recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mark Gordon Henry** (født 12. juni 1971) er en amerikansk fribryter signert med WWE World Wrestling Entertainments *Smackdown*. Mark Henry er nåværende «World Heavyweight Champion». Han vant tittelen fra Randy Orton på Night Of Champions 2011 i september. Og dette greide han etter 15 år. 20. november 2011 forsvarte Mark Henry sin tittel mot Big Show på WWE Survivor Series fra Madison Square Garden i New York. Mark Henry tapte kampen på grunn av diskvalifisering da han sparket Big Show i skrittet, men forble uansett World Heavyweight Champion.

Karriere
--------

### World Wrestling Entertainment

Han er kjent for å kalle seg selv «The World's Strongest Man» (verdens sterkeste mann). På WrestleMania 22 tapte han for Undertaker i en Casket kamp, og høynet Undertakers *WrestleMania* serie med seire til 14-0. Mark hadde Daivari som manager, men Daivari dro til fordel for den 216 cm høye kjempen, The Great Khali. Henry var i en lang periode inaktiv på grunn av en skade påført av Bastista.

Han returnerte 11. mai 2007 ved å angripe Undertaker (daværende World Heavyweight Champion) bakfra. Edge kom rett etter for å gripe muligheten ved å bruke sin Money in the Bank-kontrakt til å vinne tittelen fra Undertaker.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mark Henry på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Mark Henry – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Cagematch Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – wrestlingdata.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Online World of Wrestling Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry – Online World of Wrestling Rediger på Wikidata

* (de) Mark Henry – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting) Rediger på Wikidata
* (en) Mark Henry på Twitter Rediger på Wikidata

* (en) Mark Henry på Facebook Rediger på Wikidata
* (en) Offisiell hjemmeside
* (en) WWE-profil
* (en) Heavy Duty - Weightlifter Mark Henry is a prodigious prodigy Sports Illustrated Vault artikkel fra 15. juli 1991

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Mark Grimmette** (født 23. januar 1971), amerikansk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1994 i Lillehammer, 1998 i Nagano, 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.

Grimmette vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Brian Martin kom han på tredjeplass i toer for menn, bak Stefan Krauße / Jan Behrendt fra Tyskland og amerikanske Gordy Sheer / Chris Thorpe.

Fire år senere, under vinter-OL 2002 i Nagano, vant han en sølvmedalje i aking. Han og Brian Martin ble nummer to i toer for menn bak Patric Leitner og Alexander Resch fra Tyskland.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i aking, toer menn USAs flagg USA
* 1998 Japans flagg Nagano - Bronse Bronse i aking, toer menn USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mark Grimmette – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Mark Grimmette – FIL Rediger på Wikidata
USS «Kanawha» (AO-1) antagelig utenfor Ny-Caledonia rett før Guadalcanal-Tulagi-invasjonen
**USS «Kanawha»** var det første spesialbygde forsyningsskipet for drivstoff, bygget for den amerikanske marinen. Etter sjøsetting i 1915 deltok skipet i en aktiv rolle under 1. verdenskrig i Atlanterhavsflåten. Etter krigen opererte hun frem til 1929, langs den amerikanske vestkysten.

I 1934 ble skipet igjen satt i tjeneste for US Navy. Som en del av Stillehavsflåten, opererte hun igjen langs vestkysten. Oppgavene besto av forsyninger til skip og offshoreinstallasjoner.

Skipet gjennomgikk en overhaling og modernisering i desember 1941 i forbindelse med at USA gikk med i krigen. I mars 1942 var hun klar for de forsyningsoppgaver som venter. Etter å ha vært aktiv nesten resten av året måtte skipet igjen til en overhaling, som ble fullført i februar 1943.

Den neste basen var så Pago Pago, deretter opererte hun fra havnen i Tulagi de neste to månedene. Oppankret ved Tulagi den 1. april, etter å ha forsynt amerikanske skip ved Guadalcanal, tømte mannskapet det meste av tankene. Her ble hun liggende å vente på eskortefartøy, som skulle eskortere henne tilbake til Pago Pago, for å fylle tankene på nytt.

Forsinkelser gjorde at eskorten ikke ankom før morgenen den 7. april. I forberedelsene før avgang fylles eskorteskipene opp. Men i løpet av denne tiden kommer en melding om at japanske bombefly er på vei.

Da USS «Kanawha» nådde munningen av havnen, dukket de første japanske flyene opp over Ironbottom Sound. De 15 japanske Aichi D3A (Val) stupbombeflyene som hadde kurs for havnen i Tulagi, så at USS «Kanawha» forsøkte å unnslippe. 5 av flyene gikk da til angrep på skipet. «Kanawha» fikk flere direkte treffere. En traff den fremste tanken og minst en gikk gjennom dekket og eksploderte i maskinrommet. Hun blir liggende uten motorkraft og ute av kontroll, så det ble beordret evakuering.

Etter at flyangrepene var over, gikk mannskap igjen ombord. De klarte å få flammene i fremre tank under kontroll og fikk koblet slep. Mannskapet kjempet mot flammene fra akterenden og maskinrommet, men da det ble mørkt måtte de gi opp. Faren for å bli et lett mål for fiendtlige angrep var for stor. Veteranskipet ble da satt på grunn.

Tidlig om morgenen den 8. april fikk tidevannet løftet skroget opp og dro det utover. Der sank hun i stillhet.

Nitten av mannskapet ble drept under angrepene. USS «Kanawha» fikk en Battle star for sin innsats i krigen.

I dag er vraket et populært dykkested for turister.
**Josef Hymneskriveren** (født 816 i Syrakus, Sicilia, død 3. april 886 i Konstantinopel) var en siciliansk prest og basilianermunk. Sammen med sin venn Gregor Dekapolites var han blant de fremste motstanderne av ikonoklasmen (billedstormen) i østkirken på 900-tallet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født på Sicilia av fromme foreldre, Plotinus og Agatha. Josefs familie måtte flykte fra Sicilia da muslimene invaderte øya. Det nøyaktige sted de bodde, varierer i kildene. Men det anses som mest sannsynlig at han kom fra Val Demone, der et flertall av de østlig-ortodokse gruppene var bosatte. Muligens dro familien fra øya i 831, fra havnebyen Palermo, som han selv oppfattet som sin hjemby. Hagiografen Theodor Pediasimos mener på den annen side at han kom fra Siracusa og at de reiste ut derfra. Ifølge hagiografen Theophanes dro de til Peloponnes. 

I en alder av 15 år ble han tonsurert og dermed opptatt som munk ved Latomosklosteret i Thessalonica.

### Prestemunk

Omkring år 840 ble han ordinert til prestemunk av biskopen av Thessalonica. Under et besøk i Tessalonika ble den fremstående Gregor av Dekapolis så imponert av Josef at han inviterte ham til å tilslutte seg hans kloster, Stoudiosklosteret i Konstantinopel.

Under en reise til Roma en gang før 850 ble han tatt til fange av sjørøvere. Etter å ha blitt satt fri vendte han tilbake til Konstantinopel, hvor han i nærheten av graven til St. Johannes Krysostomos grunnla et kloster. Han diktet der en rekke hymner, noe som ga ham tilnavnet «Hymneskriveren». I den bysantinske kirke regnes han som en av de fremste liturgiske poetene.

Mellom 858 og 867 var han forvist fra Konstantinopel av patriark Ignatius av Konstantinopel, antagelig på grunn av sitt standpunkt i billedstriden. Etter å ha kommet tilbake ble han administrator i Hagia Sofia, et embete han hadde til sin død.

Hans helgenkult bredde seg mest i østkirken, men han regnes også som helgen av Den katolske kirke. Minnedagen er dødsdagen, 3. april, men den har tidligere også vært feiret 14. juni.

Litteratur
----------

* Follieri, Enrica (1961). «Un canone di Giuseppe Innografo, per S. Fantino "il vecchio "di Tauriana». *Revue des études byzantines*. 19: 130–151. doi:10.3406/rebyz.1961.1248.
* Hillier, Richard (1985). «Joseph the Hymnographer and Mary the Gate». *The Journal of Theological Studies*. 36: 311–320. JSTOR 23962461.
* Stiernon, Daniel (1973). «La vie et l'œuvre de S. Joseph l'Hymnographe. À propos d'une publication récente». *Revue des études byzantines*. 31: 243–266. doi:10.3406/rebyz.1973.1468.
* Tomadakes, Evtychios I. (1971). «Ἰωσὴφ ὁ Ὑμνογράφος. Βίος καὶ ἔργον». Athens: University of Athens.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE **·** Hymnary
 |
USS «Maddox» (1964)
USS «Maddox» (1964) beskyter Nord-Vietnam i august 1968
**USS «Maddox»** (**DD-731**) var en amerikansk jager i Allen M. Sumner-klassen (en videreføring av Fletcher-klassen). Skipet var oppkalt etter kaptein William Maddox. Det ble bygd ved Bath Iron Works. Skipet vant berømthet ved sin rolle i den såkalte Tonkin-episoden, som ble foranledningen til opptrappingen av det amerikanske engasjement i Vietnamkrigen.

Innsats
-------

I sluttfasen av Annen verdenskrig kom USS «Maddox» til innsats i Stillehavskrigen. Den var eskortefartøy under US Navys angrepsoperasjoner med hangarskip i det vestlige Stillehavet, og støttet opp ved den amerikanske invasjon av den japanske øya Okinawa. Den 21. januar 1945 ble USS «Maddox» truffet og skadet ved et kamikazeangrep ved Formosa utført av et japansk fly.

Under Koreakrigen var den del av den 7. flåte som støttet FN-styrkenes innsats langs Koreahalvøyas vestkyst.

USS «Maddox» og jageren USS «Turner Joy» (DD-951) var de første skipene som var involvert i Tonkin-episoden. Etter de amerikanske styrkenes forståelse ble de den 2. august 1964 under Operation Desoto angrepet av tre nordvietnamesiske torpedobåter, hvorpå de utløste flystøtte.

I Vietnamkrigens videre forløp deltok USS «Maddox» blant annet også i operasjonene Sea Dragon og Market Time, og støttet militæraksjoner i kystområdene med beskytning fra sjøen.

I 1969 ble skipet tatt ut av aktiv tjeneste og overført til den amerikanske reserveflåten. Den 2. juli 1972 ble det avmønstret.

Den 6. juli 1972 ble det overført til Taiwan og tatt inn i Republikken Kinas marine under navnet «Bo Yang». Det ble avmønstret for godt og opphogd i 1984.

Litteratur
----------

Moise, Edwin E.: *Tonkin Gulf and the Escalation of the Vietnam War*. 1996; The University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-2300-7.

Eksterne lenker
---------------

(en) USS Maddox (DD-731) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Chronology of Events 30/31 July Through August 1964 - National Security Archive at George Washington University
* The Gulf of Tonkin Incident, 40 Years Later; Flawed Intelligence and the Decision for War in Vietnam – National Security Archive at George Washington University
* navsource.org: USS *Maddox*
* hazegray.org: USS *Maddox*
* ussmaddox.org: USS *Maddox* Association

Portal: Andre verdenskrig
***Rhabdotohispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En nokså liten (3,7 - 4,3 millimeter), avlang, svart bladbille med gule tegninger. Hodet er nokså stort og bredt, antennene 6-leddete, korte og klubbeformede. Pronotum er firkantet, noe lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede med 10 punktrader og tre opphøyde lengderibber, også med tverr-ribber som gir en nettaktig skulptur. Beina er korte og kraftige.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på enfrøbladete planter og eter fra dem. Vertsartene tilhører palmefamilien.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Seychellene.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Coelaenomenoderini** Weise, 1911
						* slekten ***Rhabdotohispa*** Maulik, 1913
							+ *Rhabdotohispa scotti* Maulik, 1913

Litteratur
----------

* Hispines of the world - *Rhabdotohispa*
* *Balyana* på ITIS
* Hispine pests of palms - *Javeta*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhabdotohispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhabdotohispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhabdotohispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Paul Otto Johnsen** (født 12. september 1924 i Haugesund, død 13. februar 2012) var ordfører i Kristiansand fra 1978 til 1991. Han representerte Høyre og hadde før han ble ordfører vært informasjonssjef i Hansen-Tangens rederi fra 1975.

Biografi
--------

Johnsen vokste opp i Haugesund og engasjerte seg i Unge Høyre i hjembyen i tiden etter andre verdenskrig. Han var medlem av bystyret i Haugesund og ble fylkessekretær i Rogaland Høyre, siden i Akershus Høyre. Fra 1954 til 1958 var han redaktør av Fjordenes Tidende i Måløy, og i 1966 flyttet han til Kristiansand for å bli redaktør av Christianssands Tidende. I hans tid byttet avisen navn til Sørlandske Tidende, men i 1975 måtte avisen gå inn. 

### Verv

Johnsen hadde en rekke styreverv og vært engasjert på mange områder i samfunnet: Norsk Havneforbund, Norsk Flyktningeråd, Kontaktforum for innvandrere og regjeringen, Jernbanerådet, KLPs forsikringsutvalg, Sparebanken Sør, Sparebanken Pluss, Christianssands Byselskab, Vest-Agder krets av Norsk Pensjonistforbund, Vest-Agder fylkes eldreråd, rådet for Strømmestiftelsen og Kristiansand havnevesen er noen av hans mange styreverv.

Bibliografi
-----------

I forbindelse med sitt engasjement i Christianssands Byselskab skrev Johnsen flere artikler i Christianssands Byselskabs Årsskrift:

* 1998: Herman Wedel Major
* 1999: «Stort og smått om aviser»
* 1999: Om rikdom, fattigdom og justis i hine hårde dager
* 2000: «....største bondehøvding... siden sagatiden»
* 2001: Da Gabriel Scott møtte Knut Hamsun i Kristiansand
* 2002: Kristiansandsskolen i hine hårde dager
* 2003: Om parykksalg og sosial rang
* 2004: Dengang Posebyen sto for fall
* 2004: Rabinowitz – Mannen som også elsket Kristiansand

Referanser
----------

1. ↑  «Paul Otto Johnsen er død», *fvn.no*, 13. februar 2012.

Kilder
------

* Lars Hollerud: *Høyre for alltid*. Omtale i forbindelse med 85-årsdagen i Fædrelandsvennen I dag 10. september 2009 side 16.

Eksterne lenker
---------------

* Christianssands Byselskab – Årsskrifter
**Dansk Folkemindesamling** er et dansk statlig arkiv for dagliglivets ikke-materielle kultur i Danmark.

Arkivet ble opprettet i 1904 med bakgrunn i blant annet Svend Grundtvigs innsamlinger fra 1843 og framover. Sammen med andre forskeres opptegnelser, herunder H.F. Feilbergs og Evald Tang Kristensen, danner disse arkivene grunnstammen i den danske folkeminnesamlingen. Museet bevarer vanlige menneskers livsoppfatninger, erindringer, tradisjoner, musikk og historier. Her forsøkes det daglige liv i historien å bli bevart for ettertiden. Særlig etter folkloristen Iørn Piøs ansettelse hos Folkemindesamlingen i 1955 ble fokus også rettet på folkeviser og skillingsviser. Folkloristen Bengt Holbek var i perioden 1962 til 1970 arkivar ved Dansk Folkemindesamling, deretter amanuensis ved samme institusjon.

Folkemindesamlingen forsker dessuten på alle befolkningsgruppers kultur og det omfangsrike arkiv tar vare på flere hundre års dokumentasjon av de menneskene og det samfunnet som ligger til grunn for dagens Danmark.

Dansk Folkemindesamling ble i 2008 slått sammen med Det Kongelige Bibliotek som hører inn under Kulturministeriet.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk Folkemindesamlings nettsted
* «Dagliglivets kultur» Folkemindesamlingens nettsted for folkeskolens 7.-10. klasse

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
Wilhelm Nichterlein (i midten) og hans assistent hauptmann Johannes Hamel overgir Akershus festning til den norske hjemmefrontens representant fenrik Terje Rollem i 1945. foto: Johannes Stage.
**Wilhelm Nichterlein**, også omtalt som **Josef Nichterlein**, (født 1886 i Probstzella i Thüringen, død 26. juli 1947 i Hamburg) var en tysk konsertpianist og musikklærer. Han arbeidet også som organist og dirigent ved St. Wenzel-kirken i Naumburg. Han var soldat under første verdenskrig og ble såret ved fronten. Han var stasjonert i Norge under andre verdenskrig. 

Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i Wehrmacht og fra 1941 var han stasjonert i Norge, på slutten med majors grad. I mai 1945 ledet han Frontleitstelle 12 i Oslo og overlot i kraft av å være den høyeste (og trolig eldste) tilstedeværende offiser Akershus festning til Hjemmefrontens representant fenrik Terje Rollem 11. mai 1945. (Det var vanlig i Wehrmacht at eldste offiser i en garnison ble betegnet som «Standortälteste», en seremoniell tittel, men også den befalingsmannen som var kontaktperson til sivile myndigheter.) To dager tidligere hadde Franz Böhme undertegnet den tyske kapitulasjonen i Norge og de tyske styrkene var forpliktet til å trekke seg ut av alle større byer og befestninger. Om morgenen 11. mai hadde de fleste tyske soldatene og offiserene forlatt Akershus festning og det sentrale Oslo, omkring 500 tyske soldater var til stede på festningen ved overleveringen. Klokken 13.00 marsjerte Rollem med hundre mann inn på festningen. Omkring 500 mann fra Polititroppene kom også til Akershus. Nichterlein syntes det var respektløst at Rollem ikke hadde uniform og offisersdistinksjoner. Fotografen Johannes Stage hadde fått tips om hva som skulle skje og tok bildet uten at personene la merke til det. Bildet ble offentliggjort første gang i *Oslo-Pressen* 12. mai.

Etter det tyske nederlaget ble Nichterlein internert i «Lager Schwarzenborn» utenfor Skien og ble utnevnt som kommandant av de allierte kontrollmyndigheter for Reservat 44 som omfattet oppsamlingsleirene i Porsgrunn og Skien. 

Nichterleins privatliv er lite kjent. Mens han satt internert i Norge korresponderte han med Albert Schweitzer. Det er uklart om de to holdt konserter sammen.

Wilhelm Nichterlein døde en måned etter at han ble repatriert til Tyskland i juni 1947. Hjemstedsadressen hans var da oppgitt til Rendsburg i Schleswig-Holstein i den britiske sonen, trolig for å unngå å bli sendt til den sovjetiske okkupasjonssonen.

Referanser
----------

1. ↑  Ellefsen, 2005, s. 38.
2. ↑  Ellefsen, 2005, s. 42.
3. ↑  Ellefsen, 2005, s. 38.
4. ↑  Ellefsen, 2005, s. 45.

Kilder
------

* Johan Ellefsen: St Hallvard 2/2005 s 37ff. Offiserene som overleverte Akershus festning.
* Foredrag om Wilhelm Nichterlein av Gunnar Hasle.
* Anmeldelse av en konsert Nichterlein ledet i 1939, i Neue Zeitschrift für Musik (grunnlagt av Robert Schumann), 108. årgang, 1941
* Nichterlein, Wilhelm: Die Hildebrand-Orgel in der St. Wenzelskirche zu Naumburg a. S. und ihr Erbauer. (1933), 16p
* Der Dom zu Drontheim. Übersetzung von Wilhelm Nichterlein.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Wilhelm Ljunggren** (født 1905 i Oslo, død 1973) var en norsk matematiker og universitetsprofessor.

Familie
-------

Han var sønn av August Ljunggren og Lovise Johansen. Faren var hjulmaker, og hadde innvandret til Norge fra Sverige.

I 1950 giftet Wilhelm Ljunggren seg med Else Margrethe Aas (1911–1999).

Yrkesliv
--------

Etter å ha tatt examen artium i 1925 og blitt cand.real. i 1931, var han lærer ved U. Pihls skole i Bergen fra 1932 til 1938. Samtidig drev han forskning sammen med Thoralf Skolem, som var ansatt ved Chr. Michelsens Institutt i perioden 1930–38.

Wilhelm ble kreert dr.philos. i 1937 etter å ha levert doktorgradsavhandlingen «Einige Eigenschaften der Einheiten reeller quadratischer und rein-biquadratischer Zahlkörper» ved Universitetet i Oslo. Fra 1938 til 1948 arbeidet han som lektor ved Hegdehaugen skole i Oslo.

Etter å ha vært dosent i matematikk et halvår ved Universitetet i Oslo 1947–48, ble han i 1949 den første professor i matematikk ved det nye Universitetet i Bergen. I 1956 forlot han Universitetet i Bergen; hans etterfølger i professoratet var Ernst Sejersted Selmer.

Fra 1956 var Wilhelm Ljunggren professor i faget ren matematikk ved Universitetet i Oslo.

Han forsket på tallteori, mer spesifikt på diofantiske ligninger. Hans samlede artikler ble utgitt i 2003.

I 1948 ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi.

Wilhelm Ljunggren var en ivrig friluftsmann og skiløper. Han døde plutselig etter et møte om kvelden torsdag den 25. januar 1973.

Utgivelser
----------

* Ljunggren, Wilhelm (1937). *Einige Eigenschaften der Einheiten reeller quadratischer und rein-biquadratischer Zahlkörper*. Oslo: I kommisjon hos Dybwad.
* Paolo Ribenboim (red.), *Collected papers of Wilhelm Ljunggren* (2 bind), Queen's University, Kingston, ON, 2003.

Referanser
----------

1. 1 2   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   MacTutor History of Mathematics archive[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 22. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Wilhelm Ljunggren i Store norske leksikon.
5. ↑  Else Margrethe Ljunggren fra digitalarkivet.no.
6. 1 2  Ljunggren fra MacTutor History of Mathematics.
7. ↑  Norske filologer og realister, 1950
8. ↑  Arbeiderbladet, 14. januar 1956.
9. ↑  Ingebrigt Johansson, *Professor Ljunggren*, nekrolog i Aftenposten den 27. januar 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** MacTutor **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Wilhelm Müller** (født 5. desember 1909 død 22. februar 1984) var en tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Müller ble olympisk mester i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant håndballturneringen. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. til 14. august. Tyskland vant alle sine fem kamper, i finalerunden beseiret de Ungarn med 19-6, Sveits med 16-6 og Østerrike med 10-6. Müller spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Gull **Gull** i håndball (Tyskland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wilhelm Müller – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Müller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Müller – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Mercedes-Benz S-klasse** (1954–) er store luksusbiler fra tyske Mercedes-Benz. 

"S" betyr *sonder*, som er tysk for spesiell, og den som først får nye teknologier. En 220S var en S med 2.2-liters motor, fra 1993 snudd om til S220. SE betyr *sonder einspritzung* (bensininnsprøytning) og SEL er SE i *lange* utgave. 

I 1974 ble 4.5-litringen 450SE tross oljekrisen, utropt til Årets bil i Europa. Fra 1978 kunne den fås med blokkeringsfrie bremser (ABS). 300**SD** ble i 1978 første S-klasse med diesel. Første kollisjonspute kom i 1981 (førerside) og 1988 (passasjer). 

Fra 2003 kunne man få firehjulsdrift (*4matic*) i stedet for bakhjulsdrift, og samme året kom den første spesialutgaven fra Mercedes-AMG.

Støttesystemer (nattsyn) basert på infrarøde kamera kom i 2005. I 2010 kom S400 *hybrid*. Fra 2014 er *Magic Body Control* noe som forutser humper og sånt, mens *distronic plus* hjelper med å holde bilen i samme fil.

**SEC** (1979–) og **CL** (1998–2014) var en egen 2-dørs coupeutgave av S-klasse, men i 2015 kom **S-klasse coupe** (modell C217). Forøvrig er Mercedes-Benz CLS (2004–) en 4-seters nedskalert S-utgave bygd på Mercedes-Benz E-klasse. 

* W180/W128, 1954–60 (en 220S Coupé ) W180/W128, 1954–60 (en 220S Coupé )
* W111/112, 1959–68 (en 230S) W111/112, 1959–68 (en 230S)
* W108/W109, 1965–72 (en 280SE) W108/W109, 1965–72 (en 280SE)
* W116, 1972–79 (en 280SEL) W116, 1972–79 (en 280SEL)
* W126, 1979–92 (6-dørs variant) W126, 1979–92 (6-dørs variant)
* W140, 1992–98 (en 300SE) W140, 1992–98 (en 300SE)
* W220, 1999–2005 (en S430) W220, 1999–2005 (en S430)
* W221, 2005– (en S600L) W221, 2005– (en S600L)
* W222, 2013– (en S350) W222, 2013– (en S350)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mercedes-Benz S-Class – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Pleistocen varv ved Scarboro Cliffs, Toronto, Ontario, Canada. De tykkeste varvene er mer enn en halv tomme i tykkelse.
**Varv** er årlig avsetningslag for sediment eller sedimentær bergart. Begrepet *varv* er avledet fra svensk, «varvig lera», og henviser til en leirtype som skiller fra annen leire. Varv betyr «lagdelt leire» og har sin opprinnelse fra en beskrivelse fra 1856 av Hampus von Post, da under navnet «Rödlera». Deretter kom det i bruk på det første kartet som ble laget av Sveriges Geologiske Undersøkelser i 1862. 

Varv ble opprinnelig brukt for å beskrive separate komponenter av årlige lag i glasiale innsjøsedimenter, men på 1910 Geological Congress foreslo den svenske geologen Gerard De Geer (1858–1943) en ny formell definisjon hvor varv skulle beskrive årslag generelt for sedimentære avsetninger. Nylig er også termer som *årlig lamina* brukt synonymt med varv.

Av de mange **rytmitter** funnet i den geologiske lagrekken, er varv en av de mest viktige og opplysende for å studere historiske endringer i klima. Varv er blant de minste-skala hendelser som kan gjenkjennes i stratigrafi.

Et velkjent eksempel på varv i sedimenter forekommer i Santa Barbara bassenget, USA.

Litteratur
----------

* De Geer, G. (1940): *Geochronologia Sueccia Principles*. Kungl. Svenska Vetenskapsademiens Handlingar, Tredje Serien. Band 18 No.6.
* Lowe, J.J. and Walker, M.J.C. (1984): *Reconstructing Quaternary Environments*. Longman Scientific and Technical.
* Sauramo, M. (1923): *Studies on the Quaternary varve sediments in southern Finland*. Comm. Geol. Finlande Bulletin 60.
* Wohlfarth, B. (1996): The chronology of the Last Termination: A review of radiocarbon-dated, high-resolution terestrial stratigraphies. *Quaternary Science Reviews* **15** ss. 267-284.

Se også
-------

* Glasiologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Mercedes-Benz SLS AMG** er en bilmodell av Grand tourer-typen fra den tyske bilprodusenten Mercedes-Benz. Det er den første Mercedes-modellen som er fullt utviklet av underavdelingen Mercedes-AMG, og erstatter Mercedes-Benz SLR McLaren. Mercedes-Benz beskriver SLS AMG som en etterfølger til 1950-tallets Mercedes-Benz 300SL, ikke minst på grunn av måkevingedørene, som de to modellene har til felles.

Bilen ble presentert første gang på bilmessen i Frankfurt am Main i 2009, og vil være tilgjengelig for kunder fra våren 2010. I Europa koster bilen 177 310 euro, mens den i Norge har en pris på 2,9 millioner kroner. Bilen brukes også som sikkerhetsbil i Formel 1 i 2010.

Design
------

SLS AMG er utviklet for å være en moderne variant av den klassiske Mercedes-modellen 300SL Gullwing. Bilen har derfor et langt panser, kupéen er plassert svært langt bak – rett foran bakakselen – og bilens hekk er svært kort. Coupévarianten av SLS AMG er også utstyrt med måkevingedører, som svinger oppover, i stedet for såkalte sommerfugldører som på SLR McLaren – som svinger opp og frem. Ved en rundvelt kan begge dørene løsnes fra bilen slik at passasjerene kan komme seg ut av bilen.

SLS AMG med elektrisk drift
---------------------------

Mercedes-Benz planlegger også en elektrisk utgave av SLS AMG. Denne modellen inneholder fire elektriske motorer på hvert hjul, med en kombinert effekt på 392 kW og 800 Nm. Batteriene er væskekjølte litium ion-batterier på 400V.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mercedes-Benz SLS AMG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Teleskopskinne brukt som ekspansjonsbeslag på en skuff.
En **teleskopskinne** er en skinneføring brukt for å redusere friksjon ved uttrekk av møbler (f.eks skuffer), stekebrett i ovner, utstyr i brannbiler, og så videre

Egenskaper
----------

Det skilles mellom teleskopskinner som kan trekkes delvis ut, helt ut, og enda lengre enn helt ut. En enkel teleskopskinne består av minst to skinner, hvis profilene løper inni den andre. Teleskopskinner som kan trekkes helt ut består typisk av minst tre skinner.

Noen teleskopskinner har hurtigutløser slik at en eventuell skuff, stekebrett eller teknisk utstyr kan frigjøres raskt

Teleskopskinner er trolig mest kjent fra ekspansjonsbeslag til skuffer som kan finnes i mange maskinvarebutikker, som typisk kan bære laster fra 30 kg og opp. Til industriell bruk finnes det teleskopskinner som kan bære masser laster på opptil 2000 kg.

Galleri
-------

* Industrielle teleskopskinnerIndustrielle teleskopskinner
* Ulike teleskopskinnerUlike teleskopskinner

Se også
-------

* Ekspansjonsbeslag
**Muirchertach Mac Lochlainn** (død 1166) var konge av Cenél nEógain, Tyrone, og overkonge av Irland fra en gang rundt 1156 og fram til han døde. Han etterfulgte Tairrdelbach Ua Conchobair (eller Turlough O' Connor) som døde i 1156.

Muirchertach overlevde et forsøk av Ruaidri Ua Conchobair (Rory O'Connor) på å velte ham fra tronen i 1159. Han mislyktes imidlertid å overvinne motstanden til klanene Cenél Conaill og Ulaid. I 1166 forsøkte han å komme til en diplomatisk ordning med sine naboer. Muirchertach ordnet en fredsordning som ble sikret ved å ta gisler fra mange av familiene i Ulster. Som motytelse ga han sitt høytidelig løfte eller ed til erkebiskopen i Armagh og mange andre betydningsfulle menn at han ville respektere freden. 

Til tross for denne lot han Eochaid mac Con Ulad Mac Duinn Sléibe, konge av Ulster, ble tatt til fange og lot ham bli lemlestet og blindet. Hans allierte forlot ham bortimot øyeblikkelig og hans makt ble redusert til en håndfull lojale og sammen med seksten av disse ble han han senere drept. Hans død ble tilegnet hevnen til Sankt Patrick av Irland.

Litteratur
----------

* Ó Cróinín, Dáibhí: *Early Medieval Ireland: 400–1200*. Longman, London, 1995. ISBN 0-582-01565-0.

Eksterne lenker
---------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts hos University College Cork omfatter *Ulster-annalene*, *Tigernach-annalene* og *Annalene av de fire mesterne* foruten også slektslister og ulike helgenbiografier. De fleste er oversatt fra irsk til engelsk, eller oversettelser er på gang.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tairrdelbach Ua Conchobair** | **Overkonger av Irland (med motstand)**(1156–1166) | Etterfølger:**Ruaidrí Ua Conchobair**

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |



 |
**Telesforus** (eller **Telesphoros**) (født ukjent dato, død ca. 136) var pave fra ca. 125 til ca. 136. Han var gresk, men det er ukjent hvor i den greske verden han kom fra. 

Han ble pave under keiser Hadrian, og opplevde kristenforfølgelser under både Hadrian og hans etterfølger Antoninus Pius.

Flere viktige liturgiske fester er tilskrevet Telesforus, slik som midnattsmessen til jul, påskefeiring på en søndag (altså ikke nødvendigvis på 14. nisán, og faste i syv uker før påske. Han skal også ha innført hymnen *Ære være Gud i det høyeste* (*Gloria in Excelsis Deo*) i messen. Mange historikere betviler dette.[] Det er mulig at han innførte noe av dette, men svært tvilsomt om han sto bak alt.[]

Ifølge St. Irenaeus var han den første pave etter St. Peter som led martyrdøden. Hans festdag feires 5. januar i vest, og 22. februar i øst. Karmelittene regner ham som en av sine skytshelgener, fordi han skal ha levd som eremitt på Karmelberget.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Sixtus I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Hyginus** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Hymnary
 |
**QuizDan Sesong 1** eller **QuizDan 2011** var første sesong av quizkonkurransen QuizDan og gikk på NRK1 i tretten programmer høsten 2011. Programmet ble sendt lørdag kveld. 27 lag deltok i de ni kvartifinalene, ni lag deltok i de tre semifinalene og tre lag deltok i finalen. Dan Børge Akerø var programleder.

Kvalifisering
-------------

Ni lag ble tatt ut av Norges Quizforbund på bakgrunn av resultater fra NM i quiz, mens de øvrige 18 lagene ble tatt ut gjennom en rekke kvalifiseringskonkurranser landet rundt våren 2011. Nær 500 quizlag deltok i kvalifiseringene.

Konkurransen
------------

De ni forhåndsuttatte lagene ble seedet i trekningen, slik at hver kvartfinale inneholder ett "Mesterlag" og to utfordrere. De tre fremste lagene, El diablo en el ojo, I dårligste laget og Tryggve Grans skiskole ble seedet slik at de først kunne møtes i finalen. De øvrige 18 lagene ble trukket helt tilfeldig. De tre forannevnte lagene vant sine semifinaler og møttes i finalen 10. desember 2011. Vinnerlaget ble El diablo en el ojo, mens I dårligste laget tok andreplassen. Thomas Kolåsæter vant duellen mot lagmakkeren Jim Isaksen, og kunne dermed smykke seg med tittelen Norges beste quizzer.

Referanser
----------

1. ↑  Ingen kjendiser klarte kvalifiseringen nrk.no 23.08.2011
2. ↑  Kongen av QuizDan nrk.no 11.12.2011
**Varsom.no** er et nettsted lansert i januar 2013 for å varsle om naturfarer i Norge. Nettstedet driftes av NVE i samarbeid med Meteorologisk institutt, Statens vegvesen og Bane NOR.

På nettstedet publiseres varsler om snøskredfare, flomfare, jordskredfare og risiko forbundet med ferdsel på islagt vann. I 2016 ble det tildelt «Fjellskikkprisen» fra Røde Kors, som i tildelingen trekker frem at nettstedet har «vært med på å skape oppmerksomhet om sikkerhet i fjellet, både når det gjelder forebyggende arbeid og hvordan forholde seg til et mulig snøskred».

Varsom.no henter kart og datakilder fra blant annet tjenesten RegObs.no hvor alle kan registrere naturfarerelaterte observasjoner, NVEs Bratthetskart og kartportalen seNorge.no, som viser daglig oppdaterte kart over snø-, vær- og vannforhold og klima for Norge, helningskart og vegmeldinger med skred og uvær.

Referanser
----------

1. 1 2  «Røde Kors gir Fjellskikkprisen 2016 til varsom.no - NVE». *NVE*. 21. mars 2016. Besøkt 30. november 2018.
2. ↑  «Om varsom.no - Varsom». *www.varsom.no*. Arkivert fra originalen 30. november 2018. Besøkt 30. november 2018.
3. ↑  «Varsom - Forside». *www.varsom.no*. Besøkt 29. november 2018.
4. ↑  «regObs Forside». *www.regobs.no*. Besøkt 29. november 2018.
5. ↑  «NVE Link». *gis3.nve.no*. Besøkt 29. november 2018.
6. ↑  «Om senorge.no». *www.senorge.no*. Besøkt 29. november 2018.
**Ruth Ann Reese** (født 10. mars 1921 i Hayneville, død 25. oktober 1990 i Oslo) var en amerikansk sanger, poet og antirasistisk aktivist. Hun var den første etablerte svarte artisten i Norge.

Bakgrunn
--------

Reese var afrikansk-amerikansk, født og oppvokst i Alabama.

Kunstnerisk virke
-----------------

Hun ble etterhvert en populær revyartist i Europa, og flyttet til Norge i 1959. 
Hennes kunstneriske repertoar spente over mange sjangere, og Reese sang klassisk, gospel, jazz, blues, kabaret, revy og kirkekonserter. Senere i livet ble hun forfatter, og utga både sakprosa og poesi. Selvbiografien «Min vei» kom ut etter hennes bortgang.

I 1989 mottok hun organisasjonen World of Poetrys poesiutmerkelse «The Golden Poet Award».

Kamp mot rasisme
----------------

I Norge begynte hun å arbeide mot rasisme og for å spre afrikansk-amerikansk musikk og kultur, blant annet igjennom foredrag og opptredener i skoler. Reese var også aktiv i kampen mot apartheid, og var medlem i organisasjonen Kunstnere mot apartheid. Hun var nært knyttet til Antirasistisk Senter siden opprettelsen i 1983.

Død
---

Reese ble utnevnt til æresmedlem i SOS Rasisme under feiringen av organisasjonens femårsjubileum i 1990. Hun segnet om under takketalen, og døde få minutter etterpå.

Minnesmerke
-----------

Ruth Reeses plass på Grünerløkka i Oslo er oppkalt etter henne.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Min vei*, Gyldendal 1991. ISBN 82-05-14802-3
* *Lang svart vei* (originaltittel: *Long black road*), Tiden norsk forlag 1972.
* *Fresh rhythms : an anthology of poems and short stories* (sammen med Cliff Moustache, Nasibu Mwanukuzi, Nathabatha Sexwale og Rafael). Artists for liberation, 1986. ISBN 8290679009

Referanser
----------

1. 1 2   lokalhistoriewiki.no, besøkt 9. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Fikk ærespris – døde på scenen». *VG*, 27. oktober 1990.
3. 1 2  «Ruth Reese er død». *Aftenposten*, 26. oktober 1990.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruth Reese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Ruth Reese hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Ruth Reese på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Varteg** (walisisk: Farteg eller Y Farteg) er en landsby i fylkeskommunen Torfaen i Wales. Den ligger i nærheten av Abersychan på høydene over dalen Afon Lwyd, mellom Pontypool og Blaenavon. Rundt 1000 innbyggerne bor i landsbyen.

Historie
--------

Varteg har en av to walisiskspråklige grunnskoler i Torfaen, Ysgol Bryn Onnen. Den andre er Ysgol Gymraeg Cwmbrân, i Cwmbrân.

Det er også en gravlund som dateres tilbake til 1700-tallet.

I 2013 brøt det ut uenigheter da Glamorgan Power valgte et sted for dagbrudd etter kull som lå kun 120 meter unna landsbyen grunnskole Ysgol Bryn Onnen. Torfaenrådet hadde tidligere avslått selskapet planer om drive gruvedrift for mer enn 256 000 tonn med kull fra området ved å sitere walisisk miljøreguleringer som krevde en buffersone på minst 500 meter rundt ethvert planlagt dagbrudd. Rektor ved Ysgol Bryn Onnen, Ryan Parry, har gått imot gruvedriften, og argumentert for helsebekymringer og innvirkning på undervisningen.

Også i 2013 fikk landsbyen internasjonale overskrifter da det ble rapportert at den walisiske språkkommisjonen hadde foreslått å endre den offisielle stavingen landsbyen fra *Varteg* og til det mer autentiske *Farteg*. «V» finnes ikke på gammelwalisisk, men kommer fra engelsk. Problemet er med «F» som forbokstav er at kommer uheldige assosiasjoner når navnet leses på engelsk.

Referanser
----------

1. ↑   «New petition opposes Varteg mine plan». *South Wales Argus*. 15. mars 2013
2. ↑  «Welsh villagers turn noses up at stink name change». *3 News NZ*. 25. september 2013.
3. ↑  «Noe stinker i Wales», *NRK*, 29. september 2013

Eksterne lenker
---------------

* Foto fra Varteg og områdene rundt, Geograph.co.uk
* Kortmessige om kulldriften
* British grid reference SO265060[*død lenke*]


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Serubabel fremlegger en plan for Jerusalem for Kyros den store (maleri av Jacob van Loo).
**Serubabel** (hebraisk: זְרֻבָּבֶל moderne: *Zrubbavel* tiberisk: *Zərubbāḇél*; gresk: Ζοροβαβέλ, *Zorovavel*; latin: *Zorobabel*) var ifølge Bibelen sønnesønn av Jojakin, som hadde vært konge i Juda, men ble bortført til Babylon før rikets fall. Serubabel ble stattholder etter hjemkomsten og spilte en viktig rolle i gjenoppbyggelsen av Jerusalem og Tempelet. Han ble stamfar til Josef, Jesu fosterfar.

Hvorvidt han virkelig hadde vært leder for dem som først vendte tilbake fra Babylon er uvisst, ettersom den fortegnelse over de hjemvendte som finnes i Esra 2 og i Nehemja 7 av flere forskere betraktes som gjeldende for en senere tid. 

På profetene Haggais og Sakarjas tid (520) sto i alle fall Serubabel med ypperstepresten Josua i spissen for jødene i Jerusalem. Serubabel var ds persernes stattholder over den jødiske kolonien (Haggai 1,1), og såvel Haggai som Sakarja utpekte ham til og med som den kommende Messias (Haggai 2,21-24, Sakarjas 6,9 ff.). Hvor lenge Serubabel innehadde sin stilling som jødenes verdslige overhode, vet man ikke, ettersom han etter denne tid forsvant ut av historien.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zorobabel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Zerubbabel – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* *Easton's Bible Dictionary*: Zerubbabel
* Loeb Family Tree: Zerubbabel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Quintus Veranius** (født 12 e.Kr. død 57) var guvernør i romersk Britannia i 57.

Han var konsul i 49 etter at han i 30-årene med stort hell hadde bekjempet fjellfolk i Lilleasia. 

I 57 ble han utnevnt til guvernør i Britannia av keiser Nero. Claudius hadde bestemt at man skulle konsentrere seg om å sikre de etablerte grensene, mens Nero ønsket å utvide provinsen. Veranius fikk derfor i oppgave å erobre resten av dagens Wales.

Han døde kort tid etter utnevnelsen, og i hans testamente sto det at han hadde trengt ytterligere tre år for å fullføre den oppgaven han var satt til. Hans etterfølger Gaius Suetonius Paulinus lyktes mye raskere enn det, noe som indikerer at det meste av felttoget allerede var utført, og at Veranius dermed hadde vært for beskjeden.

Referanser
----------

1. ↑  Tacitus, Cornelius (1968). *Agricola og Germania*. Aschehoug. s. 102.
2. ↑  Tacitus, Cornelius (1988). *Årbøkene (Annales)*. Aschehoug. s. 420. ISBN 8203157521.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Aulus Didius Gallus** | **Romersk guvernør i Britannia**(57) | Etterfølger:**Gaius Suetonius Paulinus** |
For det tidligere sykkellaget, se Team Ringeriks-Kraft.

**Ringerikskraft** er et norsk konserneselskap som produserer, omsetter og distribuerer ren energi og er spesialist i drift av elvekraftverk. Det har forretningskontor i Hønefoss og ei historie som går tilbake til 1912, da Åsa kraftstasjon ble satt i drift som selskapets første vannkraftverk. I dag råder selskapet over ti hel- og deleide kraftverk, hvorav ni er operative på døgnbasis og ett bare ved høy vannføring.

Ringerikskraft er et energikonsern hjemmehørende på Ringerike. Selskapet er eid av kommunene Hole (11,42 %), Ringerike (69,46 %) og Nore og Uvdal (4,85 %), samt KLP (14,27 %). Ringerikskraft omsetter for cirka 450 millioner kroner og hadde cirka 150 ansatte ved utgangen av 2015.

Ringerikskraft har en vannkraftproduksjon med en årlig normalproduksjon på cirka 410 GWh. I tillegg til vannkraft produserer Ringerikskraft cirka 5 GWh bio- og geovarme, har mer enn 3 900 km lav- og høyspentnett og nærmere 25 000 kunder, samt en entreprenørvirksomhet på nær 100 årsverk med en årlig omsetning på cirka 150 millioner norske kroner.

Dette er vannkraftverkene
* Hønefoss kraftstasjon I, 10 GWh (600 boliger), bare drift ved høy vannføring
* Hønefoss kraftstasjon II, 124 GWh (7 700 boliger)
* Åsa kraftstasjon, 3 GWh, (180 boliger)
* Vittingfoss kraftverk, 150 GWh (9 300 boliger)
* Aall-Ulefoss kraftverk, 36 GWh (2 200 boliger)
* Viulfoss kraftverk, 65 GWh (4 100 boliger)
* Bergerfoss II, 8 GWh (500 boliger)
* Kistefoss I kraftverk, 10 GWh (600 boliger)
* Kistefoss II kraftverk, 25 GWh (1 500 boliger)
* Askerudfoss kraftverk, 74 GWh (4 600 boliger)

I tillegg til vannkraftverkene har Ringerikskraft Damtjern som årsmagasin. Dammen er en kombinert gravitasjons- og fyllingsdam. Den har et overløp med kapasitet på 5 m³/s ved høyest regulerte vannstand. Praktisk reguleringshøyde er cirka 7 meter.

Referanser
----------

1. ↑   Brønnøysundregistrene, Enhetsregisteret, w2.brreg.no, besøkt 7. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Årsrapport 2016». Ringerikskraft. 2016. Besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Ruth Evelyn Leerstang Linge**
(født 13. oktober 1921 i Porsgrunn, død 10. desember 1989 samme sted) var en norsk operasanger. Stemmen hennes var en lyrisk sopran.

Hun gikk i lære hos Bokken Lasson og Randi Helseth i Kristiania, samt hos Andrejeva von Skilondz i Sverige. Etter noen tid i Essen og Berlin debuterte hun som Norina i Don Pasquale i 1951. Linge var sanger i Norsk Operaselskap fra 1951 til 1958. Da Den Norske Opera startet i 1958, var Ruth Linge en av de første sangerne som ble ansatt. Hun ble værende ved Operaen til 1978. Hun var styremedlem i Norsk Operasangerforbund i mange år, og forbundet utnevnte henne til æresmedlem.

Familie
-------

Hennes søster var operasangeren Bjørg Leerstang Bjoreid (1925–2000). Hun var gift med Tormod R. Linge (1922–1988).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ruth\_Linge, besøkt 26. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Ruth Linge i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Service og drift**, tidligere Teknisk Yrkessammenslutning (TY), er en yrkesorganisasjon for renholdsarbeidere, teknisk driftspersonell, trafikkansatte og landbruksvikarer.

SD arbeider primært for å ivareta medlemsgruppenes yrkesfaglige interesser og anseelse, for relevant utdanning tilpasset de ulike yrkesgruppene, og for etablering av fagopplæring som fører fram til fagbrev for vaktmestere og trafikkansatte samt titler som gjenspeiler yrkesgruppenes kompetanse og arbeidsområder.

SD er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Leder i Service og drift er Leif-Hermod Jenssen.

Eksterne lenker
---------------

* Service og drift - en yrkessammenslutning i Delta[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |
**Televerket** var en svensk statlig etat grunnlagt i februar 1853 som **Kongl. Elecktriska Telegraf-Werket**. Den første elektriske telegrafledningen mellom Stockholm og Uppsala ble tatt i bruk 1. november samme år.

Allerede fra starten var Televerket både en myndighet og et forretningsdrivende selskap. Det fikk monopol på telefonledninger mellom byer, som gjorde at verket kunne diktere vilkårene for at lokale nett kunne tilslutte seg riksnettet.

Televerket ble oppløst på 1990-tallet. Myndighetsrollen ble overført til det nyopprettede Post- och telestyrelsen (PTS) i 1992. Driften av de riksdekkende radio- og TV-nettene ble overført til selskapet Teracom, mens telefonkatalogvirksomheten ble solgt til Eniro. Den resterende virksomheten innen telefoni, mobiltelefoni og datanett ble i 1993 omgjort til et statlig aksjeselskap med navnet Telia, som i 2003 ble slått sammen med det finske selskapet Sonera til TeliaSonera.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |