatve nr. 26 ligger Underskrivernes Hus (litauisk: *Signatarų namai*). Her ble Litauens uavhengighetserklæring underskrevet 16. februar 1918. Underskrivernes Hus har siden 2000 været museum.

Galleri
-------

* Pilies gatvė er populær markedsplass for kunsthåndverk og malerierPilies gatvė er populær markedsplass for kunsthåndverk og malerier
* Pilies gatvė med utsikt til GediminastårnetPilies gatvė med utsikt til Gediminastårnet
* Pilies gatvė nr. 26, Underskrivernes HusPilies gatvė nr. 26, Underskrivernes Hus
* Kaziukasmessen i 2003Kaziukasmessen i 2003

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pilies Street in Vilnius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Paratrea plebeja*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne grå arten forekommer i den østlige halvdelen av Nord-Amerika.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 60 – 75 mm), grå svermer. Kroppen er kort spoleformet. Brystet har svarte og hvite kanter, bakkroppen er smal, svart midtstripe, på sidene er den svart med hvite flekker. Forvingene er grå med fire korte, svarte lengdestreker, bakvingene mørkegrå med diffuse, lyse og mørke felter ved roten. Larven er lysgrønn med lyse skråstriper på siden. Hornet på bakkroppen er kort og blåaktig.

Levevis
-------

Larven lever på plantene *Campsis radicans*, *Tecoma stans*, syrin og pasjonsblomst.
De voksne svermerne besøker blomster.

Utbredelse
----------

Den østlige delen av Nord-Amerika, fra Connecticut i nord til Veracruz, Mexico i sør, vestover til Texas og Oklahoma.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Paratrea plebeja*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Paratrea plebeja* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Paratrea plebeja* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Paratrea plebeja* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Paratrea plebeja* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Paratrea plebeja* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Paratrea plebeja* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Paratrea plebeja* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Pilemostoma*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, oval, halvblank, gulaktig eller rødlig skjoldbille med variable, svarte tegninger, noen ganger nesten helt svart. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Oversiden er fint punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten lever på planter i slekten *Inula* i kurvplantefamilien.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom-Europa og videre østover til Mongolia. Den skal også være funnet i Nord-Amerika (innført?).

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Pilemostoma*** Desbrochers, 1891
							+ *Pilemostoma fastuosa* (Schaller, 1783)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Pilemostoma* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pilemostoma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pilemostoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Pilemostoma* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Pilemostoma* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Pilemostoma* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Pilemostoma* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pilemostoma* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pilemostoma* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Paratiberioides*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse
----------

Slekten er endemisk for Sulawesi.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Paratiberioides*** Iwase, 1994
						* *Paratiberioides laminatus* (Hincks, 1938)
						* *Paratiberioides mandibularis* (Heller, 1900)
						* *Paratiberioides mirabilis* Iwase, 1994
						* *Paratiberioides similis* Iwase, 1995
						* *Paratiberioides trajae* Iwase, 1994

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Paratiberioides* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Paratiberioides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Paratinus femoralis*** (Erichson 1840) er en bille i delgruppen (underfamilien) blærebiller i familiegruppen børstebiller, som har oppblåsbare blærer nær forhjørnene av brystskjoldet og på sidene av bakkroppen. Den er ikke registret i Norge, men finnes i Norden, hvor den er slektens eneste representant.

Utseende
--------

Kroppen er 3,8-4 millimeter lang. Antennene er festet like ved eller noe foran fasettøynene. Antennene har elleve ledd selv om det synes som om det bare er ti ledd. Dekkvingene slutter ved sidekanten og mangler en innoverbøyd fortsettelse litt inn under bakkroppen. Beina er ganske slanke, alle føtter har fem ledd.

Levevis
-------

*Paratinus femoralis* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 79. (344 sider) ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Paratinus femoralis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* *Paratinus femoralis* - Fauna Europaea - om europeiske dyr
**Pilgrimstad** er et tettsted i Bräcke kommune i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. Det ligger ved den nordvestre enden av Revsundssjön, rundt 30 kilometer sørøst for Östersund. I 2010 hadde tettstedet 386 innbyggere.

Pilgrimstad ligger ved E14 mellom Sundsvall og Östersund. Stedet har fått navn etter pilegrimene som på vei til Olav den helliges grav i Nidaros (Trondheim) stoppet ved *pilegrimskilden* og drakk av det rene vannet.[]

Tettstedet Pilgrimstad vokste opp omkring et sagbruk som ble anlagt i 1905. Dette ble i 1952 erstattet av en sponplatefabrikk. Eier var skogselskapet Bergvik och Ala. Fabrikken ble nedlagt i 1986, og i fabrikklokalene er det i dag etablert flere mindre virksomheter, blant annet en husfabrikk og et mikrobryggeri, Jämtlands Bryggeri.

Sponplatefabrikken i Pilgrimstad ble kjent som den siste industrivirksomheten Olof Palme besøkte før han ble drept.[]

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Folkmängd i tätort och småort per kommun 2010». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 26. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Pilgrimstad.se (lokalt nettsted)
* Bräcke kommune

  


| * v
* d
* r
Bräcke kommune i Jämtlands län i Sverige |
| --- |
|  | Bräcke **·** Gällö **·** Kälarne **·** Pilgrimstad |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
Ørslev Kloster sett fra haven ca. 1900
**Ørslev kloster** ligger i Skive kommune i Danmark. Det er første gang nevnt i 1275, men er antageligvis grunnlagt tidligere. Det var et nonnekloster under benediktinerordenen. Ved reformasjonen ble det krongods, men nonnene fikk i første omgang lov til å bli boende. I 1584 eide klosteret 52 gårder, 10 mindre gårder, 27 hus og én mølle. 

Hovedbygningens 3 fløyer utgjør sammen med kirken en firefløyet gård hvor en del går tilbake til middelalderen, men med store ombygninger underveis, blant annet i 1700-årene ved arkitekt Nicolaus Hinrich Rieman. Ladebygningene brant i 1749, men ble gjenoppbygget 1750.

I 1920-årene var godset svært forfallent. Da komtesse Olga Sponneck overtok eiendommen i 1934 fikk hun iverksatt en restaurering i samarbeid med Nationalmuseet. Ved Olga Sponnecks død gikk klosteret over til et legat som fikk i oppgave å bevare stedet for fremtiden som barokkherregård med kulturell benyttelse. *Komtesse Olga Sponnecks Legat* eier fortsatt eiendommen som i dag drives av en forening som et arbeidsrefugium.

I dag råder Ørslev kloster over ca. 2 hektar park. Ørslev kloster er fredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sag: Ørslev Kloster» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 16. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Ørslev Kloster

Portal: Danmark


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Quadrantidmeteorer den 3. januar 2009
**Quadrantidene** er en meteorsverm som varer fra 1. til 6. januar hvert år, og som når sitt høydepunkt 3. januar. Antall meteorer som kan bli sett fra denne svermen per time, kan være like høy som fra perseidene i august og geminidene i desember. Meteorer er likevel ikke sett så ofte som i de andre to svermene, fordi høydepunktet er svært sterkt, og noen ganger bare varer noen timer.

Meteormengden overgår 50% av deres høyeste verdi i bare ca 8 timer, sammenlignet med to dager for perseidene. Dette betyr at strømmen av partikler som produserer denne svermen er svært smal, og utgår fra et legeme med en omløpstid på 500 år. Kilden ble av Peter Jenniskens i 2003 forsøkt identifisert som småplaneten 2003 EH1, som igjen kan være relatert til kometen C/1490 Y1 som ble observert av kinesiske, japanske og koreanske astronomer for rundt 500 år siden. En annen forslått kilde er kometen 96P/Machholz.

Punktet hvorfra svermen utstråler, befinner seg i et område innenfor stjernetegnet Bjørnevokteren, mellom håndtaket til Store bjørn og firkanten av stjerner som utgjør hodet i konstellasjonen Dragen. Meteorsvermen er best sett på den nordlige halvkule, hvor den kan bli sett ned til -51 breddegrad.

Referanser
----------

1. ↑  «Does the published meteor rate for a shower really represent what I should expect to see?». American Meteor Society. Besøkt 29. desember 2012.
2. ↑  Jenniskens, Peter (2004). «2003 EH1 Is the Quadrantid Shower Parent Comet». *The Astronomical Journal*. 127 (5): 3018–3022. Bibcode:2004AJ....127.3018J. doi:10.1086/383213.
3. ↑  «Stellar Meteor Shower Jan. 3». Space.com. Besøkt 3. januar 2009.
4. ↑  «Quadrantid meteor shower». NASA Meteor Watch on Facebook. 26. desember 2012. Besøkt 29. desember 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Portalikon | Portal:Astronomi  |

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Hard-top** er en betegnelse som har to betydninger innen samme felt. Det kan enten bety avtagbart, solid tak til en cabriolet, eller en bestemt type bilkarosseri med fast tak av en spesiell utførelse. Det kan også bety avtagbart, solid tak til en båt.

Hardtop karosseri
-----------------

I denne sammenhengen betegner "hardtop" en biltype med to eller fire sidedører, ståltak og A- og C-stolper som bærer dette. Dørene har ikke vindusrammer, noe som innebærer at biltypen får store sammenhengende vindusflater på sidene ettersom taket kun bæres av de fire hjørnestolpene foran og bak. Betegnelsen er i sin opprinnelse amerikansk, men er også brukt i Europa. 

Ford Taunus 20M P5 hardtop

En typisk hardtop er en sportslig bil med to dører og konvensjonelt bagasjerom, men firedørs utgaver er ikke uvanlig og det finnes også hardtop stasjonsvogner. 

1957 Mercury Commuter

Avtagbar hardtop
----------------

I sin opprinnelige betydning betyr hard-top en overdel som kan tas av og bilen brukes «toppløs» når vær eller klima ligger til rette for det. En hard-top av denne typen kan høre til bilen originalt eller være et ettermarkedsprodukt til biler som ikke har det originalt. Mange biler har soft-top i tillegg, altså løsninger med mykt, sammenleggbart tak. Det er imidlertid også eksempler på biler med avtagbart tak som ikke har slike, f.eks Triumph Herald. Mange biler ble levert originalt med begge løsninger, semi-permanent hard-top for vinterbruk og lettbetjent soft-top for den varme årstid Et eksempel er Toyota MR2. 

1957 Ford Thunderbird 

Det finnes også hard-top typer som fungerer som kalesjen gjør på en vanlig cabriolet. Bilen ser ut som en vanlig bil helt til man trykker på knappen som er til å legge taket nedi bagasjerommet. Den første bilen som kom med dette var Peugeot 402, men det kanskje mest berømte eksemplet er Ford Skyliner. 

1957 Ford Fairlane 500 Skyliner
**Ernesto Martínez Hernández** (født 20. november 1951, død 7. januar 2007 i Pedro Betancourt) var en cubansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva. 

Martínez vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1976 i Montréal. Han var med på det cubanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen og Polen. Cuba tapte semifinalen mot Sovjetunionen med 0-3 men vant bronsefinalen over Japan med 3-0. Martínez spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Bronse Bronse i volleyball menn Cubas flagg Cuba

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Ernesto Martínez – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Ernesto Martínez – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ernesto Martínez – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Ernesto Uruchurtu Peralta** (født 28. februar 1906 i Hermosillo i Sonora, død 8. oktober 1997 i Mexico by) var en meksikansk politiker som representerte Partido Revolucionario Institucional.

Han kom fra en innflytelsesrik familie med politikere både på mors- og farssiden, og brødrene hans gikk også inn i politikken.

Han vokste opp og gikk på skole i Hermosillo, og etter endt skolegang dro han til Mexico by for å studere. Han utdannet seg til jurist, og på universitetet kom han inn i en omgangskrets som skulle bli toneangivende i Mexicos politiske liv gjennom en årrekke; kretsen rundt den senere presidenten Miguel Alemán. Etter å ha tatt juridisk embetseksamen etablerte imidlertid Ernesto Uruchurtu seg som advokat i hjemdistriktet Sonora. Han ble så utnevnt til dommer, og i 1937 ble han høyesterettsdommer. Samme år fikk han sitt første politiske verv. I 1939 flyttet han tilbake til hovedstaden, for å tiltre en stilling som juridisk rådgiver i landbruksdepartementet. Han fikk deretter ulike betrodde oppgaver, ikke minst som sin gamle klassekamerat Alemáns nære støttespiller. Da Alemán i 1940 innledet sin kampanje for å bli valgt til president i Mexico, ble Uruchurtu sentral i kampanjeledelsen. Alemán stilte som kandidat for partiet PNR, men fikk gjennomslag i PNRs nasjonalråd for sitt ønske om en omlegging som innebar at partiet skiftet navn til PRI. I 1946 ble Uruchurtu valgt til PRIs første generalsekretær.

Ernesto Uruchurtu var guvernør i Mexicos føderale distrikt fra 1952 til 1966. Under Uruchurtus styre ble det gjenomført en viktig omlegging av veinettet i Mexico by, som blant annet omfatta forlengelser av viktige avenyer som Paseo de la Reforma.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Camp, Roderic Ai (11. november 2010). «The Fall and Rise of Party Militants». *The Metamorphosis of Leadership in a Democratic Mexico* **(engelsk)**. Oxford University Press. s. 61. ISBN 978-0-19-978080-8. «There is perhaps no better example of a successful PRI party activist's career on both the state and national leven than that of Ernesto Uruchurtu Peralta, who made good in the executive branch, succeeding in serving four different presidents.»
2. ↑  Gárate Uruchurtu, Alejandro (18. juli 2017). «Uruchurtu. Una familia con tradición | UNILIDER.EDU.MX» **(spansk)**. Besøkt 18. april 2021. «Personajes disímbolos pues hubo desde comerciantes, prestamistas y/o banqueros de su época y agricultores como mi chozno, fundador de la dinastía en México, Pedro Matheo Uruchurtu Eyurbide; distinguidos militares como mi tatarabuelo Mateo Uruchurtu Días; y diversos partícipes en la vida política y administrativa de de México como mis tíos abuelos Gustavo Adolfo y Ernesto Uruchurtu Peralta.»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
*Quadrilatero*s fire befestninger
***Quadrilatero*** («Firkanten») er det tradisjonelle navnet som ble gitt på det forsvarssystem keiserdømmet Østerrike etablerte i kongedømmet Lombardia-Venetia, hvor befestningene i Peschiera, Mantova, Legnago og Verona mellom elvene Mincio, Po og Adige. I perioden mellom slutten av Napoleonskrigene og revolusjonsåret 1848 var disse de eneste fullt moderne og bevæpnede befestningene innen keiserdømmet.

Fra rundt 1850, ble den nye jernbanen mellom Venezia-Milano brukt til forsyninger og forsterkninger til posisjonene.

Erfaringene fra den andre italienske frigjøringskrig i 1859, da den italienske hæren tok i bruk rifler for første gang, måtte østerrikerne bygge en ny forsvarslinje bestående av åtte befestninger, rundt 4 kilometer bak hovedlinjen, dreiende rundt Verona, og denne sto ferdig våren 1866, rett i forkant av utbruddet av den tredje italienske frigjøringskrig.

Se også
-------

* Den tredje italienske frigjøringskrig
* Italias samling

Referanser
----------

1. ↑  Rothenburg, G. *The Army of Francis Joseph*. West Lafayette: Purdue University Press, 1976. s 18.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Ørstabunaden: kjolen m/lomme
**Ørstabunaden** er en bunad for Ørsta på Søre Sunnmøre. Omtalen her gjelder for *kvinnebunaden*, men det finnes også en herrebunad og en jentebunad.

Bunadsnemnda
------------

Etter at det i lang tid hadde blitt samlet inn tekstiler og gamle broderi i bygda, ble kvinnebunaden ferdig utarbeidet i 1946-47 av **Nemnda for Ørstabunaden**. Sentralt i arbeidet var ørstakvinnene Mina Velle, Johanne Bøe, Signe Garmo, Elisabeth Krøvel og Nicco Ørstavik. Resultatet av dette arbeidet ble summert opp i et brev fra 1947. Kunstmaler Karl Straume var med på arbeidet med å tegne ut rosene etter de gamle mønstrene.

Utforming
---------

Særmerkt for Ørstabunaden er at den ikke har forklé, der de ni store rosene er brodert nede på selve skjørtet. En mente at fra gammelt av ble det ikke brukt forklé med prydsøm i Ørsta, derimot sa de gamle at *stakken var blå og krota derpå*. Derfor har ikke bunaden forklé.

Bunaden skal være i svart eller mørkt blått ullstoff, og det hører til en kollelue og en kép som er utarbeidet etter det en før kalte kirkekåpe. Bunadskjolen er utformet i tradisjonell «sunnmørs-stil».

Prydsømmen på bunaden er utarbeidet etter et rikt utvalg av gamle mønstre og blir utformet slik: brodért bård rundt stakken nede, brodérte roser på ryggstykket, livstykket, lommen og beltet. Til prydsømmen er det brukt ulltråd i 10 farger, og disse er kopiert så godt som råd er etter gamle brodéri.

For brodéring av Ørstabunaden blir det anvendt fem typer brodéri-teknikker: kvitsøm, kjedesting, silkesting, plattsøm, kontursting og knutesting (det er regnet som valgfritt om en vil brodére med knuter, eller bruke kvite perler).

Tilbehør
--------

Av bunadsølv er spesielt utarbeidet for Ørstabunaden en halsknapp og mansjett-knapper, etter mønster fra en knapp som i sin tid ble laget av en smed fra Brekke i Ørsta. En ny sølje er laget spesielt for Ørstabunaden, med motiv fra broderiet på bunaden. Lommelåset er i messing, og er formet etter en gammel (1809) lås fra Moe i Ørsta.

Ørstaskjorta
------------

Skjorta til Ørstabunaden skal ha hullsømfald på erme-linningene, rundt omkring halsen og i åpninga framme. På skulderlaskene har skjorta kvitt broderi. Skjortesoffet skal være i 18-tråds hel-lin.

Referanser
----------

1. ↑  Brevet fra 1947 Arkivert 2016-02-16, hos Wayback Machine. Den første bunadsnemnda

Eksterne lenker
---------------

* Norsk institutt for bunad og folkedrakt
* *Broderte bunader* av Anne Kristin Moe og Laila Durán (Tanum 2014)
Nordendorf-fibula I
Nordendorf-fibula II
**Nordendorf-fibulaene** er to alemanniske fibulaer av sølv, bøyelige dekorerte draktspenner (samme prinsipp som en sikkerhetsnål) funnet i 1843 i Nordendorf i nærheten av Augsburg i Tyskland. Det ble funnet to fibulaer i samme kvinnegrav, på en alemannisk gravplass med 448 graver på rad. Kvinnegraven kom for en dag under byggingen av jernbanen mellom Augsburg og Donauwörth.

Utover spennenes kunstneriske og håndverksmessige verdi, har de betydning på grunn av runeinskripsjonen som gjør dem til en av svært få skriftlige kilder til sørgermansk mytologi.

Inskripsjon
-----------

Dette var den første innskriften av eldre runer funnet i Tyskland. Dette er også den eldste bevarte innskriften som omtaler Odin og fastslår at dyrkelsen av ham hadde nådd Tyskland på slutten av 500-tallet.

Inskripsjonen inneholder gudenavnene Wodan (Odin), alemannernes øverste gud, og Donar (Tor), i den følgende inskripsjon i runeskrift:

**logaþorewodanwigiþonar**
Det er fortolket som:

*Logaþore Wodan Wigiþonar*

*Logaþore*
----------

Det virker sannsynlig at *logaþore* kan være navnet på en tredje gud, slik at det er snakk om en guddommelig triade, men det finnes ingen bevarte kilder fra sørgermansk mytologi om dette. *Logaþore* kan da enten være en lokal gud, eller det kan være snakk om Lodur og Loke. Etymologien her er likevel svært spinkel.

Den tyske forskeren Klaus Düwel har fortolket *Logaþore* som «magiker», «trollmann»» og har foreslått oversettelsen «Wodan og Donar er magikere/trollmenn», som tyder på en tidlig kristen motvilje og vern mot de gamle æsene, eller tvert om en påkallelse av æsenes velvilje, foretatt av en tilhenger av den gamle tro.

Referanser
----------

1. ↑  Johann Nepomuck Franz Anton von Raiser: *Die aus einer uralten Grabstätte bey Nordendorf bis Ende des Jahrs 1843 merkwürdige Fundstücke*
2. ↑  Nordendorf-fibulaene
3. ↑  Kendra Willson: *Conjunction renewal, runic coordination and the death of IE \*kʷe* (s. 526)
4. ↑  Christiane Zimmermann: *Corpus Editions of Inscriptions in the Older Futhark* (s. 51)
5. ↑  Mette Estep: «Norrøn mytologi er 150 år eldre enn antatt», *Forskning.no* 8. mars 2023
6. ↑  Nordic Magic Healing: runes, charms, incantations, and galdr Arkivert 13. november 2018 hos Wayback Machine.
7. ↑  Düwel, Klaus (1982): «Runen und interpretatio christiana. Zur religionsgeschichtlichen Stellung der Bügelfibel von Nordendorf I» i: *Tradition als historische Kraft; interdisziplinäre Forschungen zur Geschichte des*
früheren Mittelalters*, Berlin, New York, pp. 78-86.*
8. ↑  *Die Runeninschrift der Nordendorf er Bügelfibel I*. (*The runic inscriptions of the Nordendorf relief-brooch I*). Ved Grønvik, Ottar. S. 111-29. Tyskland. «Inskripsjonen på denne tidlige germanske relieffspennen er funnet i Sør-Tyskland og fortolket som en foraktelig strofe mot Odin og Tor skrevet av en nyomvendt».

Portal: Litteratur
***Pilgrims of the Night*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Edward Sloman.

Handling
--------

Philip Champion er sønnen til en britisk jarl, blir eksilert til Paris etter å ha sonet en fengselsstraff for å beskytte sin kone. I Paris danner han en allianse med svogeren sin Marcel, som leder et fasjonabelt gambling-etablissement som leder en gruppe kriminelle. Marcel blir deretter arrestert og sendt til fengsel, men Champion slipper så vidt unna. Ambrose, en pukkelrygget gatemusiker, stikker deretter av sammen med Christine, Champions datter, og han anklager Champion for ran.

Mens Christine besøker Marcel, som hun tror er faren hennes, sverger Christine å drepe Champion. Gilbert Hannaway, en amatør-kriminolog, informerer henne i London om at mannen hun leter etter faktisk er Lord Ellingham. Hun oppdager snart at Ellingham faktisk er hennes biologiske far. Marcel forsøker å komme seg unna, men blir drept av Ambrose. Hannaway og Christine står deretter fritt til å forlove eg.

Skuespillere
------------

* Lewis Stone som Philip Champion / Lord Ellingham
* Rubye De Remer som Christine
* William V. Mong som Ambrose
* Kathleen Kirkham som Lady Ellingham
* Raymond Hatton som Le Blun
* Walter McGrail som Gilbert Hannaway
* Frank Leigh som Marcel

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 10. juni 2023.
2. ↑  «Pilgrims of the Night (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 10. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pilgrims of the Night* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Pilgrims of the Night* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Aerin** er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Hun levde i det første tidevervet.

Aerin var en kvinne som var i nær slekt med Húrin *Thalion*, og var datteren av en mann ved navn Indor, og er ikke omtalt på noen annen måte. 

Hun ble tatt til kone av austringen Brodda mot sin vilje, da han ble herre av Hithlum. Hun hjalp i all hemmelighet Húrins kone Morwen, etter slaget Nirnaeth Arnoediad, og ble slått av Brodda for dette.

Da Túrin, sønn av Húrin, kom tilbake til Dor-lómin, ble han tilbudt husly i hennes hus. Det var der han møtte sin gamle venn Sador *Labadal* igjen og fikk vite av Aerin at hans mor, Morwen, og hans søster hadde dratt til Thingols rike.

Ikke lenge etter dette drepte han Brodda og andre Austringer, men dermed beseglet han også Aelins skjebne: hennes liv var kanskje hardt, men at hans overilte handlinger kom til å volde henne død, som hun forklarte han. Túrin foreslo at han skulle ta henne med seg til Doriath, men hun avslo, og sa at hun ville dø i villmarken like sikkert som hun ville dø hvis hun ble igjen.

Portal: Litteratur
**Pilgrims' Way** («Pilegrimsveien») er ruten pilegrimer antas å ha brukt fra Winchester til Thomas Beckets grav i Canterbury i England.

Historie
--------

Ruten er ikke opprinnelig en pilegrimsvei, men følger en langt eldre sti, en oldtidsvei. Den er gjennom arkeologiske funn datert til 500–450 f.Kr. men er antagelig flere århundrer eldre enn dette. Den fikk fra øst til vest på sørhellingen av North Downs, og fulgte de naturlige konturene. Veien unngår derfor områder med bløt leire i lavlandet, og områder med skarpe steiner nær toppene. Noen steder finner man to parallelle veier, som man vekslet mellom i forskjellige årstider. Veien gikk langs hele North Downs frem til Folkestone. Der begynner den siste etappen, en middelaldervei nordover langs Great Stour frem til Canterbury. 

Beckets grav var lenge det viktigste pilegrimsmålet i England, og trakk også til seg kristne fra andre land. Erkebiskopen ble helligkåret i 1173, og graven bestod inntil oppløsningen av Englands klostre i 1538. Årsaken til at det finnes en egen vei fra Winchester er at denne byen var et viktig regionalt sentrum, og et knutepunkt for veifarende fra havnebyene lands kysten. Alternativet til Pilgrim's Way var å følge Watling Street fra London; det er denne som brukes i Geoffrey Chaucers *The Canterbury Tales*, og den er både av bedre standard og bedre belagt i samtidige kilder.

Tanken om at det var en spesifikk rute som ble fulgt av pilegrimene ser ut til å ha dukket opp først i det 19. århundre. I 1871 utgav Edward Renouard James, som virket som landmåler i Surrey for Ordnance Survey, en pamflett kalt *Notes on the Pilgrims' Way in West Surrey*. Han skrev der at veien var «lite studert» og at «svært mange mennesker i området» ikke var klare over at den fantes. Men han la inn navnet på kartet, noe som ble tolket som en offisiell anerkjennelse av tolkningen. Ruten som oppgis i moderne kart er lite egnet for store grupper av vandrere, og det er svært få spor etter slik aktivitet.

Traseen
-------

På moderne kart fra Ordnance Survey er traseen angitt som østgående fra Farnham, passerende sør for Guildford, nord for Gomshall, nord for Dorking, Reigate, Merstham, Chaldon, Godstone, Limpsfield og Westerham, gjennom Otford, Kemsing og Wrotham, nord for Trottiscliffe og mot Cuxton hvor den krysser Medway. 

Sør for Rochester går den gjennom Burham, Boxley og Detling, og fortsetter så sørøstover nord for Harrietsham og Lenham. Den går så sørøstover forbi Charing til Wye, og vender nordover langt Great Stour til Chilham og Canterbury.

Store deler av traseen er innlemmet i det moderne veinettverket, og egner seg derfor sårlig for fotvandring. Det er derfor anbefalt at man bruker North Downs Way, en *national trail* som går mer eller mindre parallelt med den. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Se også: Topiltzin Quetzalcoatl*

**Quetzalcoatl**, også kjent som **Quetzalcotat**, den fjærkledde slangen, var en av de høyeste guder i flere mellomamerikanske indianerkulturer, som hos aztekerne, toltekerne, mayaene, mixtekere, k'iche' og olmekere. 

Gudefiguren er den mektigste i meksikansk mytologi fra Sentral- og Sør-Amerika og var en prinsipiell guddom. Den nøyaktige betydningen og attributter for Quetzalcoatl-mytologien varierer noe mellom kulturer og gjennom historien. 

**Ehecatl Quetzalcóatl** var den fjærkledte slangeguden som foruten å være vindgud også ble assosiert med lærdom, sivilisasjon og kongemakt. Han ble dessuten assosiert med planeten Venus og med kalenderne. Forestillinger om en slik gud kan gå tilbake til olmekfolket, som regnes som grunnleggerne av Meso-Amerikas første sivilisasjon. Senere fikk han en fremtredende rolle i Teotihuacán, som var senteret for mesoamerikansk sivilisasjon i den klassiske fase. I ruinene av denne byen kan man fortsatt beskue fremstillinger av Quetzalcóatl. På aztekernes tid fungerte Cholula, som er en by i den meksikanske delstaten Puebla, som senter for kulten knyttet til denne guden, men det fantes også et Quetzalcóatl-tempel i Tenochtitlan som var en aztekisk by, grunnlagt 13. mars 1325. Byen heter i dag Mexico by og er Mexicos hovedstad. Aztekerne trodde at Quetzalcoatl var blitt sendt i eksil, og tilfeldighetene ville det at da spanjolen Cortés kom til Mexico, hadde de aztekiske prestene forutsett at Quetzalcoatl snart skulle komme igjen. Da spanjolene kom, med sine hester, skip, metallvåpen og hvite hud, trodde aztekerne at Cortés var Quetzalcoatl, og takket være denne misforståelsen klarte Cortés å ture frem i en lengre periode før aztekerne drev ham ut av Tenochitlan.

Quetzalcóatl har forandret seg gjennom tiden. Det gamle gudebildet er mesoamerikansk. Ifølge noen beretninger dro Quetzalcóatl til slutt over havet mot øst hvorfra hans tilhengere venter at han en gang skal komme tilbake. 

Quetzalcóatl har blitt gjort til gjenstand for vakker kunst i hele verden og gjengis i forskjellige variasjoner. Han er uthugget i forskjellige stelae innen mesoamerikansk kultur og er avbildet i prehistoriske kodekser. Disse er de originale gudebildene som arkeologer har funnet i Guatemala, Belize, Mexico og Honduras. Gudebildet er knyttet til bestemte farger gjennom historien innen de forskjellige kulturer og samfunnslag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Quetzalcoatl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Quetzalcoatl – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Innsidehandel** er handel av finansielle instrumenter i et aksjeselskap av «innsidere», som f.eks. ved ledere, direktører eller større aksjonærer. Begrepet brukes både om ulovlig og lovlig handel. For eksempel vil en lovlig innsidehandel være når kjøpet av aksjer blir lagt ut i en obligatorisk børsmelding, slik at handelen er kunngjort for offentligheten og myndigheter. En ulovlig innsidehandel er følgen av å misbruke konfidensielle opplysninger som kan påvirke selskapets verdi til innsiderens egen gevinst. I Norge er ulovlig innsidehandel straffbart i visse typer foretak, og overtredere kan idømmes opptil seks års fengsel på grunnlag av Verdipapirloven. Der følger det at «Tegning, kjøp, salg eller bytte av finansielle instrumenter eller tilskyndelse til slike disposisjoner, må ikke direkte eller indirekte foretas for egen eller fremmed regning av noen som har innsideinformasjon.»

Et eksempel på lukrativ innsidehandel er kjøp av aksjer rett før et selskap skal børsnoteres, disse kan da selges etter et par dager, med god fortjeneste. Beregninger gjort i USA viste at det i 2020 ble en samlet gevinst på 50,7 milliarder dollar for slike begunstigede handler.

Referanser
----------

1. ↑  Lov om verdipapirhandel § 3-3
2. ↑  Terje Erikstad (16. desember 2020). «Hvordan bli rik på én dag». Dagens Næringsliv. Besøkt 16. desember 2020. «Nesten all kapital som hentes inn av alle selskaper som er notert på Oslo Børs skjer via såkalte rettede emisjoner. Det betyr at utvalgte investorer får tilbud om å kjøpe aksjer, og gjerne med en rabatt sammenlignet med aksjekursen. Dette skjer helt systematisk til tross for at aksjelovgivningen pålegger styrene å likebehandle alle aksjonærer. Styrene påberoper seg alltid at det er saklige grunner for å forskjellsbehandle sine eiere. Et klarere bevis på at aksjemarkedet er et marked for innsiderne kan man vel ikke finne.»

Kilder
------

* Nilsen, Morten: *Ulovlig innsidehandel, en studie av fenomenet ulovlig innsidehandel på Børsen*, Institutt for kriminologi, UiO, Oslo, 1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**«The Naughty Lady of Shady Lane»** er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Sid Tepper og Roy C. Bennett.

Teksten antyder at denne *«naughty lady»*, som driver hele byen til vanvidd, er en attraktiv ung kvinne som *«throws those come-hitter glances at every Tom, Dick and Joe»* og *«when offered som liquid refreshments she never says no»*, men den siste linjen avslører at hun er et ni dager gammelt spedbarn.

Populære versjoner av sangen var innspillinger med The Ames Brothers og Archie Bleyer fra 1954.

Innspillingen med The Ames Brothers ble gjort 8. september 1954. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-5197.

Bleyers versjon ble utgitt av Cadence Records med katalognummer 1257.

Dean Martin har også spilt inn en versjon i 1955. Den ble utgitt på 78-plate av Capitol Records med katalognummer CP-390.

I 1996 ble sangen spilt inn av The Statler Brothers. Den ble utgitt på dobbeltalbumet *Sing The Classics* (Mercury).

I 2007 spilte The Roches inn en versjon. Den ble utgitt på albumet *Moonswept*.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «En liten dame fra Lillesand».

### Innspilling

* The Monn Keys, Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5107 i 1954.

Listeplasseringer
-----------------

The Ames Brothers' versjon nådde den britiske singlelisten 5. februar 1955 og lå der i seks uker med nummer seks som høyeste plassering. Den kom på de amerikanske Billboard-listene 20. november 1954. På Most Played by Jockeys-listen lå den som nummer tre. På Best Sellers In Stores-listen lå den som nummer tre.

Bleyers versjon nådde Billboard-listene 24. november 1954 og lå på listen i fem uker med nummer 26 som høyeste plassering.

Martins versjon kom på den britiske singlelisten 29. januar 1955 og lå der i ti uker med nummer fem som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor in the 20-5000-20599 series[*død lenke*]
2. ↑  Cadence Singles/EP Discography (1953–1964)
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Ames Brothers - The Naughty Lady Of Shady Lane
5. 1 2  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
6. ↑  Chart Stats - Dean Martin - The Naughty Lady Of Shady Lane
**Pilgårdsstenen G 280** er en runestein fra Pilgårds i Boge sogn på Gotland. Den har registreringsnummeret «G 280» i Samnordisk runetekstdatabase, der «G» betyr at funnet er gjort i Gotland.

Den ble opprinnelig funnet ved Bogeviken, nær Slite på den gotlandske østkysten, som i vikingtiden var mye benyttet som havn. Steinen er 60 cm høy og er stilmessig datert til 900-tallet.

Navnet på den fjerde fossen i Dnepr, Aifur som er risset på runesteinen antas å være synonymt med Aeiphor, som er nevnt av keiser Konstantin VII Porfyrogennetos i hans "De administrando imperio".

Steinen oppbevares nå på Gotlands fornsal i Visby.

Innskrift
---------

Følgende er én tolkning[] av innskriften som er vanskelig å tyde:

Innskriften

**Runesvensk**

biarfaa : statu : sis- stain  

hakbiarn : bruþr  

ruþuisl : austain : imuar  

is af(a) : st(ai)n : stata : aft : raf(a)  

sud(þ) fur(i) ru-s(t)aini : kua(m)u  

uiti aifur : uifil  

--uþ u m
**Nusvenska**

Bjärt målad uppställde denna sten  

Hegbjarn och hans bröder  

Rodvisl, Oystain och Edmund  

som hava uppställt stenar till minne av Ravn  

söder om Rufstain. De kommo  

långt i Aifur. Vivil  

befallde
Oversatt til norsk blir det:

Denne steinen, vakkert malt/ reiste Hegbjarn og hans brødre/ Rodvisl, Oystain og Edmund,/ som har reist steiner over Ravn/ sør for Rufstain. De kom/ langt i Aifur. Vivil/ befalte

Litteratur
----------

* Orrling, Carin (1942-); *Vikingatidens ABC*, Statens historiska museum, Stockholm, ny reviderad upplaga 1995, ISBN 91-7192-984-3, serie: *Historia i fickformat - 6*, LIBRIS-id 7619316
* Snædal Brink, Thorgunn (1948) & Jansson, Ingmar (red); *Gotländska runinskrifter - 900-talets slut - ca 1100*, **i:** *Gutar och vikingar*, sid. 427 f, Statens historiska museum, Stockholm, 1983, ISBN 91-7192-560-0, serie *Historia i fickformat - 6*, LIBRIS-id 7618998
* Snædal, Thorgunn (1948-); *Medan världen vakar - studier i de gotländska runinskrifternas språk och kronologi*, Swedish Science Press, Uppsala, 2002, ISBN 91-506-1549-1 , serie: *Runrön - 16*, LIBRIS-id 8412709
* Düwel, Klaus: Pilgårds. In: *Reallexikon der Germanischen Altertumskunde* Bd. 23. Berlin 2003. s. 160-162.
* Krause, Wolfgang, "Der Runenstein von Pilgårds", *Nachrichten der Akademie der Wissenschaften in Göttingen* I. Philologisch-historische Klasse Nr 3 (1952) s. 53-68.
**Simax Classics** er en «label» for klassisk musikk tilhørende det uavhengige norske plateselskapet Grappa Musikkforlag A/S.

Historie
--------

I 1978 grunnla Tore Simonsen og Arne Akselberg plateselskapet SIMAX. Arne Akselberg hadde oppgavene som lydtekniker og produsent, Simonsen gjorde resten. Selskapets filosofi var å gjøre musikkopptak i naturlige omgivelser for klassisk musikk som kirker og konsertsaler heller enn musikkstudioer, og benytte bærbart opptaksutstyr med en eller to mikrofoner. Selskapet skulle også være en motvekt til datidens klassiske platebransje i Norge, som sjeldent lot norske artister spille inn verk av annet enn norske komponister. SIMAX skulle la norske klassiske artister få anledning til å spille inn et internasjonalt repertoar, og i årene som fulgte tok man derfor inn i stallen lovende artister som Det norske kammerorkester, Truls Mørk, Leif Ove Andsnes og Ole Edvard Antonsen.

Den første innspillingen kom ut i 1979 og var med organisten Bjørn Boysen på det nye orgelet i Oslo Konserthus i et program bestående av Liszt, Reubke og Arild Sandvold. Blant plateselskapets bestselgere gjennom tidene hører Det Norske Kammerorkesters innspilling av Britten og Tsjajkovskij, Truls Mørks innspilling av Haydns cellokonserter og cembalisten Ketil Haugsands Bach-innspilling med gambisten Laurence Dreyfus.

I 2000, da platesalget hadde begynte å gå nedover, solgte Akselberg og Simonsen SIMAX til Grappa, som har videreført katalogen med labelen Simax Classics.

Referanser
----------

1. 1 2  Plesner, Ragnhild (31. mai 1994). «Med nye idéer for klassisk musikk: Sammen er de SIMAX». *Aftenposten*. s. 56.
2. ↑  Spence, Thomas (5. januar 2000). «Vossing i Maccas Mekka». *Aftenposten*. s. 16.

Eksterne lenker
---------------

* Simax Classics

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Rockipedia (label) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Mystery of Room 13*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av George Ridgwell.

Handling
--------

Grev Giuseppe Rizzo, som blir presset av kreditorene sine, gifter seg med June Baxter - arving til en større formue - i håp om å få tilgang til alle pengene hennes. Men Phillipa Garrie, grevens tidligere elskerinne, knivstikker ham under bryllupet deres. Ydmyket etter å ha oppdaget sannheten, og denne siden av grevens natur som tidligere var ukjent for henne, begynner June å isolere seg i hjemmet sitt - og hun ønsker ikke lenger å tilbringe tid sammen med den nye ektemannen sin. June møter snart Clay Foster, og de blir etter hvert forelsket i hverandre.

Men etter en stund, hardt presset av kreditorene og etter å ha tapt veldig mye penger på gambling, går greven endelig med på å gi henne skilsmisse. June går derfor med på å møte ektemannen sin igjen. Det hun ikke vet er at Clay har reist etter henne, for å passe på at hun ikke blir skadd. Når hun nekter å gå med på ektemannens krav, blir han rasende. Men Clay Foster dukker plutselig opp, og truer med å drepe greven hvis han skader June. Den natten blir greven myrdet. Mistanken faller snart på Clay, og han blir arrestert for å ha myrdet greven. Men det viser seg snart å være mye mer til historien, enn først antatt.

Skuespillere
------------

* Marc McDermott som Clay Foster.
* Lillian Herbert som June Baxter.
* Guido Colucci som grev Giuseppe Rizzo.
* Carlton S. King som Bruce Spencer.
* T. Tamamoto som Antonio Guerrio.
* Lena Davril som Phillipa Guerrio.
* Margery Bonney Erskine som Mrs. Montague.
* George A. Wright som en kelner.

Referanser
----------

1. ↑  THE MYSTERY OF ROOM 13

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mystery of Room 13* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mystery of Room 13* på American Film Institute Rediger på Wikidata