recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
1. mai feires i Moskva, 1960.
**Arbeiderbevegelsen** viser vanligvis til fagforeninger av ordinære lønnsarbeidere (i motsetning til laug og rene profesjonsforeninger), samt de sosialistiske partiene som i mange land har vokst frem fra eller i tilknytning til denne fagbevegelsen. Arbeiderbevegelse er i så måte en samlebetegnelse på faglige og politiske bevegelser med utspring i arbeiderklassen, med sikte på å bedre arbeidernes livs- og arbeidsvilkår.

Uttrykket kan i samsvar med dette ikke brukes om enhver bevegelse som grupper av lønnsarbeidere måtte støtte eller være med i, men er et navn på en bestemt politisk bevegelse med et visst sosialt og historisk opphav. På den andre siden kan ordet ikke nødvendigvis monopoliseres av ett bestemt parti i et gitt land, da arbeiderbevegelsen historisk har gitt opphav til ulike tendenser og organisasjoner på venstresiden.

Arbeiderbevegelsen i Norge var inspirert fra Danmark, men skilte seg fra andre vestlige arbeidsbevegelser ved at den revolusjonære retningen vokste seg sterkere enn i andre nord- eller vesteuropeiske land. I Norge var det selve Arbeiderpartiet som sluttet seg til Komintern etter at Martin Tranmæls fagopposisjon, stiftet i 1911, fikk flertall på landsmøtet våren 1918. Den russiske revolusjon radikaliserte den norske arbeiderbevegelsen, og i 1923 førte dette til et brudd da Fagopposisjonen forlot Ap for å slutte seg til Norges Kommunistiske Parti. Under den tyske invasjonen 9. april 1940 kom det for en dag at norsk militærvesen hadde sørget for å gjøre lagrede våpen midlertidig ubrukelige ved å fjerne slagfjærer og tennstempler, og oppbevare disse separat. Frykten for et arbeideropprør etter russisk mønster var så stor at Forsvarsdepartementets vedtak om dette, datert 13. juni 1925, fremdeles stod ved lag da Hitlers tropper angrep Norge våren 1940.

Arbeiderbevegelsens ideer og historie omfatter også en politisk preget kultur, for eksempel arbeiderkor og arbeidersanger og en arbeiderorientert billedkunst og estetikk.

Bevegelsen feirer 1. mai, arbeidernes internasjonale kampdag-

Se også
-------

* Arbeiderbevegelsen i Norge
* Arbeiderklasse

Referanser
----------

1. ↑  Bull, Edvard; Gjerde, Åsmund Borgen: «arbeiderbevegelse» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 28. april 2023 fra
2. ↑  Agøy, Nils Ivar: «Fagopposisjonen av 1911» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 28. april 2023 fra
3. ↑  Bjørn Bjørnsen: *Det utrolige døgnet* (s. 217), Gyldendal, ISBN 82-05-10552-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Helge Briseid Risnes** (født 1948 i Farsund) er en norsk gründer og næringslivsleder. Han har siden 2007 vært investor/styremedlem i flere teknologiselskaper. Han er hovedaksjonær og styreleder i Briseid AS, Eiliha AS, OptoSense AS, Inselo Gruppen AS og styremedlem i Numascale AS.[] 

Risnes var serviceingeniør i Datasaab i Oslo fra 1975 til 1978. Han var serviceingeniør, teknisk direktør og styremedlem i det børsnoterte Scanvest Ring konsernet fra 1978 til 1986. Risnes er gründeren bak InfoCare ASA. Han var selskapets konsernsjef fra 1986-2005 og styreleder fra 2005-2006.

Han bygget opp selskapet fra et hjemmekontor i Søgne i 1986, til et nordisk milliardkonsern med 1454 ansatte pr. desember 2006. InfoCare ASA ble solgt til finske CapMan i 2005. Risnes beholdt da 21,5 % av aksjene, men solgte alle sine aksjer til CapMan høsten 2006 og trakk seg da umiddelbart helt ut av selskapet. Han var styreleder i High Density Devices AS 2007-2008, CEO i Tandberg Storage ASA fra 2008 og styremedlem Scala Inc. 2012-2014. 

Risnes er utdannet radarspesialist fra Luftforsvarets Tekniske Befalsskole på Lutvatn og elektronikkingeniør fra Agder Ingeniør- og Distriktshøyskole i Grimstad.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. august 2017. Besøkt 3. august 2017.
3. ↑  «Numascale AS - Oslo - Roller og kunngjøringer». *www.proff.no*. Besøkt 20. august 2023.
4. ↑  «InfoCare Gruppen-Kort historikk-1986-2006-Gunstein Haugaa». *acrobat.adobe.com*.
5. ↑  Meyer, Henrik D. (15. oktober 2004). «Disse selskapene vokser raskest». *DN.no*.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. oktober 2019. Besøkt 11. oktober 2019.
7. ↑
8. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ord & Bilde** var et faglig nettverk for forfattere, illustratører og formidlere som ønsket å fremme gode bildebøker i Norge. Nettverket ble etablert i november 1997 med blant andre forfatter Per Olav Kaldestad, bibliotekar Bente Bing Kleiva og daværende Grafill-leder Morten Berner. Nettverket arrangerte blant annet seminarer og utstillinger, som bildebokutstillingen «Nordiske bildebøker krysser grenser» i 2005-2006.

**Ord & Bilde-prisen** ble tildelt personer og organisasjoner som har gjort et stort arbeid for bildeboka. Prisen har gått til blant andre forfatteren Tor Åge Bringsværd, tegnerne Thore Hansen og Harald Nordberg, forleggeren Guri Vesaas og Fredrikstad bibliotek (for deres galleri for bildebokillustrasjoner).

Nettverket er ikke lenger aktivt. Noe av arbeidet er planlagt videreført gjennom Norsk barnebokinstitutts, NBUs og Grafills samarbeidsprosjekt VisLitt.

Eksterne lenker
---------------

* Rapport om etableringen av Ord & Bilde 1998

| * v
* d
* r
Norske barnelitteraturpriser |
| --- |
| 
* Arks
* Bokslukerprisen
* Brageprisen
* Dammprisen
* Guro Sandsdalens
* Kritikerprisen
* Kulturdepartementets
* Nynorsk
* Ord & Bilde-prisen
* Riksmålsforbundets
* Skolebibliotekarforeningens
* Sonja Hagemanns
* Unni Sands
* Uprisen

 |
| 
* Askeladdprisen
* NBU-prisen
* Kari Skjønsbergs pris

 |

Portaler: Litteratur | Kunst
**Aube** er en seilbar, høyre sideelv til Seine i Frankrike. Den er 248 kilometer lang, og har gitt navn til departementet Aube.

Aube og den største sidelva Aujons kilder ligger på Langres-høydene i Haute-Marne-departementet. Elva flyter i en nordvestlig retning, og har flere steder skåret seg ned i den oolittiske kalksteinsgrunnen. I regionen Côte des Bars vider dalen seg ut og steingrunnen erstattes av leire. I Aube-departementet mottar elva Aujon fra høyre ved klosteret Clairvaux. På veien videre mot Brienne-le-Château mottar Aube flere små sideelver. Elvas siste del er nesten uten sidetilførsel, og går gjennom flat, alluvial jord på krittplatået i Champagne-distriktet. Munningen i Seine ligger i kommunen Marcilly-sur-Seine.

I den regionale naturparken Foret d'Orient er det skapt to kunstige innsjøer, som fungerer som reservoarer for Aube. Hensikten er å hindre en flom i Paris i perioder med sterk vannføring og å opprettholde vannveien ved lav vannstand.

Referanser
----------

1. ↑  «Sandre Portail national d'accès aux référentiels sur l'eau | Fiche cours d'eau». *services.sandre.eaufrance.fr*. Arkivert fra originalen 27. november 2020. Besøkt 30. mai 2017.
2. 1 2  Rivière L'aube *Annuarie Mairie*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aube River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Kart med Innenstadt avmerket
Frankfurt-Innenstadt
Frankfurts opera
**Innenstadt** (indre by) eller **Neustadt** er den sentrale bydelen i Frankfurt am Main. Den omslutter fullstendig den lille bydelen Altstadt, og grenser ellers i vest til Bahnhofsviertel, i nordvest til Westend, i nord til Nordend og i øst til Ostend. I syd grenser den til elven Main.

Innenstadt og Altstadt utgjør sammen den historiske bykjernen innenfor den tidligere bymuren. Innenstadt er fremfor alt en forretningsbydel, og har bare 3 228 fastboende (0,48 % av byens befolkning og en vesentlig mindre del av befolkningen i metropolområdet Frankfurt) fordelt på 1,554 km².

Bydelen omfatter store forretningsgater som Zeil, Tysklands viktigste forretningsgate, og sentrale plasser som Hauptwache og Konstablerwache, bankkvartalet med flere høye skyskrapere og bl.a. Den europeiske sentralbanken, en rekke kommersielle storbanker og kjente hoteller som Frankfurter Hof, operakvartalet og Frankfurt-børsen, foruten flere parkområder, som Taunusanlage og Rothschildpark. På den eksklusive «etegata» (*Freßgass*) samles gjerne de ansatte i bankene og nærliggende kontorhus til lunsj. Gatene rundt Freßgass er Frankfurts dyreste og dessuten senter for Frankfurts natteliv.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frankfurt-Innenstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |


| * v
* d
* r
Frankfurts bydeler |
| --- |
|  | Altstadt **·** Bahnhofsviertel **·** Bergen-Enkheim **·** Berkersheim **·** Bockenheim **·** Bonames **·** Bornheim **·** Dornbusch **·** Eckenheim **·** Eschersheim **·** Fechenheim **·** Flughafen **·** Frankfurter Berg **·** Gallusviertel **·** Ginnheim **·** Griesheim **·** Gutleutviertel **·** Harheim **·** Hausen **·** Heddernheim **·** Höchst **·** Innenstadt **·** Kalbach **·** Nied **·** Nieder-Erlenbach **·** Nieder-Eschbach **·** Niederrad **·** Niederursel **·** Nordend-Ost **·** Nordend-West **·** Oberrad **·** Ostend **·** Praunheim **·** Preungesheim **·** Riederwald **·** Rödelheim **·** Sachsenhausen-Nord **·** Sachsenhausen-Süd **·** Schwanheim **·** Seckbach **·** Sindlingen **·** Sossenheim **·** Unterliederbach **·** Westend-Nord **·** Westend-Süd **·** Zeilsheim | Tysklands flagg |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

|  |
| --- |
| 1935 Auburn Speedster |
|  |
| Auburn 851 "Boattail Speedster" |
| Auburn 851 "Boattail Speedster"  |

**Auburn** var et amerikansk bilmerke mellom 1900 og 1937. Merket ble produsert av selskapet *Eckhart Carriage Company*, som ble stiftet i 1875 av Charles Eckhart (1841–1915) i Auburn, Indiana. Eckharts sønner, Frank og Morris, begynte å eksperimentere med bilproduksjon. I 1909 kjøpte de to andre lokale bilprodusenter, og flyttet inn i en større fabrikk. Bilproduksjonen var relativt vellykket, frem til materialmangel under 1. verdenskrig tvang brødrene til å legge ned fabrikken.

I 1919 solgte Eckhart-brødrene bilfabrikken til en gruppe investorer fra Chicago, ledet av Ralph Austin Bard. De nye eierne omstrukturerte selskapet, men klarte ikke å skape den profitten de hadde håpet på. I 1924 henvendte de seg til Errett Lobban Cord (1894–1974), en vellykket bilselger, med et tilbud om å drive selskapet. Cord ville i stedet ta over hele selskapet i et oppkjøp, og eierne aksepterte tilbudet.

Cord markedsførte selskapets lagerbeholdning svært aggressivt, og solgte alt før slutten av 1925. I 1926 inngikk han et partnerskap med Duesenberg, verdenskjente for sine løpsbiler, og brukte det som en lanseringsplattform for en rekke eksklusive luksusbiler. Han satt også sitt eget navn på en forhjulsdrevet modell, Cord L-29.

Cord ansatte nyskapende designere som Alan Leamy og Gordon Buehrig, og bygget biler som ble kjente for både sine avanserte løsninger og sitt radikale utseende.

Utseende og kvalitet veide ikke opp for det faktum at Cords biler var for dyre for markedet under den amerikanske depresjonen, og til slutt måtte Cord gi fra seg kontrollen over bilselskapene. I 1937 var det slutt på produksjonen av Auburn, Cord og Duesenberg.

Selskapets hovedkvarter i Auburn huser nå museet *Auburn-Cord-Duesenberg Museum*. 

Auburn hadde også en fabrikk i Connersville, Indiana.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Auburn Automobile Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

De fem DEFCON-beredskapsnivåene fra minste beredskap (DEFCON 5) til maksimalt beredskap (DEFCON 1)
**DEFense readiness CONdition (DEFCON)** er et system for nivået på forsvarsberedskap som blir brukt av USAs militære.

DEFCON-systemet ble utviklet av USAs militære ledelse (*Joints Chiefs of Staff*) og **(UCC)**. Systemet har fem beredskapsnivåer for det amerikanske militæret, fra minste (DEFCON 5) til maksimalt beredskap (DEFCON 1).

Beredskapsnivåer
----------------

DEFCON har 5 beredskapsnivåer for **USA** (United States Army), **USAF** (United States Air Force) og **USN** (United States Navy). Beredskapsnivåene kan variere for hvor styrkene er plassert, men DEFCON-nivåene gjelder for det meste alle amerikanske og allierte styrker verden rundt. Hvert DEFCON-nivå har sitt eget treningsnavn som brukes under øvelser i USA og andre allierte land.

| Beredskapsnivå | Øvingsnavn | Beskrivelse | Beredskap |
| --- | --- | --- | --- |
| DEFCON 1 | *COCKED PISTOL* | Maksimal beredskap. skjer når det er fullskala krig | Evakuering av sivile. Atomkrig er nært forestående |
| DEFCON 2 | *FAST PACE* | Hæren holder seg like under maksimal beredskap og skal være klar til å angripe. | Hæren skal være mobilisert innen 6 timer |
| DEFCON 3 | *ROUND HOUSE* | Luftforsvar og sjøforsvar får høyere beredskap enn hæren. Risiko for krig. Unntakstilstand. | USAF blir mobilisert innen 15 minutter |
| DEFCON 4 | *DOUBLE TAKE* | Høyere beredskap, mer patruljering av kystlinjer, grenser og militærbaser | Høyere enn normalt beredskap |
| DEFCON 5 | *FADE OUT* | Normal beredskap med mindre sikkerhet og patruljering. Typisk i fredstid | Normal beredskap. Fredstid |

  

### DEFCON 3 og 2

Under Cubakrisen i oktober 1962 da Sovjetunionen plasserte MRBM- og IRBM-atomvåpen på Cuba, satte president John. F Kennedy det amerikanske militæret verden rundt til DEFCON 3.

24. oktober ble Strategic Air Command (SAC) satt til DEFCON 2 mens resten av det amerikanske militæret ble på DEFCON 3. SAC forble på DEFCON 2 frem til november.

### 11. september og Gulfkrigen

Under Gulfkrigen i 1991 under operasjon "desert storm" ble USAs militære styrker satt til DEFCON 3

Under angrepene 11. september 2001 ble USAs militære styrker satt til DEFCON 3 av forsvarsministeren og ble beordret om å være klar til å gå til DEFCON 2 om nødvendig.

Referanser
----------
**Reanna Solomon** (født 16. desember 1981 i Meneng i Nauru, død 4. juli 2022) er en naurisk vektløfter. Hun er Oseaniamester i vektklassen 75 kg. Hennes far Ryke Solomon var i 2003 kandidat til det nauriske parlamentet, men ble ikke valgt inn.

Solomon hadde sin største suksess under Commonwealth Games 2002 i Manchester, da hun vant to gull og én bronse i vektklassen 75 kg. I Sommer-OL 2004 i Aten ble hun trukket ut i IOC-prosjektet «wild card», og kom på 11. plass i vektklassen 75 kg.

Reanna Solomon døde i en alder av 40 år av covid-19 den 4. juli 2022. Hennes var det første koronadødsfall i Nauru. President Lionel Aingimea kondolerte hennes familie.

Referanser
----------

1. ↑   www.oceaniaweightlifting.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.insidethegames.biz[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Oliver, Brian (6. juli 2022). «Commonwealth Games weightlifting champion dies of COVID-19 aged 40». *InsideTheGames.biz*.
4. ↑  «Covid-19: Nauru records first death; Niue records 10 community cases». *Loop Nauru* **(engelsk)**. 4. juli 2022. Besøkt 6. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reanna Solomon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Reanna Solomon – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

Portal: Nauru

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Verdenshavenes dag**, *World Oceans Day*, ble etablert den 8. juni 1992 ved Rio-konferansen i Rio de Janeiro, Brasil, men det er ikke en offisielt anerkjent årlig fridag av FN foreløpig.

Verdenshavenes dag er en årlig mulighet til å hedre verdenshavene og produktene de frembringer, slik som sjømat, så vel som livet i havet i seg selv for akvarium og kjæledyr. Oceanene gir også sjøveier for internasjonal handel. Global forurensning og overforbruk av fisk har resultert i drastisk minkende populasjon av majoriteten av arter.

Verdenshavenes dag representerer et prosjekt som samarbeider med World Ocean Network, og som arbeider for å oppnå større oppmerksomhet om den sentrale rolle som oseanene har for våre liv og de viktige bidrag mennesker kan gi for å hjelpe. Verdenshavenes dag tilbyr en mulighet til å bli direkte involvert i å beskytte vår fremtid – strandresnsing, utdanningsprogrammer, art contests, filmfestivaler, bærekraftig sjømatpromotering og andre planlagte aktiviteter hjelpe til å bevisstgjøre hvordan våre liv er avhengige av havet. Disse to organisasjonene samler signaturer for en petition som skal presenteres for FN med henstilling om å gjøre 8. juni til Verdenshavenes dag. Petition kan ses online på .

Eksterne lenker
---------------

* World Ocean Day – The Ocean Project Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.
* World Ocean Day – World Ocean Network Arkivert 22. november 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Snever:** Denne artikkelen er snevrere enn hva tittelen skulle tilsi. Den dekker kun ett eller få av de emner man kunne forvente skulle bli behandlet under dette oppslagsordet.
**Objektivitet:** Denne artikkelens objektivitet er omstridt. **Obs!** Endringer som mangler kildehenvisning og/eller avviker fra en objektiv fremstilling, kan bli fjernet.
**Etablerte medier** eller **hovedstrømsmedier** (engelsk: *mainstream media*, forkortet MSM) betegner de medier som er utbredt via de største distribusjonskanalene, og derfor representerer hva majoriteten av mediekonsumentene sannsynlig vil møte. I henhold til særlig en amerikansk diskusjon, betegner begrepet også de mediene som viderebringer rådende tanker, politisk oppfatning og påvirkning.

Store nyhetskonglomerater, inkludert aviser og kringkastere, som gjennomgikk fusjoner i USA og andre steder i et økende tempo i begynnelsen av 1990-årene, refererer ofte til med begrep som *mainstream media* i engelskspråklige kilder. Denne konsentrasjonen av medieeierskap har vakt bekymringer om en tiltagende homogenisering av synspunkter og politiske oppfatninger som blir presentert til nyhetskonsumentene. Det har medført at begrepet *mainstream media* har blitt brukt vidt i samtaler og i bloggsfæren, ofte i opposisjonell, nedsettende eller på forkastende måte, i diskusjoner om massemedier og medienes objektivitet.

Alternative begrep
------------------

### I USA

Markos Moulitsas, grunnlegger av demokrat-bloggen *Daily Kos*, argumenterer at ved at man benyttet betegnelser som «mainstream» om eldre medier (som dagsaviser, TV og lignende) aksepterer man samtidig en terminologi som sier at nye medier (som internettaviser, blogger og lignende) *ikke* er «mainstream». Han foretrekker derfor heller å bruke begrepet «tradisjonelle medier» framfor «mainstream».

Sarah Palin har blitt sitert på å bruke den eksplisitt nedsettende betegnelsen «*lamestream media*», et ordspill med å kombinere ordene «*lame*» (tam, haltende) og «*mainstream*», spesielt ved en anledning da hun deltok på Tea Party Express, i konteksten på hva hun oppfattet som en feilfortolkning av Tea Party-bevegelsen av mediene.

Se også
-------

* Massemedier
* Alternative medier

Referanser
----------

1. ↑  Chomsky, Noam (oktober 1997): «What makes mainstream media mainstream» Arkivert 8. september 2010 hos Wayback Machine. *Z Magazine*
2. ↑  Stab: «'MSM' vs 'Traditional Media'», *Dailykos.com* 8. august 2007
3. ↑  Montopoli, Brian: «Sarah Palin: Obama's Policies Are 'Un-American», *CBS News*, 14. april 2010,
4. ↑  Politico «Sarah Palin trashes 'lamestream media'», *Politico.com*, 18. november 2009
5. ↑  Hennessey, Kathleen & Powers, Ashley: «'Tea party' protesters in Nevada target health law, Reid», Los Angeles Times 28. mars 2010
**Zheng Junli** (kinesisk: 鄭君里, pinyin: *Zhèng Jūnlǐ*; født 6. desember 1911 i Shanghai; død 23. april 1969) var en kinesisk skuespiller og filmregissør.

Zheng Junli ble født inn i en kantonesisk familie bosatt i Shanghai. Han begynte etter sin utdannelse ved Nanguo Art School som teaterskuespiller. Fra 1932 av var han ansatt som skuespiller av filmselskapet Lianhua. Han spilte i Sun Yus *Wild Rose* (1932), *Loving Blood of the Volcano* (1932) og *The Big Road* (1934), og sammen med Ruan Lingyu i Cai Chushengs *New Women* (1934).

Etter den annen japansk-kinesiske krig var han hovedsaklig filmregissør. Hans mest fremgangsrike filmer var *Yi jiang chun shui xiang dong liu* (regissert sammen med Cai Chucheng) med Bai Yang i hovedrollen, og anti-Kuomintang-filmen *Crows and Sparrows*. Etter den kommunistiske maktovertagelsen i 1949 foerble Zheng i Fastlands-Kina og redigerte flere filmer i noen år, blant annet filmbiografier om Nie Er og Lin Zexu. Hovedrolle i begge filmer hadde Zhao Dan.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-ID nm0955623, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zheng Junli på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Zheng Junli hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Om *Crows and Sparrows*
* Om *DYi jiang chun shui xiang dong liu*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Granatkasteren AGS-17
**AGS-17** *Plamya* (russisk Пламя; Flamme) er en granatkaster utviklet og produsert i Sovjetunionen og Russland, og brukt i mange land.

Beskrivelse
-----------

AGS-17 er et støttevåpen for infanteriet på bataljonsnivå og blir operert fra trefot på bakken eller på et kjøretøy. AGS-17 skyter ut 30 mm granater i direkte eller indirekte ildstøtte til infanteriet mot lettpansrede eller upansrede mål - også som nedholdende ild.

Ammunisjon
----------

Standard ammunisjonsboks er 30 granatskudd av typen VOG-17M høgeksplosiv fragmentar (HE-FRAG), men også VOG-30D med bedre virkning i målet, ble tatt i bruk i 2013

Referanser
----------

1. ↑

Kilder
------

* Koll, Christian (2009). Soviet Cannon - A Comprehensive Study of Soviet Arms and Ammunition in Calibres 12.7mm to 57mm. Austria: Koll. s. 239. ISBN 978-3-200-01445-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) AGS-17 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Lars Hognestad** (født 1968) er en norsk TV-produsent. Hognestad startet i november 2018 med kommunikasjon og markedsføring i firmaet Bulk Infrastructure. I oktober 2021 startet Hognestad som Executive Producer i Storebrand ASA. 

Han har tidligere arbeidet i Radio 1, VG, NRK P3 og NRK`s Underholdningsavdeling, TV2, Dropout Productions. I 2010 startet han Funkenhauser Productions i samarbeid med Bård Tufte Johansen, Harald Eia og Stina Greaker, der han var en av medeierne. Han har tidligere vært administrerende direktør i Rubicon TV. Hognestad figurerte en periode som programleder både på TV og radio, blant annet i Coca Cola Rock Cafe på TVNorge, i TV2-programmet X-press med Dorthe Skappel og radioprogrammet XL, som senere ble tatt over av Espen Thoresen. Programtittelen XL var opprinnelig en forkortelse for Xtra Lars. 

Hognestad har produsert tv-programmer som Åpen post, Copacabana, Café, Borettslaget, Typisk norsk, Uti vår hage,Torsdagsklubben, På innsiden med Thomas Giertsen, Tonight med Timothy Dahle, Slå på ring, Rikets Røst, Brille, I kveld med Ylvis, Storbynatt, Dritseint med Edel, Ukens Vinner med Radioresepsjonen, Praktisk Info med Jon Almaas og Helt Perfekt.

Hognestad har dessuten hatt regi på sceneforestillinger med Fredrik Steen, og blant annet hans karakter Hildegunn Moltubakk. Han har også produsert og regissert en rekke reklamefilmer.

Referanser
----------

1. ↑  Har jobbet med «alt» av norske komikere – nå sier han farvel til tv-bransjen www.kampanje.com Lest 21. august 2019
2. ↑  Intervju med Stina Greaker i spalten «Mediefolk», *Journalisten* 25. juni 2010, side 26.
3. ↑  Axel Iversen: «Rubicon i dramatisk retning», *Rushprint* nr. 4, 2005, side 29.
4. ↑  TV2.no: Alt du trenger å vite om Dorthe Skappel
5. ↑  Kulturspeilet: Munter kveld med Fredrik
**Trond Einar Frednes**  (født 23. juni 1978 i Sandefjord) er en norsk forfatter og foredragsholder bosatt i Larvik.

Frednes ble i 2004 dømt for drapet på Zia Anwar i Arendal den 15. mars 2003. Anwar var en sentral skikkelse i A-gjengen. Frednes forteller om drapet og sin kriminelle fortid i boken *Badboy*, skrevet i samarbeid med den tidligere etterforskningslederen Jørn Lier Horst.

Frednes var etter bokutgivelsen involvert i et kriminalitetsforebyggende arbeid for barn og unge med tittelen «BadBoy-Prosjektet». Han engasjerte seg også i arbeidet med ettervern og rehabilitering av innsatte. Sommeren 2017 begikk han ny, alvorlig kriminalitet  og har siden sonet lengre fengselsdom for blant annet narkotikabruk, grov legemsbeskadigelse og kidnapping.

Han er en '"tyster ".

Referanser
----------

1. ↑  «Larviks verste badboy». *www.op.no*. 16. august 2014. Besøkt 6. juni 2016.
2. ↑  Fossheim, Kenneth; Christoffersen, Jonas Fabritius (20. mars 2018). «Lovet at han hadde blitt «snill gutt» – nå er Trond (39) dømt i en ny grov sak». TV 2. Besøkt 2. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Larviks verste badboy : Østlands Posten.
* Nå er Trond (39) dømt i en ny grov sak : TV2
Filterhallen i HIAS vannverk i Ottestad, Norge.
**Moldeprosessen** er en norsk metode for behandling av drikkevann. Den ble første gang tatt i bruk i full skala i 1994. Prosessen går ut på å rense humusholdig overflatevann ved hjelp av koagulering ("felling") og alkalisk filtermasse, for eksempel marmor eller kalkstein. I tillegg til at vannet blir rent, får det også økt alkalitet og kalsiuminnhold gjennom denne renseprosessen. Dette gjør at vannet tærer mindre på ledningene. Betegnelsen «Moldeprosessen» kommer av at metoden ble utviklet i Molde. Det første vannverket der metoden ble tatt i bruk, ligger i Tingvoll kommune.

Problemet
---------

Norge har stort sett et surt og kalkfattig jordsmonn Vannet i norske bekker og innsjøer er derfor ofte svært surt og mineralfattig, og har lav alkalitet (bufferevne). Vannet inneholder ofte en god del naturlig organisk materiale (humus), som gir vannet brun farge og blant annet vanskeliggjør desinfeksjon. Omtrent 85 % av norske vannverk har slikt overflatevann som kilde. Siden 1990-tallet har det vært en økning i fargen (humusinnholdet) i vann i Norge, delvis knyttet til redusert forsuring og endrede klimatiske forhold.

Overflatevann er bare i begrenset grad beskyttet mot forurensning med bakterier og annet smittestoff. Kravene til hygienisk trygg vannkvalitet blir stadig skjerpet.

Bakgrunnen for utviklingen av Moldeprosessen var særlig at små vannverk slet med å drifte kompliserte renseanlegg. Dette kunne skyldes både manglende personellressurser og at det var bygget en del uheldig utformede anlegg.

Rensemetoden
------------

Moldeprosessen ble skapt som en kombinasjon av to separate prosesser; koagulering og filtrering for å fjerne humus, og filtrering i hurtigsandfilter som inneholder marmor eller kalkstein. Begge prosessene er vanlige metoder for vannbehandling i Norge. Prosessen ble opprinnelig utviklet som en enkel løsning for små vannverk. Etter hvert som fagmiljøet fikk mer erfaring med den, ble den valgt også til stadig større anlegg. Det nye vannverket for Oslo, Norges største vannverk, bygges nå med denne prosessen. Moldeprosessen er pr 2024 i bruk ved mer enn 40 vannbehandlingsanlegg i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  Jon Brandt, Fredrik Ording: *Direktefiltrering av humusholdig overflatevann på 3-mediafilter med alkalisk filtermasse (Moldeprosessen)*, Kristiansand: Asplan Viak, 2010, (Hämtad 2023-11-13).
2. 1 2  «Skål!». *Aura Avis*. Sunndal. 16. februar 1994. s. 5. «Den er utviklet i Molde, derav navnet "Moldeprosessen". | -Synd at den heter Molde-prosessen når Norges første behandlingsanlegg som fjerner humus ligger i Tingvoll.»
3. 1 2  «Eit steg nærmare reinare drikkevatn i Eigersund». *Dalane Tidende*. Eigersund. 13. august 2018. «Eit lag med marmor eller kalkstein nederst i filterlageret sørgjer for at ph-verdien stig og at siste rest av jern blir felt ut. Vatnet får òg auka kalsiuminnhald.»
Berøringsskjerm i bruk
**Berøringsskjerm** (også kalt **pekeskjerm** eller **trykkskjerm**, engelsk: *touchscreen*) er en bildeskjerm som kan merke en berøring eller trykk på skjermflaten og hvor på skjermen denne berøringen finner sted. Skjermen kan dermed fungere som både ut- og inn-enhet. Uttrykket henviser vanligvis til skjermer som styres med brukerens finger, men en berøringsskjerm kan også merke andre passive objekter, som for eksempel en pekestift eller -penn. Berøringsskjermer er vanlige på nettbrett og smarttelefoner, og også på enheter som minibanker, innsjekkingsautomater på lufthavner, interaktive informasjonsskjermer, enkelte notebooks og lignende.

Berøringsskjermen har to hovedkjennetegn. For det første gjør den det mulig for brukeren å samhandle direkte med det som vises på skjermen, i stedet for indirekte med en peker som kontrolleres med ei mus eller styreplate. For det andre gjør den det mulig å gjøre dette uten noen mellomliggende enhet som trenger å holdes med hånden. Slike skjermer kan brukes som terminaler til datamaskiner eller nettverk, og de har også en fremtredende rolle innenfor formgivning av digitale apparater som PDAer, GPS-enheter, mobiltelefoner og videospill.

De teknologiene som benyttes på berøringsskjermer idag er alle av akseptable kvaliteter. Men det er likevel viktig å vite hvilke miljøer skjermene skal benyttes i. De 4 hovedgruppene er "resistive" teknologier som i realiteten er en folie med ledere som trykkes sammen. Andre teknologier er "kapasitive" som føler elektrisiteten i fingeren (men det finnes avarter av denne teknologien). Så er det IR som enten detekterer brytning av usynlig lys eller rimlige "kamera"-løsninger. Og til slutt er det lydbølger som reflekteres fra glasset på kanten rundt skjermen og basert på frekvens definerer trykkpunktet.

I offentlig miljø, må det være en robust teknologi som er motstandsdyktig mot vandalisme som fra skarpe nøkler, kulepenner, etc. på skjermen. I andre tilfeller bør det også være mulig å benytte hansker. Noen tåler ikke vann og noen tåler ikke støv. Noen kan stort sett kun benytte såkalt "single touch", der en bare kan ha ett trykkpunkt om gangen. Mens andre teknologier kan benytte såkalt "multi touch" med fra to til "mange" (f.eks. 32) trykkpunkter samtidig (samme som på de fleste smarttelefoner), der f.eks to fingre skal kunne forstørre bildet.

Se også
-------

* Data kiosk

Referanser
----------

1. ↑  «Trykksskjerm». Datatermgruppen. Språkrådet. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Kjølsvin på tverrsnitt av et skip (nummer 17)
**Kjølsvin** er en langskipskonstruksjonsdel på innsiden av en skipsbunn ovenpå kjølen. Navnet «kjølsvin» er ansett for å være en forvansking av ordet *kjølsvill*, for «svill» betyr *terskel*. 

På et treskrog er kjølsvinet en langsgående forsterkning av kjølen, som ligger innvendig ovenpå bunnstokkene. Ofte kunne kjølsvinet være av grove dimensjoner, og er alltid boltet fast til kjølen. Av og til var ekstra forsterkninger kalt *«sidekjølsvin»* montert på hver side av kjølsvinet ovenpå bunnstokkene, boltet fast med kjølgang på hver side av kjølen. Det er viktig ikke bare som en forhøyelse av kjølen, men også som en ekstra sammenføyning mellom bunnstokkene og kjølen, og som masten skulle stå på. Ifølge Veritas-reglene fra 1955 er kravet at boltene må klinkes på undersiden av kjølen, og at det skal være gjennomgående bolt på hver bunnstokk. Denne type bolt kalles *kjølbolter*.

Kjølsvin i skjønnlitteratur
---------------------------

En ofte brukt måte å lure førstereisgutter på, var å sende ham på runde blant skipsbefalet for å be om «nøkkelen til kjølsvinet», gjerne med begrunnelse at det var foringstid, så det hastet.

Referanser
----------

1. ↑  Per Kvist: *Nils Dekksgutt* (1927) guttebok senere utgitt i serien Gyldendals Gode Guttebøker (GGG).

Litteratur
----------

* *Kravellbygging i Norge – Historie, teknikk, utvikling* 2008 ISBN 978-82-90089-74-5

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Omar Agha, offiser til Mahmoud Pasha av Baban, 1820.

**Baban** (1649-1850) var et kurdisk fyrstedømme navngitt etter den ledende familien. Den første lederen var *Feqî Ehmed* (Ahmad Al-Fakih på arabisk) og hans etterfølgere ble mektige i Sharazur-regionen. Ahmads etterfølger, Baba Sulaiman, utvidet sitt rike helt til Kirkuk. Da *Sulaiman Pasha* seinere styrte ble det babanske riket utvidet til *Koya*, Khanaqin, Arbil, *Harir*, *Altun Kupri*, Badra og til noen områder i østre Kurdistan (vestlige Iran).

Området som riket ble styrt fra lå i begynnelsen i *Qala Chuwalan*, men ble flyttet til den nyanlagte byen Sulaymaniyya i 1781 under *Mahmud Pasha Baban*.

Babans historie inneholdt rivalisering til de andre kurdiske fyrstedømene, blant dem *Soran*, *Ardalan*, *Emiratet av Badinan* og *Botan* og deres motstand til det Osmanske rikets forsøk på sentralisering.

Riket ble til slutt ødelagt av osmanerne da *Ahmad Pasha Baban*, den siste lederen av Baban, ble beseiret i 1847 nær *Koya*. Den siste prinsen av Baban, *Abdollah Pasha* forlot Sulaymaniyya i 1850.

Liste over ledere
-----------------

1. Faqi Ahmad, 1649-1670
2. Baba Sulaiman, 1670-1703
3. Khana Mohammad Pasha, 1721-1731
4. Khalid Pasha, 1732-1742
5. Salim Pasha, 1742-1754
6. Sulaiman Pasha, 1754-1765
7. Muhammad Pasha, 1765-1775
8. Abdolla Pasha, 1775-1777
9. Ahmad Pasha, 1777-1780
10. Mahmoud Pasha, 1780-1782
11. Ibrahim Pasha, 1782-1803
12. Abdorrahman Pasha, 1803-1813
13. Mahmoud Pasha, 1813-1834
14. Sulaiman Pasha, 1834-1838
15. Ahmad Pasha, 1838-1847
16. Abdollah Pasha, 1847-1850

Eksterne lenker
---------------

* Baban Arkivert 16. juli 2011 hos Wayback Machine. By W. Behn, Encyclopaedia Iranica.
* A brief History of the Kurds and Kurdistan
* History of Baban Dynastyin *Kurdish Notables*, Chapter II, By Mir Basri, oversatt av *Abdolkhliq Bahaddin*, Sulaimania, 2002. (på kurdisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Paprika** (*Capsicum annuum*) er busker eller urter i paprikaslekten hvis frukter er kjent for bruken som grønnsak og garnityr i matlaging.

Buskene kan vokse seg inntil 80 cm i høyde med glatte stammer eller stengler. Bladene vokser spredt eller motsatt, Bladplaten kan være alt fra avlang til eggerund til lanseformet (4–13×1,5–4 cm). Også bladene er glatte. Basis er smalnende, bladkanten hel med tilspisset bladspiss.

Blomstrene vokser enkeltvis eller i klaser med få blomster.

Frukter
-------

Utdypende artikkel: paprika (frukt)

I botanisk forstand er paprikaplantens frukt et bær. Paprikafrukter finnes i mange ulike farger, mørkefiolett, gul, rød, grønn, hvit og orange. Den grønne paprikaen er kart som endrer farge når den modner.

Paprika kommer opprinnelig fra Syd- og Mellom-Amerika, men den milde smaken kommer fra et recessivt gen som ble oppdaget og dyrket videre i Ungarn.

Paprika inneholder mye A-, B- og C-vitamin. De grønne inneholder bare halvparten så mye. Paprika kan brukes til det meste av middager, sauser, supper, smørbrød osv.

Galleri
-------

* bilde av blomstens begerbegeret
* bilde av blomsterkronablomsterkrona
* bilde av frøenefrø
* bilde av ulike frukter fra kultivarerfrukter

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  WFO (2024): *Capsicum annuum* L. Publisert på nettet. Besøkt 24. jan 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *paprika* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *paprika* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *paprika* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *paprika* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *paprika* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *paprika* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *paprika* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *paprika* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Capsicum annuum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Capsicum annuum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Capsicum annuum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Colombias nasjonalflagg. Størrelsesforhold: 2:3
Colombias handelsflagg.
Colombias orlogsflagg.
**Colombias flagg** ble offisielt 26. november 1861. Den er en horisontal trikolor i gult, blått og rødt. Den gule stripen er bredere enn de andre og utgjør halvdelen av flaggets bredde. De to øvrige stripene utgjør hver en firedel av flaggets bredde.

Den gule fargen symboliserer gullet som Colombia hadde før den spanske koloniseringen. Den blå står for havet. Den røde står for blodet som ble spilt under frigjøringskrigen mot Spania. 

Flagget går tilbake til flaggene som ble ført av Republikken Gran Colombia (1819–1831), Ny Granada (1831–1858) og Den grenadinske føderasjonen (1858–1863). Colombias flagg er i grunnformen likt Ecuadors flagg og benytter de samme farger som i Venezuelas flagg. Forklaringen er at alle de tre flaggene har sitt opphav i flagget for Republikken Gran Colombia. På grunn av likheten med Ecuadors flagg, har Colombias handelsflagg og orlogsflagg merker i flagget for å unngå forveksling med nabolandets flagg.

Handelsflagg
------------

Handelsflagget har en rødkantet blå oval der det er plassert en åttetakket hvit stjerne. Denne skal minne om Republikken Gran Colombia, som omfattet områder som i dag er blitt til statene Colombia, Venezuela, Ecuador, Panama, samt deler av Costa Rica, Peru, Brasil og Guyana. Handelsflagget ble innført 8. mai 1890.

Orlogsflagg
-----------

Orlogsflagget har riksvåpenet på en hvit skive i midten av flagget. Flagget ble innført 12. november 1932.

Eksterne lenker
---------------

* (en) National flag of Colombia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Søramerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Argentina · Bolivia · Brasil · Chile · Colombia · Ecuador · Guyana · Paraguay · Peru · Surinam · Trinidad og Tobago · Uruguay · Venezuela |
| Territorier | Aruba · Bonaire · Curaçao · Falklandsøyene · Fransk Guyana · Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
For andre personer som heter Didrik Cappelen, se Didrik Cappelen.

**Diderik von Cappelen** (født 1795 i Skien, død 1866 i København) var en norsk jernverkseier. Navnet hans er også skrevet som *Diderich von Cappelen*.

Han arvet betydelige skogeiendommer i midtre Telemark etter sin far, bl.a. gårdene Kolstad, Sanna, Grini og Dorholt i nåværende Nome kommune, med skoger, sager, teglverk og møllebruk m.m. Noen av disse eiendommene ble kjøpt allerede i 1729 av hans farfars far *Diderich von Cappelen* (1700–1768), Skien.

Diderik von Cappelen kjøpte i 1835 Ulefos Jernværk med Holden hovedgård som fortsatt eies av hans etterkommere Cappelen.

Han var sønn av eidsvollsmannen Didrich von Cappelen, Skien, og Maria Plesner, datter av Knud Plesner. Marias søster Johanne var farmor til dikteren Henrik Ibsen. I slutten av 1820-årene drev Diderik von Cappelen trelasteksport bl.a. i samarbeid med sin fetter Knud Ibsen. Diderik von Cappelen var bror til bl.a. Hans Blom Cappelen og fetter til bl.a. Nicolai Benjamin Cappelen, Benedicte Cappelen, Ulrik Frederik Cappelen og Jørgen Wright Cappelen.

Diderik von Cappelen ble i 1816 gift med Edel Margrethe Severine Henriette Løvenskiold (1796–1876), søster til bl.a. eidsvollsmannen, stattholder Severin Løvenskiold, og komponisten Frederikke Løvenskiold som var gift med slektningen, tidligere eier av Ulefoss Jernverk, baron Eggert («Aga») Løvenskiold. Edel Margrethe Severine Henriette var kusine til Jørgen Aall, Niels Aall, Jacob Aall og Benedicte Henrikke Aall som var gift med Dideriks onkel Ulrich Fredrich von Cappelen. 

Diderik og Edel Margrethe Severine Henriette var foreldre til bl.a. Severin Diderik Cappelen, maleren August Cappelen og Marie Cappelen (1832–1875) gift med departementssekretær, cand.jur. Vilhelm Bernhoft Nicolaysen (1829–1892). Blant etterkommerne er Alette Engelhart, Nic Waal, Henriette Wilhelmine Nicolaysen gift med Aksel Arstal, Ferdinand Finne, Hans-Gabriel Finne, Henny Arstal gift med Bjart Ording, og Marie Benedicte Bjørnland.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jørgen Haave: *Familien Ibsen*, s. 47, Museumsforlaget, 2017

Litteratur
----------

* Erik Andreas Thomle: *Familien (von) Cappelen i Norge og Danmark*, Christiania 1896
* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627–2008*, Rosendal 2008
* Yngvar Hauge: *Ulefos Jernværk 1657–1957*, Oslo 1957
* Dag Ove Skjold: *Ulefos Jernværk 1657–2007*, Ulefoss 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Nicolai Benjamin Cappelen** (født 1795, død 1866) var en norsk jurist og stortingsrepresentant.

Biografi
--------

Han tilhørte den såkalte «Skiensgrenen» i den norske slekten Cappelen, var ugift og uten barn. Han var sønn til grosserer og skipsreder Ulrich Fredrich von Cappelen (død 1820) gift med Benedicte H. Aall (død 1812), Porsgrunn. Nicolai Cappelen var oppkalt etter morfaren Nicolai Benjamin Aall (død 1798), og var bror til bl.a. forlagsbokhandler Jørgen Wright Cappelen (1805–1878) , samt til amtmann Ulrik Frederik Cappelen (død 1864) og forretningskvinnen Benedicte Cappelen (død 1881), Gjemsø kloster, som han var en god støtte for da hun ble enke i 1846 og drev godset videre. 

Nicolai Cappelen ble cand. jur. i 1817 og prokurator 1819. Han prøvde, men lyktes ikke i å bli høyesterettsadvokat. Han var byfogd i Skien fra 1831 til 1847, da han ble etterfulgt av Christian Cornelius Paus. Deretter var Nicolai Cappelen sorenskriver i Bamble med bolig i Skien. Han ble valgt til stortingsrepresentant i 1839 for Skien og Porsgrunn, og var sekretær i Stortingets militærkomité.

Boksamler
---------

Nicolai Cappelen var også boksamler og etterlot en stor boksamling dels til Skien skole og dels til fetterens sønn Erik Johan Cappelen, Borgestad gård. Byhistorikeren, overlærer J. A. Schneider, skriver i forordet til «Fra det gamle Skien» (1914) at han ble inspirert til å skrive dette bokverket av «at den højere skoles bibliotek gjemte en usedvanlig samling av ældre avislitera­tur, tidsskrifter m. m.» som var «arven efter bokelskeren og samleren, sorenskriver N. B. Cappelen». 

Nicolai Cappelen omfattende privat- og forretningsarkiv ble ca. 1970 overført til Riksarkivet. 

Han fikk bygd og bodde i en stor bygård, Lundegt.6 ved Skien prestegård, senere kalt «Sangernes Hus» og nå revet. Dessuten kjøpte han flere andre eiendommer bl.a. Strømdal i Gjerpen med skog og fiskerier.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 161[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 162[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* E. A. Thomle: *Familien (von) Cappelen i Norge og Dan*mark, Christiania 1896
* J. A. Schneider: *Fra det gamle Skien*, Skien 1914, Bind 1, forordet
* James Borchsenius: *Skien før Branden 1886*, Oslo 1934, side 130-132
* Einar Østvedt: *Tradisjonsrike bygninger i Skien*, Byminner 15, Skien 1978, side 102-113
* John Olsen («Johno»): *Skiens gater i våre hjerter*, Skien 1996, side 22-23
* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 141

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
For andre personer som heter Didrik Cappelen, se Didrik Cappelen.

**Severin Diderik Cappelen** (født 27. mai 1822 på lille Mæla i Gjerpen, død 7. januar 1881 i Christiania), Ulefoss) var jernverkseier og eide Ulefos Jernværk, Holden hovedgård med mer.

Utdannelse og virksomheter
--------------------------

Severin Diderik Cappelen flyttet i 1835 med foreldrene til Ulefoss da faren kjøpte jernverket med tilhørende eiendommer. Han tok artium i Skien 1839, ble cand.jur. 1843, var utenlands og kom våren 1848 tilbake til Ulefoss. Han trådte i 1850 inn som interessent i jernverket og virksomhetene sammen med faren, og kjøpte faren ut i 1854. Han fikk oppført en stor masovn, men nedla denne og sluttet med bergverksdrift. Han fikk oppført nytt støperi og verksted på Ulefoss, med produksjon av handelsstøpegods der støpejernsovner var tyngdepunktet. 

Etter den tysk-franske krig i 1871, ble det stor etterspørsel i England etter malm. Dette førte til betydelig gruvedrift i Fensgruvene og en større modernisering av driften, men den opphørte igjen i 1880 på grunn av sviktende markeder. 

Severin Diderik Cappelen sørget for store ombyggingsarbeider og utvidelser av hovedgården på Holden, og han kjøpte inn store skogeiendommer i 1870-årene. 

Han var i flere år ordfører i Holla, og i 1861 medlem av en regjeringsoppnevnt skattelovskomité. Han ga Holla ny kirke som ble innviet i 1867, og opprettet et legat til fordel for de ansatte i virksomhetene.

Familie
-------

Gravplate over Severin Diderik Cappelen og ektefellen Julie Mathea Sophie født Faye, i familien Cappelens gravlund ved Holla kirkeruin, Ulefoss.
Han var sønn av jernverkseier Diderik von Cappelen (1795–1866) og Edel Severine Margrethe Henriette Løvenskiold (1796–1876), søster til stattholder Severin Løvenskiold. Severin var bror til blant andre maleren August Cappelen (1827–1852), og ble gift med Julie Mathea Sophie Faye (1830–1889) som var datter til Hans Faye. Severin og Julie ble foreldre til jernverkseier og kammerherre Diderik Cappelen (1856–1935), og deres etterkommere har fortsatt å eie Ulefos Jærnverk, Holden, med tilknyttede virksomheter og eiendommer.

Referanser
----------

1. ↑   commons.wikimedia.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Erik Andreas Thomle: *Familien (von) Cappelen i Norge og Danmark*, Christiania 1896, side 84-85
* Yngvar Hauge: *Ulefos Jernværk 1657-1957*, Oslo 1957, side 118-142
* Dag Ove Skjold: *Ulefos Jernværk 1657-2007*, Ulefoss 2007, side 64-73 m.fl.
* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 62-64 og 71

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |