recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reier Søbstads veg** (1–42) er en adkomstveg på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen i nord og strekker seg sørover før den går rundt en større parkeringsplass og bydelstorg før den går videre sørover i retning av kirken hvor den ender i en snuplass og ny parkeringsplass. Den har videre tilknytning til et gangvegsystem som leder til både Huseby, Saupstadbergan og resten av Saupstad. 

Veien fungerer som adkomstvei for flere lokaliteter langs denne strekningen, blant annet offentlige bygg og tjenester, en bensinstasjon, dagligvarebutikker, apotek og kommunale boliger. Lengst sør i Reier Søbstads veg ligger både Søbstad nordre, Kolstad kirke og Saupstad gravlund. Sistnevnte har ikke vegtilknytning, men adkomst skjer gjennom en gangveg mellom kirken og Søbstad gård, som frem til slutten av 1970-tallet var en bilvei og forlengelse av Søbstadvegen.

Reier Søbstads veg fikk sitt nåværende navn i 2014 etter at den tidligere gikk under adressen Saupstadringen. Den er oppkalt etter Reier Søbstad, som tok over Søbstad nordre i 1879 og satt i kommunestyret i den gamle kommunen Leinstrand. Navnebyttet ble igangsatt av Trondheim kommune grunnet manglende fremkommelighet til Kolstad kirke, som ligger lengst sør i Reier Søbstads veg.

Bygninger og annet i Reier Søbstads veg
---------------------------------------

* **5:** Saupstad barnehage
* **11:** Kolstad menighet
* **13:** Kolstad kirke
* **18–20:** Saupstadsenteret
* **22:** Saupstad helsestasjon og legesenter
* **24:** Trondheim folkebibliotek, avdeling Saupstad
* **26:** Søbstad Helsehus
* **38–42:** Søbstad nordre

Referanser
----------

1. ↑  Heimdalsbladet nr. 9 2014, *Nytt vegnavn på Saupstad*, side 2. Publisert 14. oktober 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Fanny Létourneau** (født 24. juni 1979 i Québec) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2004 i Athen.

Létourneau vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen bak Russland og Japan. De andre på laget var Claire Carver-Dias, Erin Chan, Cathrine Garceau, Lyne Beaumont, Kristin Normand, Jacinthe Taillon, Reidun Tatham og Jessica Chase.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 2000 USAs flagg Atlanta - Bronse i synkronsvømming lag Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fanny Létourneau – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Létourneau – FINA Rediger på Wikidata
**Fanny Chmelar** (født 31. oktober 1985 i Weilheim in Oberbayern) er en tysk alpinist. Hun regnes som et av Tysklands største talenter i slalåm. Med sine 1,87 m er hun blant de høyeste kvinnelige alpinistene i verdenscupen.

Chmelar debuterte i verdenscupen i desember 2005. Allerede i sitt tredje renn, i St. Moritz i januar 2006, tok hun sine første verdenscuppoeng. 15. desember 2006 kom hun på sjetteplass i superkombinasjonen i Reiteralm.

Sesongen 2008/09 fikk Chmelar sitt gjennombrudd i verdenstoppen. I sesongavslutningen i Åre oppnådde hun sin hittil første pallplassering ved å bli nummer to i slalåmrennet.

Hun representerte Tyskland under Vinter-OL 2010 i slalåm, men fullførte ikke.

Meritter
--------

### Verdensmesterskap

* Åre 2007: 21.-plass i superkombinasjonen
* Val-d’Isère 2009: 8.-plass i slalåm

### Junior-VM

* Québec 2003: 10.-plass i super-G, 32.-plass i utfor, 43.-plass i storslalåm
* Bardonecchia 2005: 22.-plass i super-G, 26.-plass i utfor, 29.-plass i storslalåm

### Verdenscup

* Tre plasseringer blant de ti beste, én pallplassering (tom. sesongen 2008/09)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fanny Chmelar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Chmelar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Chmelar – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Fanny Chmelar – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Borys Lankosz** (født 31. mars 1973 i Kraków) er en polsk filmregissør og manusforfatter. Han er uteksaminert ved den polske Filmhøyskolen i Łódź.

Hans første spillefilm *Rewers* (norsk: *Revers*) ble tildelt filmprisen Zlote Lwy (Gyldne Løver) under Den polske filmfestivalen i Gdynia i 2009. Filmen var polsk kandidat til Oscar- prisen for beste utenlandsk film i 2010.

Lankosz er regissør og manusforfatter til flere dokumentarfilmer og kortfilmer, bl.a. *Radegast* (dokumentar), *Obcy VI* (kortfilm). Han spilte også i rollen som Vavrek i filmen *Janosik. Prawdziwa historia*, samt hovedrollen som Krzysiek i barneserien *Sześć milionów sekund*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Borys Lankosz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Borys Lankosz på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Borys Lankosz på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Borys Lankosz på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Borys Lankosz hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Juan Galindo** (født 1802, død 1839 i Tegucigalpa) var en mellomamerikansk oppdager, arkeolog og uavhengighetskjemper av spansk-engelsk-irsk avstamning. Han er kjent for sin utforskning av mayaruiner.

Galindo var sønn av en spansk embetsmann i Costa Rica (i det daværende Ny-Spania). I en ung alder sluttet han seg til uavhengighetsbevegelsen, og ledet beleiringen av Omoa for den som inntok fortet. Havnebyen Omoa i det nåværende Honduras, var på det tidspunktet den siste spanske høyborgen i Mellom-Amerika.

Etter uavhengigheten fra Spania ble oppnådd i 1823, arbeidet Galindo som embetsmann for Den mellomamerikanske føderasjon, han var en stund guvernør i Petén og arbeidet ved ambassadene i Havanna og USA. Han beskjeftiget seg også med oppmåling, kartografi og topografi samt studier av lokale skikker. Galindo er også kjent for oppdiktede fortellinger om det lokale plantelivet.

Han utforsket også mayaruiner, særlig i Palenque og Copán. I motsetning til andre forskere i de førkolumbiske kulturer på hans tid, var Galindo den første, der gikk inn for den (riktige) tesen, at bygningsverkene ikke var skapt av en av de antikke høykulturer, men av forfedrene til mellomamerikansk opprinnelige innfødte befolkning, mayaene.

Som lojal støttespiller til den liberale presidenten Francisco Morazán, ble Galindo involvert i borgerkrigen, da denne brøt ut i 1838. Han deltok i flere slag, og da styrker fra Nicaragua i 1839 erobret Tegucigalpa, ble Galindo drept i kamp.

Referanser
----------

1. 1 2   Trinity College Library, Archive Site Trinity College Cambridge ID galindo-juan-1802-1839-explorer[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Lord Byron and his Times, LBT person ID JuGalin1839, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6nc7jcq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
|  i langrenn: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Skihopp, ind. |

**Lara Malsiner** (født 14. april 2000) er en italiensk skihopper, som har bronse individuelt fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Hun begynte med skihopp i 2009/10-sesongen, og debuterte internasjonalt i februar 2012 i Kranj, der hun kom på 15.-plass. Hennes eldre søster, Manuela Malsiner, er også skihopper.

Idrettskarriere
---------------

2011/12
Hun ble italiensk ungdomsmester i skihopp i februar 2012. Hun debuerte internasjonalt med et FIS-renn i februar 2012 i Kranj, der hun kom på 15.-plass.

2013/14
Malsiner deltok ved Alpencup 2013/14, og fikk to 11.-plasser som beste enkeltresultater. Hun deltok ved OPA-skilekene 2014 (Nordische Skispiele der OPA 2014) i Gerardmer, som er et årlig mesterskap for medlemslandene i Organisation der Alpenländer-Skiverbände (OPA), og individuelt kom hun der på 2.-plass.

Hun deltok ved det italienske mesterskapet i oktober, og endte der på 5.-plass.

2014/15
Ved Alpencup 2014/15 fikk hun flere pallplasseringer, med 2.-plass fra rennet i Seefeld 6. januar som beste enkeltresultat. Hun deltok ved OPA-skilekene 2015 (Nordische Skispiele der OPA 2015) i Seefeld, som er et årlig mesterskap for medlemslandene i Organisation der Alpenländer-Skiverbände (OPA), og hun vant der hopprennet. Italia kom på 8.-plass i lagkonkurransen.

Ved det italienske mesterskapet i 2014 kom hun på 4.-plass.

2015/16
Ved Alpencup 2015/16 fikk hun også flere pallplasseringer, og han vant ett renn, i Ziri 9. januar. I oktober fikk hun bronse ved det italienske mesterskapet 2015.

Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der hun kom på 3.-plass individuelt, bak slovenske Ema Klinec og russiske Sofja Tikhonova. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, kom Italia på 10.-plass. I tillegg deltok hun i lagkonkurransen i skihopp, der Italia kom på 11.-plass.

Referanser
----------

1. ↑   Instagram, www.instagram.com, besøkt 10. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  Ski Club Gardena - *Lara Malsiner vince ai giochi OPA*, besøkt 21. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lara Malsiner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lara Malsiner – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Lara Malsiner – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Lara Malsiner – skijumping.pl Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 18. februar 2016 hos Wayback Machine.
**Kongeriket Finland** (finsk: *Suomen kuningaskunta*; svensk: *Konungariket Finland*) var et kortvarig, ikke realisert, forsøk i 1918 på å opprette et monarki i Finland med Friedrich Karl av Hessen som monark. Det fant sted etter landets selvstendighet fra keiserdømmet Russland i desember 1917. Forsøket ble aldri realisert, og Finland fikk i 1919 en ny forfatning som republikk.

De internasjonale politiske urolighetene under første verdenskrig og den russiske revolusjonen åpnet for at Finland fikk politisk uavhengighet fra Russland. Finland gikk fra å være under russisk politisk kontroll til å komme under tysk innflytelse. Det konservative senatet prøvde å etablere et monarki med den tyske landgreven Friedrich Karl av Hessen som konge.

Det selvstendige Finland hadde som de baltiske provinsene nære bånd til det tyske keiserriket, da Tyskland var den eneste stormakten som hadde støttet forberedelsene til et selvstendig Finland, hovedsakelig ved opplæringen av de finske jegertroppene. Tyskland hadde også intervenert i den finske borgerkrigen. Finnene trodde Tyskland ville vinne verdenskrigen og at Tyskland kunne sikre Finland mot trusselen fra Russland.

Striden om republikk utspant seg fra selvstendigheten i desember 1917 til ny forfatning ble vedtatt i 1919. Ved selvstendigheten var monarkistene i mindretall i Riksdagen og grunnlovsutkastet som ble utarbeidet av Kaarlo Juho Ståhlberg la til grunn at Finland skulle være republikk. Forslaget ble imidlertid ikke ferdig behandlet før den finske borgerkrigen brøt ut. Etter borgerkrigen ble sosialdemokratene, som var for republikk, ekskludert fra parlamentet. Dermed kom monarkistene i flertall.

Den planlagte finske kongekronen, gjenskapt i 1988 etter tegninger av Akseli Gallen-Kallela.
Til konge falt valget på Friedrich Karl, som var keiser Vilhelm II av Tysklands svoger. Friedrich Karl ble kontaktet 5. september 1918 og valgt til konge den 9. oktober, én måned før krigens slutt. 75 stemte for å velge ham til konge, 25 imot. Valget var basert på den svenske forfatningen av 1772. Det ble sendt en parlamentarisk delegasjon som møtte Friedrich Karl i Kronberg. 

Etter at Tyskland kapitulerte var Finlands situasjon dramatisk endret og tilknytningen til Tyskland ble et utenrikspolitisk problem for Finland. Friedrich Karl seg fra tilbudet om å bli Finlands konge 14. desember 1918.

I mars 1919 ble det valgt en ny riksdag der sosialdemokratene var representert, og som dermed hadde et republikansk flertall. En ny grunnlov som gjorde Finland til republikk ble vedtatt.

Se også
-------

* Det forente baltiske hertugdømmet
* Kongeriket Litauen
* Kongeriket Polen

Referanser
----------

1. 1 2  Jonathan Petropoulos: *Royals and the Reich: The Princes von Hessen in Nazi Germany*, Oxford University Press, 2006, s. 45.
2. 1 2 3 4 5  «författningsstriden». *Uppslagsverket Finland*. Besøkt 17. juni 2019.
3. ↑  «En krona till kungen som aldrig kom». Svenska Yle. 25. april 2018. Besøkt 17. juni 2019.
4. ↑  J. Hampden Jackson: «German Intervention in Finland, 1918», *The Slavonic and East European Review*, årg. 18, nr. 52, 1939, s. 100.
5. ↑  «Friedrich Karl». *Uppslagsverket Finland*. Besøkt 17. juni 2019.
Norges Sildesalgslags hovedkontor i Bergen Foto: 2016 
**Norges Sildesalgslag** er en landsomfattende salgsorganisasjon for pelagiske fiskeslag, i første rekke sild, makrell og kolmule. Markedsplassen eies og drives av norske fiskere, og er i dag Europas største markedsplass når det gjelder førstehåndsomsetning av pelagisk fisk. Salget foregår via elektronisk auksjon. Norges Sildesalgslag har adgang til å fastsette minstepriser samt leverings- og betalingsbetingelser for fisken som omsettes. Det driver også markedsføring både i hjemmemarkedet og på eksportmarkedene. Driften av Sildelaget dekkes av en avgift som fiskerne betaler av all omsetning. 

De viktigste fiskeslagene som omsettes gjennom Sildelaget er sild og makrell, som i all hovedsak går direkte til konsum. Lodde fra Barentshavet er dessuten de siste årene gjenopptatt som et viktig konsumfiske. Også hestmakrell har de siste årene i alt vesentlig gått til konsum. Kystbrisling brukes til hermetikk. Andre fiskeslag, som havbrisling, tobis, kolmule, øyepål og lodde fra fjernere farvann, omsettes til fiskemel- og fiskeoljeindustrien.

Norges Sildesalgslag tar hånd om fangstene til ca. 100 norske ringnotfartøyer, 70 trålere og mellom 700 og 800 mindre kystfartøyer. I tillegg kommer de utenlandske fartøyer som velger å levere sine fangster i Norge. Fartøyene som omsetter sine fangster gjennom Sildelaget er spredt langs hele kysten fra svenskegrensen i sør til russegrensen i nord, og opererer i hele det nordøstlige Atlanterhav. Myndighetene holdes fortløpende oppdatert om fangstdata for kvoteoppfølging og pelagisk sektor utgjør en betydelig andel av Norges neste største eksportnæring – fiskeri og havbruk.

Årlig omsettes det om lag 2 millioner tonn pelagisk fisk gjennom NSS. Dette tilsvarer 2–2,5 % av all villfisk i verden. Førstehåndsverdien av det som omsettes gjennom Sildelaget avhenger av markedet; i 2014 utgjorde det knapt 6,5 milliarder kroner. Administrerende direktør pr. 3.8. 2015 er Paul Magnus Oma.

Historikk
---------

Noregs Sildesalslag ble dannet i 1936 som en sammenslutning av Storsildlaget, som fra 1927 hadde organisert sildefiskerne nord for Stadt, og Stor- og vårsildlaget i sør. I 1966 gikk Islandssildfiskernes Forening og Sild- og Brislingfiskernes Salslag inn i Noregs Sildesalslag. 

I 1989 ble laget omorganisert i Norges Sildesalgslag ved at Norges Makrellag og Feitsildfiskernes Salgslag sluttet seg til. Det forente Norges Sildesalgslag representerer dermed omsetningsleddet for all pelagisk fiske i Norge. Dette fisket har fortsatt sitt tyngdepunkt i Skagerrak og Nordsjøen.

Referanser
----------

1. ↑  «Omsetningsstatistikk 2014» (PDF). Norges Sildesalgslag.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Bergen byleksikon på nett, om Norges Sildesalgslag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Tejgaon Airport** (ICAO: **VGTJ**) i Dhaka, Bangladesh var landets eneste internasjonale flyplass før byggingen av Chittagong internasjonale lufthavn.

Historie
--------

Storbritannia hadde bygget en militær flystripe på Tejgaon under andre verdenskrig som støtte for de militære styrkene i Kohima og andre steder i Myanmar. 

Kort tid etter andre verdenskrig bygde britiske myndigheter flyplasser for det indiske flyvåpens (RIAF) stasjon i Dhaka, og også på andre sårbare plasser på bengalsk territorium. Byggingen av Tejgaon Airport ble igangsatt i 1941. Flystripen på Tejgaon hadde fasiliteter for vedlikehold av fly som ble benyttet av RAF. Etter 1947 ble Tejgaon Airport den første sivile i Øst-Pakistan og base for Pakistan Air Force. I dag utgjør den en del av BAF (Bangladesh Air Force). Etter at sivil trafikk ble overført til Dhaka internasjonale lufthavn i 1981 ble Tejgaon overført til Bagladesh Air Force.

Eksterne lenker
---------------

* Flyplassinformasjon om VGTJ hos World Aero Data
* Bangladesh Air Force webside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
«Islands Brygge» har flere betydninger.

**Islands Brygge** er en større vei på det vestlige Amager, København, som fra nord løper fra krysset mellom Langebrogate og Ved Langebro like nord for Langebro ved Stadsgraven langs havnen. Den går ca. 2,1 km i omtrentlig syd-sydvestlig retning til Nokken hvor den går over i Nokken strandvej. Det er forbindelse med sykkelsti til Slusen og Sjællandsbroen.

Veien er navngitt av borgerrepresentasjonen den 27. november 1905 og har blitt til i flere etapper sydover ettersom området ble oppfylt. Område var, inntil 1904, en del av Kalveboderne. Kystlinjen lå cirka hvor Artillerivej ligger i dag.

Det nevnes ofte at Islands Brygge har sitt navn fordi passasjerskipet til Island la til her. Der har imidlertid aldri vært noe passasjertransport fra Islands Brygge. Navnet stammer i stedet fra bankdirektør Axel Heide, som foreslo navnet sammen med en lang rekke andre gatenavn i bydelen da kvarteret ble oppfylt i perioden 1904–05. Heide var tett knyttet til DFDS som hadde skip med islandske navn.

Langs veien finnes en rekke spisesteder og caféer, samt Kulturhuset Islands Brygge. Mot nord finnes likeledes Havneparken og Havnebadet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Islands Brygge (street) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark
**Reidun Gravdahl** (født *Engen*, 12. januar 1948 i Østre Toten, Oppland) er en norsk politiker (Ap). Gravdahl er nå fylkespolitiker i Oppland. I 2003 ble hun valgt inn på fylkestinget, og ved valget i 2007 ble hun fylkesvaraordfører. 

Reidun Gravdahl ble innvalgt på Stortinget fra Oppland i 1997. Hun var vararepresentant i periodene 1993–1997 og 2001–2005.

Gravdahl vokste opp i Solvoll i Vestre Toten. Hun ble ansatt ved Raufoss Ammunisjonsfabrikker (RA) i 1978, og fra 1986 ble hun tillitsvalgt på heltid, som studieleder og nestleder i klubben på RA. Gravdahl har drevet fagforeningsarbeid (Fellesforbundet) parallelt med politisk engasjement på alle nivåer. Reidun Gravdahl er bosatt på Raufoss.

Stortingskomitéer
-----------------

* 1997–2001 varamedlem i Valgkomitéen
* 1997–2001 medlem i Sosialkomitéen

Eksterne lenker
---------------

* (no) Reidun Gravdahl hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Reidun Gravdahl hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Anna Louise Marmont** (født 22. mai 1967 i Jönköping), svensk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Marmont vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det svenske laget som kom på tredjeplass i curlingturneringen for damer bak Canada og Danmark. De tapte semifinalen mot Danmark med 5-7 men vant bronsefinlen mot Storbritannia med 10-6. De andre på laget var Elisabet Gustafson, Katarina Nyberg, Elisabeth Persson og Margaretha Lindahl.

Hun ble verdensmester i curling 1995 i Brandon i Canada og 1998 i Kamloops.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Bronse Bronse i curling, damer Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   wwcc2013.curlingevents.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louise Marmont – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Louise Marmont – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Louise Marmont – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louise Marmont – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Louise Marmont – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Louise Marmont – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Louise Marmont – World Curling Federation Rediger på Wikidata
*Se også: John Henry Newman, teolog.*

**John Newman** (født 13. desember 1933 i Hereford, Herefordshire, England) er en tidligere engelsk fotballspiller og fotballmanager. Han spilte for fire engelske fotballklubber, og han var også manager for fire engelske fotballklubber.

Biografi
--------

John Newman startet sin fotballkarriere i Birmingham City der han var med på å vinne 2. divisjon i 1954/55 sesongen, og han spilte også i FA-cupfinalen i 1956. Han forlot Birmingham og gikk til Leicester City for å få mer spilletid før han spilte åtte år for Plymouth Argyle. Han avsluttet fotballkarrieren i Exeter City. 

I april 1969 takket han ja til å bli spillende manager i Exeter City, og han var manager for Exeter fram til 1976 da han ble ny manager for Grimsby Town. I januar 1982 ble han manager for Derby County, men dette engasjementet tok slutt ti måneder senere da han fikk sparken. Fra mars 1983 til oktober 1987 var han manager for Hereford United.

Newman har etter tiden som manager i Hereford vært asisterende manager i York City og Notts County, talentspeider i Mansfield Town samt rådgiver for John Barton da han var manager i Worcester City.

Karriere som spiller
--------------------

### Klubblag

|
|  |
| Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg Birmingham City | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? - ? |
| Englands flagg Leicester City | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? - ? |
| Englands flagg Plymouth Argyle | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? - ? |
| Englands flagg Exeter City | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? - ? |

Karriere som fotballmanager
---------------------------

### Klubblag

| Klubb | Periode | Kamper | Seire | Uavgjort | Tap |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Englands flagg Exeter City | 04/1969 - 12/1976 | 350 | 131 | 89 | 130 |
| Englands flagg Grimsby Town | 12/1976 - 07/1979 | 123 | 53 | 28 | 42 |
| Englands flagg Derby County | 01/1982 - 11/1982 | 35 | 6 | 13 | 16 |
| Englands flagg Hereford United | 03/1983 - 10/1987 | 228 | 82 | 58 | 88 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Mortimer, Gerald (2006): *DERBY COUNTY The Complete Record*.   
 Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Newman – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Reika Utsugi** (født 1. juni 1963), japansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2004 i Athen.

Utsugi vant en olympisk sølvmedalje i softball under sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i softballturneringen bak USA. I finalen mot USA tapte Japan med 1-2.

Fire år senere, under Sommer-OL 2004 i Athen, vant hun en bronsemedaløje med det japanske softballdamelandslaget som kom på tredjeplass bak USA og Australia.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2000 Australias flagg Sydney - Sølv i softball Japans flagg Japan
* Bronse 2004 Hellas’ flagg Athen - Bronse i softball Japans flagg Japan

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reika Utsugi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reika Utsugi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** NDL
 |
**Marie-Louise Dulcken** (1811–1850) var en tysk-engelsk pianist og komponist.

Liv og virke
------------

Louise Dulcken var datter av en velstående jødisk kjøpmann fra Hamburg. Broren, Ferdinand David (1810–1873), var fiolinist og konsertmester ved *Gewandhaus* i Leipzig og søsteren Therese Meyer var i likhet med Louise pianist.

Louise fikk klaverundervisning av Christian Schwencke (1766/67–1822) og Friedrich Wilhelm Grund (1791–1874). Hun opptrådte første gang offentlig som tiåring og ble snart feiret som et «vidunderbarn».

I 1828 konverterte Louise Dulcken til evangelismen og giftet seg med Theobald Dulcken (1800–1882), sønn av pianisten Sophie Dulcken (1781-1863). Året etter slo de nygifte seg ned i London der Louise etablerte seg som en etterspurt konsertpianist. Mellom 1830 og 1849 opptrådte hun til sammen ti ganger som solist med Philharmonic Society of London og kan ha vært den første kvinnelige musiker som spilte på orkesterets konserter. Hun gjennomførte også regelmessig konsertreiser i England og i de tyskspråklige områdene. 

Louise Dulckens store konsertrepertoar omfattet verk av blant andre Ludwig van Beethoven, Felix Mendelssohn, Ignaz Moscheles, Friedrich Kalkbrenner, Johann Nepomuk Hummel, Carl Czerny og Elias Parish Alvars.

I 1840-årene var Dulcken Londons mest etterspurte klaverpedagog. En av elevene var dronning Victoria som i 1837 utnevnte Dulcken til hoffpianist.

Dulcken komponerte noen valser for klaver og enkelte korstykker.

Louise og Theobald Dulcken fikk seks barn. Flere av dem ble musikere, mest kjent var pianisten Ferdinand Quentin Dulcken (1835–1901).

Louise Dulcken døde bare 39 år gammel av rosen, som følge av en verkebyll i øret.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   MSR / Dulken[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dulcken, Louise[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 31903, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Dulcken, Louise, kildekvalitet uspesifisert kalender, antatt gregoriansk[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   MSR / Dulken, kildekvalitet uspesifisert kalender, antatt gregoriansk[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  Silke Wenzel: «Louise Dulcken» i *MUGI. Musikvermittlung nd Genderforschung: Lexikon und multimediale Präsentationen*, Beatrix Borchard og Nina Noeske (red.), *Hochschule für Musik und Theater Hamburg*, 2003ff.
8. 1 2 3 4 5  *Dulcken, Dulken (Marie) Louise, Luise, Louisa, Marie-Louise, Marie-Luise, geb. David*, sophie-drinker-institut.de
9. ↑  Nekrolog i *The Times* 15. april 1850: *«We believe [she] was the first lady-pianist who ever played at the Philharmonic concerts»*

Kilder
------

* *Dulcken, Dulken (Marie) Louise, Luise, Louisa, Marie-Louise, Marie-Luise, geb. David*, sophie-drinker-institut.de

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) A\_Dictionary\_of\_Music\_and\_Musicians/Dulcken,\_Louise – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Del av Syd-Tirols vinvei ved Kaltern: Vinmarker så langt øyet rekker.
**Syd-Tirols vinvei** (tysk *Südtiroler Weinstraße*, italiensk *Strada del Vino dell'Alto Adige*) er et vindistrikt i Syd-Tirol som strekker seg fra Nals gjennom Überetsch og Unterland til Salorno.

Steder langs vinveien er kommunene Nals, Terlan, Andrian, Eppan, Kaltern, Tramin, Kurtatsch, Margreid, Kurtinig, Auer, Montan, Neumarkt, Vadena, Salorno og Bolzano.

Ved siden av vindyrking spiller turisme en viktig rolle i området.

Viner
-----

Ca 65 % av de produserte vinene er rødviner, resten hvitviner.

Hvitvinsdruer:

* Weißburgunder (Pinot bianco)
* Grauer Burgunder (Pinot grigio)
* Chardonnay
* Gewürztraminer
* Sauvignon Blanc
* Müller Thurgau
* Goldmuskateller (Moscato Giallo)
* Riesling
* Silvaner

Rødvinsdruer: 

* Edelvernatsch (Sciava)
* Lagrein
* Blauburgunder (Pinot nero)
* Cabernet Sauvignon
* Merlot
* Rosenmuskateller (Moscato rosa)

Nesten hele vinområdet er beskyttet ved lov og bærer betegnelsen D.O.C. eller DOCG ("Denominazione di Origine Controllata", på tysk "Qualitätswein kontrollierter Anbaugebiete").

Eksterne lenker
---------------

* Verein Südtiroler Weinstraße (tysk, italiensk, engelsk)
* Südtiroler Weinstraße, Weinbau Kellereien und Weinsorten in Südtirol (tysk, italiensk, engelsk)
*For filmatiseringen av boken, se Blikktrommen (film)*
***Blikktrommen*** (tysk *Die Blechtrommel*) er en roman av Günter Grass. Den utkom i 1959, og er den første boken i Grass' Danzig-trilogi. Romanen hører til de viktigste verker i tysk etterkrigslitteratur, og til de mest betydelige verker innen europeisk magisk realisme.[] Romanen gjorde med et slag Grass til en verdensberømt forfatter. Forfatteren mottok Gruppe 47s litteraturpris for boken.

Handling
--------

Den handler om den lille gutten Oskar Matzerath, som ikke vil vokse mer, men er født fullt ut intellektuelt utrustet. Slik ser han verden «nedenfra» og gjennomskuer hykleri, grusomhet og dumhet. Boken er samtidig en historieroman om tiden mellom de to verdenskrigene i Danzig.

Boken kom i norsk oversettelse i 1961.

Referanser
----------

1. ↑  Eggebrecht, Harald. «Günter Grass' wichtigste Werke». *Süddeutsche.de* **(tysk)**. Besøkt 19. november 2019.
2. ↑  Ted Gioia. «The Tin Drum by Günter Grass». Besøkt 20. november 2015.
3. 1 2  Elsbeth Wessel (14. februar 2008). «Blikktrommen». Store norske leksikon. Besøkt 20. november 2015.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Reinhold Theodor Hausen** (født 9. oktober 1850 i Sund på Åland, død 8. januar 1942 i Helsingfors), var en finsk historiker og arkivar.

Liv og virke
------------

I 1890 publiserte Hausen *Åbo domkyrkas svartbok*, som er den viktigste enkeltkopiboken med avskrifter av brev og handlingar som berører Åbo domkirkes eiendom. Sitt navn, svartboken, har den fått av permen som er trukket med svart skinn. Den oppbevares på det finske riksarkivet. 

I 1910 utkom den første delen av en serie som ligger til grunn for den moderne middelalderforskningen i Finland: *Finlands medeltidsurkunder*. Under de følgende 15 år utga Hausen ytterligere 7 deler. Sammenlignet med dette verket var eldre kildeutgaver små og ufullstendige, og mange manglet henvisninger som avhandlingenes utgangspunkt. Hausen derimot benyttet helt nye prinsipper, da hver avhandling hadde med nøyaktige opplysninjger om arkivtilhørighet og om den var blitt publisert andre steder. Verkets betydning for forskningen kan ikke overdrives. 

I 1935 var forskningssituasjonen radikalt forandret: forskerne hadde plutselig fått tilgang til de sentrale avhandlingene og kunne forankre sine hypoteser i kildene. 

Sommerne 1872 og 1873 gravde Hausen ut Nådendals kloster.

Hausens målsetting var å forene de historiske og arkeologiske kilder.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Reinhold Hausen», Biografisk leksikon for Finland ID 4766-1416928957372[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 10398328p, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   student register of the University of Helsinki 1853–1899, besøkt 14. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Per Olof Sjöstrand, *Hur Finlands vanns för Sverige. En historia för nationalstater*. Uppsala 1996

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenske Litteraturbanken **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
***Absolutt blåmandag*** er en norsk filmkomedie fra 1999. Filmen er regissert av Petter Næss, kjent som regissør av *Elling* og *Bare Bea*, mens manusforfatter er Axel Hellstenius. Rollen som «Birger» i *Absolutt Blåmandag* er nesten å regne som spillefilmdebut for Per Christian Ellefsen, hvis man ser bort fra en mindre rolle i Jon Skolmen-komedien *Plastposen* i 1986.

Handling
--------

Jon (Ingar Helge Gimle) og Siri Lill (Britt Elisabeth Haagensli) er et par som har vært sammen mesteparten av sine førti år lange liv, selv om de fortsatt ikke er gift. Jon arbeider i en avis, og drikker tungt, mens hun er en respektert frisør som arbeider for deres felles venn Birger. Jon, vanligvis med en flaske i hånda, har for vane å være på feil sted til feil tid. Siri, som er lei av at Jon drikker, bestemmer seg for å forlate ham og flytte hjem til foreldrene en fredag da Jon har tatt en fredagspils med gutta (som ble til ti, med den følgen at Jon kommer alt for sent hjem, og de ikke rekker å besøke Siri Lills foreldre slik de har lovet). Jon drikker bare verre, og leiligheten blir til et rottereir mens hun er borte. Lørdag blir plutselig til mandag, og i leiligheten er det en rekke personer Jon ikke kjenner. Siri Lill bestemmer seg for å flytte hjem igjen, og det er da den absolutte bakrusen begynner.

Priser og nominasjoner
----------------------

*Absolutt blåmandag* vant prisene for årets mannlige skuespiller (Ingar Helge Gimle) og årets kvinnelige skuespiller (Brit Elisabeth Haagensli) under Amanda-utdelingen i 1999. Filmen ble i tillegg nominert i kategoriene årets mannlige skuespiller (Gard B. Eidsvold) og årets norske spillefilm.

Skuespillere
------------

* Ingar Helge Gimle som Jon
* Brit Elisabeth Haagensli som Siri
* Per Christian Ellefsen som Birger
* Gard B. Eidsvold som Tapio
* Anette Hoff som Svanhild
* Kari Simonsen som Erna
* Erik Øksnes som Tormod
* Øystein Røger som politi-betjent Berg
* Hannah Wozene Kvam som politi-betjent Ruud-Olsen
* Rolf Arly Lund som Ketchup-mannen
* Kari Onstad Winge som en nabo-dame.
* Cecilie Frøshaug som Gerd.
* Frank Iversen som Larsen
* Øystein Selenius som en kollega
* Frank Robert Andreassen som kollega.
* Thor Michael Aamodt som en kollega.
* Roger Mogstad som trafikkpoliti
* Møyfrid Engeseth som NRK-ansatt.
* Siv Stubsveen som radio-ansatt (stemme)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Absolutt blåmandag* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Absolutt blåmandag* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Absolutt blåmandag* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (nl) *Absolutt blåmandag* på MovieMeter Rediger på Wikidata
* Om filmen på snurrfilm.no
* Om *Absolutt blåmandag* på Filmweb
**Karl Feucht** (født 24. desember 1893 i Heimerdingen, død 30. juni 1954 i Friedrichshafen) var en tysk flymekaniker og polarfarer. I 1925 var han mekaniker ombord i «N 25», den ene av Roald Amundsens flybåter som forsøkte å nå den geografiske nordpol gjennom luften.

Liv
---

Karl Feucht ble født i 1893 som sønn av byggmester Christian Feucht (1856–1929) og hans hustru, Ehefrau Wilhelmine (1863–1954). Han lærte seg finsmedhåndverk i Stuttgart og ble også talsmann for sin eldre bror, Wilhelms arbeidsplass ved Zeppelinfabrikken i Staaken ved Berlin. Under første verdenskrig var han også mekaniker i zeppelinere over Frankrike og England. Etter krigen arbeidet han for Claude Dornier i Friedrichshafen og Rohrschach og til slutt i Pisa.

 Polarflyverne fra 1924: Fra venstre til høyre: Omdal, Riiser-Larsen, Amundsen, Dietrichson, Feucht og Ellsworth
I 1925 kjøpte Roald Amundsen hos Dornier to Dornier Wal flybåter for sin ekspedisjon til Spitsbergen og til den geografiske nordpol. Karl Feucht var en av to verksmekanikere som skulle montere flybåtene i Ny-Ålesund. Noen dager før den planlagte start spurte Amundsen Feucht om han ville være mekaniker i «N 25». Ekspedisjonen bestod nå av militærflyverne Leif Dietrichsen og Hjalmar Riiser-Larsen, ekspedisjonens leder, Roald Amundsen og Lincoln Ellsworth foruten mekanikerne Karl Feucht og Oskar Omdal. Om ettermiddagen den 21. mai startet turen. Feucht fastsatte at halve drivstoffbeholdningen var oppbrukt og man lette man etter en landingsplass for å kunne ta en posisjonsbestemmelse. På én motor landet Riiser-Larsen «N 25» i en åpen råk på 87°43′ nordlig bredde og 10°20′1″ vestlig lengde, om lag 250 km fra Nordpolen. Etter daglangt arbeide kunne de den 25. mai få maskinen løs fra isen «N 24» hadde fått en lekkasje, og den ene motoren var ifølge Feucht fastfrosset. Da start på bare en motor ikke var tenkbart. Men Feucht fikk «N 25» igjen flydyktig. I tre uker arbeidet de med å planere en startbane på isen og med alle seks ombord nådde «N 25» Spitsbergen.

Karl Feucht gikk tilbake til sitt arbeide ved Dornierfabrikken. Han døde i 1954 og ble begravet i Heimerdingen.

Familie
-------

Karl Feuchts hustru, Maria, døde i 1945. Paret hadde tre barn, sønnene Richard og Wilhelm og datteren Gertrud.

Litteratur
----------

* Herbert Hoffmann: *Karl Feucht – Pionier der Luftfahrt und Polarflieger aus Heimerdingen*. In: *Dijou*. Nr. 9, 6/2012, S. 10 (PDF; 5,31 MB).

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hoffmann: *Karl Feucht – Pionier der Luftfahrt und Polarflieger aus Heimerdingen*, 2012.
2. ↑  Schmid:  *Karl Feucht (1893–1954)*, Fram-Museum
3. ↑  Roald Amundsen: *Die Jagd nach dem Nordpol*. Ullstein, Berlin 1926, S. 26.
4. ↑  Roald Amundsen: *Die Jagd nach dem Nordpol*. Ullstein, Berlin 1926, S. 38.
5. ↑  *Aus einem Bericht Karl Feuchts von 1930*. In: *Dijou*. Nr. 9, 6/2012, S. 11.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 4. september 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Reinheimen** ligger som en trekant av høyfjell mellom Ottadalen i sør, Romsdalen og Gudbrandsdalen i nordøst, og Valldal og Tafjord i vest/nordvest. Navnet på området ble etablert da friluftsmannen og forfatteren Olaf Heitkøtter ga ut boka *Reinheimen* i 1974. 

Reinheimen nasjonalpark ble opprettet i 2006, og omfatter 1974 km². I tillegg ligger følgende verneområder inntil nasjonalparken: Finndalen landskapsvernområde, Ottadalen landskapsvernområde, Lordalen landskapsvernområde, Romsdalen landskapsvernområde, Trollstigen landskapsvernområde, Tafjord-Reindalen landskapsvernområde, Brettingsmoen naturreservat.

Den østlige delen er et enormt åpent land av avrundede fjell med store daler som Finndalen, Lordalen, Grøndalen, Asbjørnsdalen og Ulvådalen. Høyest opp ruver Gråhø med 2014 meter over havet. Vest for Torsdalen og nord for Ulvådalen finner vi dype daler og ville tinder i området mellom Romsdalen og Tafjord. Der landskapet går over fra rolige runde fjell til vestlandsnatur, ligger to markerte tinder, Karitind (1982 moh.) og Pyttegga (1999 moh.). Vest for dette området ligger Reindalen, Kaldhusdalen og Herdalen. Det er skogkledte daler mellom enorme fjell. I nord ligger Trolltindan, hvor Trollveggen faller fra 1700 meter og ned i Romsdalen, hvorav 1000 meter loddrett fall. Trollveggen er den høyeste loddrette fjellveggen i Nord-Europa.

Alle turisthyttene i fjellet er konsentrert i vest og nord. Naturlige inngangsporter til Reinheimen: Grotli, Billingen, Bjorli, Verma, Trollstigen, Valldal og Tafjord.

Det er 2000 rein vinterstid i Reinheimen. Folk i bygdene rundt Reinheimen har i alle tider jaktet på villreinen. Det er mange fangstanlegg i området, spesielt i Lordalen. Kulturminnene viser at mange har livnært seg på fangst i tidligere tider. I dag er det villreinjakt i perioden 20. august til 14. september for omtrent 550 jegere i Reinheimen.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Turforslag til Reinheimen på DNT og NRKs nettsted ut.no
* Kart hos Miljøverndepartementet
* Direktoratet for naturforvaltning
* Nasjonalparkstyret for Reinheimen - informasjon om verneområdet og forvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Må ikke forveksles med Cosa nostra.
Al Capone på forsiden av *Time*.
Carlo Gambino, overhode for Gambino-familien.
John Gotti pågrepet av FBI i 1990.
**Italiensk-amerikansk mafia** er mafia i USA med opphav fra Italia. Om lag 800 000 sicilianere utvandret til USA fra århundreskiftet og fram til første verdenskrig. I forbudstiden ble 25 % av brennevinssmuglingen utført av italienere, og det var i denne tiden at Al Capone nådde høydepunktet på sin karriere. Da brennevinsforbudet ble opphevet, klarte mafiaen å omstille seg ved å drive med gambling. Men utover 1930-tallet ble det stadig vanskeligere, og Capone, Luciano og andre ble arrestert.

Da den sicilianske mafiaen reiste seg igjen etter fascismen, begynte den også etterhvert med heroinsmugling, etter at Joe Bonanno besøkte øya i 1957 og ga sicilianerne monopol på heroinmarkedet i USA.

Den amerikanske mafiaen er mest aktiv i storbyområdet New York, Philadelphia, New England, Detroit og Chicago, men har også medlemmer i andre større amerikanske byer, og deltar også i internasjonale kriminelle aktiviteter.

Den amerikanske mafiaen består av forskjellige «familier» eller grupper som generelt er organisert geografisk og i betydelig omfang engasjert i «racketeering»-virksomhet (utpressing, beskyttelsespenger, illegale lotterier o.l.).

Selv om den italiensk-amerikanske mafiaen har sine røtter i italiensk organisert kriminalitet (og betegnes som *La Cosa Nostra* av FBI), har den amerikanske avlegger vært en separat organisasjon i mange år. For tiden samarbeider den italiensk-amerikanske mafiaen med forskjellige IOC-grupper innen diverse kriminelle aktiviteter med hovedbase i Italia. Den italiensk-amerikanske mafiaen er innen organisert kriminalitet den største enkelt-trusselen mot det amerikanske samfunnet.

Giuseppe Esposito var det første kjente sicilianske mafia-medlem som emigrerte til USA. Han og seks andre sicilianere flyktet til New York etter å ha myrdet elleve velstående landeiere og to høytstående embedsmenn for en siciliansk provins. Han ble arrestert i New Orleans i 1881 og utlevert til Italia. New Orleans var også åstedet for den første mafiahendelsen i USA som pådro seg både nasjonal og internasjonal oppmerksomhet. 15. oktober 1890 ble New Orleans' politi-inspektør David Hennessey myrdet. Hundrevis av sicilianere ble arrestert, og nitten ble omsider dømt for mord. En ble så frikjent og med det begynte rykter å spre seg om bestikkelser og truede vitner. De forbannede innbyggerne i New Orleans organiserte en lynsjing av mafiaen, og klarte å drepe elleve av de nitten tiltalte. To ble hengt, ni av dem ble skutt og de resterende åtte klarte å rømme.

Den amerikanske mafiaen har gått igjennom mange forandringer. Fra den Svarte Hånd-terrorgruppen fra 1900-tallet og Five Points-gjengen fra 1910- og 20-årene i New York, til Al Capones Union på 1920-tallet i Chicago.

Se også
-------

* Racketeer Influenced and Corrupt Organizations Act

Referanser
----------

1. ↑  Dickie, *Cosa Nostra* p. 173
**Karl Eugen Hammerstedt** (født 19. mai 1903 i Porsgrunn, død 28. desember 1960) var en norsk politiker for Norges Kommunistiske Parti. Han representerte kjøpstedene i Telemark og Aust-Agder på Stortinget i perioden 1945–49.

Hammerstedt utdanna seg ved treårig teknisk aftenskole. Han var lærling på sykkelfabrikk og på bilverksted og var seinere ansatt i flere bilfirmær. Fra 1928 og fram til 1949 var han ansatt først som mekaniker, seinere som rørlegger ved Norsk Hydro på Herøya og ved Eidanger Salpeterfabrikk. Han var sekretær i Herøya Arbeiderforening i flere perioder og formann i 1945. Han var medlem av representantskapet i Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund i 1945 og av representantskapet i LO fra 1945 til 1949.

Hammerstedt var medlem av Porsgrunn bystyre 1935–40. Han blei valgt inn på Stortinget i det første etterkrigsvalget, da NKP fikk 11 mandater. Han var medlem av protokollkomiteen. 

Fra 1950 til 1960 arbeidde han som forbundssekretær i Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke, ei forening han hadde vært formann for fra 1947 til 1949.

Kilder
------

* Terje Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985. Biografier*, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Karl Eugen Hammerstedt hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Karl Eugen Hammerstedt hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |
Illustrasjon fra *Bok III*. Fra et manuskript fra 500-tallet, i Vatikanbibliotekets eie.
***Georgica*** er et læredikt i fire bøker, skrevet av den romerske dikteren Vergil i år 29. Diktets ytre tema er landbruk (tittelen er fra det greske verbet *georgein*, å dyrke), men diktet favner over såvel mytologiske som politiske og filosofiske emner, fortalt i 2 188 heksameter.

Vergil var inspirert av Hesiods *Arbeid og dager*, både mht heksameterformen og emnet: arbeidet og jorden. I bok to legges vekten på åkerbruk og hagebruk, og redegjørelsen om dyrkingen av vindruer leder naturlig over til en skildring av Bacchuskulten. Her finnes også «Hyllest til våren», en av de mest kjente avsnittene. Under drøftingen av husdyrhold i bok tre berøres også seksualitet og forplantning.

Vergil skal ha etterlignet Nicander fra Kolofon, som Plinius den eldre siterte, som Cicero lovpriste, og hvis tapte epos *Heteroeumena* Ovid lånte fra til bruk i *Metamorphoses*. Vergil lånte også fra andre greske forfattere som Aratus og Aristoteles m.fl. Også Lucretius' *De rerum natura* har tjent som forbilde, også mht det epikureiske idéinnholdet.

Den innflytelsesrike epikureiske filosofen Philodemus fra Gadara (ca 110 - ca 30 f.Kr.) som bosatte seg i Napoli knyttes til folk som Vergil og Julius Cæsars svigerfar.

Orfeus holder den døende Eurydike.
Som sønn av en birøkter hadde Vergil gode forutsetninger for å skildre bienes liv, som han gjør i fjerde bok. Hans beskrivelse av livet i bikuben regnes som en allegori for den ideelle styreform.

I bok fire presenteres vi for en versjon av historien om Orfeus og Eurydike som avviker fra den greske, der Eurydike ble bitt av en slange mens hun og de andre nymfene danset barføtt i Lakonias skoger. Hos Vergil dør Eurydike av et slangebitt hun får da hun flykter fra birøkteren Aristeus som har antastet henne, og Vergil forteller historien fra hans perspektiv. I et forsøk på å avhjelpe hungersnøden som rammer jorden etter pikens død, brytes Aristeus med den gamle havguden Protevs inntil han får ut av ham hvorfor han er ramt av denne forbannelsen. Protevs forteller ham om Orfeus og Eurydike, og at Aristeus er skyld i deres ulykke. Derfra er handlingsforløpet som i Ovids versjon, og ender med døden for både Orfeus og Eurydike.

Den engelske botanikeren John Martyn (1699-1768), kjent for sin *Historia Plantarum Rariorum*, utga en oversettelse av *Georgica* i 1746.

Den norske utgaven av *Georgica* er oversatt av Egil Kraggerud.

Referanser
----------

1. ↑  «Nicander», *Britannica*
2. ↑  «Philodemus»
3. ↑  Philodemus: *Om døden*
4. ↑  Vergil om styreform og ønskelige egenskaper hos en romersk borger.
5. ↑  David Latham: *The Story of Orpheus and Eurydice*
6. ↑  Maggie Yuan: *Orpheus as a Muse*, 27. mars 2022
7. ↑  Botanikkprofessoren George Martyn og hans oversettelse
8. ↑  Forlaget Solum, 1994, ISBN 82-560-0957-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |