recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carlos Manuel Piedra y Piedra** (født 1895, død 31. juli 1988) var en cubansk jurist og høyesterettsdommer som var president på Cuba i perioden 1. januar 1959 til 2. januar 1959[]. Piedra hadde ingen partitilhørighet og var den eldste blant høyesterettsdommerne i 1959. Piedra trakk seg fra presidentembetet etter at de andre høyesterettsdommerne nektet å legitimere innsettelsen. Årsaken var at Fulgencio Batistas avgang skyldtes en revolusjon, og i slike tilfeller var det kun revolusjonens seierherrer som legalt kunne utnevne ny president (Bonachea og San Martin, 1974).

Forspill
--------

Da Che Guevara hadde erobret byen Santa Clara øst for Havanna dro Fulgencio Batista 1. januar 1959 til Colombia, det militære hovedkvarteret utenfor Havanna. Der samlet han de gjenværende militære lederne og erklærte at han ville frasi seg makten for å unngå ytterligere blodsutgytelser.[]

Før Batista og hans nærmeste gikk om bord i flyet og dro til Den dominikanske republikk, ga han presidenten i Kongressen, Anselmo Alliegro y Milá, ordre om å oppnevne en junta med general Eulogio Cantillo som leder. Juntaen oppnevnte straks høyesterettsdommer Carlos Manuel Piedra til midlertidig president i tråd med den cubanske konstitusjon av 1940. General Cantillo overtok som hærsjef og stabssjef, og Gustavo Pelayo ble utnevnt til statsminister. 

Da Fidel Castro fikk høre om dette 2. januar var han i Santiago de Cuba, vel 95 mil sørøst for Havanna. Han fryktet muligheten for at Batistas gjenværende samarbeidspartnere skulle danne en militærjunta.[] Derfor hadde han dagen i forveien beordret Che Guevara og Camilio Cienfuegos, som ledet de revolusjonære styrkene i provinsen Las Villas, til å innta Havanna. 

For ytterligere å forhindre at general Cantillo eventuelt dannet en militærjunta, erklærte Castro at geriljaen verken aksepterte en junta eller presidentutnevnelsen av Piedra. Videre slo han fast at krigshandlingene ville fortsette mot alle som motsatte seg 26. juli-bevegelsen og dens allierte. Castro oppfordret også landets arbeidere til å gjennomføre en generalstreik for å lamme all aktivitet i landet, og oppfordringen ble så godt som umiddelbart fulgt opp av landets fagbevegelse. 

I tillegg utpekte Castro dommeren Manuel Urrutia i Santiago de Cuba til provisorisk president, og samme dag dro Urretia med fly fra Santiago til Havanna. I tillegg sørget Castro for at oberst Ramon Barquin som satt fengslet på Isla de Pinos (senere omdøpt til Isla de la Juventud) for konspirasjon mot Batista, ble løslatt og fløyet til Havanna for å gi Manuel Urretia eventuell nødvendig militær støtte. 

Batistas påtenkte president, Carlos Manuel Piedra, satt dermed neppe mer enn 10 – 12 timer i presidentembetet.[]

Litteratur
----------

* The New York Times, fredag 2. januar 1959
* Bonachea, Ramon og San Martin, Marta (1974) «The Cuban Insurrection; 1952 – 1959», Transaction Publishers, ISBN 0-87855-576-5
* Foss, Clive (2004) «Fidel Castro», N.W.Damm&Sønn, ISBN 82-496-0531-4


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Fulgencio Batista** | **Cubas 29. president (provisorisk)**(1959–1959) | Etterfølger:**Manuel Urrutia Lleó (provisorisk)** |
**Anders Michelsen** (født 27. september 1970) er en norsk tidligere fotballspiller. Han startet karrieren i Langhus, før han sammen med sin tvillingbror Thomas Michelsen gikk til 2. divisjonsklubben Drøbak/Frogn i 1990. Der gjorde de seg såpass bemerket at Lyn foran 1993-sesongen hentet dem til Eliteserien. Etter Lyns nedrykk, dro de tilbake til Drøbak/Frogn i 1994. Derfra gikk ferden deres videre til Skeid i 1995, før Anders Michelsen i 1998 havnet i Strømsgodset. Han debuterte i hjemmekampen mot Rosenborg, og forble i Drammen frem til 2003 da han bestemte seg for å legge opp. Michelsen spilte totalt 136 serie og cupkamper for Godset. Han startet i 98 av kampene, og scoret tilsammen 31 ganger for klubben.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 243221, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Michelsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Anders Michelsen – FBref Rediger på Wikidata
* Profil hos Norges Fotballforbund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Appellativisering** er det som språklig skjer når ord endrer karakter fra å være særnavn til å få en mer generell betydning, som når et spesifikt varemerke-navn etter hvert blir brukt om alle likende produkter. Et eksempel er varemerket Thermos, som for lengst har blitt til allmennordet termos som nyttes om alskens flasker av denne typen.

Andre eksempler er varemerket Walkman, som ganske raskt ble en betegnelse for alle lignende bærbare minispillere uavhengig av produsent. Eller varemerket Suketter, der produsentene snart opplevde at ordet suketter ble brukt om alle søtningstabletter. 

Appellativisering kan innebære et problem for produsenter og varemerke-innehavere. Varemerker kan beskyttes mot konkurrenter og mot en del bruk på trykk, men ikke mot denne typen innlemming i folks dagligspråk. Man kan altså «miste» verdifulle varmerker når de blir innarbeidet nok. I markedsføringsbransjen betegner man et slikt varemerkenavn som «degenerert». 

Omvendt kan ord og uttrykk i utgangspunktet være så innarbeidet i språket at de ikke kan tas som varemerker. Kjente litterære navn som «Bøygen» og «Anitra» er for eksempel en del av allemannsretten i norsk språk, en kulturell felleseiendom en produsent ikke vil kunne kreve rett til som varemerke.

Se også
-------

* Degenerert varemerke

Kilder
------

* Lars S. Vikør: «Varemerke som språk - ordmerke som problem», side 32, *Språknytt* nr. 1 2014
**Lena Conradson** (født 23. mars 1948, opprinnelig Lena Konradsson, senere med navnet Lena Berglund) er en svensk sanger fra Lycksele. Hun spilte inn flere EP-plater og singler mellom 1959 og 1966. I 1966 sang hun i trioen Pearlettes.

Allerede som femåring ble hun oppdaget av gitaristen Banjo-Lasse og to år senere vant hun en talentkonkurranse i Kornsjöstrand utenfor Örnsköldsvik. 1959 spilte hun inn sin første grammofonplate med bl.a. «Elefant-tango» og «Sju små vita svanar», som begge ble radiofavoritter.

Conradson spilte inn originalversjonen av sangen «Hej, mitt vinterland» som 15-åring i 1963. Deretter har det blitt gjort coverversjoner av den, blant annet med Family Four og Vikingarna med flere.

Deres mest populære plateinnspilling ble låten «Tina och Marina», den svenske versjonen av det tyske European Song Contest-bidraget «Zwei kleine Italiener». Med den nådde hun førsteplassen på Radio Nords "De Tio-lista" den 6. mai 1962 og som best 14. plass på bransjebladet "Show Business" sin salgsliste i mai 1962.

Lena Conradson giftet seg med kapellmesteren Tommy Berglund i Tom Bergers orkester og da hon fødte sitt første barn i begynnelsen av 1970-taltet avbrøt hun karrieren sin.

Filmroller
----------

* *Längta efter kärlek*

Diskografi
----------

EP
* *Elefanttango* (1959)
* *Hej mitt vinterland*
* *Banjo Boy* (1960)
* *Varje stjärna i det blå* (1961)
* *Ökensand* (1962)
* *Hilly Billy, ding dong, tuff tuff* (1964)

Singler
* «Grannens flicka»/«Tomtar på loftet» (singel) (1961)
* «Tina och Marina»/«Jag har aldrig blivit kysst» (singel) (1962)

Samarbeid
---------

Med gruppene Pearlettes & Popsiders medvirket hun på singelen:

* «Somewhere» / «Dancing in the Street» (1966)

Referanser
----------

1. ↑  Omslag på EP där efternamnsstavningen syns.
2. ↑  Svensk Filmdatabas, dog med ureferert Conradsson-stavelse
3. ↑
4. 1 2 3  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. august 2019. Besøkt 18. juli 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sverige Sveriges flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0
(1 pallplassering) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 1
(13 pallplasseringer)
*Per 20. oktober 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2007 Ukrainas flagg Kyiv |  Sprint |
| Bronse | 2011 Sveriges flagg Savoie |  Sprint |
| Bronse | 2013 Finlands flagg Vuokatti |  Lang |
| Europamesterskap |
| Gull | 2010 Bulgarias flagg Primorsko |  Stafett |
| Sølv | 2012 Sveriges flagg Falun |  Sprint |
| Bronse | 2010 Bulgarias flagg Primorsko |  Mellom |
| Nordisk mesterskap |
| Bronse | 2005 Norges flagg Notodden |  Sprint |
| Bronse | 2007 Danmarks flagg Bornholm |  Lang |

**Lena Eliasson** (født 22. juli 1981 i Nässjö) er en svensk orienteringsløper. Hun løper for den svenske klubben Domnarvets GoIF og det svenske landslaget. Hun er europamester i stafett.

Lena Eliasson har gjennom flere sesonger vært en del av den internasjonale orienteringseliten. Hun fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 2005 da hun tok bronse på sprinten i Nordisk mesterskap på Notodden. I VM tok hun bronse på sprintdistansen både i Kyiv i 2007 og i franske Savoie i 2011. Hun tok også bronsemedalje på langdistansen i VM i finske Vuokatti i 2013 og har dermed tre bronsemedaljer som sine fremste meritter fra verdensmesterskap.

I EM-sammenheng har hun gull og bronse fra bulgarske Primorsko i 2010. Sammen med Karolina A. Højsgaard og Helena Jansson ble hun europamester i stafett i dette mesterskapet. Eliasson løp den andre etappen for det svenske vinnerlaget. Bronsen kom på mellomdistansen, der hun måtte se seg slått av Simone Niggli og danske Signe Søes. På hjemmebane i Falun i 2012 tok hun sølvmedalje på sprinten, også da var Simone Niggli for sterk.

Eliasson tok sin første, og hittil eneste verdenscupseier i 2014. Da vant hun et langdistanseløp i Spania.

Hun var med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Venla i 2011 og 2015 sammen med sin klubb, Domnarvets GoIF. Svensken ble nummer tre i Verdenscupen sammenlagt i 2011.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 288699[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lena Eliasson – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Lena Eliasson – World of O Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Anders Mus** (død 1535) var biskop i Oslo fra 1506 til 1521.

Liv
---

Anders Mus var dansk. Det antas at han var i slekt med en Anders Mus som var prost ved Mariakirken i Oslo fra 1424 til 1437 og en Anders Mus som var biskop på Grønland fra 1459 til 1476. I 1505 ble bispestolen i Oslo ledig etter Herlog Korning. Domkapitlet valgte da klerken Torkil Jensson til ny biskop, i et valg som ble bekreftet av erkebiskopen i Nidaros og paven i Roma. Kong Hans overtalte imidlertid paven til å gi Anders Mus provisorisk utnevnelse til biskop. Anders Mus kom til Oslo i følge med prinsen (den senere Kristian II), mens Torkill Jensson møtte rømme til Sverige, hvor han en stund fortsatte å kalle seg biskop av Oslo.

Anders Mus har vært kalt «et kreatur av Kristian» og prinsens «lydige tjener» Han fulgte med Kristian mens denne var i Norge 1507–08, og deltok i tilfangetakelsen av biskop Karl av Hamar. Senere holdt han Karl som fange i sin bispegård på prinsens vegne. I 1513 deltok han i valget av Kristian til konge i Norge etter kong Hans' død.

Etter kroningen ser han nærmest ut til å ha fungert som Kristians stattholder på Østlandet. I 1516 hadde imidlertid kongens forhold til biskop Anders vendt seg til det verre. Kongens høvedsmann på Akershus festning, Hans Mule, og Anders' fiende, prosten ved Mariakirken Hans Olssøn, gjorde livet surt for ham, til han i 1521 måtte trekke seg som biskop og ble etterfulgt av høvedsmannen Hans Mule.

Etter kong Kristians fordrivelse fra Danmark i 1523 forsøkte Anders Mus å få bispedømmet tilbake. Hans Mule hadde imidlertid skaffet seg den nye kongen, Fredrik Is støtte. Anders Mus hadde riktignok fortsatt pavens støtte, som i 1524 erklærte avsettelsen hans ugyldig. Men under press av det danske riksrådet måtte Anders Mus gå til forlik med Hans Mule våren 1524. Etter dette forliket skulle Hans Mule beholde bispestolen, mens Anders Mus for sin livstid fikk inntektene av Skien og Tønsberg prosti, samt fem andre prestegjeld og Moland gods i Båhuslen. På riksrådsmøtet i Bergen i august 1524 ble det dessuten bestemt at Anders Mus skulle være nærmest til å etterfølge Hans Mule hvis han døde. Men da Hans Mule døde bare en måned senere, overtalte Vincens Lunge Anders Mus til å frasi seg denne rettigheten til fordel for erkebiskop Olav Engelbrektssons kandidat Hans Rev.

Anders Mus fortsatte likevel å kalle seg biskop og ha plass i det norske riksrådet. Han bodde ofte på gården Teie utenfor Tønsberg, hvor han lå i strid med lensherren Erik Ugerup.

Referanser
----------

1. ↑  Bull (1923), s. 130.
2. ↑  Ludvig Daae i *Historisk tidsskrift* 4. rekke, 3. bind (1905), s. 335, noten.
3. ↑  Bull (1923), s. 130.

Litteratur
----------

* Edvard Bull: «Anders Mus», i *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1923. s. 130–31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Catholic-Hierarchy
 |
Maljer i sølv, filigransarbeid fra Telemark, innkjøpt i 1906. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1906-1655.
Lærstøvel med 6 grå maljer nærmest tåen, 4 hekter ved vristen, samt ytterligere 2 maljer helt øverst
**Malje** betegner en ring eller bøyle som brukes som til feste for en motstående krok eller hekte eller for snøring av drakt eller skotøy. Betegnelsen brukes også om en ring som forsterker kantene i et hull.

Snøring av klær er i alle fall brukt i tidlig middelalder, og flere maljetyper som er brukt på norske og folkedrakter har middelalderske forbilder slik som en malje med en støpt *M* for Maria. Slike har også vært mye brukt på samiske kofter og krager. Til snøringen kunne det brukes en snørelenke som gjerne var laget av sølv.

Ordet brukes også i verbalform, å malje, dvs å utstyre et objekt med maljer.

Maljer lages blant annet i metall og plast og i en lang rekke forskjellige dimensjoner, farger og overflatebehandlinger avhengig av tiltenkt bruksområde og objekt. Klær, sko, seil, presenninger, gardiner, møbler, papp og papir.

Tilhørende verktøy kan være alt fra en enkel stanse, stansekniv, maljetang til manuelle og helautomatiske maljemaskiner.

Se også
-------

* Maljespenne

Litteratur
----------

* Berge, Rikard (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* Fossberg, Jorunn (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8

Referanser
----------

1. ↑  Fossberg 1991, s. 83 og 186.

Eksterne lenker
---------------

* Se maljer i DigitaltMuseum
> Gud fri og bevare oss for nedslaget i Sandeggbakken. Strømper og raggsokker lå att som trekkspill i støvlene, mens skitupper av gedigen hickori spratt til værs.
> 
> 
> Kjell Aukrust
> 
> 

**Sandeggbakken** er et skihoppanlegg i Alvdal i Innlandet. Anlegget ligger ved fjellet Baugsberget, på vestsiden av Glomma, vest for Alvdal tettsted, og består av fem hoppbakker med størrelse K52, K35, K25, K17 og K10. Det er eid av Alvdal IL, som sammen med Hedmark skikrets årlig arrangerer Solan Gundersens Vinterleker, det uoffisielle NM i hopp og kombinert for barn i alderen 12-14 år, med hopping i bakken og langrenn på Steimoegga. Bakkerekorden i K52-bakken er 56 meter av Terje Hilde, i K35-bakken 42 meter av Jan Christian Bjørn.

Hoppbakken i Sandegga ble bygd i 1903, og var lenge kjent for å ha en brutalt bratt svevkurve. Sandeggbakken var «den eneste hoppbakken i verden der du hoppet 40 meter rett fram og deretter 40 meter rett ned». De to gamle bakkene med K52 og K40 ble modernisert i 1996-97, da det ble bygd nye fartstilløp (tårn), bakkeprofilen ble modernisert, og de minste bakkene ble bygd. Et skitrekk ble installert vinteren 1998/99.

Sandeggbakken er blitt udødeliggjort gjennom Kjell Aukrusts novelle *Halv meter for kort* i boka *Simen* fra 1958. Aukrust forteller om hvordan hoppkarrieren hans kulminerte i Sandeggbakken i 1930-årene, da faren lovte ham nye ski hvis han nådde 30 meter. Godt påkledd med flere nummer av Nationen og Østlendingen under klærne smalt Kjell i bakken på 29,5.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Alvdal (ikke nøyaktig K, besøkt 11. juli 2011)
* Alvdal Idrettslag: Sandeggbakken Arkivert 27. november 2003 hos Wayback Machine. (besøkt 11. juli 2011)
* Idrettsanlegg.no: Sandeggbakken K52, K35[*død lenke*]

1. ↑  Kjell Aukrust: *Slipp ham inn! - Erindringer*. Cappelen, Oslo 1993. ISBN 82-02-14474-4, s. 56 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Alvdal Aktivitet: Sandeggbakken Arkivert 23. mai 2009 hos Wayback Machine. (lett omskrevet sitat fra Kjell Aukrust, besøkt 11. juli 2011)
3. ↑  Kjell Aukrust: *Simen, Bonden og Bror min*. Hilt & Hansteen, Oslo 1992 (opprinnelig 1958, 1960, 1964). ISBN 82-7413-184-3, s. 31-38 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Eksterne lenker
---------------

* Tromsøhopp: Freske fraspark i Sandeggbakken (15. mars 2011)
**Anders Martinus Andersen Erdal** (født 11. mai 1856 i Naustdal, død 24. april 1932 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker for Venstre.

Erdal hadde utdanning fra Balestrand lærerskole. Han var lærer og kirkesanger i Naustdal fra 1888 til 1922. Han kjøpte i 1906 et gårdsbruk i bygda og dreiv dette ved siden av.

Han var medlem av herredsstyret i Naustdal i 30 år fra 1898 til 1928, og fra 1920 var han ordfører. Han hadde også verv i skolestyret, i overformynderiet og i overlikningsnemnda. Han var med å stifte ei lokal forening for brannforsikring og den lokale Naustdal Sparebank. Han stod i spissen for å opprette folkehøgskolen Sunnfjord ungdomsskule, der han var styreformann i tjue år. Videre var han i mange år formann i Sunnfjord indremisjon og redaktør for bladet *Ungdomsvennen*.

Erdal var valgmann ved stortingsvalga i 1897, 1900 og 1903. I to seinere perioder 1913–1915 og 1916–1918 var han vararepresentant til Stortinget fra enmnansskretsen Søndfjord i Nordre Bergenhus amt. Han møtte ei tid i 1918. I perioden 1919–1921 var han innvalgt som fast representant for samme krets.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 211[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 220[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 211–212.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anders Martinus Andersen Erdal hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Biosofi** (av greske *bios* (liv) og *sophia* (visdom)) er metodikk som benyttes innen filosofien. En biosofisk metode brukes i studiet av menneskets eksistens ut fra et biologisk perspektiv. I biosofi studeres *naturen i mennesket,* i motsetning til mennesket i naturen (antroposofi). Altså skal mennesket forstås utfra det man vet om biologi, altså er det empirisk basert. 

Her til lands var Peter Wessel Zapffe opptatt av dette og la det
til grunn for sin doktoravhandling, der mennesket antas å underligge fire drivkrefter

* biologiske, hovedsakelig med formering som mål, på linje med andre pattedyr
* sosiale, med ønsket om å bli anerkjent av dets like
* autoteliske, drevet av lekens og handlingens egenverdi
* religiøse, opptatt av en mening i en større sammenheng

Enkelte av disse drivkreftene ville, ifølge hans
pessimistisk motiverte (men, biologisk-empirisk baserte) utledning, lede til 
tragiske utfall der et individs (eller arts) tidlige fortrinn blir en senere ulempe med undergang som resultat. Biosofien slik fremlagt av Zapffe, kan også spores til biologen Jacob von Uexküll (Estland, 1864-1944).

Annen bruk av begrepet
----------------------

Biosofi er brukt i den senere tid, om nye retninger innen vitenskapen der kunnskap og tenking genereres ut fra biologiske prosesser. Det kan oppfattes som en del av bioinformatikk.

Biosofi som begrep er også å finne innen mystisisme.

Eksterne lenker
---------------

* Peter Wessel Zapffe, av Prof. Dag O. Hessen
**Northbrookøya** (russisk Остров Нортбрук; *Ostrov Nortbruk*) er en øy helt sør i Frans Josefs land i Russland. Det høyeste punktet på øya er 344 meter over havet. 

Northbrookøya er en av de mest tilgjengelige i øygruppa og ble derfor ofte benyttet som hovedbase for polekspedisjoner sent på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet.

Øya er oppkalt etter jarlen av Northbrook, som var president i Royal Geographical Society mellom 1890 og 1893.

Historie
--------

Kapp Flora er et isfritt område sørvest på Northbrookøya (79°57′N 50°05′E) og er historisk viktig. Den britiske segleren og utforskeren Benjamin Leigh Smith forliste ved Kapp Flora i 1881. I 1896 møttes tilfeldigvis utforskerne Fridtjof Nansen og Frederick George Jackson her. Jackson var leder for Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen og hadde base ved Kapp Flora, da møtet skjedde 17. juni 1896.

Et nes nord på øya, ved 80°55'N, heter Kapp Bruce etter William Speirs Bruce, en skotsk zoolog og oseanograf som hadde vært medlem av Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen.
I 1904 ble det vunnet ut kull omtrent 150 meter oppe i fjellsiden av utforskere fra den amerikanske Ziegler-Fiala-ekspedisjonen som måtte overvintre her etter at skipet sank ved Rudolføya.
Etter en strabasiøs ildprøve kom sjømennene Valerian Albanov og Aleksander Konrad, som de eneste overlevende etter den mislykkede ekspedisjonen til «Svjataja Anna», til Kapp Flora i 1914. Albanov og Konrad ble reddet i tide av «St. Foka», mens de gjorde seg klar for å overvintre.

Nærliggende øyer
----------------

* Ostrov Robertsona (Остров Робертсона), Robertsonøya er en liten øy øst for Northbrookøya, nær det østligste neset. Øya er kalt opp etter den skotske polforskeren og kapteinen Thomas Robertson fra den skotske nasjonale antarktiske ekspedisjonen i 1904 til Sør-Orknøyene på skipet «Scotia».
* Ostrov Novyj ligg mindre enn 2 km sørvest for Robertsonøya, nærmere kysten. Begge øyene er mindre enn 1 km lange.

Bilder
------

* Tilfeldig møte mellom Fridtjof Nansen og Frederick Jackson i 1896Tilfeldig møte mellom Fridtjof Nansen og Frederick Jackson i 1896
* Kysten av NorthbrookøyaKysten av Northbrookøya

Referanser
----------

1. ↑  Speak, s. 48
2. ↑  Speak, s. 51

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Colorado*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av B. Reeves Eason.

Handling
--------

Ved en militærleir legger løytnant Frank Hayden merke til en annen offiser, kaptein Kincaid, som angriper en jente. Han stopper Kincaid, og slår ham hardt i prosessen. Men for å unngå en krigsrett for å ha slått ned en annen offiser, deserterer Hayden og flykter til ørkenen. Han kommer over Tom Doyle, som også er strandet der - døende av tørst. Han møter og forelsker seg i Doyles datter Kitty.

Hayden kaller seg selv «Austin» og blir partner med Doyle når de skal lese etter gull. Men etter hvert dukker imidlertid Haydens fortid opp igjen, på et høyst ugunstig tidspunkt. Det oppstår snart en rekke uforutsette komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* Frank Mayo som Frank Austin
* Charles Newton som Tom Doyle
* Gloria Hope som Kitty Doyle
* Lillian West som Mrs Doyle
* Charles Le Moyne som James Kincaid
* Tom London som David Collins
* Dan Crimmins som Lem Morgan
* Rosa Gore som Salla Morgan

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Colorado* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Georg Axel Edvard Eliasson** (født 5. mars 1905 i Stockholm, død 16. februar 1973 på Lidingö) var en svensk sangtekstforfatter, revyforfatter, radiomann og forlagssjef. Han ble også kalt *Tuppen*.

Eliasson dannet sammen med skolekameraten Nils Perne teamet *Nils-Georg*, som fra 1920-tallet skrev en rekke slagertekster. Mange av deres teksterble utgitt på det felles forlaget, *Nils-Georgs Musikförlags AB*, hvor Eliasson var administrerende direktør. Han var programsjef for Skansen 1957-1961 og programsjef for Sveriges Radios underholdningsavdeling fra 1962. Som forfatter eller produsent gjorde han mer enn 700 radioprogrammer. Alene skrev han et åttitalls tekster, hvorav 33 filmmelodier, foruten en hel del revytekster.

Filmmanus
---------

* 1947: *Får jag lov, magistern!*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1830-2020, oppført som Eliasson, Georg Axel Edvard, besøkt 14. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georg Eliasson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** MusicBrainz
 |
**Aslaug Odnes** (født 13. januar 1922 i Drangedal i Telemark, død 9. august 2003 i Arendal) var en norsk tekstilkunstner, bosatt i Risør. Hun arbeidet i hovedsak med tekstil/vev og akvarell. Hun er mor til tekstilkunstner Tove Odnes Jensen, også bosatt i Risør. 

Odnes var utdannet ved Statens lærerhøgskole i forming (1945-48) og Else Kjeldahl vevskole i Lunde 1949. Hun har også vært rektor ved Risør husflidskole i perioden 1949-1989 og lærer ved Voss husflidskule. Hun har hatt en rekke separatutstillinger lokalt, og deltatt på mange gruppe-/kollektivutstillinger. Odnes har blant annet deltatt fire ganger på Sørlandsutstillingen (siste gang i 1977), fem ganger på Telemarksutstillingen, (siste gang i 1975), Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim (1978) og på utstillingen «Med pomp og prakt» i Kristiansand (1988). I 1974 mottok Odfjell Aust-Agder fylkeskulturpris. Hun er tre ganger innkjøpt av Norsk kulturråd (1984, 1986 og 1991) og er også innkjøpt av flere kommuner på Sørlandet. I 1993 mottok hun Bypleieprisen i Risør.

Aslaug Odnes var medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Norske kunsthåndverkere (NK).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Aslaug Odnes»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID eeb84dbb-346b-4cc1-a0f9-cbd00a00ced5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Trofast kulturbærer», *Fædrelandsvennen* 17. desember 2003.
4. ↑  Minge, Hans Otto: *Norske billedkunstnere Agder*, 1999, s. 124.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
***Colorado Pluck*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Jules Furthman.

Handling
--------

Colorado Jim har nylig tjent masse penger, og reiser til London hvor han møter Angela Featherstone. De to gifter seg kort tid senere, til tross for at Angela fortalte Jim at ekteskapet deres bare skal være på papiret.

Angela bruker deretter opp alle Jims penger kort tid etter bryllupet, noe som gjør at paret flytter hjem til Colorado. Men Jim får snart problemer med Philip Meredith, som ønsker å stjele Angela fra ham. Etter at Jim blir skadd, innser Angela at hun virkelig elsker Jim.

Skuespillere
------------

* William Russell som Colorado Jim
* Margaret Livingston som Angela Featherstone
* William Buckley som Reggie Featherstone
* George Fisher som Philip Meredith
* Helen Ware som Lady Featherstone
* Bertram Johns som Lord Featherstone
* Ray Berger

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *silentera.com*. Besøkt 7. januar 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Colorado Pluck* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Dansk redutt på Dybbøl Banke
**Georg Daniel Gerlach** (født 31. august 1797 i Egernførde i hertugdømmet Slesvig, død 7. mars 1865 i København) var en dansk offiser. Han var sønn av kaptein Molter Christoph Gerlach av Slesvigske Jægerkorps og Anna Sabine Magdalena født Boehn.

Militære karriere
-----------------

Han ble innkalt til militærtjeneste i desember 1808, samme år som hans far døde. Han ble utnevnt til sekondløytnant i det holstenske infanteri i 1813. I 1822 blev han premierløytnant og i 1830 stabskaptein. I 1842 blev han utnevnt til major og i 1848 til oberstløytnant. Han deltok i første slesvigske krig i 1849-50, hvor han utmerket seg i slagene ved Fredericia og Isted.

I 1850 blev han utnevnt til oberst og sjef for den 6. infanteribrigade, og i 1851 ble han kommandant i Angel. I 1854 ble han sjef for den 1. infanteribrigade i København. I 1858 ble Gerlach medlem av den rådgivende komité under Krigsministeriet og i 1859 ble han utnevnt til generalinspektør for infanteriet.

Da andre slesvigske krig brøt ut i 1864 fikk han kommandoen over 1. divisjon som kjempet prøysserne tilbake ved Mysunde den 2. februar. Han støttet Christian de Mezas beslutninger om å evakuere Dannevirkestillingen. Da de Meza ble avskjediget som øverstkommanderende for hæren på grunn av denne beslutning, ble Gerlach mot egen vilje beordret til at overta kommandoen.

Han delte ikke krigsministeriets holdning til hvordan krigen skulle føres og hadde flere sammenstøt med ministeriet. Han var imot å forsvare Dybbøl Banke, men ble beordret fra ministeriet til å holde skansen. Etter tapet av Dybbøl-stillingen, forberedte Gerlach seg på å føre forsvaret videre fra Fredericia, men ble av krigsminister C.C. Lundbye beordret til å evakuere Fredericia. Gerlach forsøkte å få endret denne beslutningen, men han ble fratatt kommandoen, som i stedet gikk til general P.F. Steinmann.

Han fikk deretter etter eget ønske kommandoen over 1. divisjon, en kommando han hadde resten av krigen. I desember 1864 ble han pensjonert og døde året etter i København.

Gerlach ble ridder av Dannebrogordenen i 1836, Dannebrogsmann i 1849, kommandør i 1853 og mottok storkorset i 1864. 

Han er begravet på Garnisons Kirkegård. En pennetegning utført av C.A. Hagen i 1849 befinner seg i Frederiksborgmuseet, samt en blyantstegning av Niels Simonsen fra 1850 samme sted. Et maleri av ham, utført av Viggo Simesen i 1897 befinner seg i Museum Sønderjylland. I tillegg er det en rekke litografier og tresnitt fra 1864.

I boken *Slagtebænk Dybbøl* gir Tom Buk-Swienty Gerlach skussmålet «ingen sterk leder».

Se også
-------

* Kampene ved Dybbøl

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som G. Gerlach, Dansk Biografisk Leksikon-ID G.\_Gerlach[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tom Buk-Swienty (2008). *Slagtebænk Dybbøl*. Gyldendal. ISBN 978-87-02-05000-4.

Eksterne lenker
---------------

* Gerlach, Georg Daniel i Christian Blangstrup, *Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1920)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
North Weald Airfield
RAFs krigsminnesmerke ved North Weald, det norske minnesmerket i midten.

  

**North Weald** er en flyplass ved Epping i Essex, England. Under andre verdenskrig var den en av de viktigste jagerflybasene rundt London, og den var blant annet base for de norske jagerskvadronene 331 og 332 skvadron.

Flyplassen ble anlagt i 1916 for Royal Flying Corps. Den ble bygget ut i mellomkrigstiden, og den spilte en avgjørende rolle under slaget om Storbritannia og senere i annen verdenskrig. Fra begynnelsen av krigen var det stasjonert dagjageravdelinger med Hawker Hurricane og nattjagerskvadroner med Bristol Blenheim. Fra 1940 ble det også plassert Supermarine Spitfire her.

Den 5. mai 1942 ble den norske 331 (Norwegian) Squadron overført fra Orknøyene til North Weald, og den fikk i juni samme år selskap med 332 (N) Squadron, som var blitt opprettet på Catterick i januar 1942.

I 1958 ble den siste RAF-skvadronen trukket ut fra North Weald, og siden 1979 har den vært sivil flyplass. Flere av de opprinnelige bygningene er fortsatt bevart, og huser en stor samling av veteranfly.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Biostratigrafi** er en metode for relativ datering der man aldersbestemmer sedimentære bergarter ved hjelp av fossiler. 

Fossiler som ofte brukes til biostratigrafiske dateringer og korreleringer, er trilobitter og graptolitter, og mikrofossiler som dinoflaggellater, foraminiferer og ammonitter. Også andre levende organismer kan brukes til datering. Innen arkeologi er dendrokronologi en del brukt, der den absolutte alderen på trestolper kan fastslås ved hjel av distinkte mønstre av årringer i treet.

Referanser
----------

1. ↑  Yadav, P.R. (2009). *Understanding Palaeontology*. New Delhi: Discovery Publishing Pvt.Ltd. s. 72. ISBN 978-8183564779. Besøkt 7. november 2015.
2. ↑  Reimer, Paula J.; m.fl. (2013). «IntCal13 and Marine13 radiocarbon age calibration curves 0–50,000 years cal BP». *Radiocarbon*. 55: 1869–1887. doi:10.2458/azu\_js\_rc.55.16947.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Bioprospektering** er formålsrettet systematisk leting etter bestanddeler, bioaktive forbindelser eller gener i organismer. Det kan være alle typer organismer, alt fra mikroorganismer som bakterier, sopp, virus eller større organismer som planter, skalldyr og fisk. Bioprospektering kartlegger og gjør undersøkelser av biodiversiteten, og har til hensikt å finne verdifulle genetiske og biokjemiske ressurser. Bioprospektering kan uttøves som forskningsvirksomhet eller av næringsmiddelindustri, farmasøytisk eller kjemisk industri. **Marin bioprospektering** er å lete etter genetiske og biologisk nyttige molekyler i organismer som lever i havet.

Forskningsmiljø som driver med bioprospektering har særlig lett etter antibakterielle produkter, genetisk superlim eller «superenzymer». Blant forskningsmiljø i Norge som særlig jobber med bioprospektering kan nevnes Institutt for marin bioteknologi ved UiT, MabCent, Marbank og Marbio, som særlig leter etter produkter av det som oppdages i arktiske farvann.

Kritikk
-------

Enkelte miljøaktivister[hvilke?] har negativt omtalt bioprospektering som **biopirateri** eller **genrøveri**, fordi store farmasøytiske bedrifter patenterer og utnytter genmateriale fra naturen uten at midler tilbakefaller til materialets opprinnelsessted.

Referanser
----------

1. ↑  Samarbeidsrådet for biologisk mangfold Marin bioprospektering Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  regjeringen.no Bioprospektering 17.11.2011

Eksterne lenker
---------------

* regjeringen.no Nasjonal strategi for marin bioprospektering 8. september 2009
**Biosyntese** (også kalt **biogenese**) er en enzymkatalysert prosess i alle levende celler hvor substrater omdannes til mer komplekse produkter. Biosyntesen utgjør derfor ofte anabolisme i levende organismer. Biosyntesen består ofte av flere koblede enzymatiske trinn hvor produktet fra det ene trinnet blir brukt som substrat i det etterfølgende trinnet. Eksempler på slike biosyntetiske prosesser med flere reaksjonstrinn er synteseveiene for aminosyrer, fettsyrer og naturstoffer. Biosyntesen spiller en stor rolle i alle celler, og kombinert utgjør de mange spesialiserte, metabolske veiene generell metabolisme. 

Forutsetningene for biosyntese er prekursorene (kjemiske forbindelser som deltar i reaksjoner som gir andre forbindelser), kjemisk energi (for eksempel i form av ATP) og katalytiske enzymer, som kan kreve reduksjonsmidler (for eksempel i form av NADH eller NADPH).

Vanlige, kjente produkter i biosyntesen omfatter blant annet proteiner, vitaminer og antibiotika. De fleste organiske forbindelser i levende organismer dannes i biosyntetiske reaksjonsveier. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Ernest John Henley** (født 31. mars 1889, død 14. mars 1962) var en britisk friidrettsutøver som deltok under OL 1912 i Stockholm.

Henley vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britisk laget som kom på tredjeplass på 4 x 400 meter bak USA som vant med ny verdensrekord 3.16,6 og Frankrike. Det var åtte lag som deltok på stafetten, tre semifinaler der vinnerne gikk til finalen. Løperne på det britiske laget i finalen, 15. juli 1912 var, Henley, George Nicol, Cyril Seedhouse og James Soutter.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i friidrett, 4 x 400 meter stafett (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernest Henley – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ernest Henley – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ernest Henley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ernest Henley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Avebury** er en landsby og verdslig sogn i grevskapet Wiltshire i sørvestlige England. Landsbyen ligger rundt 9 km vest for Marlborough og rundt 13 km nordøst for Devizes. Store deler av landsbyen er omgitt av det forhistoriske steinkomplekset som også kalles for Avebury. Sognet består også av de mindre landsbyene Avebury Trusloe og Beckhampton, og grenden West Kennett. I henhold til folketellingen i 2011 er det 531 innbyggere i landsbyen og sognet.

Det forhistoriske steinkomplekset er en enorm sirkel med stående steiner fra yngre steinalder eller neolittisk tid for ca. 3000 f.Kr. Monumentet er større enn det mer kjente Stonehenge og er stort sett samtidig med dette. Steinringene okkuperer et område som er ca. 11,5 hektar stort. Steinkomplekset består av flere bestanddeler. Det eldste av disse, som er jordvoller, er datert til mellom 3400 og 2625 f.Kr. Senere tillegg består av en sirkulær jordvoll og flere steinsirkler. 

Fra og med rundt 1300-tallet begynte lokalbefolkningen å rive ned steinsirklene for den ene eller den andre årsak; for å rydde land, for skaffe stein til byggverk, eller rett og slett for å ødelegge et hedensk monument. I 1648 besøkte John Aubrey, naturfilosof og oldtidsgransker, stedet og fant de fleste av steinene fortsatt stående eller liggende i nærheten. På 1700-tallet besøkte oldtidsgranskeren William Stukeley stedet og oppdaget at det var gjort ytterligere ødeleggelser på steinene. På 1930-tallet forsøkte arkeologen Alexander Keiller reise mange av de steinene som var blitt veltet og delvis restaurerte sirkelen til sin opprinnelige opplegg. I 1943 tok myndighetene direkte besittelse av monumentet og landsbyen. Det er nå administrert av National Trust. I 1986 la UNESCO Avebury-steinene sammen med Stonehenge, Silbury Hill, og andre lokale steder til Verdensarven.

Referanser
----------

1. ↑   Dette er de tradisjonelle stavingen av bosetning, i motsetning til det arkeologiske stedet.
2. ↑   «Wiltshire Community History – Census», *Wiltshire Council*

Litteratur
----------

* Crowley, D.A. red.; Baggs, A.P.; Freeman, Jane; Stevenson, Janet H. (1983): *A History of the County of Wiltshire: Volume 12: Ramsbury and Selkey hundreds; the Borough of Marlborough*. Victoria County History. s. 86–105.
* Pevsner, Nikolaus; Cherry, Bridget (1975): *Wiltshire. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books. ISBN 0-14-0710-26-4. s. 96–103.
* Pugh, R.B.; Crittall, Elizabeth, red. (1956): *A History of the County of Wiltshire: Volume 3*. Victoria County History. s. 392–393.

Eksterne lenker
---------------

(en) Avebury, Wiltshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Avebury (Wiltshire) hos Wikivoyage
* «Avebury», *Domesday Book*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Kommunevåpenet til Västerås i Sverige med Ave mariamonogram over en rose som også kan forekomme som mariasymbol 
 Knelende Maria mellom to monogram i våpen for tidligere finsk kommune Sankt Marie
**Ave mariamonogram** er en sammensetting av forbokstaver (monogram) for de latinske ordene *ave* og *maria*. Monogrammet utgjør en grafisk figur som er mye benyttet i kirkekunst og andre religiøse dekorasjoner. Det finnes blant annet i mange norske bumerker og segl helt fra middelalderen. Vi finner monogrammet også i våpenskjold, bl.a. i kommunevåpenet til den svenske byen Västerås (se illustrasjonen).

«Ave Maria» betyr «vær hilset Maria». Ordene er hentet fra Det nye testamentes beretning om engelen Gabriel da han fortalte jomfru Maria at hun skulle bli mor til Jesus. 

Den vanlige framstillingen av ave mariamonogrammet er med bokstaven A som har en v mellom bena og ofte en tverrstrek øverst. Denne figuren er tolket som A og M. I bumerker finnes det varianter der denne figuren er satt sammen med andre strekfigurer. 

Når det er en tverrstrek øverst på bokstaven A, minner den om en kombinasjon med bokstaven T som tilsvarer den greske bokstaven tau. Denne utformingen av A er derfor også blitt kalt for  *tau alfa*. 

Bokstaven A er i forskjellige utforminger brukt i kristen kunst og i bumerker. Den er blitt tolket som en forkortelse for de to greske bokstavene alfa og omega (Skånberg, side 159-161). Den kan da være et symbol for Jesus, ut fra ordene i Johannes' åpenbaring, Det nye testamente kap. 22 vers 13.

Litteratur
----------

* J. Ursin: *Kristne symboler – en håndbok*, 3. utgave, Oslo 1975, side 139
* Tuve Skånberg: *Glömda gudstecken. Från fornkyrklig dopliturgi till almogens bomärken*, Lund 2003, side 164-165
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610*, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010 (som har flere segl med ave mariamonogram og variantformer)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Monograms of Virgin Mary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Thomas Litangen (født 7. april 1990) er en musiker fra Bodø, mest kjent som trommeslager i bandet Kråkesølv fra 2008 til desember 2012.

Litangen er utdannet grafisk designer og har tidligere jobbet i reklame- og kommunikasjonsbyrået Big Picture. Han har også jobbet med booking og markedsføring på konsertscenen Sinus og i Stormen Konserthus.

Litangen driver musikkselskapet Pott og Panne sammen med Audun Selnes.

Kråkesølv
---------

Sammen med Kråkesølv har Thomas Litangen gitt ut albumene *Trådnøsting* (2009), *Bomtur til jorda* (2010) og *Alle gode ting* (2012). Med Bomtur til jorda vant Kråkesølv Spellemannpris i kategorien Årets Popgruppe, etter å ha vært nominert i hele to kategorier året før.

Referanser
----------

1. ↑   www.rockipedia.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Forlater Kråkesølv». *NRK P3* **(norsk)**. 13. desember 2012. Besøkt 7. november 2017.
3. ↑  «Avisa Nordland - Ny Sinus-sjef: - Skal gjøre ære på navnet». *www.an.no* **(norsk)**. Besøkt 7. november 2017.
4. ↑  «Pott & Panne». *Pott & Panne* **(engelsk)**. Besøkt 7. november 2017.
5. ↑  NRK. «Kråkesølv takket oljemotstanderne». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 7. november 2017.
6. ↑  NRK. «Kråkesølv nominert til to priser». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 7. november 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Skisse av en bil som kjører opp en rampe.
Horisontal rampe laget av betong.
En **bilrampe** er en innretning for skape avstand mellom undersiden av en bil og bakken, ofte ved hjelp av et skråplan. Ramper kan for eksempel brukes for å få bedre tilgang til undersiden av en bil for inspeksjon og vedlikehold, og kan være et alternativ til en jekk. En rampe kan i noen tilfeller være tryggere enn en jekk fordi den gir bedre stabilitet og mindre sjanse for at bilen faller ned.

Noen typer ramper kan også brukes for å forsere hindringer som fortauskanter eller for å jevne ut hellinger slik at de blir slakere.

Det finnes flere eksempler på improviserte bilramper laget for hånd med enkle verktøy.

Se også
-------

* Bilmekaniker
* Bilverksted
* Bilheis
* Motortrimming

Referanser
----------

1. ↑  Bonnier Corporation (juni 1979). *Popular Science*. Bonnier Corporation. ISSN 0161-7370.
2. ↑  Hearst Magazines (oktober 1977). *Popular Mechanics*. Hearst Magazines. ISSN 0032-4558.
3. ↑  Hearst Magazines (mai 1975). *Popular Mechanics*. Hearst Magazines. ISSN 0032-4558.
**Henry Glaß** (født 15. februar 1953 i Rodewisch) er en tidligere tysk skihopper. Han var aktiv i 1970-årene og representerte DDR.

Han fikk sin første internasjonale mesterskapsmedalje som 16-åring, da han tok sølv i junior-EM 1969. Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka i 1970/71, og allerede året etter ble han nr. 2 sammenlagt, bak nordmannen Ingolf Mork. Denne prestasjonen gjentok han åtte år senere.

Hans beste prestasjon var under OL i Innsbruck 1976, der han tok bronse i den store bakken (K90). Glaß tok sølv i normalbakken (K70) under VM 1978 i Lahtis og bronse under VM i skiflyging 1977 i Vikersund.

Etter sin aktive karriere har Glaß vært trener, bl.a. assisterende forbundstrener for det tyske hopplandslaget.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Henry Glaß – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Henry Glaß – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henry Glaß – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henry Glaß – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
***The Rack*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Emile Chautard.

Handling
--------

Jack Freeman, som er utro ektemann, begynner å flørte med Effie McKenzie, og ødelegger derfor ekteskapet hennes. Blanche Gordon, en venn av Jacks kone Louise, kommer deretter til Jack flere ganger for å trygle ham om å gi opp alle hans utenomekteskapelige forhold. Hun håper at han snart skal begynne å akseptere ansvaret som følger med å være trofast ektemann. Blanches ektemann Tom misforstår imidlertid disse møtene, og insisterer på en separasjon fra sin kone.

Når Jack Freeman blir myrdet, impliserer alle bevisene Tom som den ansvarlige. Under rettssaken forsøker Blanche imidlertid å ta på seg ansvaret for drapet, og får dermed Tom til å innse at hun virkelig elsker ham. Tom ønsker derfor å tilstå for å redde Blanche. Men før han rekker å gjøre dette bryter Effies ektemann sammen, og innrømmer å være den egentlige morderen - hvoretter Tom og Blanche kan bli gjenforent.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Mrs. Gordon
* Milton Sills som Tom Gordon
* June Elvidge som Louise Freeman
* Chester Barnett som Jack Freeman
* Doris Kenyon som Effie McKenzie
* George Cowl som Mr. McKenzie

Referanser
----------

1. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*
2. ↑  THE RACK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Rack* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Rack* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Rack* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Ransom*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Edmund Lawrence.

Handling
--------

Unge Janet Osborne befinner seg i et kjærlighetsløst ekteskap, og hennes eneste kilde til glede er datteren sin. Janet har alltid drømt om en karriere på teater-scenen, men hun har aldri fått muligheten. Men en dag møter hun teater-agenten Geoffrey Allen, og bestemmer seg for å endelig prøve lykken med å bli skuespiller. Men når ektemannen hennes Mark finner ut av dette, beordrer han henne ut av hjemmet deres.

Ektemannen får også fullt foreldreansvar for datteren deres, Marcia. Skuespiller-karrieren hennes stopper også opp, og Geoffrey utnytter situasjonen hennes til å gjøre henne til hans elskerinne. Mange år senere oppdager Janet at datteren Marcia også har begynt som skuespillerinne, og at hun også har blitt involvert med Geoffrey Allen.

Skuespillere
------------

* Julia Dean som Janet Osborne
* Louise Huff som Marcia Osborne
* J. Albert Hall som Mark Osborne
* Ethel Lloyd som Sarah Osborne
* Willard Case som Ellis Raymond

Referanser
----------

1. ↑  The Ransom
2. ↑  THE RANSOM

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Ransom* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Ransom* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Erwin Keller** (født 8. april 1905 i Berlin, død 1971) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Keller vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen. I semifinalen slo de Nederland med 3-0 og tapte finalen til India med 1-8.

Hans sønn, Carsten deltok i tre olympiske leker og han ble olympisk mester i landhockey i 1972 i München.

Tre av hans barnbarn har også vunnet olympiske gullmedaljer i landhockey. Andreas i 1992 i Barcelona, Natascha i 2004 i Athen og Florian i 2008 i Beijing.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv Sølv i landhockey Nazi-Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ke/erwin-keller-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erwin Keller – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erwin Keller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |