recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Statskontoret** (svensk) eller **Valtiokonttori** (finsk) er et statlig forvaltningsorgan i Finland med 550 ansatte. Statskontoret produserer konserntjenester for staten innen økonomiforvaltning, personaladministrasjon og IT, og forvalter statens tilganger, lån, bokføring og ulykkesforsikringer. Statskontoret bevilger også erstatning for militær- og kriminalitetsskader og forvalter statlig sikkerhet for boliglån og rentestøtte.

Statskontoret har ansvar for de statlige embedsverkenes og forvaltningsorganenes lovfestede arbeidspensjons-, ulykkes- og skadeforsikringer samt arbeidsgivertjenester i forbindelse med forsikringer og støtter virksomhet som fremmer personalets arbeidsforhold.

Statskontoret har sitt hovedkontor i Helsingfors og filialer i Tavastehus og Villmanstrand.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |
**Statsforvaltning** eller **statsadministrasjon** er en stats indre styre, administrasjonen av staten og samfunnet.

Norge
-----

Statsforvaltningen i Norge er den delen av offentlig forvaltning som omfatter departementer, direktorater og en rekke faste råd og utvalg, og driver i hovedsak ikke-markedsrettet virksomhet. De er underlagt regjeringen, hvor statsrådene leder hvert sitt departement.

Det blir jevnlig gjort endringer i departementsstrukturen, ved at saksområder blir overført mellom departementer eller ved at departementer blir nedlagt eller opprettet. Stoltenberg II-regjeringen har pr. april 2010 18 departementer og 20 regjeringsmedlemmer medregnet statsministeren.

Danmark
-------

Utdypende artikkel: Centraladministrationen

Statsforvaltningen i Danmark benevnes *Centraladministrationen* og omfatter statens ministerier og direktorater, og deres arbeidsområder.

Ordet *Centraladministrationen* viser til at hele administrasjonen en gang har ligget utelukkende sentralt, i hovedstaden København. I dag er det skjedd en desentralisering av enkelte arbeidsområder, og direktorater er blitt flyttet ut fra hovedstaden.

Referanser
----------

1. ↑  «Statsforvaltning», Bokmålsordboka

Eksterne lenker
---------------

* «Statsforvaltning», *Stortinget.no*
* «Kapittel 10: Statsforvaltning» (PDF), *Politikk og makt*, Cappelen-Damn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC
 |
**Lina Neidestam** (født 22. april 1984) er en svensk tegneserieskaper, mest kjent for stripetegneserien *Zelda.* Hun har utgitt tegneserieromanen *Maran* i 2010 på Kolik förlag som den andre boken i Femisex-serien, forlagets bokserie med feministiske sexserier.

Liv og karriere
---------------

Lina Neidestam vokste opp i Södertälje. Etter å ha studert ved Serieskolan i Malmö flytta hun i 2006 til Stockholm, der hun begynte på Konstskolan Basis og seinere studerte Etnologi ved Stockholms universitet. 

I 2007 begynte hun å tegne serien *Zelda*, som kort tid etter begynte å gå som daglig stripe i gratisavisa Metro. Etterhvert fikk serien også publisering i *Situation STHLM*, *ETC*, *Norrländska Social-Demokraten*, *Göteborgsposten* og *CITY*. I 2009 utga forlaget Kartago stripesamlingen *Zelda* i bokform. Samtidig begynte hun å jobbe med tegneserieromanen *Maran*, som skulle være en feministisk sexserie i folkeeventyrmiljø. I 2011 utkom *Maran* på Kolik förlag, og boka ble nominert til Urhunden. Samme år ble Neidestam tildelt Adamsonstatyetten av Svenska Serieakademin for *Zelda*. I 2012 utkom hun med en ny Zeldabok på Kartago; *Zelda 2: Kampen fortsätter*, og mottok Nöjesguidens Stockholmspris for bra litteratur for fjorårets *Maran*. 

2012 begynte norske *Dagbladet* å publisere serien *Zelda* daglig før sommerferien, og Neidestam var invitert gjest på Oslo Comics Expo samme sommer. 

Lina Neidestam bor i Stockholm, der hun lager *Zelda* for blant annet *Dagbladet*, *Aftonbladet*, *Situation STHLM* og det svenske *Rocky-magasinet*. Hun representeres og distribueres av Strand Comics.

Referanser
----------

1. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 46537, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Johansson, Mirjam: «Feministisk porr i ny tappning», *Upsala Nya Tidning*, 3. august 2008

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell blogg
* Rettigheter og publisering

  

Portal: Tegneserie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Statsforvaltningene** var fem selvstendige danske institusjoner som organisatorisk og økonomisk hørte under Økonomi- og Indenrigsministeriet. De ble erstattet av Statsforvaltningen fra 1. juli 2013.

Statsforvaltningene ble en realitet som følge av kommunalreformen i 2007, da de hittidige 15 statsamtene ble nedlagt. De fem statsforvaltningene fulgte regionenes grenser og var således:

* Statsforvaltningen Hovedstaden med adresse i København
* Statsforvaltningen Sjælland med adresse i Nykøbing Falster
* Statsforvaltningen Syddanmark med adresse i Aabenraa
* Statsforvaltningen Midtjylland med adresse i Ringkøbing
* Statsforvaltningen Nordjylland med adresse i Aalborg

Ved opprettelsen i 2007 hørte statsforvaltningene under Velfærdsministeriet, som senere skiftet navn til Indenrigs- og Socialministeriet, og ved saksomleggingen 23. februar 2010 kom statsforvaltningene til Indenrigs- og Sundhedsministeriet. Ved regjeringsskiftet i 2011 fikk Økonomi- og Indenrigsministeriet ansvaret for statsforvaltningene.

Oppgaver
--------

Statsforvaltningene ivaretok blant annet oppgaver som skilsmisse, farskapssaker, adopsjon, barne- og ektefellebidrag, visse former for familiegjenforening og foreldreansvar. Forvaltningene førte tilsyn med Danmarks kommuner, mens de på det sosiale og psykiatriske området samt på byggeområdet fungerte som klageinstans. De overtok dessuten en del av amtenes gamle oppgaver.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Ambi Budd** var et selskap grunnlagt av Edward Gowen Budd i Philadelphia, tidlig på 1900-tallet. Selskapet virksomhet i starten var komponenter til biler. Budd studerte ved universitetet i Pennsylvania og hans første arbeider var bilhjul fra stålplater fremfor ved støping. Denne teknologi utviklet seg så raskt at selskapet snart begynte med andre bildeler, som dører i presset stål. I 1912 startet Budd sitt eget selskap etter at han fant ut hvordan lage komplekse deler i presset stål. Med hjelp av selskpets sjefingeniør fikk selskapet store ordres, som f eks. karosseriet til Buick, senere kom Budd til å bygge karosserier for Cadillac, Chrysler, Delage, Citroën, Mercedes, Morris og Nash, såvel som dører til Ford Model T. I 1916 startet Budd også *Budd Wheel Company* som lagde hjul til Dodge I 1935 begynte selskapet å lage skivebremser, først for racerbiler, senere for ordinære biler.

På grunn av høy etterspørsel for deler til Ford Model T og A, åpnet Budd en ny fabrikk i Detroit i 1925.

Louis Renault brukte Budds patenter i Frankrike, noe som fikk rettslig etterspill, og han ble tvunget til å betale royalties. Andre som fikk lisensrettigheter var Peugeot, Simca, Tatra, Austin og Fiat.

Virksomheten vokser
-------------------

I 1925 besøkte William Morris Budds fabrikk og da han kom hjem startet sin egen fabrikk i Coventry.

I Tyskland samarbeidet Budd med Arthur Müller og satte opp farikk for pressede stålplater, kalt "ABP" (Ambi Budd Presswerke) i de gamle fabrikklokalene til Rumpler og ble en vellykket leverandør av komponenter i presset stål. Budd eide 26% av Adlers aksjeer. Fabrikken var nærmeste nabo til den tyske fabrikken som monterte Chrysler. Budd bygde også karosserier til de tidlige modeller av BMW så vel som tyske Ford. I 1943 måtte selskapet flytte under jorden på grunn av krigen med bombeangrep fra de allierte fly. De lagde også deler til Focke Wulf jagerfly, også karosserier til Volkswagen, Kübelwagen og Schwimmwagen. Fabrikken i Berlin be fullstendig utbombet under andre verdenskrig. Etter krigen endte Budds fabrikk i den russiske sektor og maskinene demontert. Sammen med verktøyet ble alt sendt til Sovjetunionen

Selskapet gikk sammen med Thyssen AG og Krupp AG i 1999 og ble en del av ThyssenKrupp

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. desember 2006. Besøkt 26. februar 2007.
***Huset på Bjørnehjørnet*** (engelsk: *The House at Pooh Corner*) er ei barnebok fra 1928 av den britiske forfatteren A.A. Milne. Det er den andre av bøkene om Ole Brumm.

Boka inneholder nye episoder om dyrene i Hundremeterskogen. En av figurene i skogen, Tigergutt, blir introdusert i første kapittel av boka. Dette har bakgrunn i at forfatterens sønn, Christopher Robin hadde fått en ny gave: en tøytiger. Fortellingen om Brummpinneleken finnes også her, og har sitt utspring i at Tigergutt «bumpet» Tussi ut i bekken.

Boka inneholder også fortellingen som innebærer avslutningen på «Brumms trygge og velordnede tilværelse»: Christopher Robin begynner på skolen, og tar avskjed med barndomslandet.

Boka utkom første gang på norsk i 1947 i Gyldendals GGB - serie med tittelen *Ole Brumm og vennene hans*, oversatt av Mathilde Oftedal. Dette i forbindelse med at den første Ole Brumm boken også ble utgitt i samme serie to år tidligere. I 1953 ble boken igjen oversatt og gjenfortalt, denne gangen av Thorbjørn Egner. Egner hadde oversatt den første av Brummbøkene året før; begge oversettelsene ble først framført i Barnetimen for de minste. I 1993 utkom en komplettert og revidert oversettelse ved forfatteren Tor Åge Bringsværd og forlagsredaktøren Marianne Koch Knudsen. Da fikk *The House at Pooh Corner* det nåværende navnet *Huset på Bjørnehjørnet*.

Referanser
----------

1. 1 2  Brian Sibley. *Her kommer Ole Brumm : et festskrift til en bjørn med bare liten forstand*. Gyldendal Tiden, 2001. ISBN 82-05-28021-5
2. ↑  *Ole Brumm og vennene hans*; Oria
3. ↑  Tor Åge Bringsværd. *Tigergutt kommer til skogen og spiser frokost*. Gyldendal, 1991. ISBN 82-05-20488-8. (ebok fra bokhylla.no)
4. ↑  Marianne Koch Knudsen. «Ole Brumm – oversettelsenes historie». I: *Brummboken 94*. Redigert av Tor Åge Bringsværd. Gyldendal, 1994. ISBN 82-05-22557-5. (ebok)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Eisenbahntechnische Rundschau*** (ofte forkortet **ETR**) er et tysk fagtidsskrift som fokuserer på jernbane. Tidsskriftet har blitt gitt ut siden 1952 og har i dag et opplag på 6500. Det blir publisert ti utgaver i året.

Fagartiklene inneholder en oppsummering på engelsk. Tidligere utgaver har også inneholdt sammenfatninger på fransk og spansk.

Historie
--------

Tidsskriftet ble opprinnelig utgitt i 1920 av Basse und Geisel som *Eisenbahntechnische Rundschau* i Hannover. Fra og med utgave nr 3. i 1934 ble det gitt ut under tittelen *Eisenbahntechnische und kraftfahrbahntechnische Rundschau* frem til utgave nr. 3/4 i 1937. Fra nr. 1 i 1952 ble *Eisenbahntechnische Rundschau* utgitt i Köln av Röhrig etter et opphold på 15 år.

Referanser
----------

1. ↑  NEBIS[*død lenke*]

Litteratur
----------

* *Eisenbahntechnische Rundschau*. Hamburg 1.1952, nr. 1ff. ISSN 0013-2845.

Eksterne lenker
---------------

* *Eisenbahntechnische Rundschau* på nettsidene til *Eurailpress*
* Biblioteker som har utgaver av tidsskriftet[*død lenke*] på nettsidene til det tyske nasjonalbibliotek

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC **·** ISSN
 |
**Einar Lyngar** (født 22. juni 1945 i Meråker) er en norsk journalist og tidligere redaktør.

Han studerte engelsk i Cambridge 1963–1965 og har eksamen fra Wang Handelsskole fra 1965. Han har også grunnfag i informasjonskunnskap fra Høgskolen i Lillehammer fra 1996. Lyngar var journalist i *Vårt Land* 1965–1966, redaktør i *Stjørdalingen* 1967–1971, journalist i *Kongsberg Tidende* 1971–1972, informasjonssekretær i Norad 1972–1973, redaktør i *Ringsaker Blad* 1973–1977, journalist i *Samhold* 1977–1979, journalist i *Nationen* 1980–1988, programsekretær i NRK Oppland 1988–1991 og medielærer og internasjonal lærer ved Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole fra 1991. Studerte kulturforståelse ved HiO 2000-2002 Bachelor i utviklingsstudier ved HiO (Høgskolen i Oslo) 2005.

Coordinating Lion for rep. of Belarus fra 1992 til 2016. Startet en rekke utviklingsprposjekter i flere land. Utbygging av Gwangwava primary school i Masjhonaland, Zimbabwe. Mama Levina (22 HIV-positive barn i sin omsorg) iTsavo Kenya. Skoleprosjekt i Mbita og Kingenyo i Nyanza i Kenya. En rekke prosjekt for flyktninger i Libanon gjennom Lions Clubs International.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Øy, Nils E. red. (1998). *Pressefolk 1997*. Oslo: Norsk Presseforbund. s. 229. ISBN 82-7147-175-9.
**Eisacktal** (tysk) eller **Valle Isarco** (italiensk) betegner både en dal i Syd-Tirol og et distrikt som utgjør en del av dalen. Brixen (it. *Bressanone*) er Eisacktals sentrum og største by samt distriktets forvaltningssted.

Geografisk sett er Eisacktal dalen til elven Eisack (it. *Isarco*) fra kilden i nærheten av Brennerpasset til den munner ut i Etsch (it. *Adige*) ved Bolzano (tysk *Bozen*). Det er også hele denne dalen som betegnes av det italienske navnet *Valle Isarco*. På tysk betegner *Eisacktal* derimot fra gammelt av bare den delen av dalen som ligger nedenfor Franzensfeste (it. *Fortezza*), altså fra og med Vahrn (it. *Varna*) rett nord for Brixen og sydover. Den nordlige delen av dalen går (sammen med dalen til Sill nord for Brennerpasset) under navnet *Wipptal*.

Distriktet utgjør på sin side bare den nordlige delen av den egentlige Eisacktal (altså den midterste delen av hele dalen), nemlig til og med Barbian. Resten av dalen frem til Bolzano hører til distriktet Salten-Schlern. Språkandelene i distriktet Eisacktal er 86 % tysk, 13 % italiensk og 1 % ladinsk.

Kommuner
--------

Distriktet Eisacktal har 13 kommuner:

* Barbian
* Brixen / Bressanone
* Feldthurns
* Klausen
* Lajen
* Lüsen
* Mühlbach
* Natz-Schabs
* Rodeneck
* Vahrn / Varna
* Villanders
* Villnöß
* Waidbruck

| * v
* d
* r
Distrikter i Syd-Tirol |
| --- |
| Syd-Tirols våpen | Bolzano / Bozen **·** Burggrafenamt / Burgraviato **·** Eisacktal **·** Pustertal **·** Salten-Schlern / Salten-Sciliër **·** Überetsch-Südtiroler Unterland / Oltradige-Bassa Atesina **·** Vinschgau **·** Wipptal | Italias flagg |

Panoramica Valle Isarco
* Valle Isarco Panorama WebCam

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**«Kristina»** var en svensk gallion kjøpt fra Holland i 1623 eller 1624, som under en storm gikk på grunn ved Hela 25. august 1628, hvor det ble beskutt av et polsk artillerienhet. Svenskene var tvunget til å forlate skipet som hadde fungert som admiralskip for admiral Klas Fleming etter hvert som det ble brutt ned av kanonkulene og bølgene.

«Kristina»
----------

Gallionen var bygd på et hollandsk verft og deretter solgt til den svenske marinen i 1623-24 som et stort skip på 250 lester og en bestykning på 42 kanoner. Det deltok i flere ekspedisjoner under den polske krigen mellom Sverige og Polen-Litauen fram til sommeren 1628. Den svenske flottan opprustes med flere skip utover 1620-årene, blant annet var et stort antall skip kjøpt i utlandet. «Kristina» var det største skipet som var kjøpt av svenskene med et deplasement på 700 tonn.

Den svenske admiral Klas Fleming som hadde ansvaret for forberedelsen av regalskipet «Vasa» som kantret og sank den 10. august 1628, hadde valgt «Kristina» som sitt flaggskip. I dette året hadde den svenske marinen ansvaret for å opprettholde en blokade av den prøyssiske fristaden Danzig som var kommet under polsk overherredømme, og dermed fungerte som flåtehavn for en lite, men slagkraftig polsk flåte som blant annet vant et sjøslag ved Oliva i 1627.

Den prøyssiske kysten med langgrunne strender og sandbanker var ikke et enkelt farvann, spesielt Gdanskbukten med to lange landtunger, hvorav Hel-halvøya nordvest og lik nord for havnebyen Danzig. Dessuten ligger Wisła-lagunen med den store munningen av floden Vistula, dels beskyttet av en sterk festning (*Weichselmünde*) som de polske krigsfartøyene kunne bruke som vern mot svensk angrep.

Det blåste opp til storm utenfor Danzig en augustdag, og flaggskipet «Kristina» sammen med et annet skip, «Akilles» på 600 tonn, kom i ukontrollerte drift utenfor Hel-halvøya. De to skipene kolliderte med hverandre, og beveget seg mot land. Begge skip gikk på grunn like ved Hela, ikke lenge etterpå kom polske styrker dit med flere kanoner som begynte å bombardere svenskene. De andre svenske krigsskipene kom til området og klarte å berge «Akilles» som ble varpet ut, men «Kristina» kunne ikke reddes.

Fanget mellom de kraftige brenningene og det polske artilleriet, ble skipet satt i brann av svenskene. En del av besetningen ble ikke reddet, og måtte gå i polsk fangenskap etter begivenhetene den 28. august 1628.

Eksterne lenker
---------------

* Kristina 1624 Arkivert 12. mai 2008 hos Wayback Machine.
Ubåt i Oscar-II-klassen.
**K-141 «Kursk»** var en russisk atomubåt av klassen Oscar-II og tilhørte Nordflåten. Hun var døpt etter byen Kursk.

«Kursk» ble bygget 1992 og tjenestegjorde fra desember 1994 til 12. august 2000, da hun under en russisk flåte­oppvisning sank til bunns i Nordishavet etter en eksplosjon ombord. 118 mann omkom. Mange av dem levde i flere timer i en lukket seksjon akter i ubåten, hvor de etterlot seg brev til nære og kjære. I flere dager håpet man å kunne redde besetningen. Ulykken utløste en innenrikspolitisk debatt i Russland, der president Vladimir Putin ble beskyldt for å ligge og sole seg på sitt sommersted i Sotsji i stedet for å be NATO om hjelp til å redde besetningen. Ubåten ble til slutt berget i to etapper, i 2001 og 2002, og de 115 likene som ble funnet fikk en verdig begravelse. Konene til de avdøde har etter russiske standarder fått rekordstore økonomiske erstatninger fra staten.

Den offisielle hovedteorien om hvordan ulykken egentlig foregikk, er at hydrogenperoksid-drivstoffet i en torpedo ved et uhell eksploderte inne i ubåten, noe som startet en brann som to minutter senere fikk de øvrige torpedoene i «Kursk» til å eksplodere.

Referanser
----------

1. ↑  «Kursk closure leaves questions unanswered». *BBC News*. 31. juli 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Russisk presse hudfletter Putin. Fra Aftenposten.
* Russland ber Norge og Storbritannia om hjelp. Fra Aftenposten.
* Kursk kan ha hatt atomvåpen. Fra bladet Nordlys.
* Kjemper for livet innestengt i ubåten. Fra VG Nett.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Per definisjon ledes en **sosialistisk stat** av et kommunistparti som grunnlegger sine verdier på marxisme-leninisme som har innført et sosialistisk økonomisk system i et gitt land. Denne artikkelen omhandler ikke land med konstitusjonelle referanser til sosialisme og land styrt av mangeårige sosialistiske bevegelser (som for eksempel Venezuela). Den omhandler stater som definerer seg enten som en sosialistisk stat eller som en stat ledet av et regjerende marxistisk-leninistisk parti i sin grunnlov. Av den grunn alene blir slike stater ofte kalt «kommunistiske stater».

Den sosialistiske staten er mer enn en regjeringsform hevder marxisme-leninismen. En sosialistisk stat kan kun eksistere i land med et sosialistisk økonomisk system. Det er eksempler på flere stater som har innført en sosialistisk styreform før de oppnådde sosialisme. For eksempel ble de tidligere sosialistiske statene i Øst-Europa ble etablert som folkedemokratier (et utviklingsstadium mellom kapitalisme og sosialisme). På spørsmålet om de marxistisk-leninistiske styrte landene i Afrika og Midtøsten anså Sovjetunionen ingen av dem som sosialistiske state og omtalte dem som «sosialistisk-orienterte stater».

Den marxistisk-leninistiske bevegelsen er den eneste kommunistiske strømningen som har klart å etablere en sosialistisk stat, og den eneste sosialistiske bevegelsen som har opprettet en sosialistisk stat i mer enn ett land (de andre er Libyas "jamahiriya-stat", Egypts arabiske sosialisme og Tanzanias Afrikansk sosialisme–de to sistnevnte var sterkt påvirket av marxisme–leninisme.) Andre varianter av sosialisme, som reformisme eller libertarisk sosialisme, snakker om etablering av sosialisme - det skal bemerkes at etablering av sosialisme ikke er det samme som å etablere en sosialistisk stat. Bevegelser som trotskisme har forsøkt å etablere sosialistiske stater, men har mislyktes. Dette har imidlertid ikke stoppet andre sosialistiske bevegelser som kritiserer den marxistisk-leninistiske oppfatningen av den sosialistiske staten (eller ideen om en sosialistisk stat).

Se også
-------

* Liste over sosialistiske stater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Einar Markeng** (født 25. februar 1906 i Norge, død 19. februar 1983) var en norsk politimann. Han ble medlem av partiet Nasjonal Samling i 1930-årene og fornyet medlemskapet i 1940. Den 15. september 1942 ble han konstabel i Statspolitiet i Oslo, og ble senere forfremmet til betjent. 

Etter at lederen i Statspolitiet Karl Marthinsen 8. februar 1945 ble likvidert av motstandsbevegelsen, ble Markeng utkommandert som en av flere til en eksekusjonsgruppe ledet av Gotfred Skule for å henrette norske motstandsmenn den 9. februar 1945. Dødsdommene ble stadfestet av Politiets alminnelige særdomstol. Justisminister Sverre Riisnæs og politiminister Jonas Lie (1899-1945) forlangte denne hevnaksjonen, som fordret 9 ofre. Deriblant var Gunnar Sven Anklev, Frans Oskar Johan Aubert, Erik Larsen Bye, Asle Helland Grepp, Bjørn Hansen-Engenes, Aksel Henry Hansson, Ivar Moum, Thorvald Ones og en niende ukjent person. 

Markeng ble domfelt ved Eidsivating lagmannsrett 4. november 1947 for blant annet medvirkning til drap, til tvangsarbeid i 8 år og rettighetstap. Dommen ble omgjort til betinget den 1. juni 1951.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Einar Markeng fikk 8 år». *Aftenposten*, 4. november 1947.

Litteratur
----------

* Eirik Veum: *Statspolitiet 1941-1945*, Kagge forlag, 2012. ISBN 978-82-489-1299-6

Portal: Andre verdenskrig


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Intellectual Property Committee** (**IPC**) var en koalisjon bestående av 13 amerikanske selskaper. IPC var "dedikerte til forhandlingene angående en omfattende avtale for immaterielle rettigheter i de pågående multilaterale forhandlingene i GATT". Formålet til IPC var å forsøke å påvirke forhandlingsprosessene i den pågående uruguayrunden til å inkludere en avtale om immaterielle rettigheter til GATT-avtalen. Koalisjonen ble formet i mars 1986 av selskapene Bristol-Myers, DuPont, FMC Corporation, General Electric, General Motors, Hewlett-Packard, IBM, Johnson & Johnson, Merck & Co. Monsanto, Pfizer, Rockwell International og Warner Communications (dagens Time Warner).

Det forekom noen endringer i medlemssammensetningen mellom 1986 og 1996. I 1994 hadde CBS, DuPont og General Motors meldt seg ut, og Digital Equipment Corporation, Procter & Gamble og Time Warner meldte seg inn.

Avtalen om immaterielle rettigheter som IPC var dedikert til ble ferdigstilt i 1994 i form av TRIPS-avtalen. TRIPS var en del av Marrakesh-avtalen som ble signert den 15. april 1994. Avtalen ble godkjent av WTO og var et resultat av uruguayrunden som pågikk fra 1986 til 1994.

Se også
-------

* International Intellectual Property Alliance
* Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights

Referanser
----------

1. ↑  Edmund Pratt, "Intellectual Property Rights and International Trade", speech to US Council for International Business - according to (Drahos and Braithwaite 2002)
2. ↑  Sell, Susan K. (2003), *Private Power, Public Law*, Cambridge University Press, s. 96, «Throughout the years 1986–1996, the IPC's membership fluctuated from eleven to four-
teen corporations. In 1994, CBS, Du Pont, and General Motors no longer participated,
but Digital Equipment Corporation, FMC, Procter & Gamble, Rockwell International and
Time Warner did.»
**Sosialrealisme** er en retning innen litteratur, film, og billedkunst, vanligvis forstått som en underretning av realismen. 

Sosialrealismen som kunstretning uttrykker seg både gjennom valg av *tema*, gjennom sin tolkning av hva som er de reelle *konfliktene* i og mellom aktørene, og gjennom skildringen av omgivelser, miljø og scenografi. Den sosialrealistiske litteraturen er problemorientert, den skildrer det virkelige liv, og den legger særlig vekt på de sosiale forholdene mellom grupper/klasser. Den er ofte, men ikke nødvendigvis, politisert.

En avgrensning av sosialrealisme vil først gjelde *realismens* avgrensning i forhold til idealistisk, romantisk kunst og fantastisk kunst; dernest avgrensning i forhold til *psykologisk realisme*. 

Den sosialrealistiske litteraturen faller i tid sammen med realismen, bredt forstått, og dens begynnelse kan derved tidfestes til siste halvdel av 1800-tallet. I snever forstand er det en sjanger som har hatt sine distinkte gullaldre.

Sosialrealisme må ikke forveksles med sosialistisk realisme, Sovjetunionens programfestede kunstretning. De to sjangrene har dog berøringspunkter med hverandre.

I Norge er sosialrealismen blant annet knyttet til arbeiderlitteraturen (ca. 1920–1950) og litteraturen fra 1970-tallet. Sosialrealismen har tradisjonelt stått svært sterkt i nordnorsk litteratur.

**Forfattere**

Andreas Markusson (1893–1952)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Lorelei forbannes av munker»** (estisk: **«Lorelei needmine munkade poolt»**) er et maleri fra 1887 av den estiske kunstner Johann Köler (1826-1899).

Motiv
-----

Bildet er oppdelt i to halvdeler hvorav den ene i pastellfarver og den annen i rødtoner. Lorelei sitter ytterst på en sten med lys kropp og flammende hår med en krans på hodet. Hun er naken med et gjennomsiktig sjal over den ene armen som strekker seg ut over vannet. Hennes instrument, harpen, er allerede på vei ned i dypet. Fra havet stiger havfruer og et hestehode skimtes i bølgene. Den mørke halvdelen av bildet fylles av munker som forfølger og truer henne. Den ene bærer et kors, en annen en standart. I bakgrunnen ser det ut til å brenne. 

Bildet tilhører Eesti Kunstmuuseum og kan ses på Kumu kunstmuseum i Tallinn.

Referanser
----------

1. ↑  «Lorelei needmine munkade poolt». Europeana. Besøkt 1. februar 2017.
2. ↑  Zeren Earls (1. august 2015). «The KUMU Art Museum». Birkshire Fine Arts. Besøkt 1. februar 2017.

Portaler: Estland | Kunst
**Max «Xam» Abegglen** (født 11. april 1902, død 25. august 1970) var en sveitsisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Abegglen vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svetsiske laget som kom på andreplass, bak Uruguay, i fotballturneringen.

Sveits vant over Litauen med 9-0 i den innledende runden. I åttendelfinalen møtte de Tsjekkoslovakia, første kampen sluttet uavgjort 1-1 og omkampen vant Sveits med 2-1. De beseiret Italia med 2-1 i kvartfinalen og Sverige med 2-1 i semifinalen. Finalen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 41 000 tilskuere, tapte de til Uruguay med 0-3.

Abegglen spilte 68 landskamper for Sveits og scoret 34 mål og er sammen med Kubilay Türkyilmaz den med flest mål for Sveits.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i fotball Sveits’ flagg Sveits.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Xam Abegglen, Transfermarkt spiller-ID 316950, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Max Abegglen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Max Abegglen – EU-Football.info Rediger på Wikidata
««Lamotte-Picquet»» har flere betydninger.

**«La Motte-Picquet»** var en fransk krysser.

«La Motte-Picquet» var det andre skipet i «Duguay-Trouin»-klassen av kryssere som var basert på den amerikanske «Omaha»-klassen. Det første var «Duguay-Trouin» og «La Motte-Picquet» ble etterfulgt av «Primaguet».

Pansringen var svært tynn på krysserne av «Duguay-Trouin»-klassen, bare 30 mm på det meste, og gav liten beskyttelse for annet en granatsplinter. Hovedbestykningen bestod av åtte M1920 155 mm kanoner med en rekkevidde på opptil 26 100 m plassert to og to i fire elektrisk-hydraulisk drevne tårn. Annenbestykingen var fire M1922 75 mm kanoner. I tillegg hadde skipet fire triple torpedorør.

«Lamotte-Picquet» ble også utstyrt med en katapult på akterdekket og to fly. Disse var opprinnelig av typen Gordon-Leseurre GL-812, men ble senere erstattet av fly av typen Gordon-Leseurre GL-832. Ellers ble hun lite modernisert i motsetning til de andre to skipene i klassen

Operativ historie
-----------------

«Lamotte-Picquet» begynte den andre verdenskrig med å patruljere kysten utenfor Indokina. Etter at uroligheter med Siam begynte i november 1940 ble hun sammen med en fransk flåte under Vichy-fransk flagg sendt til Siambukten. 17. januar 1941 kom det til et sjøslag melleom den Vichy-franske flåten og en siamesisk flåte hvor tre siamesiske krigsfartøy ble senket uten tap for den Vichy-franske flåten. Etter noen mindre tokt og blant annet en periode i tørrdokk i Osaka fikk hun status som reserve i slutten av 1942 og ble brukt som treningsskip.

12. januar 1945 ble hun senket mens hun lå i havn av fly fra et amerikansk hangarskip.

Referanser
----------

M.J. Whitley (2002). «Duguay-Trouin Class». *Cruisers of World War Two*. London: Arms and Armour Press. s. 27-29. ISBN 1-86019-874-0. 

Portal: Andre verdenskrig
**Deltasenteret** (av: *Deltagelse og tilgjengelighet for alle*) var statens kompetansesenter for deltakelse og tilgjengelighet for mennesker med nedsatt funksjonsevne, etablert i 1996. 

Senteret ble først etablert som et prosjekt under Rikstrygdeverket. Fra 2001 var senteret organisert som et statlig kompetansesenter under Sosial- og helsedepartementet, og i 2002 kom Deltasenteret inn i det nyetablerte Sosial- og helsedirektoratet. Fra 2010 ble senteret flyttet til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir), som en egen seksjon. Ved en omorganisering av Bufdir i 2018 ble Deltasenteret helt integrert i direktoratet som *Seksjon for likestilling og universell utforming*, og med det avviklet som et eget senter. 

Deltasenterets hovedmålsetning var å bidra til at personer med nedsatt funksjonsevne kunne ta del i samfunnet på linje med andre. Senterets visjon var *Deltakelse og tilgjengelighet for alle*. Deltasenteret skulle gjennom sitt arbeid bidra til regjeringens målsettinger på området.

Se også
-------

* Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir)
* Likestillings- og diskrimineringsloven
* Universell utforming

Eksterne lenker
---------------

* NOU 2009:14 – Et helhetlig diskrimineringsvern
* NOU 2010:5 – Aktiv deltakelse, likeverd og inkludering
**Kristen Austarheim** (født 21. oktober 1924 i Sauda, død 31. juli 2017) var en norsk psykiater.

Liv
---

Han var sønn av lagersjef Torald T. Østrem (1880–1951) og Anna Henrikke Fløgstad (født 1885). Etter *examen artium* i 1944 studerte han medisin og ble *cand. med.* fra Universitetet i Bergen i 1951. Fra 1951 til 1953 var han ansatt ved Gades Institutt i Bergen, og fra 1954 var han assistentlege ved Neevengården sykehus. Senere arbeidet han ved Haukeland sykehus, Valen sjukehus, Rogaland sykehus og Solli nervesanatorium. Han var også universitetsstipendiat ved Universitetet i Bergen og politilege i Bergen. Fra 1963 var han militærpsykiater på Vestlandet. Fra 1972 til 1979 var han administrerende overlege ved Rogaland psykiatriske sykehus, og fra 1979 assisterende overlege ved Lier sykehus.

Ved siden en rekke medisinske avhandlinger skrev Austarheim om Henrik Wergeland, blant annet en psykiatrisk studie (*Henrik Wergeland. En psykiatrisk studie*) i to bind. Det første bindet skaffet ham doktorgraden i medisin i 1966.

Referanser
----------

1. ↑  Haugesunds avis 30. oktober 2017
2. ↑  «Årsmelding 2017, Norsk psykiatrisk forening». Arkivert fra originalen 9. mai 2019. Besøkt 9. mai 2019.

Litteratur
----------

* *Norges leger*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996. ISBN 8290921403.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Tetraonycinae** er en underfamilie av plasterbiller.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, gjerne rødbrunlige biller. Slekten *Meloetyphlus* er kort og bred, blind, og ligner sterkt på en termitt.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg som rovdyr på egg av bier, veps eller gresshopper, mens de voksne billene er planteetere. Oljebillene er godt beskyttet av sitt kjemiske forsvar og prøver ikke å gjemme seg vekk eller stikke av. Siden de også gjerne er tunge av egg, virker disse billene trege. Blir billene irritert, skiller de ut et sterkt luktende, oljeaktig sekret, blant annet mellom leddene i beina. Dette inneholder cantharidin og andre stoffer, og vil, om det kommer i kontakt med huden, forårsake blemmer eller åpne sår. Om det svelges, kan det være dødelig for et mindre dyr. Billene beskytter også eggene sine med giftstoffer.

Utbredelse
----------

Gruppen lever i den Nye verden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **plasterbiller** Meloidae Gyllenhal, 1810
					- Underfamilien **Tetraonycinae** Böving & Craighead, 1931
						* Slekten ***Meloetyphlus*** Waterhouse, 1872 - én art
							+ *Meloetyphlus fuscatus* Waterhouse, 1872

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Meloetyphlus fuscatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Buøya** er en øy og et friluftsområde på Eydehavn i Arendal kommune. Øya har Tromøysund mot sør/øst og Gartafjorden mot vest/nord. Øya er forbundet med tettbebyggelsen på Eydehavn med ei smal bru, veien heter Claes Gill vei. 

Helt tilbake til 1600-tallet er det sporet gruvedrift etter jernmalm i området, og det var gruver på Buøya. Malmen ble fraktet bort med skip. Gruvedriften opphørte på siste halvdel av 1800-tallet. Buøya var boligområde for funksjonærfamiliene som var ansatt ved Nitriden på Eydehavn. Det spesielle var at dette området helt var forbeholdt bedriftenes funksjonærer. Ved brua til Buøya sto et skilt som forbød uvedkommende adgang. På 1800-tallet hørte Buøya til Holt kommune. 

Idag brukes Buøya til rekreasjon og fritidsaktiviteter. Det er flere badestrender på øya, og Arendal kommune har rustet opp den innerste med påfyll av sand og oppsetting av toalett, benker og bord. Det er laget gangveier og bruer over til de mindre øyene Skarsholmen og Furuholmen som ligger nord for Buøya.

Høyeste punkt på øya er 31 meter over havet.

Bilder
------

* En av flere strender  Foto: KENEn av flere strender  Foto: KEN
* Bro over til Buøya  Foto: KENBro over til Buøya  Foto: KEN
* En av flere standsmessige boliger på Buøya  Foto: KENEn av flere standsmessige boliger på Buøya  Foto: KEN
* Skilt på Buøya  Foto: KENSkilt på Buøya  Foto: KEN

Referanser
----------

1. ↑  Buøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Amorøse eventyr*** (originaltittel: *Tempi nostri - Zibaldone n. 2*) er en italiensk episodefilm fra 1954 regissert av Alessandro Blasetti. Filmen er består av seks deler, som forteller seks separate fortellinger med forskjellige skuespillere.

Handling
--------

Et fattig ektepar med flere barn bestemmer seg for at deres nyfødte spedbarn kommer til å bli alt for mye for dem å ta hånd om, og de bestemmer seg for å forlate ham i en kirke. Men barnets mor klarer ikke å gå gjennomføre denne planen, og bestemmer seg for å heller etterlate ham i en kostbar bil. Men barnets far liker ikke denne planen, og de ender opp med å ta gutten med seg hjem igjen. Samtidig har en gammel kvinne slitt med sine egne tanker i mange år, samtidig som sognepresten har oppfordret henne til å løsne byrden hennes ved å fortelle ham alt som plager henne.

Kvinnen forteller ham at livet hennes virker helt meningsløst, og at hun tenker på selvmord. I et forsøk på å fraråde henne fra å gjennomføre disse planene, snubler presten og faller over kanten av en bratt klippe. Han klarer så vidt å redde seg selv ved, ved å få tak i en busk som henger over kanten. Dette overbeviser den gamle kvinnen om at Gud holder livet hennes verdifullt, og at hun ikke burde gi opp sitt eget liv. En eldre skuespiller og skuespillerinne får roller i en ny film som snart spilles inn, og de oppdager at de faktisk er gamle venner. De innrømmer begge at de er ensomme, og de bestemmer seg for å satse på en fremtid sammen. De kjører av gårde sammen, og forlater regissøren som trenger to skuespillere.

Rolleliste
----------

### Mara

* Yves Montand: Vasco
* Danièle Delorme: Mara

### Il pupo

* Lea Padovani: Maria
* Marcello Mastroianni: marito di Maria

### Scena all'aperto

* Vittorio De Sica: cocchiere
* Elisa Cegani: Lidia

### Casa d'altri

* Michel Simon: prete
* Sylvie: Zelinda

### Don Corradino

* Vittorio De Sica: Don Corradino Scognamiglio
* Eduardo De Filippo: Amedeo Stigliano
* Maria Fiore: Nannì
* Marilyn Buferd:
* Turi Pandolfini

### La macchina fotografica

* Sophia Loren: ragazza
* Totò: avventore
* Mario Castellani: barista

### Il bacio

* Dany Robin
* François Périer

### Gli innamorati

* Andrea Checchi
* Alba Arnova

### Scusi, ma...

* Alberto Sordi
* Enrico Viarisio

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amorøse eventyr* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Amorøse eventyr* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Amorøse eventyr* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Amorøse eventyr* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Amorøse eventyr* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Jernbaneulykken i Nosaby** (svensk: *Järnvägsolyckan i Nosaby* eller *Tågolyckan i Nosaby*) inntraff den 10. september 2004 klokken 9.07 i byen Nosaby i Kristianstad kommune, Sverige.

Ulykken
-------

Klokken 7.33 gikk tog 357 fra Karlskrona til Malmö. Ifølge vitner skulle en lastebil kjøre over jernbaneovergangen ved Nosaby kirke mens bommene skulle stenges klokken 9.00. Toget kjørte inn i lastebilens tilhenger og tilhengerens innhold, pellets, ble spredt ut over et stort område. Lastebilen ble slengt framover og inn i en annen lastebil som ventet på at bommene skulle åpne.

Den første vognen sporet av totalt og roterte 180º. Den andre og tredje vognen sporet også av og skinnene og banevollen ble ødelagt.

To førere som var lengst framme i toget døde og 47 passasjerer ble skadet.

Rettsprosess
------------

Lastebilsføreren hevdet at han ikke så at bommene skulle stenges fordi han «ble blendet av solen». Han ble dømt for ikke å kjøre ut fra overgangen gjennom bommene. I stedet gikk han ut av lastebilen og prøvde å løfte bommene og lastebilen ble stående igjen på overgangen. Den 19. desember 2005 ble han dømt av Kristianstads tingsrätt til fengsel i 1 år og 2 måneder for uaktsomhet i trafikken og for at ha forårsaket død og kroppsskader.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. juli 2014. Besøkt 8. juni 2012.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. april 2011. Besøkt 8. juni 2012.
4. ↑
5. ↑

Kilder
------

* Statens haverikommissions rapport
* Trafikverkets rapport
***Amorphosternoides*** er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).

Utseende
--------

En middelsstor, avlang, svart praktbille. Hodet er forholdsvis stort og bredt, firkantet, antennene ganske korte, sagtakkede. Pronotum er kort og bredt, dekkvingene lange og smale, beina ganske korte. Oversiden er noe ujevn, med spredte grupper av lyse hår.

Levevis
-------

Som det norske navnet skulle tilsi utvikler disse billene seg gjerne i død ved av små dimensjoner - greiner og kvister. I motsetning til mange av de større praktbillene er utviklingstiden ikke svært lang. Noen arter lever i galler. Disse billene ser stort sett ut til å være vertsspesifikke på én vertsplante-art.
Mange tropiske arter minerer i blader. De voksne billene finnes oftest på bladverket til vertsplanten, sjeldnere på blomster.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien praktbiller, Buprestoidea
			* Familien praktbiller, Buprestidae
				+ Underfamilien **greinpraktbiller**, Agrilinae Lacordaire, 1857
					- Stammen Agrilini Lacordaire, 1857
						* Understammen Amorphosternina Cobos, 1974
							+ Slekten ***Amorphosternoides*** Cobos, 1974
								- *Amorphosternoides vianai* (Obenberger, 1947)

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Amorphosternoides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Amorphosternoides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Amor ler av Andy Hardy*** (originaltittel: *Love Laughs at Andy Hardy*) er en amerikansk spillefilm fra 1946 regissert av Willis Goldbeck med Mickey Rooney og Lewis Stone i hovedrollene.

Handling
--------

Historien begynner i den lille byen Carvel, hvor den ærede dommeren Hardy (spilt av Lewis Stone) og hans kone Emily venter spent på at sønnen deres skal komme tilbake fra militæret. Andy (spilt av Mickey Rooney) har nettopp gjort seg ferdig med to år i militæret, men foreldrene hans er ikke klar over at Andy ønsker å komme tilbake sammen med college-kjæresten Kay. En dag, like etter Andys hjemkomst, observerer moren Emily at han ser på butikk-vinduer med gifteringer og baby-klær. Hun mistenker at sønnen hennes er forelsket. Emilys mistanker blir snart bekreftet når Andy, som vanligvis har hatt et godt øye til kvinner, knapt legger merke til den svært attraktive sangerinnen Isobel Gonzales (spilt av Lina Romay) når de blir introdusert.

Isobel er fast sangerinne ved Carvel Country Club. Når Andy kommer dit og de blir introdusert for hverandre, blir hun umiddelbart forelsket i ham. Men Andy er imidlertid alt for opptatt med å tenke på kjæresten sin fra college. Men han er samtidig fast bestemt på å holde romantikken hemmelig for foreldrene hans. Andy blir imidlertid sjokkert når Kay kommer tilbake til Wainwright College, og forteller at hun har forelsket seg i en annen mann - Dane Kittridge - og at hun planlegger å gifte seg med Dane allerede dagen etter.

Medvirkende
-----------

* Mickey Rooney - Andy Hardy
* Lewis Stone - Judge Hardy
* Sara Haden - Aunt Milly
* Bonita Granville - Kay Wilson
* Lina Romay - Isobel Gonzales
* Fay Holden - Mrs. Emily Hardy
* Dorothy Ford - Coffy Smith
* Hal Hackett - Duke Johnson
* Dick Simmons - Dane Kittridge
* Clinton Sundberg - Haberdashery clerk
* Geraldine Wall - Miss Geeves
* Addison Richards - Mr. Benedict

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på medietilsynets database» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amor ler av Andy Hardy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Amor ler av Andy Hardy* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Amor ler av Andy Hardy* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Amor ler av Andy Hardy* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Amor ler av Andy Hardy* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Amor ler av Andy Hardy* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Amor ler av Andy Hardy* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
***En kvinne i Berlin*** (originaltittel på tysk: *Eine Frau in Berlin – Tagebuchaufzeichnungen vom 20. April bis 22. Juni 1945*) er en publisert dagbok fra perioden 20. april til 22. juni 1945 i Berlin. Forfatteren er den kjente tyske journalisten Marta Hillers. På hennes egen oppfordring ble manuskriptet publisert anonymt for å beskytte henne selv. Hennes navn ble først kjent etter hennes død i 2001.

Dagboksnotatene gir en nøktern beskrivelse av livet i Berlin, sett med den kvinnelige forfatterens egne øyne, mot slutten av andre verdenskrig. Boken beskriver detaljer knyttet til hennes egne opplevelser som voldtektsoffer under Den røde armés angrep på og okkupasjon av Berlin. Hun beskriver i detalj arbeidet de overlevende sivile hadde for å overleve i kaoset som eksisterte.

Den var den tyske forfatteren Kurt Marek (C.W. Ceram) som første gang gav ut boka, det skjedde i USA i 1954. Boka kom første gang på norsk i 1955 utgitt av Aschehoug, mens en ny utgave med forord av Antony Beevor ble utgitt i 2005 av N.W. Damm & Søn AS.

Boka ble filmatisert i 2008; En kvinne i Berlin (tysk tittel: «Anonyma – Eine Frau in Berlin»), med regi av Max Färberböck.

Se også
-------

* Slaget om Berlin
* Krigsforbrytelser

Eksterne lenker
---------------

* Row over naming of rape author The Observer, 5. mai 2003
* Nettsted om filmen «Anonyma – Eine Frau in Berlin» (tysk)
* «A Woman in Berlin» på IMDb.
* «En kvinne i Berlin», N.W. Damm & Søn AS, Oslo 2005, (ISBN 82-04-10495-2)
***«En liten pike på sitt dødsleie»*** er et svensk skillingstrykk, skrevet av Johan Gustaf Bäcklund (1860–1933), som var smed, predikant og dikter. I 1887 ble den utgitt som trykksak med tittelen «Sången om fritänkaren och den lille flickan», og i 1891 kom den som skillingstrykk.

Teksten
-------

**1.**Det var en liten pike som på sin dødsseng lå,  

foreldrene de gråte når de sin elskling så,  

de skulle snart gjengive sitt barn til skaperen  

og senke ned i graven sin lille kjære venn.  

  

**2.**Den lille pikens fader det var en sådan der,  

som skriften kaller dåre som siger Gud ei er,  

men moderen var lykkelig i tro på frelseren  

hun talte med sin lille om Jesus barnets venn.  

  

**3.**En dag, da faderen ensom ved sykesengen satt  

så talede hun noget men røsten den var svak:  

Nå skal jeg kjære pappa snart sige deg farvel  

jeg kjenner døden kommer men akk jeg har en sjel.  

  

**4.**Jeg kjenner meg så uviss jeg finner ingen ro  

i taler ikke like og hvem skal jeg da tro.  

Ti mamma hun forteller om himmelens herlighet  

men pappa han fornekter både Gud og evighet.  

  

**5.**Da begynte faderen at grete nu tok det ei så lett,  

tro du som mamma siger ti hun har enda rett.  

Og barnet i sin enfold seg lot i Jesu favn  

og sovnet for at våkne i fredens trygge havn.  

  

**6.**Nu fikk den mann at skue hva før han ikke sett  

begynte nu at søke den frelse Gud beredt.  

Når vantros festning ramler og alle falske støt  

så holder Jesunavnet i både liv og død.  

  

**7.**Og hør foreldre kjære hvor fører I jers barn  

kan hende ut i verdens og satans falske garn,  

men tenk hvor svart det bliver om I skal følges ad  

og skilte i fra Herren gå bort i evig gråt.  

  

**8.**Men I som fått den nåde at tale med de små  

om blødende Guds lammet o trettes ei der på.  

Ti Gud skal veksten give til ordet I sår ut  

og I skal evig gledes med eders barn til slutt.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007