recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hvaler kirke** er en av Norges eldste kirker. Den ligger på Kirkeøy, nær Skjærhalden i Hvaler kommune, og tilhører Fredrikstad domprosti.

Hvaler kirke er bygd i romansk stil og er bygd på 1100-tallet. Det er bygningsdeler som er karbondatert til rundt år 1000.

Mellom 1953 og 1955 gikk kirken gjennom en grundig restaurering ledet av antikvar Håkon Christie. Da ble blant annet den gjenmurte sørportalen åpnet, kalkmaleriene ble restaurert og det ble bygget nytt sakristi. Det ble også, for første gang i Norge, utført en arkeologisk undersøkelse av grunnen under kirkegulvet. Utgravningene ble utført av Erling Johansen, og det ble funnet en god del gjenstander. Det mest spektakulære var tilsammen over ett tusen mynter. De dateres til middelalderen og inn i nyere tid, men over halvparten skriver seg fra perioden 1202-1387.

I forbindelse med tusenårsskiftet ble kirken og området rundt valgt til Hvalers tusenårssted.

Orgelet er bygget hos Richard Rensch Orgelbau fra Tyskland, i samarbeid med Marius Lyngø, og ble tatt i bruk i mars 2020. Orgelet har 21 stemmer og et klokkeverk.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 4. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Norges kirker: Hvaler kirke
* Fra Hvaler menighets nettsted
* (no) «Hvaler kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) «Hvaler kirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.

| * v
* d
* r
Kirker i Fredrikstad domprosti |
| --- |
| Borge **·** Fredrikstad domkirke **·** Gamle Glemmen **·** Glemmen nye **·** Gressvik **·** Hvaler **·** Kjølstad **·** Kråkerøy **·** Onsøy **·** Rolvsøy **·** Spjærøy **·** Torsnes **·** Østre Fredrikstad |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Tokyo Skytree, mai 2012
**Tokyo Skytree** (東京スカイツリー *Tōkyō Sukaitsurī*) er et 634 meter høyt tårn i Sumida-ku, Tokyo, Japan. Tårnet var verdens høyeste da det ble åpnet 22. mai 2012, 34 meter høyere enn Canton Tower i Kina.

Et nederlandsk arkitektfirma og det japanske designbyrået Nikken Sekkei står oppført som konstruktører av tårnet.

To utsiktsplattformer, 350 og 450 meter over bakken, kan tilby panoramautsyn over verdens største by. Den har også en restaurant.

Forskere har funnet ut at tiden går fire nanosekunder fortere per dag på den høyeste utsiktsplattformen enn på bakkenivå.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Her er verdens høyeste tårn
2. ↑  «Nikken Sekkei – Tokyo Sky Tree Project Design». Arkivert fra originalen 17. august 2010. Besøkt 27. september 2010.
3. ↑  «Time proven to pass faster atop Tokyo Skytree than on ground». *The Asahi Shimbun* **(engelsk)**. Besøkt 21. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (th) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tokyo Skytree – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
Askim kapell Foto: Vidar Iversen 
**Askim kapell** er gravkapellet ved Askim kirkegård. Et gravkapell i bindingsverk ble oppført i 1910, men ble allerede i 1920 funnet å være for lite. Dagens gravkapell ble imidlertid oppført først i 1950-årene.

Kapellet er tegnet av arkitektfirmaet Schaulund og Hansen, som vant en lukket arkitektkonkurranse med bidraget «Den kvite symra». Entreprenør ved oppførelsen var Brødrene Huse & Sønner. Kapellet ble innviet den 1. mars 1957, og noe senere ble et krematorium innredet og tatt i bruk. Det ble nedlagt ved årsskiftet 2006/2007. Kremasjon for Askim utføres etter dette ved Sarpsborg krematorium.

På kapellets fondvegg er en 50 kvadratmeter stor mosaikk med tittelen «Den velsignende Kristus» laget av Per Vigeland, som også har skåret ut alteret. Kapellet har glassmalerier laget av Enevold Thømt. Det har et Jørgensen-orgel fra ca. 1957. Dette ble restaurert ca. 2011.

Kapellet brukes fortsatt til begravelsesseremonier og til konserter. Det er dessuten innredet et lite kirkemuseum i sidefløyen.

I 2010 ble det meldt at Riksantikvaren vurderte å verne kapellet, uten at dette synes å ha gitt seg utslag i et konkret vernevedtak.

Referanser
----------

1. ↑  Smaalenenes avis, 3. november 2005.
2. ↑  Avbildet i Smaalenenes Avis, 6. november 2006.
3. ↑  Stein Johannes Kolnes (1993). *Norsk orgelregister 1328–1992*. Førdesfjorden: Organum. s. 101. ISBN 82-992953-0-0.
4. ↑  Smaalenenes Avis, 6. august 2011.
5. ↑  Askim kirkemuseum
6. ↑  Smaalenenes Avis, 27. mars 2010.

Kilder
------

* *Askim kirke 100 år 1878–1978*. Askim menighetsråd. 1978. s. 73–76.
* «Kommunedelplan for kulturminner, kulturmiljøer og kulturlandskap. Askim kommune 2010–2021» (PDF). Askim kommune. s. 25. Besøkt 19. januar 2020. [*død lenke*]
**Anne Haugland Balsnes** (født 25. september 1969 i Kristiansand) er en norsk kordirigent og professor i musikk. Hun har en master i korledelse fra Norges musikkhøgskole og en master i musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo. Hun tok sin Ph.D. i musikkpedagogikk ved Norges musikkhøgskole med avhandlingen «Å lære i kor. Belcanto som praksisfellesskap» (2009). Hun hadde i årene 2011–2015 en post doctor-stilling ved Ansgar Teologiske Høgskole i Kristiansand hvor hun jobbet med prosjektet «Korsang for et bedre liv».

Balsnes har lang erfaring som kordirigent og har dirigert blant annet blandakoret Belcanto, seniorkoret Sølvstrupene og en rekke forskjellige prosjektkor. Hun synger selv i Kilden vokalensemble (tidligere Kristiansand solistensemble).

Hun har skrevet en rekke vitenskapelig artikler, og hennes publikasjoner fokuserer spesielt på musikk, identitet, mangfold og helse. I 2014 gav hun ut boken «Å synge i kor – ideal for menneskelig fellesskap?». Hun er leder for forskningsgruppen «Kunst, kultur og helse» som er et samarbeid mellom Universitetet i Agder, Sørlandet sykehus og Ansgar Teologiske Høgskole. Balsnes leder også prosjektet «Nordic Choral Conductor Education».

Balsnes er per 2017 ansatt som professor i musikk og forskningsleder ved Fakultet for kunstfag, Universitetet i Agder, hvor hun har spesielt ansvar for den nyopprettede Ph.D.-spesialiseringen «Kunst i kontekst». Hun er i tillegg forskningsleder og underviser i musikkfag ved Ansgar Teologiske Høgskole. Balsnes har sittet i Musikkfaglig Råd i Norges korforbund.

Boken «Å synge i kor– ideal for menneskelig fellesskap?» var i 2015 nominert til Sturlaprisen.

Utvalgte publikasjoner
----------------------

* "The Silver Voices: A possible model for senior singing". International Journal of Community Music, 10(1) 2017.
* "Hospitality in multicultural choral singing". International Journal of Community Music, 9(2) 2016.
* "Unfreezing Identities. Exploring choral singing in the workplace. International Journal of Community Music, 8(2)2, 2015.
* "Choral Singing as Health Musicking: A Discussion on Music Education and Health." Nordic Research in Music Education Yearbook, vol. 15, 2014.
* "Korsang – en kilde til folkehelse". Socialmedicinsk tidsskrift, 91(1), 2014.
* "Choral singing, Health and Quality of life: The story of Diana." Journal of Arts&Health, 4 (3), 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «Å synge i kor, bokutgivelse».
2. ↑  «Kunst i kontekst».
3. ↑  «Sturlaprisen 2015». [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i forskning.no
* «Korsang gir bedre helse», NRK Sørlandet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Anne Judith Stokke Wik** (født 1978) er en norsk låtskriver, produsent og sanger med base i Trondheim.

Fra rundt 1997 var hun vokalist i dansepopgruppen Soda som hadde suksess i Asia. Rundt 2001 satset hun på egen solokarriere i samarbeid med produksjonsteamet Stargate. Hun hadde album klar for utgivelse da plateselskapet gikk konkurs og videre solokarriere ble droppet. I 2009 var hun tilbake som vokalist i Soda da bandet deltok i den norske utgaven av talentprogrammet *X Factor* på TV 2.

Sammen med Robin Jenssen, Nermin Harambasic og Ronny Vidar Svendsen startet hun låtskriver- og produksjonsselskap Dsign music i 2006. Selskapet har hatt suksess innen sjangeren K-pop, og skrevet låter for sørkoreanske grupper som Girls’ Generation, Twice og TVXQ. De har også skrevet låter for artister som Ricky Martin og Isac Elliot. Dsign Music har vunnet flere internasjonale priser, blant annet beste radiolåt under SESAC Latin Awards for låten «Vente Pa'Ca» som de skrev for Ricky Martin. Låten ble også nominert to priser under Latin Grammy Awards. De har også funnet flere priser under Japan Gold Disc Awards. Sammen med Dsign music vant hun Musikkforleggerprisen 2018 klassen årets opphaver – populærmusikk

I 2021 var Wik medkomponist på over 20 låter som til sammen solgte over 2.2 millioner fysiske utgivelser. For sine bidrag som internasjonal låtskriver ble hun nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen årets internasjonale suksess. Hun var også nominert til Musikkforleggerprisen 2019 i klassen årets verk – populærmusikk sammen med Moonshine og Cazzi Opeia for «Dance the night away».

Referanser
----------

1. ↑   Proff, www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Anne Judith Wik nevnt blant de fremste kvinnelige låtskriverne». *adressa.no*. 22. juli 2016. Besøkt 17. april 2022.
3. ↑  «Midtbyen K-pop-fabrikk». *trondheimcalling.no*. Besøkt 17. april 2022.
4. ↑  «Soda går solo». *ballade.no*. 14. juni 2001. Besøkt 16. april 2022.
5. ↑  «X-popstjerne prøver seg i «X Factor»». *vg.no*. 12. mai 2009. Besøkt 17. april 2022.
6. 1 2  «De nominerte til Årets Internasjonale Suksess 2021». *musicnorway.no*. 16. februar 2022. Besøkt 17. april 2022.
7. ↑  «Jublet for gjev pris i LA». *adressa.no*. 8. juni 2017. Besøkt 17. april 2022.
8. ↑  «Låtskrivere fra Trondheim nominert til to Latin Grammy-priser». *adressa.no*. 5. oktober 2017. Besøkt 16. april 2022.
9. ↑  «Trøndere fikk tre priser i Japan». *adressa.no*. 2. mars 2014. Besøkt 17. april 2022.
10. ↑  «Her er vinnerne av Musikkforleggerprisen». *ballade.no*. 20. mars 2018. Besøkt 28. mai 2023.
11. ↑  «Dette er årets nominerte». *dagbladet.no*. 11. februar 2022. Besøkt 17. april 2022.
12. ↑  «Musikkforleggerprisen 2019: Sigrid og Alan Walker kan gjøre storeslem». *ballade.no*. 29. januar 2019. Besøkt 28. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anne Judith Wik på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Anne Judith Wik på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Anne Judith Wik på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**MS «Arisan»** var et japanskbygget, panamaregistrert lasteskip som forliste i Norge i 1992.

Beskrivelse
-----------

«Arisan», opprinnelig «Arimasan Maru», ble bygget i 1974 ved Kawasaki Heavy Industries. Skipet var på 75 361 registertonn og 135 748 dødvekttonn, med en lengde på 273 meter og bredde på 44 meter.

Skjebne
-------

Natt til 12. januar 1992 gikk «Arisan» på grunn på skjæret Geitmaren utenfor Runde. Skipet var lastet med malm, og hadde 450 tonn tungolje og 70 tonn diesel om bord.

«Arisan» lå på grunn i to måneder. Etter hvert delte skipet seg i to, og forsvant i havet 15. mars 1992. I dag ligger restene på 30 meters dyp, og er et yndet mål for dykkere.

Referanser
----------

1. ↑  «30 år siden Arisan-forliset». *Kystverket - tar ansvar for sjøveien* **(norsk)**. 12. januar 2022. Besøkt 19. april 2022.
2. ↑
3. ↑  Sætre, Gunhild (12. januar 2012). «20 år siden «Arisan» havarerte». *NRK*. Besøkt 19. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**160th Special Operations Aviation Regiment (Airborne)** er et regiment i U.S. Army opprettet som Task Force 158 i 1981, i kjølvannet av den mislykkede Operation Eagle Claw. Regimentet har som oppdrag å gi helikopterstøtte til spesialstyrker og konvensjonelle styrker. Det består av hærens beste flyvere, helikoptermannskap og støttepersonell. Alle offiserer er frivillige, mens vervede soldater enten er frivillige eller plassert i regimentet av hærens personellkommando. Frem til 2013 var flyverstillinger i regimentet forbeholdt menn.

Det er fire bataljoner i regimentet, i tillegg til en stab. Sjefen er av obersts grad.

Referanser
----------

1. ↑  Hoffman, Brendan McGarry and Michael (18. april 2013). «US Military to Open 6,200 New Jobs to Women». *Military.com* **(engelsk)**.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 160th Special Operations Aviation Regiment (United States) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Asemobius*** er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Det finnes to representanter for denne underfamilien i Europa.

Utseende
--------

Små (gjerne 3-4 millimeter), litt flate kortvinger, kroppen forholdsvis bred og brunrød. Kroppen er fint hårete, matt og kraftig punktert. Både hodet og kroppen har enkelte korte, klubbeformede børster. Hodet er forholdsvis stort og bredt, det har et par små groper som kan minne om punktøyne (ocelli) men ikke er det. Fasettøynene er middels store. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede, lange og sigdformede. De er gjerne asymmetriske. Pronotum er bredere enn langt, ytterkanten kan være fint tannet eller ha én enkelt utstikkende tann. Disse billene kan minne om punktøyekortvinger (Omaliinae) men er ikke i nært slekt med disse, trolig mer beslektet med storkortvinger (Staphylininae) og smalkortvinger (Paederinae).

Levevis
-------

Både voksne biller og larver lever på bakken.
De er blant annet funnet i strølaget i skog og mellom flomrusk ved elver. Kjevene viser at de er rovdyr.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Baja California.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, Staphylinoidea
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien Pseudopsinae Ganglbauer, 1895
					- Slekten ***Asemobius*** Horn, 1895 – én art, Nord-Amerika
						* *Asemobius caelatus* Horn, 1895

Referanser
----------

1. ↑  Horn, G. H. (1895) Coleoptera of Baja California (Supplement I).: *Proceedings of the California Academy of Sciences*, (2) 5 (1): 225-259, pl. 20.

Kilder
------

* Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr:
* Grebennikov, V.V. 2005: Older-instar larvae of Pseudopsinae (Coleoptera: Staphylinidae): morphological description of three genera and phylogenetic placement of the subfamily. *European journal of entomology*, **102**: 713–724. PDF

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Asemobius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Asemobius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Arvid Moss** (født 1958) er en norsk næringslivsleder som sitter i konsernledelsen i Norsk Hydro. Han har vært president i Næringslivets Hovedorganisasjon.

Liv og virke
------------

Han vokste opp på gård på Sander i Sør-Odal. Han utdannet seg siviløkonom ved NHH og begynte deretter i Hydros oljevirksomhet.

Moss arbeidet i siste halvdel av 1980-årene som finanspolitisk rådgiver for Høyres stortingssekretariat og fra 1988 som politisk rådgiver for Høyre-leder Jan P. Syse. Da Syse dannet regjering etter stortingsvalget i 1989, ble Moss utnevnt til statssekretær og stabssjef ved Statsministerens kontor. Syse-regjeringen gikk av mot slutten av 1990. Moss ble deretter rådgiver for Syses etterfølger som partileder, Kaci Kullmann Five, men gikk tilbake til næringslivet i 1991.

Moss hadde fra 1991 en rekke ledende stillinger i Hydros aluminiumsdivisjon. Han var prosjektleder for sammenslåingen av Statoil og Hydros olje- og gassvirksomheter, som ble en realitet i 2007. Moss har sittet i konsernledelsen i Hydro siden 2008 med ansvar for strategi og forretningsutvikling og for Hydros energidivisjon.

Han var styreleder i Posten Norge fra 2002 til 2012. Han ble i 2008 kåret til «Årets styreleder» av Styreinformasjon AS.

Fra 2017 til 2021 var Moss president (styreleder) i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).

Han har vært styreleder i Eksportstrategirådet og senere Nasjonalt eksportråd.

Referanser
----------

1. ↑   www.regjeringen.no, besøkt 7. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nho.no, besøkt 7. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Malmø, Morten (27. januar 1988). «Syses nye tenker». *Drammens Tidende og Buskeruds Blad*: 2.
4. 1 2 3  Tjersberg, Torbjørn A. (18. oktober 1989). «Moss følger Syse». *Glåmdalen*. Kongsvinger: 2.
5. 1 2 3 4 5  Andreassen, Thorleif (4. september 1991). «Fra Syse til Hydro». *Aftenposten* (morgen utg.): 10.
6. ↑  Haugsgjerd, Hilde (27. august 1991). «Her er Høyres valgkamp-taktikk». *Dagbladet*: 5.
7. 1 2 3 4  «Arvid Moss». Hydro. Besøkt 18. november 2023.
8. 1 2  Grande, Arne (13. mars 2017). «– NHO får store utfordringer fremover». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 18. november 2023.
9. ↑  Henriksen, Øyvind (13. juni 2008). «Postmester ble «Årets styreleder»». E24.no. Besøkt 18. november 2023.
**The Master Genealogist** (TMG) er et slektsforskningsprogram for Windows som ble utgitt av Wholly Genes Software i Maryland i USA. Programmet er oversatt til norsk og flere andre språk.

TMG ble først utgitt i 1993. Siste versjon som ble lansert var 9.05. Den ble utgitt i desember 2014.

I juli 2014 annonserte Wholly Genes Software at det ikke ville bli noen ytterligere oppdateringer/oppgraderinger av TMG.

The Master Genealogist var et avansert slektsforskningsprogram, og hadde en høyere startterskel enn mange andre program. TMG støttet GEDCOM import og eksport, men kunne ikke eksportere alle data som kan legges inn på grunn av begrensninger i GEDCOM-formatet.

TMG er et Windows-program, men kan med hjelp av hjelpeprogram som Parallels eller Virtual PC brukes på Apple Macintosh. TMG kan også brukes under Wine på Linux.

Referanser
----------

1. ↑  «TMG Setup on Wine».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk distributør
* (en) Produsentens hjemmeside

| * v
* d
* r
Slektsforskningsprogram |
| --- |
| Windows: | Ancestris **·** Ane **·** Brother’s Keeper **·** DISGEN **·** Embla **·** Familiearkiv **·** FTM **·** Genbox **·** Heredis **·** Legacy **·** PAF **·** Roots Magic **·** TMG **·** WinFamily |
| Linux: | Ancestris **·** Gramps **·** LifeLines |
| Mac: | Ancestris **·** GEDitCOM **·** iFamilyforTiger **·** LifeLines **·** MacFamilyTree **·** Reunion |
| Web-basert: | Geneweb **·** Geni **·** phpGedView **·** TNG **·** dinSlekt.no |
**Oratorio del Gonfalone**, iblant kalt *Santi Pietro e Paolo*, er en bygning i nærheten av Via Giulia i rione Ponte i sentrale Roma. Den ble tidligere brukt som oratorium for *Arciconfraternita del Gonfalone*, et kristent brorskap, grunnlagt i 1264, som opprinnelige viet seg til bønn og botsgjerninger. På siste delen av 1500-tallet kjøpte brorskapet fri kristne slaver fra tyrkerne.

Oratoriet ble oppført mellom 1544 og 1547 ovenpå 700-tallskirken *Santa Lucia ad flumen* (’Sankta Lucia ved elven’, d.v.s. Tiberen). Den eldste kirken ble etter hvert benyttet som krypten til oratoriet. Oratoriet ble utsmykket på 1550- og 1560-tallet med fresker i manieristisk stil, utført av en rekke av datidens fremste kunstnere, deriblant Federico Zuccaro, Raffaellino da Reggio, Livio Agresti, Cesare Nebbia, Marco Pino, Matteo da Lecce og Il Bertoja.

Siden 1960 er det tidligere oratoriet sete for Coro Polifonico Romano, som noen ganger holder konserter i bygningen.

Kilder
------

* Armellini, Mariano, *Le Chiese di Roma dal secolo IV al XIX*. Roma: Edizioni del Pasquino 1982.
* Barchiesi, Sofia, "Oratorio del Gonfalone", *Roma Sacra*. 11° itinerario. Roma: Elio de Rosa Editore 1997. ISBN 88-7369-026-2
* Lombardi, Ferruccio, *Roma: le chiese scomparse. La memoria storica della città*. 2° ediz. Roma: Fratelli Palombi editori 1998. ISBN 88-7621-069-5

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oratorio del Gonfalone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. *(20. november 2023)*
**Bhutia** er en folkegruppe i Nepal og i Sikkim i India.

Bhutia-er blir også kalt *denzongpa*, dvs. innbygger i *Denzong*, som er det tibetanske navnet på Sikkim. I Nord-Sikkim, hvor Bhotia-folket er i majoritet, kan en bhotia kalles lachenpa eller lachungpa, altså innbygger i Lachen eller Lachung. 

Bhutia-folket vandra inn fra Tibet etter 1500-tallet. De snakker et sinotibetansk språk som skal være relativt likt tibetansk og nasjonalspråket i Bhutan, dzongkha, og er buddhister. Chogyal-monarkiet, som styrte Sikkim fram til innlemmelsen i India, støttet seg på Bhutia-aristokratiet. Bhutia-nasjonaliteten og andre tradisjonelle folk i Sikkim er nå blitt minoriteter i delstaten, der flertallet snakker nepali. 

Folkegruppen skal også finnes i Bhutan og i den nordlige delen av delstaten Vest-Bengal.

Eksterne lenker
---------------

* Ethnologue: Sikkimese

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** LIBRIS
 |
**Geir Kjell Andersland** (født 22. november 1948 i Bergen) er en norsk jurist og politiker (V, tidligere H).

Han har juridisk embedseksamen fra Universitetet i Bergen fra 1977 og advokatbevilling fra 1982. Andersland har blant annet vært førstekonsulent ved rådmannens stab i Bergen kommune 1978–1982, dommerfullmektig 1981–1982, advokat 1982–1984, direktør i Vestlandske Boligbyggelag 1984–1988, direktør ved Haukeland sykehus 1988–1992, administrerende direktør ved Norges Handelshøyskole 1992–1998 samt regiondirektør i Barne-, ungdoms- og familieetaten, region vest 2004–2009. Fra 2004 er han fylkesnemndleder i Hordaland og Sogn og Fjordane. Fra 2017 er han nestleder i Bergen Røde Kors.

Andersland ble medlem av Unge Høyre i 1960-årene, og ble formann i Fana Unge Høyre, Bergens Unge Høyre og Hordaland Unge Høyre samt medlem av Unge Høyres sentralstyre. Han var videre medlem av Bergen bystyre 1972–1979, medlem av Hordaland fylkesting 1980–1987, formann i Bergen Høyre 1985–1986 og statssekretær i Sosialdepartementet 1989–1990. I 1994 meldte han overgang til Venstre, og representerte partiet som medlem av Bergen bystyre 1995–2003. Fra juni 2000 til juni 2001 var han Bergens byråd for kultur, idrett og skole. For perioden 2015–2019 er han representant i Fylkestinget i Hordaland og medlem av Utvalg for kultur, idrett og regional utvikling.

Geir Kjell Andersland er far til Venstre-politiker Julie Andersland. Han var medlem av barnelovutvalget som avga utredningen NOU 2020: 14 Ny barnelov.

Referanser
----------

1. ↑  «Styret». *Røde Kors*. Besøkt 9. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Geir Kjell Andersland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) «Andersland slutter i Bufetat» Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. artikkel fra *Stavanger Aftenblad*, 13. mars 2009
**Asker skolekorps** ble etablert i 1925, og er blant de største skolekorpsene i Asker kommune. Korpset rekrutterer musikanter fra barneskolene Drengsrud, Hofstad og Jansløkka, og har per 2023 om lag 80 musikanter. Korpset er tilsluttet Norges Musikkorps Forbund.

Musikantene i Asker skolekorps er fordelt etter alder i tre korps: aspirantkorps, juniorkorps og seniorkorps. Seniorkorpset er korpsets hovedkorps med musikanter fra 11 til 18 år.

Korpset holder hvert år høstkonsert, julekonsert og diverse konserter om sommeren. Hver vår deltar Asker skolekorps på Distriksmesterskapet (DM) arrangert av NMF. I 2015 vant korpset 2. divisjon med 92 poeng. I 2022, etter to år uten DM på grunn av koronapandemien, vant korpset 2. divisjon med 95 poeng. 

På Sankthansaften arrangerer korpset en familiekonsert. Seniorkorpset alene deltar også på diverse andre arrangementer, som julegudstjeneste i Asker kirke på julaften, nyttårskonsert på nyåret og 17. mai-oppdrag på Skaugum.

Litteratur
----------

* *Musikkorpsene i Norge*. Norges Landsforbund av Gutte- og Amatørmusikkkorps. 1956. s. 52, 823.
* *Asker skolekorps 60 år*. Asker: Asker skolekorps. 1985.
* *Norske musikkorps*. Norges Musikkorps Forbund. 1990. s. 109. ISBN 8290723040.
* *Asker skolekorps 75 år*. Asker: Asker skolekorps. 2000.
**MacPaint** var et bitmap-basert tegneprogram utviklet av Apple Computer og lansert sammen med den opprinnelige Macintosh-modellen 24. januar 1984. MacPaint var bemerkelsesverdig da det ble lansert fordi det kunne generere grafikk som kunne brukes av andre programmer. Ved å bruke maskinens mus, utklippsboken og det innebygde grafikkspråket QuickDraw kunne tegninger klippes ut fra MacPaint og limes inn i dokumenter i tekstbehandlingsprogrammet MacWrite. Grafikk fra programmet kunne også klippes ut og via programmet ResEdit kopieres inn ressursdelen av en annen applikasjon i forbindelse med oversettelse av programmet til et annet språk.

MacPaint ble utviklet av Bill Atkinson, som var en av medlemmene i gruppa som utviklet Macintosh hos Apple. Tidlige utviklingsversjoner av MacPaint ble kalt MacSketch, som viste tilbake til programmets røtter i LisaSketch. Programmet ble senere overtatt av Claris, datterselskapet som Apple opprettet i 1987 for å håndtere programvare. Den siste versjonen av MacPaint var versjon 2.0 som ble utgitt i 1988. MacPaint ble nedlagt av Claris i 1998 p.g.a. sviktende salg.

Referanser
----------

1. ↑  .Sandberg-Diment, Erik (31. januar 1984). «Software for the Macintosh: Plenty on the way». *The New York Times*. Besøkt 28. april 2009.
2. 1 2  Andy Hertzfeld (2005). *Revolution in the Valley*. O'Reilly. ISBN 0596007191.
3. ↑  Walsh, Jeff (24. november 1997). «Claris puts old Mac applications out to pasture». *InfoWorld*. s. 35.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Det forente Darhan-Muminggan-banner** (kinesisk: 达尔罕茂明安联合旗; pinyin: *Dá'ěrhǎn Màomíng'ān Liánhé Qí*) er et banner (fylke) i byprefekturet Baotou i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 113 320 innbyggere i 1999.

Gruvedrift
----------

Den betydningsfulle Bayan Obo-gruven, med verdens største kjente forekomster av sjeldne jordarter og av niob, og store reserver av jernmalm, ligger i banneret.

Arkeologi
---------

Det arkeologiske funnstedet Olon Sume i banneret blir utviklet som et turistmål. Her lå den nordlige hovedstad for öngötenes konger. Byen – som på Yuan-dynastiets tid het **Koshang**, var kristen, og den hadde en assyrisk biskop.

Kulturminner
------------

Restene av Olob Ume (Aolunsumu) (*Aolunsumu cheng yizhi*) og åstedet for Bailingmiao-opprøret (*Bailingmiao qiyi jiuzhi*) i slutten av februar 1936 er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider Arkivert 15. mars 2012 hos Wayback Machine.
* Frontier Passages: Ethnopolitics and the Rise of Chinese Communism, 1921-1945 (Bailingmiao Uprising)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**USS «Bonhomme Richard» (LHD-6)** var et amerikansk amfibiekrigsskip i tjeneste i U.S. Navy fra 1998 til 2020. «Bonhomme Richard» tilhørte Wasp-klassen og ble bygget av Ingalls Shipbuilding mellom 1995 og 1997. Mannskapet besto av 66 offiserer og 1 004 matroser.

Hovedoppgaven var å forflytte og ilandsette en bakkestyrke på 1 700 soldater fra U.S. Marine Corps med våpen og utstyr.

Skipet hadde en intern våtdokk på 81 × 15,2 × 8,5 meter, med rom til tre landgangsfartøyer av typen LCAC eller 40 amfibiske stormpanservogner av typen AAV, i tillegg til 21 AAV på bildekket. Skipets flydekk hadde ni helikopterlandingsplasser. Skipet inneholdt et lasarett med 64 sengeplasser og seks operasjonssaler.

Sommeren 2020 ble «Bonhomme Richard» rammet av brann mens det undergikk vedlikehold i Naval Base San Diego. Det tok fire dager å slukke brannen, der 63 soldater og sivile ble skadet. I november 2020 besluttet U.S. Navy at skipet skulle skrotes.

Bilder
------

* AvdelingsmerkeAvdelingsmerke
* 
* 
* 
* 
* 
* Brannen i 2020Brannen i 2020

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) USS Bonhomme Richard (LHD-6) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En **tillitsløs sikkerhetsmodell** er en arkitektur for sikkerhet innen IT-systemer hvor ingen automatisk stoles på selv om de er innenfor et sikret område eller tidligere har blitt verifisert. Hovedtanken bak en tillitsløs sikkerhetsmodell kan oppsummeres med det russiske ordtaket *doveryay, no proveryay* som betyr «stol på, men verifiser«, eller snarere «aldri stole på, alltid bekrefte». For eksempel innebærer dette at elektroniske enheter ikke kan stole på andre enheter som standard, selv om disse er koblet til samme nettverk innenfor en bedrift sitt lokalnett og tidligere har blitt verifisert.[]

Denne sikkerhetsmodellen har fått økt oppmerksomhet etter hvert som moderne bedriftsnettverk har blitt mer komplekse og består av mange sammenkoblede soner, skytjenester og skyinfrastruktur, tilkoblinger til eksterne og mobile miljøer, og tilkoblinger til ikke-konvensjonell IT som for eksempel IoT-enheter.[]

Historie
--------

I 1994 ble begrepet zero trust for første brukt i doktoravhandlingen til Stephen Paul Marsh ved University of Stirling. Tillitsløse sikkerhetsmodeller ble for alvor populære i slutten av 2010-årene sammen med økt bruk av mobil-og skytjenester. []

I 2019 gikk Det nasjonale cybersikkerhetssenteret i Storbritannia (NCSC) ut med en anbefaling om at tillitsløs nettverksarkitekturer bør vurderes for nye IT-systemer, særlig dersom bruk av skytjenester er planlagt.

Prinsipper
----------

I 2019 beskrev Det nasjonale cybersikkerhetssenteret i Storbritannia (NCSC) at noen viktige prinsipper for en tillitsløs arkitekturer er å ha:

* Én enkelt og sterk kilde til brukeridentitet
* Brukergodkjenning
* Maskinautentisering
* Ekstra kontekst, for eksempel policyoverholdelse og enhetstilstand
* Autorisasjonspolicyer for å få tilgang til et program
* Tilgangskontrollpolicyer i et program

### Gjensidig autentisering

En tillitsløs tilnærming fremmer gjensidig autentisering, inkludert kontroll av identitet og integritet til enheter uten hensyn til lokasjon, og at man gir tilgang til applikasjoner og tjenester basert på tillit til enhetsidentitet og enhetshelse i kombinasjon med brukerautentisering.

Referanser
----------

1. ↑  Digital sikkerhet i praksis - Identitet - kurs - NTNU
2. ↑  Nåtidens og framtidens IT-sikkerhet er avhengig av SASE - Her får du vite hvorfor
3. ↑  Marsh, Stephen (1994), *Formalising Trust as a Computational Concept*, s. 56, besøkt 2022-07-22
4. ↑  «Network architectures». Besøkt 25. august 2020.
5. ↑  «Mutual TLS: Securing Microservices in Service Mesh». Besøkt 20. februar 2021.
Djevelen fra Oslo på tårnfoten av Oslo domkirke.
**Djevelen fra Oslo** også kalt **Bjørnen i Kirkeristen,** er en steinskulptur innmurt i tårnfoten på Oslo domkirke. Dateringen varierer i ulike kilder, helt fra 1000- til 1200-tallet. Skulpturen har sannsynligvis vært en del av utsmykningen av St. Hallvardskirken i Oslo, som falt ned i løpet av de siste tiårene av 1600-tallet. Navnet var den gangen **Dieffulen fra Opsloe**. Skulpturen er 90 cm høy og 58 cm bred. Den regnes som en av de mest interessante romanske steinskulpturer i Norge.

Skulpturen forestiller et menneske som blir angrepet av udyr. Det er antatt at skulpturen på Hallvardskatedralen var montert ved inngangen. Der skulle den minne det hjelpeløse mennesket som angripes av djevelen, at det ikke har annet valg enn å søke til kirken for frelse. Steinskulpturens bibelske forbilde er usikkert. Det har vært nevnt både 1. Pet. 5, 8: «Eders motstander Djevelen går omkring som en brølende løve og søker hvem han kan oppsluke» og villdyret i Johannes åpenbaring 13, 1-2: «likt en leopard, men den hadde føtter som på en bjørn og gap som en løve».

På Oslo domkirke var den fra kirkens oppførelse i 1697, montert ved domkirkens presteinngang, og hadde denne plasseringen i 240 år. Grunnen til plasseringen skal i henhold til kallsboken, ha vært at den skulle formane de kirkelig ansatte: «de gamle havde tidt dybe Tanker: at Presten, Klokkeren og Kirketjeneren o.s.v. i den sløvende Vane har en særegen Fare og trenger til en særegen Formaning til Aarvaagenhed.» På forslag fra arkitekt Holger Sinding-Larsen i 1937, ble steinen flyttet fra sakristihjørnet, der den var halvt innmurt, til den nåværende plassering ved domkirkens inngang i tårnfoten.

* Bildet fra 1896 viser Lammers' Korforening mot bakgrunnen av Vår frelsers kirke. Bak koret, til høyre på bildet, ses relieffet med sin daværende plassering, halvt innmurt i kirkeveggen.Bildet fra 1896 viser Lammers' Korforening mot bakgrunnen av Vår frelsers kirke. Bak koret, til høyre på bildet, ses relieffet med sin daværende plassering, halvt innmurt i kirkeveggen.
* Djevelen fra Oslo i dagens plassering, på hjørnet av tårnfoten, til høyre i bildet.Djevelen fra Oslo i dagens plassering, på hjørnet av tårnfoten, til høyre i bildet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Arno Berg og Bernhard Hagtvedt (1950). «Vår Frelsers kirke». *www.nb.no*. Land og Kirke. Besøkt 16. januar 2022.
2. 1 2  Aksel Arstal (1938). «Oslo byleksikon : stedleksikon over Oslo og nærmeste omegn». *www.nb.no*. Johan Grundt Tanum. Besøkt 16. januar 2022.
3. 1 2  «Kirkens arv - kirkens fremtid : festskrift til biskop Johannes Smemo på 70-års dagen 31. juli 1968». *www.nb.no*. 1968. Besøkt 16. januar 2022.
4. ↑  Dagbladet 2. januar 1960 (John Frey).
5. ↑  Johan Sandvik (1950). «Fører gjennom Vår Frelsers kirke : Oslo domkirke». *www.nb.no*. Besøkt 16. januar 2022.
6. ↑  J. Ursin (1965). «Kristne symboler : en håndbok». *www.nb.no*. Besøkt 16. januar 2022.
7. ↑  Grønningsæter, Fredrik: "Den sløvende Vane ... en særegen Fare" i Luthersk kirketidende (trykt utg.). 1977 Vol. 112
**Mont Nimba naturreservat** er et naturreservat og verdensarvområde som ligger i både Guinea og Elfenbenskysten. En utvidelse av reservatet til Liberia er foreslått.

Reservatet omfatter 180 km² (130 km² i Guinea og 50 km² i Elfenbenskysten) rundt Nimbaryggen, og består av fjellmassivet (*1 752 moh*), savanner ved fjellets fot opp til 550 moh, tett urskog mellom 600 og 1000 moh, og de unike høytliggende savanneaktige gresslettene i fjellskråningene over 1000 moh. Alle vegetasjonstypene har en svært variert flora.

Reservatet omfatter mer enn 200 endemiske dyrearter, blant annet sivetter (*Civettictis* ) og snikekatter, duikere/dykkere (*Cephalophinae*), padder og sjimpanser.

Den første fredningen i området skjedde i Elfenbenskysten i 1943 og Guinea i 1944. Guineas del av reservatet ble verdensarvområde i 1981, og Elfenbenskystens del ble innlemmet i verdensarvområdet i 1982. Etter at en jernåre ble oppdaget og forsøkt utvunnet ble reservatet i 1992 oppført på listen over truede verdensarvsteder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Nimba Strict Nature Reserve – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Church of St John, Alaşehir 
Provinsen Manisas distrikter
**Alaşehir** (i antikken og middelalderen kalt **Filadelfia** (gresk *Φιλαδέλφεια*) er en by og et distrikt i provinsen Manisa i Egeerregionen i Tyrkia. Den ligger i Kuzuçaydalen ved foten av Bozdağ. Byen ligger 105 km langs jernbanen fra İzmir. Den er delvist omgitt av bymur, og har et folketall på 46 544 innbyggere.

Den ligger på en stor og frodig slette ved Gedizelven. En av mineralkildene ved byen produserer et populært vann i Tyrkia.

Historie
--------

Filadelfia ble grunnlagt i 189 f.Kr. av kong Eumenes II av Pergamon (197-160 f.Kr.), og han navgav byen for å hedre sin bror og etterfølger, Attalos II som gikk under tilnavnet *Filadelfos* (en som elsker sin bror). Attalos III, som ikke hadde noen arving, overlot sitt rike til romerne da han døde i 133 f.Kr..

Etter et omfattende jordskjelv i år 17 ble byen gjenoppbygd av keiser Tiberius og fikk navnet Neo-Caesaria. Under Vespasian fikk byen på nytt et nytt navn: Flavia, etter den keiserlige gemal.

Flere byer i antikken hadde navnet Filadelfia. Men det er ut fra konteksten åpenbart at det er dette byen som er nevnt som en av de syv kirker i Asia av Johannes i Johannes' åpenbaring. Filadelfia er den sjette av de syv.

Byens kristne mottatt også brev fra kirkefaderen Ignatius av Antiokia som skal ha besøkt menigheten på sin vei til martyriet i Roma.

Filadelfia var en velstående by i Østromerriket og ble kalt *Lille Athen* på 500-tallet. Byen ble inntatt av seldsjukkene i 1074, men i 1098 ble den gjenerobret for Østromerriket av keiser Alexios I. I 1390 ble byen erobret av Det osmanske rike - den hadde forsvart seg i åtte år og var den siste av de kristne byene som falt for dem. Grekerne okkuperte byen under den gresk-tyrkiske krig 1919–1922.

I Skandinavia er mange menigheter fremfor alt innen Pinsebevegelsen, men også innen Baptistkirken blitt oppkalt etter Filadelfia.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alaşehir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Manisas distrikter |
| --- |
| Ahmetli **·** Akhisar **·** Alaşehir **·** Demirci **·** Gölmarmara **·** Gördes **·** Kırkağaç **·** Köprübaşı **·** Kula **·** Salihli **·** Sarıgöl **·** Saruhanlı **·** Selendi **·** Soma **·** Şehzadeler **·** Turgutlu **·** Yunusemre | Tyrkias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Nimbaryggen** er et fjellmassiv i Vest-Afrika som er opptil 1 752 meter høyt og omtrent 40 kilometer langt.

Nimbaryggen ligger i grenseområdet mellom Liberia, Elfenbenskysten og Guinea. Det høyeste punktet er det 1 752 meter høye Mont Nimba (også kalt *Mont Richard-Molard*), som ligger nøyaktig på grensen mellom Elfenbenskysten og Guinea, og er det høyeste punktet i begge land. Tre av Liberias største elver, Cavally, Saint John og Cestos, springer ut fra massivet.

Alle de tre landene har erklært deler av Nimbaryggen som naturreservater, og Mont Nimba naturreservat, som er opprettet rundt Nimba-fjellet, har vært på UNESCOs verdensarvliste siden 1981.

Nimbaryggen er en smal ås med en orientering nordøst–sørvest. Den består hovedsakelig av prekambrisk bergart, inkludert granitt og kvartsitt som inneholder forekomster av jernmalm. Gruvedrift av jernmalm utgjør den største trusselen mot den unike geomorfologien og dyrelivet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Nattverdsoblater; den store brukes av presten slik at menigheten kan se, mens de små deles ut til de troende som får nattverd under gudstjenesten.
Gutt som mottar sin første nattverd under den katolske kommunionen. Foto: 1991 
En **nattverdsoblat** eller et **nattverdsbrød**, i Den katolske kirken kalt **hostie** (fra latin *hostia*, «offerdyr, slaktoffer»), er en brødbit som brukes under nattverden, et takksigelsesrituale i den katolske og protestantiske kirken innstiftet av Jesus som et minnemåltid kvelden før han ble korsfestet. Tradisjonelt skal dette brødet bakes kun med hvetemel og vann. I en del reformerte kirker anses ikke ingrediensene å ha noen betydning. 

Nattverdsbrødet er i den vestlige kirke normalt usyret brød, det vil si brød hvor det ikke har foregått noen hevingsprosess. Av praktiske årsaker bruker man normalt individuelt utstansede skiver, et par millimeter tykke, sirkelrunde og med en diameter på 2-3 centimeter. I enkelte kirker er det vanlig at presten bruker en større oblat under konsekrasjonen, helligelsen eller innvielsen av brød og vin som finner sted ved opplesning av innstiftelsesordene til nattverden. 

I de østlige kirker er det normalt å bruke syret brød; dette var et sentralt spørsmål under det store skisma 1054. Man bruker der også vanligvis et brød av mer konvensjonell form som brytes opp. I enkelte menigheter og kirker i de vestlige kirkene har det også blitt vanlig å bruke brød av konvensjonell form. Dette er da vanligvis usyret.

I Den katolske kirke anser man at brødet gjennomgår en total og permanent forvandling til Kristi legeme, og derfor blir konsekrerte hostier (innviede oblater) behandlet med stor respekt. De oppbevares normalt i et tabernakel, og kan også utstilles for tilbedelse. Innen luthersk teologi anser man også at brødet under nattverden blir Kristi kropp, men ikke på en slik måte at det ikke fortsatt også er brød. Med fokuset på nattverdshandlingen tar man normalt ikke vare på nattverdselementene etter handlingen, men de skal etter kirkens ordninger behandles respektfullt.

I Den norske kirke har alle nattverdsoblater blitt laget ved Diakonissehusets oblatbakeri siden 1888. Det produseres ca. 1,5 millioner oblater per år ifølge Diakonissehuset Lovisenberg i Oslo.

Se også
-------

* Nattverd
* Nattverdsvin

Referanser
----------

1. ↑  «Diakonissehuset Lovisenberg». Arkivert fra originalen 24. januar 2007. Besøkt 27. desember 2005.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hosts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Bordring støpt i bronse og datert 1642. Innkommet fra Fredrikstad. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1906-2055.
Et enkelt gryteunderlag av kork med svimerke fra en varm gryte.
Et gryteunderlag eller en brikke i serviseserien *Valencia* utformet av Ulla Procopé og produsert av Arabia i Finland.
Før det ble vanlig med ovner med kokeplater, ble brannjern, jernrister eller -stativ, brukt både som stativ for kjøkkengrytene over ilden og, avkjølt, som gryteunderlag på bordet.
Et **gryteunderlag** eller **kjeleunderlag** er en plate, ring eller rist som settes på sårbare overflater, for eksempel spisebord eller kjøkkenbenker av treverk, for å beskytte disse mot varmen fra gryter, kjeler, panner og liknende. Også kjent som hambus.

Utforming og bruk
-----------------

Gryteunderlaget kan være lagd av tre, kork, tovet ull, keramikk og andre materialer som leder varmen dårlig. Også en stor gryteklut, en keramikkflis, en tallerken snudd opp-ned eller en skjærefjøl kan gjøre samme nytten. Ved flere turiststeder selges keramikkfliser dekorert med populære motiver som nyttige souvenirer. Disse kan enten være med filt under, eller i egen ramme.

Gryteunderlaget kan også være utformet som en rist av metall, for eksempel smijern, og med lave bein eller føtter. En slik grytefot eller stativ ble opprinnelig også brukt til å ha grytene på når en varmet maten over ilden.

Ved finere dekking av bord serveres gjerne varm mat og drikke i egne gryter og boller, på fat og i kanner, for eksempel av glass eller keramikk, som ikke skader bordet. Dermed blir gryteunderlaget overflødig. Det finnes for øvrig egne varmeplater og små bordovner, på engelsk ofte kalt *hot plates*, for å holde den serverte maten varm. Slike brukes særlig på restauranter og ved større buffeter.

Gryteunderlag på andre språk
----------------------------

Gryteunderlag heter *grytunderlägg* på svensk, *onderzetter* på nederlandsk, *Topfuntersetzer* på tysk, *sous-plat* på fransk og *trivet* eller *pot stand* på engelsk. Brikke til å ha under glass og liknende heter på engelsk *coaster* eller *beermat*.

Se også
-------

* Ølbrikke
* Dekketøy – dekkeserviett – dekketallerken – duk – brikke
* Fat
* Fjel
* Skjærematte
* Brannjern, brannfot

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pot stands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Trivet – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bordringer i DigitaltMuseum
* Bordskånere i DigitaltMuseum
* Gryteunderlag i DigitaltMuseum
**Millenarisme** er forestillingen om en framtidig og total transformasjon av verden, hvor forestillingen bæres av tilhengere av religiøse, politiske eller sosiale bevegelser; som regel dreier det seg om religiøse forestillinger om verdens undergang, en ny tids komme, og en snarlig utfrielse fra denne verdenen. Normalt oppfattes den kommende verden som ensidig positiv, mens den nåværende verden er ensidig negativ hos majoriteten av millennistiske grupper. Forestillingen kan komme fra for eksempel åpenbaringer eller fra tolkninger av hellige bøker, og forandringene kan oppfattes som negative eller positive. Millenialisme er en særlig utbredt form for millenarisme, som er basert på forestillingen om tusenårssykluser, en forestilling som primært er utbredt innenfor kristendommen.[]

Ordet *millenarisme* er satt sammen av den latinske betegnelsen *millennium*, som består av leddene *mille* (tusen) og *annus* (år), det vil si tusenår, eller årtusen. Uttrykket stammer fra ideer fra middelalderen om verdens undergang i år 1000 e.Kr. en forventning basert på en tolkning av Johannes' åpenbaring, kapittel 20. I nyere tid har også begrepet blitt brukt om grupper som ikke tilhører den kristne tradisjon, og om forestillinger som ikke inkluderer tusenårssykluser.

Referanser
----------

1. ↑  Warburg (1997) pp. 211

Litteratur
----------

* Norman Cohn, *The Pursuit of the Millennium: Revolutionary Millenarians and Mystical Anarchists of the Middle Ages*, (New York: Oxford University Press, [1957] 1970). (revideret og udvidet 1990) ISBN 0-19-500456-6
* Jeffrey Kaplan, *Radical Religion in America: Millenarian Movements from the Far Right to the Children of Noah* (Syracuse, NY: Syracuse University Press, 1997). ISBN 0-8156-2687-8 ISBN 0-8156-0396-7
* Margit Warburg; Religionssociologi, i Rothstein (ed.); Humanistisk religionsforskning, 1997 ISBN 87-568-1393-7
* Kenelm Burridge, "New Heaven, New Earth: A Study of Millenarian Activities" (Basil Blackwell. Original printing 1969, three reprints 1972, 1980, 1986)ISBN 0-631-11950-7 pb.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL **·** BNE
 |