recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eystein Valdason** (norrønt *Eysteinn Valdason*) var en norrøn, sannsynligvis islandsk skald som levde i det 10. århundre. Han er en av åtte Torsskalder som ble sitert av Snorre Sturlason i kapitlet om tors-kjenninger i *Skaldskaparmål*. Eystein er her representert med tre halvstrofer, som alle handler om Tors kamp mot Midgardsormen. De er av stilistiske grunner datert til 900-tallet eller rundt 1000.

Ut fra Snorres introduksjoner i Skaldskaparmål - *ok sem kvað Eysteinn Valdason'*  og *enn kvað Eysteinn* - var Eystein Valdason en velkjent skald på denne tiden, men i dag er han så ukjent at det ikke engang mulig med sikkerhet å fastslå hans nasjonalitet. Han vanligvis kategorisert som islending, men dette er basert på en rent statistisk resonnement: De fleste av de norrøne poeter var faktisk islendinger på dette tidspunktet.

Den svenske religionsforskeren Åke Ohlmarks har hevdet at Eystein Valdason var dansk, basert på at farsnavnet Valdi er en kortform av *Valdimarr*, et navn som ikke forekommer på Island, men er vanlig i Danmark.

Diktningen
----------

I dag kjennes bare de tre versene fra Skaldskaparmål fra Eysteins diktning. Versene er skrevet i versemålet dróttkvætt og har sannsynligvis tilhørt et lengre dikt. Innholdet er en beskrivelse av guden Tor og jotnen Hyme som drar ut på havet for å fiske opp Midgarsormen.

*Sín bjó Sifjar rúni*
*snarla, framm, með karli,*
*hornstraum getum Hrímnis*
*hrœra, veiðarfœri.*

Referanser
----------

1. ↑  Snorre Sturlason, *Skaldskaparmål*, vers 45

Litteratur
----------

* Åke Ohlmarks, *Tors skalder och Vite-Krists: Trosskiftestidens isländska furstelovskalder 980–1013*, Gebers, Uppsala, 1958, sid 38-40, 197, 309-311
* Finnur Jónsson, Den islandske litteraturs historie, København (1907)

Eksterne lenker
---------------

* Eystein Valdason, norrøn tekst, Scaldic Poetry
* Skaldskaparmål, norrøn tekst, heimskringla.no
* Norrøn tekst etter Finnur Jónsson med dansk oversettelse, heimskringla.no
**Polens senat** er overhuset i Polens parlament, der Sejm er underhuset. Senatet består av 100 senatorer fra like mange valgdistrikter. Senatsmarskalken (*Marszałek Senatu*) leder senatets møter.

Historie
--------

Senatet har historiske røtter tilbake til 1300-tallet. Da Polen ble fritt i 1918 ble senatet som da talte 111 senatorer, underordnet Sejm. I den autoritære forfatningen fra 1935 ble Senatet likeverdig med Sejm, men begge kamre mistet kompetanse og ingen av dem ble valgt demokratisk. Senatet besto likevel inntil 1946 da de kommunistiske myndighetene innførte ettkammersystem i Polen. I en folkeavstemning i 1947 ble tokammersystemet endelig avskaffet.

Under reformdiskusjoner i 1987 oppsto en ide om å gjeninnføre senatet. I 1989 ble ideen realisert i diskusjoner rundt Det runde bord, et forum for dialog mellom statsmakt og opposisjon. Deretter ble tokammersystemet gjeninnført.

Kompetanse og organisasjon
--------------------------

Senatet er konstitusjonelt likestilt med Sejm, men har en langt snevrere kompetanse. Senatet kan overprøve lovforslag fremsatt av Sejm, og foreslå endringer. Inntil 1992 kunne Sejm som motsvar avvise motforslaget med to tredelers flertall, mens det etter 1992 er tilstrekkelig med alminnelig flertall (mer enn 50%) for slik avvisning. Senatet kan ved enstemmig vedtak, foreslå nye lover for Sejm.

Senatet forestår valg av blant annet Polens sivilombud, Polens riksrevisor og Polens datatilsyn.

Den indre organisasjonen består av et presidenskap og et eldsteråd.

Valg av senatorer
-----------------

De 100 senatorene fungerer som representanter for vojvodskapene. Det er ikke medlemmer av de regionale parlamentene, og det velges defor ofte en rekke partiløse senatorer.

Valgbar som senator er enhver polsk statsborger som har fylt 30 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Ismayr, Wolfgang (2004). «Das politische System Polens». *Das politische System Polens*. Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften. s. 208 flg. ISBN 3810040533.
2. 1 2  «The Role of the Senate in the constitutional structure of the Polish State». Polens senat. Besøkt 10. oktober 2023.
3. ↑  «How are the Senators elected?». Besøkt 10. oktober 2023.
**Ekkerøya naturreservat** er et naturreservat i Vadsø kommune i Finnmark. Det ligger på halvøya Ekkerøy, rundt 15 kilometer øst for Vadsø by. Formålet med vernet er å bevare et viktig fuglefjell, samt plante- og dyrelivet i tilknytning til dette. Reservatet er meget lett tilgjengelig.

Naturverdier
------------

Ekkerøya er mest kjent for den store kolonien av krykkje som holder til i fuglefjellet på sørsida av halvøya. Krykkjebestanden på Ekkerøy ble i 1979 anslått til 20 000 hekkende par, og bestanden har etter alt å dømme økt siden da. Men det er et rikt fugleliv også ellers på halvøya, som i den grunne bukta på nordsida, langs fjæra, og på platået oppe på halvøya. Det er registrert en rekke hekkende arter i reservatet, blant annet ravn, ærfugl, brushane, tyvjo, rødnebbterne, steinskvett, lappiplerke, skjærpiplerke, heipiplerke, linerle, tjeld og steinvender. Svømmesniper ses både i fjæra og i små dammer. Stelleranda, som hekker i Sibir, kan ses rundt Ekkerøya hele året, men i størst antall om vinteren fram til april–mai. Den arktiske praktærfuglen, havørn, skarv, teist, alke, storlom og smålom forekommer jevnlig i området. Sommerstid kan også islom og gulnebblom nokså ofte ses rundt Ekkerøya. Sandstrendene rett utenfor reservatet huser mengder av vadere i trekktida, som myrsnipe, lappspove, sandlo og sandløper.

Berggrunnen i området består for det meste av sandstein og andre sedimentære bergarter. Fjellet er tydelig lagdelt, og ytterst på Skagodden er det flotte rifler (bølgeslagsmerker). Floraen består stort sett av nokså alminnelige fjellplanter, bortsett fra silkenellik, som i Norge bare finnes i Øst-Finnmark. Rosenrot og finnmarksbalderbrå klorer seg fast mellom krykkjereirene, og andre vanlige arter er reinrose, molte, fjellsmelle, geitrams og blåklokke.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  (no) Ekkerøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Ekkerøy og Salttjern, faktaark fra Bioforsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Harrelv naturreservat** er et naturreservat i Tana kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 2007 og har et areal på 683 dekar. Naturreservatet er opprettet for å bevare et tilnærmet urørt lauvskogområde.

Naturreservatet karakteriseres av en rik gråor-strutsevingskog. Langs elva dominerer oftest vier og bjørk, men gråor forekommer nesten kontinuerlig langs elvekanten og dominerer på steder med flompreg. Området er sannsynligvis verdens nordligste forekomst av store mengder gammel gråorskog, og den varmekjære strutsevingen er trolig her på sin absolutte nordgrense. Andre dominerende urter er mjødurt, skogrørkvein, åkersnelle, stornesle, skogstjerneblom, storveronika, geitrams, vendelrot, hundekjeks og enghumleblom. Mer spredt forekommer de varmekjære firblad, myskegras, kvitmaure og rips, sammen med den arktiske dvergmaigull. Blant vierne er kjertelvier, setervier, svartvier og grønnvier vanlig. Nyserot vokser spredt i hele dalføret og er, med unntak av enkeltfunn lengre sør, her nær sin sørgrense for den norske utbredelsen. Harrelv er kanskje det eneste stedet hvor nyserot og strutseving, som representerer hvert sitt vidt forskjellige floraelement, vokser side ved side. Dette forsterker dalens særpreg. I tillegg til strutseving er bergrørkvein, legeveronika og storvassoleie på eller nær sin nordgrense her, mens sibirturt, åkerbær, finnmarkspors, kvitmaure og tanatimian er nær sin nordvestgrense. Artsbildet tilsier at nedre del av Tanadalen er en nordlig del av den mellomboreale vegetasjonssone, som man tidligere ikke anså fantes så langt nordøst i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  (no) Harrelv naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Hornøya og Reinøya naturreservat** er et naturreservat nord/nordøst for Vardøya i Vardø kommune i Finnmark. Naturreservatet omfatter de to større øyene Reinøya og Hornøya samt holmene Avløysa og Prestholmen om lag to kilometer nordøst for sentrum av Vardø by. Det har et areal på 1 968 dekar, hvorav 500 utgjør sjøareal.

Naturreservatet ble etablert i 1983 for å bevare et viktig fuglefjell med tilhørende dyre-, fugle- og planteliv knyttet til området. Øyene er et viktig hekkeområde, også for flere rødlistede fuglearter, med en av Europas største måkekoloni.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hornøya og Reinøya i Miljødirektoratets naturbase. Besøkt 23. mai 2017.
2. ↑  Lovdata. Forskrift om fredning for Hornøya og Reinøya naturreservat, Vardø kommune, Finnmark. Besøkt 23. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bioforsks faktaark. Hornøya og Reinøya naturreservat[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |

[[Kategori:Naturreservater i Vardø
**Oahcesaisuolu naturreservat** ligger om lag 18 kilometer sørvest for tettstedet Karasjok i Karasjok kommune i Finnmark og utgjør en liten holme i Karasjohka som består av elvesedimenter.

Naturreservatet har et areal på 334 daa hvor det vokser en tett engbjørkeskog. Andre vanlige arter er sølvbunke, smyle, kvitmaure, skogstorkenebb, teiebær, storveronika og vierkratt. Stort innslag av finnmarkfrøstjerne, samt andre bær, gress og starrarter. 

Formålet med vernet er «å bevare et tilnærmet urørt lauvskogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv.» Her er områder med gammel slåttemark. Området har vitenskapelig betydning som typeområde for kontinental engbjørkeskog.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Oahcesaisuolo i Miljødirektoratets nettsted Naturbase. Besøkt 14.04.2012.
2. ↑  Regjeringens dokumentarkiv: Verneplan for rik løvskog i Finnmark. Beøkt 14.04.2012.

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus Finnmark: [ Oahcesaisuolu][*død lenke*]. Besøkt 14.04.2012.
* Lovdata: Verneforskrifter for naturreservatet på norsk - og på nordamisk. Besøkt 14.04.2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Pasvik naturreservat** er et naturreservat i Sør-Varanger kommune, Finnmark og i Murmansk oblast i Russland. Naturreservatet ligger i Pasvikdalen, på begge sider av den russiske grensen. Den norske delen har siden 1996 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler.

Reservatet ble opprettet i 1993 for å bevare et forholdsvis urørt, opprinnelig våtmarksområde, med rik natur- og kulturhistorie. Den norske delen omfatter 19,1 km² herav 4,5 km² vannareal; den russiske delen ca. 147,3 km² herav 26,9 km² vannareal. Reservatet grenser på norsk side til Øvre Pasvik nasjonalpark og Øvre Pasvik landskapsvernområde. 

Mens det meste av Pasvikelva er regulert til vannkraftproduksjon, er reservatet, og særlig Fjørvatnet, som ligger sentralt i verneområdet, et intakt naturområde. Vannet er grunt, har frodig vegetasjon og et rikt fugleliv. Fjørvatnet har frodig og tett vegetasjon av elvesnelle og starr, med takrørkratt, og kratt av vier og bjørk. I tillegg til området rundt Fjærvann omfatter reservatet på norsk side noen store myrområder. På russisk side er det vernet store furuskogsområder mellom elva og grensesperringene, nordover nesten til industribyen Nikel. 

Fjærvann er isfritt tidlig om våren og sent på høsten, og er av stor betydning som rasteområde for mange ender og vadefugler som hekker i de store myr- og skogområdene i Pasvikdalføret. En karakterart er sangsvane som under trekket kan opptre i store flokker. Reservatet er også vestgrense for utbredelse av østlige arter som lappfiskand, sotsnipe, lappspove og kvartbekkasin.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Pasvik naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
***Hampsonellus brasiliensis*** er en art av krepsdyr, som lever på bunnen i havet. Dette er eneste art i slekten *Hampsonellus* , som inngår i familien Hutchinsoniellidae i den høyere gruppen av Cephalocarida. Dette er anatomisk arkaisk krepsdyr.

Cephalocarida-artene har en langstrakt, 2–4 mm lang leddet kropp med stort hode. Hovedkroppen (thorax) består av 10 ledd. I likhet med andre krepsdyr har de grenete bein, bare de første antennene er enkelt-leddede. Andre antennepar er plassert bak hodet også hos voksne Cephalocarida (ikke bare hos larvene), og dette er enestående blant krepsdyr og bestemmer denne gruppen som distinkt fra andre krepsdyr.

Referanser
----------

1. ↑  Robert D. Barnes, *Invertebrate Zoology*, Holt-Saunders International 1982, side 672. ISBN 978-0-03-056747-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hampsonellus brasiliensis* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Hampsonellus brasiliensis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hampsonellus brasiliensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Hampsonellus brasiliensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Tafonomi** er vitenskapen om hvordan organisk materialier bevares etter døden og de prosesser som påvirker hvordan planter og dyr nedbrytes. Ordet tafonomi kommer fra gresk τάφος *taphos* (grav) og νόμος *nomos* (lover).

Denne disiplin innen geologien fikk sitt navn i 1940 av den russiske paleontolog Ivan Jefremov, og fra først av beskjeftiget man den bare med atudier av hvordan dyr og planter gikk fra å være en del av biosfæren ti lå bli en del av litosfæren, det vil si hvordan organismer fossiliseres. 

En gren av tafonomien som er vokst frem etterhvert er rättstafonomien, eller forensisk tafonomi. Her studerer man de kjemiske, fysiske og biologiske forandringer som fremfor alt menneskwkropper gjennomgår fra ferske via forskjellige stadier av forråtnelse til skjeletterte. Man skulle kunne beskrive det som kadaverets økologi. En viktig faktor ved nedbrytningen av en kropp er insekter, som står for den klart største reduseringen av biomasse. Rettsentomologi er den gren av entomologien som vier seg til hvordan insekter koloniserer og bryter ned kropper, samt analyse av insekter for å fastslå hvor lang tid som er gått siden døden inntraff.

Litteratur
----------

* Emig, C. C. (2002). «Death: a key information in marine palaeoecology». *Current topics on taphonomy and fossilization*. Col.lecio Encontres. 5. Valencia. s. 21–26. ISBN 9788484840367. OCLC 49214974.
* Greenwood, D. R. (1991). «The taphonomy of plant macrofossils». *The processes of fossilisation*. Belhaven Press. s. 141–169.
* Lyman, R. L. (1994). *Vertebrate Taphonomy*. Cambridge University Press. ISBN 9780521452151. doi:10.1017/CBO9781139878302.
* Shipman, P. (1981). *Life history of a fossil: An introduction to taphonomy and paleoecology*. Harvard University Press. ISBN 0674530853.
* Taylor, P.D.; Wilson, M.A. (Juli 2003). «Palaeoecology and evolution of marine hard substrate communities» (PDF). *Earth-Science Reviews*. 62 (1–2): 1–103. Bibcode:2003ESRv...62....1T. doi:10.1016/S0012-8252(02)00131-9.
**Trond Svendgård** (født 1980) er en norsk kokk fra Rognan i Nordland.

Trond Svendgård vant i 2003 Bocuse d'Or, kjent som VM i kokkekunst, sammen med Charles Tjessem. Han var på det norske kokkelandslaget i perioden 2004–2006, og drev restaurantene Lysthuset, Svendgårds og Front i Bodø perioden i 2001–2007. Han har arbeidet på Gastronomisk Institutt i Oslo i perioden 1999–2001.[]

Svendgård har også vært en aktiv konkurransekokk og vant sølv i NM i kokkekunst i 2001 i en alder av 21 år. Han har blitt verdensmester i Skrei i 2001 og fått tittelen Young chef of the year i 2003, gull i NNM i 2001 og 2002, gull i Årets kokk i 2002 sammen med Charles Tjessem samt diverse medaljer med det norske kokkelandslaget. Svendgård var tidligere medlem av Kokkenes Mesterlaug Nordland. Svendgård har bidratt til flere kokebøker, blant annet kokkelandslagets store kokebok og reisekokeboken *La Restinga*.

Trond Svendgård har siden 2008 satset for fullt på norsk belysningsdesign i selskapet Northern Lighting, hvor han også har designet to av lampene i kolleksjonen selv; «Snowball» og det lysende elghodet «Moo». I tillegg til lampedesign satser han nå på kokkekvartetten *The Flying Culinary Circus* som reiser rundt i verden for å lage mat og show. De har blant annet opptrådt i Hollywood, London og München.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Trond Svendgård – 12 roller i norsk næringsliv». *www.proff.no*. Besøkt 19. september 2023.
3. 1 2  Hanssen, Ann-Kristin (12. mai 2016). «Med denne lampen de vise seg frem i New York». *Nordlys* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2023.
4. ↑  Øvrewall, Frank (20. august 2014). «Suksess-kokk til Fauske». *Saltenposten* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2023.
5. ↑  FREDAG, ROBINSON & (22. juni 2003). «Lysthus i skyggen». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2023. «- I fjor ble også stedets unge kjøkkensjef, Trond Svendgård, kåret til årets unge kokk i Norge, årets skreimester og beste nordnorske kokk, ved siden av at han assisterte Charles Tjessem da han vant Bocuse d\'Or i Lyon»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Taxibane** («sportaxi» eller «PRT» er et transportsystem for personer og lettgods basert på små automatiserte vogner som går på en egen bane, gjerne hevet over bakken. Stasjonene ligger alltid på sidespor, slik at vognene kun stopper ved reisens start- og sluttpunkter.

Reiseform
---------

Reisestart skjer ved behov og medfører i prinsippet ingen ventetid. Ved et utbygget nettverk velger vognen selv retning og gjør overganger mellom vogner overflødig. Taxibane er en derfor en brukevennlig og komfortabel reisemåte som legger opp til individuell betjening av hver enkelt reisende.

Økonomi
-------

I forhold til tradisjonell skinnegående trafikk ligger kostnadene grovt sett på 1/3 i investeringer og 1/5 i drift, pga. automatisering, høy kapasitet og modulbasert produksjon []. Inntekten kan ligge betydelig høyere enn tradisjonell skinnegående transport grunnet bedre arealdekning, større fleksibilitet og kundevennlighet. En forutsetning for et effektivt system er at sporveksling styres fra vognene, slik at sporet dermed er passivt og ikke beveger seg. Kapasiteten per spor er, ved 36 kmt (10 m/sek) og avhengig av øvrig teknologivalg, høyere enn en 4-felts motorvei i én retning (1600 vogner per felt per time).

Pålitelighet
------------

Avhengig av teknologivalg er systemet mer værbestandig enn andre transportsystemer. Ved lukkede spor og/ eller med lineærmotorer, vil systemet kunne tåle metervis med snø uten måking, samt underkjølt regn og is, og vind med opptil orkan styrke.[]

Eksterne lenker
---------------

* Internasjonal interesseorgarnisasjon ATRA
* Universitetet i Seattle, 'Innovative Transport'
* SkyTaxi Arkivert 4. november 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Bykjernen
Haus Eberhard
Byen **Diez** ligger ved elva Lahn og grenser rett til nabobyen Limburg an der Lahn. Mellom Diez og Limburg går grensen som skiller delstatene Hessen og Rheinland-Pfalz. Denne grensen oppstod etter den andre verdenskrigen da Diez ble tildelt den franske besetningssonen og Limburg kom til den amerikanske. Fra 1815 hørte begge byer til Hertugdømmet Nassau.

To elver flyter gjennom byen. I Diez munner den lille elva Aar ut i Lahn.

Historie
--------

Navnet *Diez* utviklet seg fra den opprinnelige formen *Theodissa*. Under dette navnet ble byen første gang nevnet i et dokument av Karl den store i 790.

Liksom nabobyen Limburg har Diez sitt opphav på en klippe. Der bodde grevene i mer enn sekshundre år. Greveslottet kan beundres inntil i dag. Slottkirken er hoveddominanten i Diez. I dag tjener slottet som ungdomsherberge.

Under klippen bosatte seg nedre adel og grunnla byen.

I 1329 fikk Diez byrettigheter fra Ludwig fra Bayern. På 1700-tallet ble Diez en viktig markedsplass for korn.

I 1924 ble et naturlig bad anlagt, det såkalte Felke-Bad.

Etter at hertugdømmet Nassau ble annektert av Prøyssen, ble der innført det prøyssiske forvaltningssystemet og distrikter (*Kreise*) ble grunnlagt. Diez ble distriktshovedstad i det nytt grunnlagte distriktet *Unterlahnkreis*. Til *Unterlahnkreis* hørte i begynnelsen også Limburg; men i 1886 fikk Limburg setet i det nytt grunnlagte distriktet *Kreis Limburg*.

Mellom 1969 og 1977 ble i den forhenværende forbundsrepublikken gjennomført en forvaltningsreform. Ved den ble antallet av distrikter og kommuner forringet. Distriktene *Unterlahnkreis* og *Loreleykreis* ble lagt sammen og dannet det nye distriktet *Rhein-Lahn-Kreis*. Derved mistet Diez sin posisjon som *Kreisstadt*, for kurstedet Bad Ems ble oppnevnt som ny distriktshovedstad.

Slottet Oranienstein
--------------------

Én av severdighetene i Diez er slottet Oranienstein som er setet til ætten Nassau-Oranien som den nederlandske dronningen Beatrice stammer fra. Slottet ble påbegynt i 1684 av fyrstinnen Albertine Agnes på ruinen til det forhenværende benediktinerklosteret Dierstein. I begynnelsen tjente slottet som hjem for enker. I årene 1704 til 1709 ble slottet ombygd og fikk derved sin betydning som slott.

Inntil den andre verdenskrigen ble slottet brukt som militærinternat. Inntil i dag har det tjent som kaserne til den tyske arméen.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Diez – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Internettsiden om bydelen Freiendiez
* Tourist-Information Diez

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
En **filterboble** er en effekt som kan oppstå ved at personer får filtrert og sortert bort informasjon på internett fordi de bruker nettsteder som tilbyr individuelt tilpasset innhold. Årsaken til at filterbobler kan oppstå er at algoritmene som lager søkeresultatlister og anbefalinger på nettsteder prøver å forutsi hva som utviklerne mener vil ha størst sjanse for å gjøre brukeren fornøyd. Dette gjøres ved å tilpasse innholdet på nettsidene til hva brukeren har besøkt før, hvilket kjønn eller hvilken aldersgruppe brukeren tilhører. Filterbobler kan føre til at personer blir eksponert for informasjon som bekrefter syn de allerede har. Eller det kan føre til at en ikke blir kjent med andre syn enn det de har fra før. 

Eksempler på årsaker til filterbobler kan være at søkemotorer tilpasser trefflista basert på hva brukeren har klikket på tidligere. 

Begrepet ble skapt av forfatteren Eli Pariser og gjort kjent gjennom boka *The Filter Bubble*.

Litteratur
----------

Pariser, Eli *The Filter Bubble: What the Internet Is Hiding from You*, Penguin Press ISBN 978-1-59420-300-8

Eksterne lenker
---------------

Filterboblesimulator
* Wall Street Journal Blue Feed, Red Feed - See Liberal Facebook and Conservative Facebook, Side by Side (filterboblesimulator fra USA)

Forskning
* Exploring the Filter Bubble: The Effect of Using Recommender Systems on Content Diversity Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Norske artikler
* Jan-Arve Overland og Ragna Marie Tørdal Vi lever i en filterboble
* Marianne Hagelia Vi lever i en filterboble Arkivert 19. februar 2018 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BBC Things
 |
**Helsepersonell** er innen skolemedisin personer som kan gi helsehjelp og behandling basert på formell opplæring og erfaring. Det omfatter blant annet leger, sykepleiere, vernepleiere, jordmødre, tannleger, psykologer og apotekere.

Norge
-----

I Norge er helsepersonell en fellesbetegnelse for de yrkeskategorier som må ha autorisasjon fra Statens autorisasjonskontor for helsepersonell for å kunne praktisere sine respektive fag. Helsepersonellregisteret fører en oversikt over hvilke personer som til enhver tid har gyldig autorisasjon.

Hvilke yrker som til enhver tid regnes som *helsepersonell* er listet i helsepersonellovens § 48, og yrkestitlene er også beskyttede.

I dagligtale brukes betegnelsen ofte i en langt videre betydning enn den juridiske som loven definerer og som denne artikkelen dekker.[]

Referanser
----------

1. ↑  Helsepesonelloven § 48, besøkt 15. mars 2020

Eksterne lenker
---------------

* Helseperesonelloven § 48 hos lovdata. Viser yrkesgruppene som omfattes av lovens autorisasjonsordning
**Robert Corlett Proctor** (født 5. juli 1934, død 3. februar 2022) var en canadisk forfatter og foredragsholder innen selvhjelpsbransjen. Han er mest kjent for å skrevet boken *You Were Born Rich* i 1984 og for å ha bidratt til filmen *The Secret* i 2006.

Mantraet i Proctors filosofi var loven om tiltrekning der han mente at mennesker ville tiltrekke seg det de fokuserer på, enten positivt eller negativt. Det finnes ingen vitenskapelig forklaring på denne hypotesen, og loven om tiltrekking regnes som pseudovitenskapelig.

Proctors nedslagsfelt var i særlig grad vært innen multi-level marketing, og han var jevnlig taler på seminarer for MLM-selskapet Vemma før selskapet ble stanset av amerikanske myndigheter.

Se også
-------

* Eric Worre
* Robert Kiyosaki

Referanser
----------

1. ↑   Korean Authority File, National Library of Korea ID KAC200905030[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «What did Bob Proctor say about the Law of Attraction in The Secret?». *The U.S. Sun*. 4. februar 2002.
3. ↑  «The Truth About the Law of Attraction». *Psychology Today*. 18. september 2016.
4. ↑  «Liberty League International Releases New Liberty Conference Video». *WebWire*. 22. juli 2008.
5. ↑  «Vemma Announces Convention Despite FTC Case». *Business For Home*. 9. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Randabergkirken** var trolig ei stavkirke som ble reist på Randabergfjellet i Randaberg kommune i Rogaland, og man kan fortsatt kan se sporene etter den.

Historie
--------

På 1100-tallet ble det reist to kirker i bygden med hver sin prest, én på Randaberg og Viste kirke.[] Kanskje var også bygden delt i to kirkesogn.[] Frem til 1845 var Randabergkirken sognekirke for nordre del av Randaberg.

Randabergkirken nevnes i kilder fra 1300-tallet, men er antakeligvis mye eldre enn dette.[] Det kan ha vært en stavkirke.[]

Tidligere lå tunet på Randaberggården nettopp her, noe som kan tyde på kirken har vært reist som privat kapell eller ei gårdskirke.[] Fra toppen av Randabergfjellet er det god utsikt, og kirken har vært synlig langveis fra. Det var kort avstand til viktige ferdselsårer og godt utsyn over innseilingen til Stavanger og Boknafjorden. Det kan ha vært den mektige Jon Torbergsson (død 1179) som reiste kirken.[] Han bodde på gården, var lendmann og svoger til kong Magnus Erlingsson. 

Verken ruinene eller kirkegården er arkeologisk utgravd. 

Da kirken ble lagt ned skjedde dette fordi man ville heller ha en geografisk sentral kirke i stedet for kirkene på Randaberg og Viste. Da kirken ble revet i 1848 ble materialene fra Randabergkirken brukt til byggingen av Randaberg kirke, i Randaberg sentrum.[]
**Steinar Raymond Øvervold** (født 1962) er en norsk bussjåfør, kjent for å ha reddet livet til 19 ungdommer i en bussulykke i 1984.

Bussulykken
-----------

Den 10. september 1984 kjørte Øvervold ulykkesbussen med 19 ungdommer fra Gjesvær og Skarsvåg som skulle dra til Honningsvåg på diskotek. Disse var i alderen 12 til 18 år.

Øvervold var 22 år og relativt fersk som bussjåfør. I den bratte nedstigningen til Skipsfjord merket han at noe var galt med bussen. Bremsene virket ikke som de skulle, og Øvervold valgte derfor til slutt å styre bussen opp mot fjellveggen, noe som førte til full stans rett inn i fjellet.

Ungdommene kom fra ulykken med mindre skader, selv om ni av dem ble flydd til sykehuset i Hammerfest. Øvervold var fastklemt i bussen, og det ene benet måtte amputeres for å få ham løs fra bussvraket. Legene klarte å berge den andre foten. På sykehuset traff han sin fremtidige kone, som også var innlagt.

Øvervold ble 60-65 prosent invalid etter ulykken, og slet i mange år med å få jobb. Senere fikk han jobb som blant annet maskinist og mekaniker i fiskeindustrien.

Han vant prisen årets navn fra VG i 1984 for heltedåden med å redde ungdommene.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Tomassen, Jan Harald (30. september 2014). «Steinar ofret beinet – berga 18 liv». *NRK*. Besøkt 31. desember 2019.
3. 1 2  «Busshelt». *VG*, 11. desember 1984.
4. ↑  «Dramatiske sekunder før smellet». *VG*, 24. desember 1984.
5. ↑  «Ingen vil ha sjåfør-helten». *Dagbladet*, 24. juni 1992.
6. ↑  «Solgte foten min billig». *Fremover*, 23. juni 1992.

Eksterne lenker
---------------

* «Steinar ofret beinet – men berga 18 liv», NRK Troms
**Amirabad havn** (internasjonalt: **Amirabad Special Economic Zone And Port** eller **Amirabad Port of Behshahr**; farsi: بندر\_امیرآباد منطقه ویژه اقتصادی بندر امیرآباد) er den største havnen ved det kaspiske hav, og ligger i fylket Behshahr, ved siden av halvøya og biosfærereservatet Miankaleh i Iran.

Havnen er planlagt utviklet i tre faser, og per 2023 er bare den første fasen helt ferdigstilt.

Ifølge statistikk for 2020 er dette den fjerde største havnen i Iran, og den største i Iran mot Kaspihavet. De tre største havnene i landet er havnene Shahid Rajaei, Imam Khomeini og Qeshm.

Amirabad havn er tilknyttet Irans jernbanenett, og har 15 ankringsplasser med en kapasitet på 7,5 millioner tonn. Den er en lenke i *North-South International Transit Corridor* (INSTC). Havnen dekker 1060 hektar Iran.

Referanser
----------

1. ↑  «Annual statistics of cargo unloading and loading by Iranian ports». Arkivert fra originalen 23. november 2020. Besøkt 9. juni 2023.
2. ↑  «Phase 2 of AmirAbad Port Special Economic Zone opens/300 jobs to be created».
3. ↑  «Export from Amirabad port up by 35% - Mehr News Agency».
4. ↑  «Amirabad Port Projects on Fast Track». 12. april 2017.
**Halfdan Schjøtt** (født 26. desember 1893 i Bergen, død 14. februar 1974 samme sted) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Schjøtt ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Willy Gilbert, Arne Sejerstad, Trygve Schjøtt, Charles Arentz, Robert Giertsen og Otto Falkenberg olympisk gull i klassen *10 meter type 1919* med den norske båten «Mosk II». Det var kun én båt i denne klassen. Han er søskenbarn til Trygve Schjøtt, som også var mannskap på «Mosk II»

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i seiling, 10-metersklassen type 1919

Eksterne lenker
---------------

* (en) Halfdan Schjøtt – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Schjøtt – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Schjøtt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Schjøtt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Schjøtt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Foto av kjernekraftverket.
**Watts Bar kjernekraftverk** er et kjernekraftverk som produserer tritium for atomvåpen og elektrisk kraft nær byen Spring City i Rhea County, mellom byene Chattanooga og Knoxville, i delstaten Tennessee i det sørlige USA. Det ble godkjent for igangsetting i 1996. Installert maksimal effekt er 1 121 i første reaktor, mens en reaktor under bygging vil yte 1 180 MW og øke totalkapasiteten til 2 301 MW. Årsproduksjonen i 2007 var på om lag 10,05 TWh elektrisk kraft.

Anlegget eies av Tennessee Valley Authority. Begge reaktorene ble påbegynt i 1973, men den siste reaktoren ble stilt i bero fra 1988 til 2007, angivelig på grunn av redusert behov i markedet. Arbeid ble derimot opptatt i 2007 og det ventes at reaktoren åpnes for drift i 2013. Etter dagens konsesjoner skal den operative reaktorens produksjon opphøre i 2035.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Department of Eneergy – *100 Largest Electric Plant Net Generation, 2007*, fra Energy Information Administration, data oppdatert februar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* EIA – faktaark om kjernekraftverket.
**Helge Brøvig Andresen** (født 25. april 1935 på Gjøvik, død 7. januar 2013) var en norsk høyesterettsadvokat, administrerende direktør i Moelven Brug fra 1978 til 1983 og styremedlem i flere børsnoterte selskap, som Norske Skog, Veidekke og Sydvaranger Gruver.. Andresen ledet også Næringslovutvalget fra 1990 til 2000.

Liv og virke
------------

Andersen ble født på Gjøvik i 1935, var som ung to år til sjøs og tok etter det artium som privatist på ett år.
Han avtjente militærtjeneste i marinen og etter det tok han juridikum på under tre år (1957-60) og fikk en laud.
Han ble dommerfullmekting i Romsdal og praktiserte så i ti år som advokat på Hamar.
I 1966 ble han høyesterettsadvokat.

Andersen jobbet i Moelven Brug fra 1973 og fra 1979 til 1983 var han administrerende direktør.
Han jobbet først med juridiske spørsmål, hadde kjøpt og utviklet en betydelig tomteportefølje, forberedt styresaker og gjennomført forhandlinger med forretningspartnerne.
Han var med og tok Moelven Bruk på Oslo børs fra 1981 hvor også aksjekapitalen ble utvidet fra NOK 14,0 millioner til 17,5 millioner.

Leder av det regjeringsoppnevnte Næringslovutvalget fra oppstart i 1990, jf kgl.res. 2.2.1990, og til år 2000. Utvalget fremmet mellom 40 og 50 utredninger med forslag til opphevelse av lover og til lovendringer på flere samfunns- og reguleringsområder. Eneste utredning som ble tatt inn i NOU-serien var *NOU 1996: 10 Effektiv matsikkerhet*. Utvalgets forslag ble tatt til følge og resulterte i en reorganisering av næringsmiddelkontrollen til det nye Statens mattilsyn og med avvikling av flere statlige tilsynsorganer samt ca. 90 kommunale/interkommunale. Et annet forslag fra utvalget medførte omregulering av drosjenæringen samt endringer i transportløyver. Det spesielle med NLU var at det hadde bredt mandat og kunne gå inn på alle reguleringsområder med betydning for norsk næringsliv. Utvalget fikk samlet betydelige konsekvenser på mange områder.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Helge Brøvig Andresen, (25.april 1935 - 07.januar 2013).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Trond Bart Andersen, Reinert Seljeskog, (15. januar 2013). «Helge B. - strategen,». *Aftenposten Morgen* **(norsk)**: 17 (del 2). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2 3  Reidun og Odd Selmer Hanne og Borger A. Lenth Bodil og Leif B. Bjørnstad (12. januar 2013). «Helge B. Andresen døde 7.». *Aftenposten Morgen* **(norsk)**: 29 (del 2).
4. 1 2 3 4  Hemsøe, Oddvar, red. (1999). *Moelven 1899-1999*. [Moelv]: Moelven industrier. s. 70-71.
5. 1 2 3 4 5  Trond Bart Andersen, Reinert Seljeskog, Ted Skattum (15. januar 2013). «MINNEORD Helge B. Andresen». *Oppland Arbeiderblad* **(norsk)**: 43. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  Arnulf Ingebrigtsen, Brynjar Mørkved, Jan Erik Støstad og Stein Reegård (2013). «Helge B. Andresen». *Advokatbladet* **(norsk)**. 3: 59. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Norsk Bergforenings logo
**Norsk Bergforening**, forkortet **NBF**, er en selvstendig, upolitisk landsomfattende medlemsorganisasjon, hvor medlemmene utgjøres av enkeltpersoner som har en tilknytning eller interesse for bergindustrien i Norge. Bergindustrien omfatter bedriftene og tilknyttede leverandører, samt utdanningsinstitusjoner og forvaltning.

Formål
------

Foreningen har som formål å:

* skape faglige og sosiale nettverk for medlemmene
* arbeide for et positivt omdømme for bergindustrien i Norge

Historie
--------

### Opprinnelse

Norsk Bergforening ble stiftet i år 2000. Foreningen er dannet ved sammenslåing av de to organisasjonene *Norske Bergingeniørers Forening* og *Norsk Bergindustri Forening*. Begge disse foreningene ble stiftet i år 1900.

### Ledere

* 2016 – Thomas B. Addison
* 2012 – 2015 Helge Rushfeldt
* 2008 – 2012 Roar Sandøy
* 2006 – 2008 Kari Moen
* 2000 – 2006 Øystein Rushfeldt

Utmerkelser
-----------

### Bergmannstaven

Bergmannstaven er Norsk Bergforenings høyeste utmerkelse. Kriteriet for å få utmerkelsen, er en samlet ekstraordinær aktivitet over tid til allmenn fremme for bergindustrien i Norge. Aktiviteten må gå utover det som kan forventes fra stilling eller posisjon som vedkommende innehar. Opprinnelig var bergmannstaven eller øksen brukt av berghuggere på 1600 tallet i Tyskland og senere i Norge på Kongsberg og Røros. Siden gikk de over til å bli brukt til bergmannens yrkesmessige verdighetstegn laget i tre. Bergmannstaven deles kun ut når styret finner verdige kandidater. 

Disse har hittil fått Bergmannstaven: 

* 2019 Arnstein Amundsen
* 2017 Roar Sandøy
* 2016 Anders Molbech Heltzen
* 2015 Ulrik Søvegjarto
* 2013 Knut Lyng Sandvik
* 2012 Kjell Apeland
* 2011 Arne L. Haugen
* 2010 Per Zakken Brekke
* 2009 Tom Myran
* 2008 Peer-Richard Neeb
* 2007 Halfdan Carstens
* 2006 Elisabeth Gammelsæter
* 2005 Tone Sinding Steinsvik
* 2003 Robert Hermansen
* 2002 Øystein Rushfeldt
* 2001 Arne Bjørlykke
* 2000 Anders Ulseth
* 2000 Terje Malvik
* 1999 Niels Christian Hald
* 1997 Ola Øverlie
* 1995 Sturla Steinsvik
* 1995 Per Dugstad
* 1994 Ole Nordsteien
* 1994 Stein Krogh
* 1993 Frank Vokes
* 1993 Marcus Digre
* 1992 Olav Markussen
* 1992 Jens Christian Kiil

Mineralproduksjon
-----------------

Norsk Bergforening utgir tidsskriftet Mineralproduksjon.

Homans Fond
-----------

Homans Fond er opprettet ved en testamentarisk gave fra Bergingeniør Chr. H. Homan, død 8.6.1933. Fondets renter skal benyttes etter testators bestemmelse til ekskursjoner og festlige sammenkomster i Norsk Bergforening.

Se også
-------

* Norske Bergingeniørers Forening
* Norsk Bergindustri Forening

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Bergforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kvaløysletta skole** er en ungdomsskole i Tromsø som ble innviet i 1969. Skolen ligger i Slettavegen 15 på Kvaløya, i nærheten av Sandesund barneskole.

Bygningsmassen
--------------

Kvaløysletta skole var et av de første nybyggene som ble tatt i bruk etter sammenslåingen av Tromsø og Tromsøysund kommuner i 1966. Bygget har tilsammen 16 klasserom, en sløydsal, tekstilrom, laboratorium, bibliotek, to skolekjøkken, svømmebasseng, gymsal og flere grupperom.

Skolebygget er delt inn i fem forskjellige fløyer. I A-fløya er det svømmebasseng, gymsal, tekstilrom og tegnerom. I B-fløya holder administrasjonen til. I fløy C er det flest klasserom, bibliotek og grupperom. Sommeren 2016 ble det bygd et nytt klasserom i C-fløya. Tidligere hadde det gamle tekstilrommet i C-fløya blitt ombygd til klasserom. Fløy D består av et to-etasjes bygg med klasserom, laboratorium og keramikksal. Fløy E er det nyeste bygget på Kvaløysletta skole, og inneholder nye toaletter og flere gruppe- og klasserom.

Personell
---------

Det jobber til sammen seks personer i administrasjonen inkludert rektor.[*når?*] Den første som var rektor på Kvaløysletta skole var Viktor Eilertsen. Han var rektor fra 1969 til 1977. I 2015 ble Lise Arntzen Windfeldt rektor på skolen. Skolen har cirka 45 ansatte og 380 elever.[*når?*]

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Anarâškielâ servi**, eller «den enaresamiske foreningen», er en forening som ble stifta i Enare i 1986.

Stiftelsesmøtet ble holdt i Ivalo 4. desember 1986. Medlemmene ved stiftelsen var Veikko Aikio, Ilmari Mattus og Matti Morottaja: Morottaja ble den første ordføreren. I 2019 er Marja-Liisa Olthuis leder i foreningen.

Formålet med foreningen er å fremme og styrke enaresamisk. I 1997 startet foreningen opp et enaresamisk språkreir, som fikk navnet *Kielâpiervâl*. Dette språkreiret har lyktes med å øke antallet enaresamiske talere, særlig blant barn og unge. Foreningen gir også ut bladet *Anarâš* og nettavisa *Kierâš*, begge på enaresamisk.

17. november 2004 fikk bladet den nordiske Gollegiella-prisen.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Anarâš-lostâ 1/2019

Eksterne lenker
---------------

* (smn) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Anarâškielâ servi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Anarâškielâ servi i Siida-museet Arkivert 23. oktober 2007 hos Wayback Machine. Arkivert 2007-10-23 hos Wayback Machine .
Alta Museum
Helleristningene i Alta består av mer enn 6000 figurer.
**Verdensarvsenter for bergkunst – Alta Museum (VAM)** ligger i Alta kommune i Finnmark fylke. Verdensarvsenteret ligger i Hjemmeluft, ca. 5 km sørvest for Alta sentrum. I 1973 ble de første helleristningene i Hjemmeluft kjent, og i dag er det registrert rundt 3000 figurer her. Hjemmeluft er det største av bergkunstområdene i Alta, og det eneste som er tilrettelagt for publikum. Bergkunsten i Alta ble innskrevet på UNESCOs Verdensarvliste i 1985. 

Alta Museum ble stiftet av Alta Historielag i 1978 og var et kommunalt museum fram til 2007. Museet flyttet i 1991 inn i nytt bygg i Hjemmeluft, og ble i 1993 kåret til Årets museum i Europa. Som ledd i den nasjonale museumsreformen på 2000-tallet ble museet i 2007 et interkommunalt selskap (IKS) eid av Alta kommune og Finnmark fylkeskommune med 50 % ansvarsandel hver. I 2015 ble Verdensarvsenter for bergkunst – Alta Museum i tillegg et autorisert verdensarvsenter gjennom Klima- og miljødepartementet.   

Verdensarvsenter for bergkunst – Alta Museum har som hovedmål å fungere som regionalt museum i sitt område, ivareta rollen som verdensarvsenter for bergkunsten i Alta, samt utføre delegerte forvaltningsoppgaver i forhold til bergkunsten. I 2014 lanserte senteret sitt digitale bergkunstarkiv, altarockart.no, som består av foto og annen visuell dokumentasjon av bergkunsten, samt skriftlig informasjon. Verdensarvsenteret åpnet i 2018 «Spor i berg», som er første ledd i en pågående fornying av alle basisutstillinger om Altas bergkunst og forhistorie, historie og samtid. i 2022 åpnet andre del, «Ressurser og identitet», I tillegg har senteret en rekke midlertidige utstillinger, arrangementer og aktiviteter for publikum. Verdensarvsenter for bergkunst – Alta Museum har 29 fast ansatte, i tillegg til mange sesongansatte.

Direktører (fra 2007) og bestyrere (før 2007)
---------------------------------------------


* Jan Schanche Dølør (2019-
* Harriet Hagan 2014-2019
* Heidi Merete Johansen 2013-2014 (konstituert)
* Gerd Johanne Valen 2007-2013
* Arne Holmen 2005-2007
* Hans Christian Søborg 1990-2005
* Sølvi Lyngnes 1987-1988
* Gunnar Iversen 1986-1987
* Jens Petter Nielsen 1985-1986
* Thor N. Devig 1983-1985
* Kjersti Skavhaug 1981-1982
* Peder Erik Bergseng 1979-1981

Referanser
----------

1. 1 2  «Hun blir ny museumsdirektør». *Altaposten*. Besøkt 9. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alta museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Rostad rundt 1890
**Rostad** er en gård i Inderøy kommune i Trøndelag, best kjent som barnehjem fra 1902. 

Rostad nevnes første gang i manntallet for ekstraskatten i 1520. Gården var i Rostad-familiens eie fra slutten av 1600-tallet. Da odelsgutten på gården heller kjøpte seg en gård i Verdal på 1800-tallet, fikk Massi Rostad odelsretten. Hun og hennes mann, Jørgen Richter, overtok gården, og fikk sønnen Ole Richter. Jørgen Richter døde i 1880, og Ole Richter i 1884. Gården ble videre kjøpt av det som senere ble hetende Norsk misjon blant hjemløse, og Ebba Astrup var bestyrer for barnehjemmet her fra 1902 til 1918. 

I dag eies gården av Stiftelsen Rostad, en del av Stiftelsen CRUX, som driver Rostad Ungdomsheim. Ungdomsheimen er en barnevernsintitusjon for barn og unge i alderen 9–18 år med store omsorgsbehov.

I dag er gården totalt på ca. 1000 mål, men den var opprinnelig en god del større.

Eksterne lenker
---------------

* Rostad Ungdomsheim
* Rostad gård, Rostads venner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Fransk-canadiere** henviser historisk sett til innbyggere i Canada som kan spore sitt opphav til de opprinnelige franske bosetterne i det som nå er provinsen Quebec. Noen utenfor Quebec bruker det i en samtidig kontekst for å henvise til frankstalende canadiere. For samtidige quebecere har begrepet blitt erstattet av «québécois» (eller «quebecere» siden den stille revolusjonen i 1960-årene.

Med unntak av akadierne som har en egen historie, har de fleste fransk-canadierne sitt opphav fra bønder fra Frankrike som koloniserte området som nå er Quebec i Canadas kolonitid som startet i det 17. århundre. Fransktalende canadiere finnes over hele Canada. Seks millioner av Canadas franskspråklige befolkning bor i provinsen Quebec hvor de utgjør majoritetsgruppen, mens en million er spredt over resten av Canada. De fleste av disse bor i Ontario og i Nouveau-Brunswick (New Brunswick, i begge tilfellene på grensen mot Québec, men det bor også mindre grupper i de andre provinsene. Blant de mest kjente språkøyene er bydelen Saint-Boniface i Winnipeg/Manitoba og Chéticamp-området i Nova Scotia.

Omtrent 31 % av Canadas innbyggere er franskspråklige og 25 % er av fransk-canadisk opphav.

Eksterne lenker
---------------

* (en) French Canadians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Joppevárri** (eller **Jåbbevarri**) er en høyde på Finnmarksvidda, om lag 5 kilometer sørøst for Kautokeino. Det høyeste punktet ligger 453 meter over havet.

Under andre verdenskrig
-----------------------

Under den tyske tilbaketrekningen fra Nordkalotten høsten 1944 ble det etablert tyske forsvarsstillinger sør for Kautokeino, blant annet på Joppevárri. Avdelingen som var stasjonert på Joppevárri og Kautokeino var en del av Gebirgsjäger Brigade 139. Stillingen på Joppevárri var en forlengelse av Sturmbock-Stellung linjen som gikk tvers over finskekilen nord for Karesuando. Hensikten med stillingene i Kautokeino og Joppevárri var å hindre en omgåelse av Sturmbuck-Stellungstillingen via Norge. De siste tyske styrkene forlot Kautokeino 3. januar 1945.

Sommeren 2022 ble det funnet skarpe granater fra krigens dager ved tyske stillinger på Máttavárri, omtrent 2 kilometer fra Joppevárri.

Referanser
----------

1. ↑  «Stedsnamn faktaark - for søk på stedsnavn og tilhørende fakta». *stadnamn.kartverket.no*. Besøkt 22. august 2022.
2. ↑  Berge, Kjell-Ragnar (2019). «Operasjon "Birke" -starten på tilbaketrekningen». *Lyngenlinjen Hitlers siste skanse i Norge 1945*. Skallestad: Ares Forlag AS. s. 46–47. ISBN 978-82-92938-90-4.
3. ↑  Kristensen, Nils Martin. «Bombekastergranater funnet i Kautokeino». Besøkt 27. august 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |