recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kjerstin Elisabeth Rasmussen Braathen** (født 15. juli 1970) er en norsk bedriftsleder innen bank- og finanssektoren. Hun er fra september 2019 konsernsjef i DNB.

Braathen har mastergrad i ledelse fra École supérieure de commerce de Nice Sophia-Antipolis.

Liv og virke
------------

Tidligere erfaring inkluderer stillinger i Hydro Agri International. Fra 1999 har hun vært knyttet til ulike deler av DNB-konsernet, bl.a. som konserndirektør for Bedriftsmarked Norge, med over 200.000 små og mellomstore bedriftskunder over hele landet, og der hatt ansvar for utlån og rådgivning til bankens største bedriftskunder både i og utenfor Norge.

I 2017 overtok hun som finansdirektør (CFO) i DnB. Braathen har også vært styreleder i flere DNB-selskaper, blant annet DNB Livsforsikring, som er en av de største kapitaleierne i Norge. 

Den 13. juni 2019 ble Kjerstin Braathen ansatt som ny konsernsjef i DNB etter Rune Bjerke. Hun tiltrådte stillingen 2. september 2019.

Braathen er oppvokst i Lillestrøm.

Referanser
----------

1. ↑   LinkedIn, LinkedIn personlig profil-ID kjerstin-braathen-9a1b888, besøkt 23. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Riise, Kjerstin Braathen blir ny konsernsjef i DNB Av Kari Vartdal Riise Samfunn 13 jun 2019 Av Kari Vartdal (13. juni 2019). «Kjerstin Braathen blir ny konsernsjef i DNB». *DNB Nyheter*. Besøkt 13. juni 2019.
3. 1 2 3 4  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 30. januar 2022. Besøkt 11. juli 2019.
4. 1 2  Lars Halvor Magerøy: Kjerstin Braathen - Portrettintervju i Aftenposten/LØRDAG, 17. august 2019

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjerstin Braathen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«Hertug Christian Albrecht av Gottorp og hans gemalinne»** er et dobbeltportrett fra 1660-årene av Jürgen Ovens.

Motiv
-----

Hertuginne og prinsesse Frederikke Amalie av Danmark og Norge sitter i et landskap til venstre i bildet ved siden av en trestamme, iført en gul kjole med rødt bånd (oldenborgernes farver), bart bryst dekorert med perler. I håret bærer hun en oppsats av korn og blomster. En liten hund søker opp mot henne fra venstre. 

Hertug Christian Albrecht av Slesvig-Holsten-Gottorp sitter til høyre og spiller fløyte, lent over og mot hennes lår. Han bærer en rød kappe som lar knær, venstre arm og skulder være nakne, mens en laurbærkrans kroner de mørke hårlokker. Kniven og drikkedunken understreker det pastorale tema. Hertuginnen kikker rett på beskueren, mens hertugen blikk er vendt mot siden. Ved og over paret et eketre, i bakgrunnen et bakket landskap.

Proveniens
----------

Bildet er en testamentarisk gave fra Sophus Laurent, som er innkommet i 1914. Det kan ses på Nasjonalmuseet i Oslo. 

Et lignende dobbeltportrett med de samme avbildede personer, finnes på Frederiksborgmuseet i Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «Jürgen Ovens, Frederikke Amalie og Christian Albrecht av Slesvig-Holsten-Gottorp – Nasjonalmuseet – Samlingen». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 20. januar 2024.
2. ↑  *Katalog over utenlandsk malerkunst*. Nasjonalgalleriet. 1973. s. 396.
3. ↑  «Hertug Christian Albrecht av Gottorp og hans gemalinne [Maleri]». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 20. januar 2024.
4. ↑  «R 230». *Frederiksborg* **(dansk)**. Besøkt 20. januar 2024.
**Raudholmane naturreservat** består noen holmer sørøst for Halsnøy i Kvinnherad kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Bestanden av hekkende fiskemåse og makrellterne varierer fra år til år og er ifølge forvaltningsplanen av 2015 omtrent på det tidspunkt tilsvarende bestanden på 1980-tallet, selv om tallene var høyere på 1990-tallet. Det er bedre enn for mange andre hekkesteder for disse artene.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 23. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Raudholmane naturreservat, Kvinnherad kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 23. mars 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 96. Besøkt 23. mars 2024.
«Sampol» omdirigeres hit. For nødnettet, se Samband i politiet.
**Sammenlignende politikk (Sampol)** eller **komparativ politikk** **(KP)** er en av de fire dominante disiplinene innen moderne statsvitenskap. Den er særmerket som en deskriptiv disiplin som søker å utlede sentrale empiriske sammenhenger i politikken gjennom bruk av sammenliknende metode.

Politiske systemer som sammenliknes i KP er for eksempel forskjellige land, politiske institusjoner, og politiske massebevegelser. Ved å sammenlikne store mengder data mellom land, institusjoner, og befolkninger kan en finne sentrale statsvitenskapelige forhold ved hjelp av kvantitativ statistisk analyse (mer spesifikt multivariabel regresjonsanalyse), som er en forskningsmetode som er svært mye brukt i moderne KP.

Eksempelvis har man funnet lineære sammenhenger mellom regimestabilitet og høy BNP per capita (økonomisk velstand svarer til stabilt politisk styre), sammenheng mellom diktatur og forekomster av olje (ressursforbannelsen – diktaturer med store forekomster av naturressurser vil med svært lav sannsynlighet bli demokratiske), og sammenheng mellom monarki og velfungerende demokrati. Disse er alle sentrale politiske forhold som er utledet ved hjelp av komparativ forskningsmetode.

Forskerne Seymour Martin Lipset og Stein Rokkan er med sine vitenskapelige arbeider regnet blant grunnleggerne av denne grenen av statsvitenskap. Vanligvis er sammenlignende politikk underlagt mer allmenn statsvitenskap, men på Rokkans eget universitet, Universitetet i Bergen, har de et Institutt for sammenliknende politikk der det blir undervist i som et eget fag.

Sentrale spørsmål
-----------------

Eksempler på spørsmål som forskes på i komparativ politikk:

* Finnes det en sammenheng mellom økonomisk utvikling og demokratisk styresett?
* Finnes det en sammenheng mellom religioner og kulturer og demokratisk styresett?
* Produserer føderalstater mer stabile politiske systemer enn sentraliserte stater?

Sentrale teoretikere
--------------------

* Stefano Bartolini
* Reinhard Bendix
* Hans Daalder‎
* Robert A. Dahl
* Russell Dalton
* Maurice Duverger
* Shmuel N. Eisenstadt
* Samuel P. Huntington
* Max Kaase
* Arend Lijphart
* Juan Linz
* Seymour Martin Lipset
* Barrington Moore
* Pippa Norris
* Adam Przeworski
* Stein Rokkan
* Giovanni Sartori
* Theda Skocpol
* Henry Teune
* Charles Tilly

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Ole T. (21. februar 2020). «komparativ politikk». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 18. desember 2022.
2. 1 2  «Sammenliknende politikk- statsvitenskap i Bergen». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 18. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveriges flagg Sverige |
| Friidrett: |
| U23-EM i friidrett |
| Gull | Bydgoszcz 2017 |  800 m |
| Friidrett Lag-EM i friidrett (First League) |
| Bronse | Vasa 2017 |  800 m |

**Andreas Kramer** (født 13. april 1997) er en svensk mellomdistanseløper som representerer Sävedalens AIK. Hans fremste internasjonale meritt er gull på 800 meter i U23-EM i friidrett 2017. Hans mor er oppvokst i Årdal i Sogn, og han og familien har nær tilknytning til distriktet..

Idrettskarriere
---------------

### 2015

Kramer deltok i EM i friidrett innendørs 2015, men ble slått ut i innledningsheatet på 800 meter, med 26. beste tid. I junior-EM i friidrett 2015 i Eskilstuna kom han på sjetteplass på 800 meter. 

Han kom på tredjeplass på 800 meter i det svenske mesterskapet i friidrett 2015. 

### 2016

I det svenske mesterskapet innendørs 2016 vant han 800 meter, med tiden 1:51,48. Han deltok i VM i friidrett innendørs 2016, men fikk sjuende beste tid i kvalifiseringsheatene, og nådde ikke finalen. 

Han kom på andreplass på 800 meter i det svenske mesterskapet utendørs 2016, bak Johan Rogestedt. I junior-VM i friidrett 2016 satta han personlig rekord på 800 meter i semifinalen, med 1:47,65, men gikk ikke videre til finalen.

### 2017

Kramer vant for andre året på rad gull på 800 meter i SM innendørs. Han ble tatt ut til EM i friidrett innendørs 2017, men ble der slått ut i semifinalen. 

Sverige deltok i First League (nest øverste divisjon) i Lag-EM i friidrett 2017, og Kramer kom her på tredjeplass på 800 meter. I juli deltok han i U23-EM i friidrett 2017, og vant der 800 meter.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 293543[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.iaaf.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  European Athletics - *European Athletics Indoor Championships - Prague 2015*, besøkt 24. juli 2017.
4. ↑  Livetiming.se - *Inne-ISM Malmö AI*, besøkt 24. juli 2017.
5. ↑  IAAF - IAAF World U20 Championships Bygdoszcz 2016, besøkt 24. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Kramer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Andreas Kramer – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Kramer – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Utsikt over fjellkjeden fra Toolbrunup
**Stirling Range nasjonalpark** er en nasjonalpark i Great Southern-regionen i Vest-Australia, omtrent 337 kilometer sør-øst for byen Perth.

Beskrivelse
-----------

Parkens formål er å bevare Stirling Ranges, (også kjent som Koikyennuruff), en rekke med fjell og åser som er over 65 km bred fra vest til øst, og strekker seg fra motorveien mellom Mount Barker og Cranbrook østover forbi Gnowangerup. Nevneverdige steder inkluderer Toolbrunup, Bluff Knoll – den høyeste toppen i den sørvestlige regionen – og en silhuett som kalles The Sleeping Princess som er synlig fra Porongurup Range.

Populære fritidsaktiviteter i parken inkluderer fotturer, rappellering og seilflyving. Camping er kun tillatt på campingplassen Moingup innenfor parkens grenser (med avgift). En populær tur kjent som The Stirling Ridge Walk går vanligvis over to dager og inkluderer Ellen Peak (den østligste toppen i parken) og Bluff Knoll.

Miljø
-----

 En hei i Stirling Range
Området er av stor biogeografisk og evolusjonær interesse og inneholder en av de rikeste floraene i verden. Parken er et viktig tilfluktssted for et stort antall av Australias planter og dyr.

### Fauna

 *Gouldvaran* på veien i parken
Parken har blitt identifisert av BirdLife International som et viktig fugleområde (IBA) fordi flere truede kakaduarter oppholder seg der. 

Mange australske pattedyr finnes også i parken, som den vestlige pygmépungrotta og den mørke kjempekenguruen.

Referanser
----------

1. 1 2  «National Heritage Places - Stirling Range National Park». Department of the Environment and Energy. Besøkt 9. januar 2019.
2. ↑  «IBA: Stirling Range». Birds Australia. Arkivert fra originalen 6. juli 2011. Besøkt 24. oktober 2011.
**Møllafestivalen** er en uavhengig musikkfestival i Gjerstad kommune, Aust-Agder, og ble første gang holdt i 2003.

Om festivalen
-------------

Festivalen holdes på Prestfoss mølle, som ligger inne i skogen i Gjerstad, og er Knut Magne Valles musikkstudio, Prestfoss Mølle lyd og musikkstudio. Her ble blant andre musikkalbumet *Ordo Ad Chao* (2007) til Mayhem, og *Sideshow Symphonies* (2005) til Arcturus, spilt inn. Det greske bandet Ravencult spilte inn debutalbumet *Temples of Torment* der. Ingen får betalt på festivalen, heller ikke artistene.

Festivalen har hjemmelagede høyttalere, og der er to spesialbygde sub-høyttalere som tidligere var verdens største. De er syv meter lange og er bygd under scenen og inn under huset. De er konstruert av professor Rune Skramstad ved Tanberg Elektro, og bygget etter tegningene hans. Anlegget er unikt og flere aviser og fagmagasiner har omtalt det.

Knut Magne Valle er gift og har tre barn, og det er kona som står for maten, som er hjemmelagd. Speltsuppe, elgburger og elggryte ifra selvslaktet elg er blant rettene som har blitt servert, sammen med økologisk mat dyrket hjemme hos dem.

Referanser
----------

1. ↑  Aust-Agder Blad – Møllafestivalen for femte gang
2. ↑  Groove.no – Festival: Møllafestivalen 2006
3. ↑  The Worlds Largest Basshorns
4. ↑  Aust-Agder blad – Møllafestivalen har verdens største høytalere
5. ↑  Aust-Agder Blad – Høyttalere i særklasse

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Møllafestivalen på MySpace
* Musikkguiden Groove
* Ancestral Legacy i Mølla studio (video) YouTube
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Svein Håvard Kaspersen** (født 1966) er en norsk sanger, gitarist og låtskriver.

Tidlig på 1980-tallet startet han musikkarrieren i rockebandet Light Stains. Senere spilte han i bandet Gutta Boys, som platedebuterte i 1989. I 1993 ble han og Ronald Alertsen med i det norske rockebandet Blått & Rått, hvor Kaspersen var vokalist fram til bandet tok en pause på ubestemt tid etter en konsert under festivalen «Finnsnes i fest» i august 2014. Han har skrevet de fleste sangene til bandet, blant annet «Fritt vilt», «Oppned», «Samme sang» og «Blues for Brian Jones». Kaspersen jobber som lærer. Sammen med Blått & Rått gjorde Kaspersen comeback høsten 2017. I tillegg til Blått & Rått hadde han deretter blant annet bandene Møllers Tran og Speed som sideprosjekter.

Diskografi
----------

### Kaspersens Green Benzin

* *Grønn resept* (2012)

### Blått & Rått

* *Blått & Rått* (1996)
* *Hvite engel* (1997)
* *Oppned* (1999)
* *Vanvittige tider* (2002)
* *Fritt vilt* (2005)
* *Høyoktan* (2008)
* *Kjøter* (2009)
* *Så lenge det er live* (2011)
* *Stifinner* (2013)
* *Peace, Love & kråkegull* (2020)

Singler
* *En annen dag* (2002)
* *Dama hadde blues* (2005)
* *Samme sang* (2009)
* *Fredløs* (2012)
* *Mona* (2013)
* *Herrens hus* (2017)
* *Barbeint* (2018)
* Et bedre år (2020)
* 30 (2022)

### Gutta Boys

* *Back to the Bar* (1989)

### Deltar på

* Geir Bertheussen: *Grounded* (2001)
* TBK Records: *Trondheim Bluesklubb 25 år – 1981–2006* (2006)
* Arne Brændeland ft. Ane Brun: *Bønn* (2015)

* Arne Brændeland : "Den sjuende dag" 2016.
* Screenshot This: *Permanent Mark* (2017)
* Screenshot This: *In This Pain* (2017)

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Youth Atlantic Treaty Association** (**YATA**) er ungdomsorganisasjonen i Atlantic Treaty Association.

Norge
-----

YATA Norge er «nettverket for studenter, kadetter og unge yrkesaktive med interesse for utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikk.»

YATA Norge er organisert under Den norske Atlanterhavskomité. Hovedkontoret ligger i Oslo, med egne lokallag i Bodø, Tromsø, Stavanger, Bergen, Trondheim, Lillehammer og Kristiansand. Organisasjonen hadde over 1800 medlemmer i 2019.

### Aktiviteter

YATA Norges lokallag arrangerer mange ulike faglige og sosiale aktiviteter som seminarer, foredrag, utenlandsreiser, quiz, informasjonskampanjer, nettverksarrangementer, besøk til bedrifter, forsvarsanlegg og ambassader. for unge likesinnede. Foruten disse arrangementene, publiserer de spalten «Månedens innsikt» der ulike temaer innenfor utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikk blir belyst av unge forfattere.

Mest kjent av YATA-arrangementene er trolig *Nordic Security Conference* (NorSec) som arrangeres årlig siden 2008 med internasjonale deltakere og foredragsholdere. Hver utgave av NorSec samles rundt ett overordnet tema. I 2014 var temaet NATOs fremtidige rolle i Europa, og forsvarsminister Ine Eriksen Søreide åpnet konferansen.

YATA Norge er en politisk uavhengig organisasjon bygd på frivillighet og demokratiske prinsipper, og har ingen politiske eller økonomiske bånd til NATO. Historisk var riktignok moderorganisasjonen opprettet for å promotere NATO, men har i dag ingen formell tilknytning.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mai 2014. Besøkt 27. mai 2014.  - "Om Yata" (sist besøk 27.05.14)
3. 1 2 3 4  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mai 2014. Besøkt 27. mai 2014.
4. ↑  Den norske atlanterhavskomité
5. ↑   Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine. (sist besøk 27.05.14)
6. ↑   Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine. (sist besøk 27.05.14)
7. ↑   (sist besøk 02.06.14)
8. ↑   (sist besøk 02.06.14)

Eksterne lenker
---------------

* YATA Norge nettside
* Den norske Atlanterhavskomités side om YATA Norge Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine.
* YATA Norge vedtekter vedtatt 12.9.2013 Arkivert 27. mai 2014 hos Wayback Machine.
**Dunkin'**, tidligere **Dunkin' Donuts**, er en amerikansk kjede av kafeer/kaffebarer som selger kaffe og bakevarer, især doughnuts. Kjeden ble grunnlagt i Quincy  i Massachusetts i 1950 og eies av Dunkin' Brands, som også eier Baskin-Robbins. I 2004 ble kjedens hovedkontor flyttet fra Quincy til Canton i Massachusetts.

Dunkin' Donuts konkurrerer primært med Starbucks, Krispy Kreme og Honey Dew Donuts.

Ved utgangen av 2011 var der 10 083 Dunkin' Donuts-kafeer på verdensbasis, inkludert 7 015 franchisekafeer i 36 amerikanske delstater og 3 068 kafeer i 32 andre land. I Europa er det mer enn 225 Dunkin Donuts-filialer. I 2015 planla kjeden å åpne 30 filialer i Norge i løpet av fem til syv år. I Sverige åpnet den første Dunkin Donuts-kaféen i Täby i 2014. Det ble åpnet ytterligere fire kaféer og 30–50 var planlagt åpnet rundt om i Sverige, men i 2018 gikk franchisetakeren konkurs og kaféene ble stengt. I 2015 åpnet kjeden tre Dunkin' Donuts-filialer i Danmark, men to av dem ble lagt ned allerede i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  USATODAY
2. ↑  «About us» **(engelsk)**. Dunkin' Donuts. Arkivert fra originalen 31. mars 2018. Besøkt 27. juli 2018.
3. 1 2  Håkon Frisell Krattum (27. juli 2018). «Fortsatt uavklart om Dunkin' Donuts kommer til Norge». *E24*. Besøkt 27. juli 2018.
4. ↑  Henrik Denman (5. oktober 2016). «Donut-koncept lukker butikker». *Dansk Handelsblad* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 28. juli 2018. Besøkt 27. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dunkin' – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hvalsbruveien** (1–73, 2–70) er en vei på Hallingby og Skollerud i Ådal, i Ringerike kommune i Buskerud.

Hvalsbruveien tar av fra europavei 16 ved Hallingby og løper vestover fra Gamle Ådalsvei, forbi blant annet Hallingby skole, Hval kirke, og krysser over Ådalselva via Hvalsbrua, før den ender opp i krysset med fylkesvei 2872 (også kalt Vestre Ådal) og Skollerudveien.

På østsiden av veistrekningen preges området av ulike service- og nyttebygg, tomannsboliger i rekke, barnehage, skolebygg, og Hval kirke med omliggende kirkegård og en parkeringsplass med kirkestue. Vestsiden av elva preges av dyrket mark og tre privatboliger når veikrysset lengst mot vest.

Bebyggelse
----------

Veien består Hallingby barnehage, Hallingby skole, Hval kirke, Hallingby helsestasjon og ellers hovedsakelig eneboliger. Noen adresser:

* Hallingby barnehage - Hvalsbruveien 10
* Hallingby skole - Hvalsbruveien 16
* Hval kirke og kirkestue - Hvalsbruveien 32
* Ringerike Kommune Hallingby Hjemmetjenester - Hvalsbruveien 19–21
* Hallingby helsestasjon - Hvalsbruveien 14

Hval bru
--------

**Hval bru**, i dagligtale gjerne kalt **Hvalsbrua**, er ei ettfelts veibru i stål som krysser over Ådalselva og knytter Hallingby på østsiden av elva, med Skollerud på vestsiden. Brua er en del av Hvalsbruveien.

Bildegalleri
------------

* Hallingby barnehageHallingby barnehage
* Hval kirkestueHval kirkestue
* Hval kirkeHval kirke
* Hvalsbruveien 2Hvalsbruveien 2
* Hvalsbruveien 50 ligger 1,5 km sør for hovedveien, ned en stikkveiHvalsbruveien 50 ligger 1,5 km sør for hovedveien, ned en stikkvei
* Hvalsbruveien 70Hvalsbruveien 70

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk
2. ↑  Google Maps - *Hvalsbruveien*, besøkt 7. januar 2021.
3. ↑  Gule Sider Kart - *Hvalsbruveien*, besøkt 7. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hvalsbruveien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Skogsøya
**Skogsøya** er ei øy i Øksnes kommune i Nordland. Skogsøya er den største av øyene i den vestre delen av kommunen, med et areal på 32,25 km². Høyeste punkt på øya er Stigkollen på 707 moh. Øya hadde 41 innbyggere i 2001.

Skogsøya var tidligere sentrum i Øksnes kommune. Stedet Øksnes ligger på Skogsøya, og øya hadde på 1930-tallet mellom 400 og 700 fastboende. Da mer og mer kommunikasjon begynte å gå på landeveien framfor med båt, flyttet administrasjonen over til Myre. Da kommunene Øksnes og Langenes ble slått sammen igjen i 1964, beholdt storkommunen navnet Øksnes etter kirkestedet på Skogsøya.

Sør på Skogsøya går det 4,5 km fylkesvei mellom Hjellsand og Øksnes. Fra Øksnes er det hurtigbåtforbindelse til Myre, Smines og Skjellfjord på Langøya.

12. november 1988 strandet den utrangerte russiske jageren «Boiki» på grunt vann utenfor Hjellsand på Skogsøya mens det var under slep fra Murmansk til Spania for opphugging. Vraket lå lenge delvis synlig utenfor øya, og det ble en lokal turistattraksjon. Men vraket ble endelig hugget opp og fjernet i 2001.

Forfatteren Herbjørg Wassmo ble født og vokste opp på Skogsøya. Salmedikter Magnus Brostrup Landstad har også bodd på øya.

Øksnes kirke  
Foto: Kirkenorge.no
25. januar 1893 omkom 26 fiskere fra Skogsøya i en storm. Over 100 andre fiskere omkom i uværet ellers i Vesterålen og Lofoten samme dag.

Se også
-------

* Øksnes kirke

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 18. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Vesterålen Regionråds side om Skogsøya Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. (fungerer bare i Internet Explorer...)
* Bent Svinnungs side om Våge på Skogsøya
* Bent Svinnungs side om Sørsand på Skogsøya
* Johan Borgos' hjemmeside (Flere undersider med tekst og bilder fra Skogsøya. Delvis engelsk tekst.)
* Statens Forurensningstilsyn om fjerningen av "Boiky" ("Boiki")
* Johan Borgos' side om Boiki (engelsk tekst)
* Johan Borgos' side om ulykkesdagen 25. januar 1893 (zip-fil med rtf-fil)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Pål Enger** (født 1967)[] er en norsk kunstmaler og tidligere fotballspiller som stjal maleriene «Vampyr» og «Skrik» av Edvard Munch. Senere har han hatt karriere som billedkunstner.

Oppvekst og fotball
-------------------

Enger var under oppveksten en del av kjernen i den kriminelle Tveitagjengen ledet av pengeinnkreveren Jan Kvalen, noe som medførte en dom på ett år for vinningskriminalitet som 16-åring. Da han var 19 sonet han første gang på Ullersmo fengsel.

Pål Enger var en lovende fotballspiller for Vålerenga og spilte blant annet Europacup-kamp for klubben da han var 19 år gammel. Etter tre års soning for tyveriet av «Vampyr» forsøkte Enger i 1991 å ta opp fotball igjen med spill for Mercantile i daværende 2. divisjon.

Kunstyverier
------------

Den 23. februar 1988 klatret Enger inn et vindu på Munchmuseet i Oslo og stjal maleriet «Vampyr» av Edvard Munch. Samme år sto han bak det største tyveriet i sitt slag da han brøt seg inn i gullsmedbutikken Tostrup på Karl Johans gate og stjal varer for 4,8 millioner kroner. Den 12. februar 1994 stjal han «Skrik» av Edvard Munch fra Nasjonalgalleriet.

Han har også blitt dømt for en rekke andre vinnings-, trafikk- og narkotikaforbrytelser. Etter en rekke trafikkforeseelser.

I desember 2015 ble Enger siktet for å stjålet tilsammen 17 malerier fra galleriet Fineart på Aker brygge i Oslo. Tolv av bildene er laget av Hariton Pushwagner, de øvrige kunstverkene er laget av Vebjørn Sand og Bjarne Melgaard. Ifølge Dagbladet ble en lommebok med Engers legitimasjon funnet i galleriet. Enger erkjente delvis straffskyld og innrømmet han stjal fem Pushwagner-bilder.

Pål Enger begynte å male under et fengselsopphold i 2007. Først dyr og kjøretøy, og deretter abstrakte motiver. I mars 2011 åpnet han sin egen kunstutstilling med en rekke abstrakte verker.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3 4 5  Jarlsbo, Rønnaug (5. februar 2008). «Tyven fra Tveita» **(norsk)**. Dagbladet. Besøkt 29. mai 2011.
3. ↑  Rune Steen Hansen (1. juli 1991). «Kunsttyv ble måltyv». *Dagbladet*. s. 6.
4. ↑  VG.no: Kunsttyv og spøkefugl
5. ↑  Peter Tálos. «Pål Enger dømt på nytt». *08.03.2008* **(norsk)**. Dagsavisen.no. Besøkt 29.05.2011. [*død lenke*]
6. ↑  Jarle Brenna og Dennis Ravndal (29.05.2011). «Kjendiskriminell pågrepet - leter etter savnet båteier» **(norsk)**. VG. Besøkt 29.05.2011.
7. ↑  Geir Arne Kippernes og Fridtjof Nygaard (30.05.2011). «Det gikk over stokk og stein etter kunstutstillingen» **(norsk)**. VG. Besøkt 30.05.2011.
8. ↑  «Pål Enger tatt for nytt kunsttyveri». *Osloby*. Besøkt 22. desember 2015.
9. ↑  Haugstad, Børre (18. mars 2011). ««Skrik»-tyven Pål Enger åpner kunstutstilling» **(norsk)**. VG. Besøkt 29. mai 2011.
**Eugène Omer Laridon** eller **Eugeen Laridon** (født 16. november 1929 i Diksmuite i Nederland, død 20. oktober 1999 i Kortrijk) var katolsk prelat og var hjelpebiskop av Brugge og titulærbiskop av *Tiges*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eugeen Laridon kom fra en kjent familie i Diksmuide. Hans bror Hendrik Laridon var ordfører fra 1973 til 2000 og datteren Lies Laridon ble ordfører der i 2007. En onkel av ham, Valère Laridon, ble dekan for *Vår Frue kirke* i Brugge og en fetter, Henk Laridon, var direktør for prestesemiaret i Brugge og dekan i Waregem.

### Prest

Eugeen Laridon ble ordinert til prest i 1954. Han var først lærer ved *Onze-Lieve-Vrouwecollege* i Oostende. Fra 1962 til 1994 var han en inspirerende provost for KSA. Han var også generalprovost for Ungdomdsalliansen for Katolsk Aksjon.

Han ble grunnlegger og direktør for **Center for Light and Space** i Roeselare; han forble dets direktør fra 1964 til 1994. Hovedkvarteret for mange aktiviteter innenfor bispedømmet Brugge lå der: ungdomsbevegelsene, Caritas, etc. Den tidligere skolen for sosialtjeneste, først lokalisert i Leenstraat i Roeselare, flyttet også til **lys og rom**, men ikke For lenge. Laridon fusjonerte sosialskolene i Roeselare og Kortrijk til Ipsoc (**Institute for Psychosocial Training**), med kontorer i Kortrijk.

### Hjelpebiskop i Brugge

I 1976 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Brugge av pave Paul VI; han ble biwpeviet av biskop Emiel-Jozef De Smedt. Han var drivkraften bak ungdomstjeneste, evangelisering og mediepolitikk, inspirasjonen for de flamske kirkedagene og Kerkivals i bispedømmet Brugge. 

Som generalvikar var Laridon ansvarlig for media, kultur, turisme, evangeliseringstjeneste og yrkestjeneste. Han var ansvarlig for pressetjenesten og ledet redaksjonen i bladet *Ministrando*.

Innenfor den belgiske bispekonferansen var han blant annet referent for media, kultur og ny evangelisering. Han var også leder av den interdiocesane komité for medier og kultur, for studiesenteret for sjelesorg og i redaksjonen fir *Kerk en Leven*. Han var også delvis ansvarlig for sammensetningen av læreplanene for religionsundervisningen.

Biskop Laridon var ikke en veldig produktiv poet, men han var ikke uten fortjeneste. Et av hans dikt er **Venner er som trær**.

Eugeen Laridon skrev forskjellige pastorale og religiøse tekster. 

Han døde som følge av lang tids sykdom død 20. oktober 1999 i Kortrijk og ble etter begravelsesseremonien i *St. Salvator-katedralen* i Brugge gravlagt på kirkegården i Diksmuide.

Roeselare har en Mgr. Eugeen Laridonstraat.
**Kazuko Shibuya** (渋谷 員子, *Shibuya Kazuko*, født 1965) er en japansk billedkunstner innen videospill. Hun er mest kjent for sitt arbeid i Square (senere Square Enix), da spesielt med *Final Fantasy*-serien.

Liv og virke
------------

Shibuya er født i 1965. I løpet av grunnskolegangen begynte hun å tegne illustrasjoner og animasjoner inspirert av anime-serier som *Uchū Senkan Yamato* og *Ginga Tetsudō Surī Nain*. Senere valgte hun å studere animasjon, samtidig som hun jobbet deltid ved studioer som animerte populære anime-serier som *Transformers*, *Eria Hachijū-Hachi* og *Obake no Kyū-Tarō*. Hun begynte å miste interessen for animasjonsarbeid i 1986, men ble rekruttert av videospillselskapet Square.

Shibuyas første arbeid for Square var å illustrere spillmanualen for *Alpha* (1986) og grafikker for flere spill under arbeid. I 1987 – etter suksessen med Enix-spillet *Dragon Quest* fra det foregående året – utga Square *Final Fantasy*. Shibuya skapte flere grafikker for det, inkludert figurer, trylleformler, monstre, skrifttyper, menyer og åpningsscenen i spillet. Ved *Final Fantasy II* var hun en av to designere bak all pikselkunsten i spillet.

Videre designet Shibuya grafikk for andre *Final Fantasy*-spill. Hun var hovedpikselkunstneren for mange velkjente spill, inkludert utgivelser i seriene *SaGa* og *Mana*.

I løpet av en forelesing ved Japan Expo Paris i 2019, ble hun invitert til å bli et æresmedlem i den britiske organisasjonen Women in Games.

Referanser
----------

1. 1 2  Ogura, Masaya (16. mars 2013). «「最近目指しているのは，洗練された美しいドット絵，ですね」――FF誕生以前から，アルバム「FINAL FANTASY TRIBUTE ～THANKS～」までを，スクウェア・エニックスのデザイナー・渋谷員子氏に振り返ってもらった». *4Gamer* **(japansk)**. Arkivert fra originalen 25. juli 2019. Besøkt 28. august 2019.
2. ↑  Fujii, Daiji (2006). «Entrepreneurial Choices of Strategic Options in Japan's RPG Development» (PDF). *Okayama University*. Arkivert fra originalen (PDF) 30. desember 2008. Besøkt 28. august 2019.
3. ↑  Agossah, Iyane (5. juli 2019). «Final Fantasy Pixel Artist Kazuko Shibuya Comments on Her Career and the JRPG Series' Early Days». *DualShockers*. Arkivert fra originalen 28. august 2019. Besøkt 28. august 2019.
4. ↑  Audureau, William (9. juli 2019). «Kazuko Shibuya, la reine des pixels des premiers "Final Fantasy "». *Le Monde* **(fransk)**.
Bodiam slott i East Sussex, England
Tørrlagt vollgrav
**Vollgrav** er en bred, ofte vannfylt, jordfordypning, som omgir murene til en festning eller en borg. En slik vollgrav fungerte som en permanent beskyttelse mot angrep utenifra.

Vannfylte vollgraver gjorde det blant annet vanskelig for fienden å grave seg tunneler under vollgraven. Ofte gikk adkomsten til borgen eller festningen via en vindebro over vollgraven.

Vollgraver var mest benyttet i middelalderen og renessansen. 

Fra 1800-tallet medførte ny forsvarsstrategi at vollgraver ble umoderne, og gamle vollgraver ble mange steder fylt igjen eller omgjort som en del av et parkområde. I Tivoli (København) er en del tivoliet opprinnelig en vollgrav.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Moat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Sogndalsfjøra sett tvers over Sogndalsfjorden fra Kjørnes.
Loftesnesbrua på terskelen mellom Barsnesfjorden (bak) og Sogndalsfjorden (foran). Sogndal sentrum til venstre.
**Sogndalssfjorden** (21 kilometer) er en fjordarm på nordsiden av Sognefjorden. Den ligger i Sogndal kommune i Vestland fylke. Innerst deles Sogndalsfjorden opp i de mindre fjordarmene Eidsfjorden og Barsnesfjorden. Sogndalselvi munner ut i fjorden. Årøyelva tilfører mye ferskvann til fjorden.

Slindebirken av Thomas Fearnley, motivet er Sogndalsfjordens/Norafjordens munning mot Sognefjorden.
Fjorden er opp til 200 meter dyp og Sogndalsdalen danner en hengende dal der den munner ut i fjorden ved Sogndalsfjøra/Stedje. Fjorden har et langstrakt dyp på 100-200 meter til terskelen ved Nornes-Fimreite. Terskelen når nesten opp til overflaten og fjorden er under 1 km bred ved terskelen. Utenfor Fimreite-Slinde går det bratt ned til omkring 1000 meters dyp i hovedfjorden og Sogndalsfjorden danner en hengende dal i forhold til Sognefjorden. Utenfor Nornes kalles den også Norafjorden. Mellom Barsnesfjorden og Sogndalsfjorden er det terskel som til dels er over vannflaten i form av et nest på hver side.

Sogndalsfjorden-Barsnesfjorden danner sammen med Lustrafjorden en halvøy med fjelltopper over 1000 meter og store skogkledde lier. Kaupanger ligger på denne halvøya.

Slaget ved Fimreite sto ytterst i fjorden i 1184.

Både Sogndalselva og Årøyelva er lakseførende og laksen som vandret inn fjorden for å gå opp Årøyelva ble regnet som særlig stor. I Sogndalsfjorden har det vært fisket laks med kilenot og krokgarn. Det har også vært godt brislingfiske trolig på grunn av den store tilførselen av ferskvann fra de elvene innerst i fjorden. På 1800-tallet ble det drevet en del torskefiske med garn og det ble tatt en god del liten sild.

Det smale punktet ved Nornes er vanskelig å passere med båt i mørket og Fylkesbaatane satte opp en fyrlykt. Sognefjorden trafikkeres blant annet av hurtigbåt til Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Sogndalsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. 1 2 3  Eggum, Terje (1997). *Laks i sikte: om laksen i Sognefjorden og tilliggande elvar og om Sogn laksestyre gjennom 100 år*. Leikanger: Skald. ISBN 8299291550.
3. ↑  Farestveit, Jon (1987). *Sogndal: natur og landformer*. [Sogndal].
4. ↑  Farestveit, Jon (1998). *På tur i Indre Sogn: omtale av turruter i Sogndal, Luster, Fjærland og Årdal = Walking and hiking in the Inner Sogn area : description of walking and hiking routes in the villages of Sogndal, Luster, Fjærland and Årdal*. Leikanger: Skald. ISBN 8299291577.
5. ↑  Hoprekstad, Olav (1938). *Sogn: landet og folket*. Bergen: Lunde.
6. ↑
7. ↑  *Fiskarsoga for Sogn og Fjordane*. Bergen: Lunde. 1939.
8. ↑  Engesæter, Aage (1976). *Sogndalsfjøra 1801–1875: trekk av den sosiale og økonomiske historia i ein strandstad*. Bergen: [Forfattaren].
9. ↑  Bendiksen, M (1962). *Minner fra sjømannslivet*. [Hermansverk]: Sogn og Fjordane.
10. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. august 2018. Besøkt 24. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Robert Maurice Sapolsky** (født i 1957) er en amerikansk nevroendokrinolog, primatolog, vitenskapsmann og forfatter.

Han er professor i biologi, nevrologi og nevrologiske fag ved Stanford University. I tillegg er han førsteamanuensis ved National Museums of Kenya. Robert Sapolsky fikk sin bachelorgrad i biologisk antropologi summa cum laude fra Harvard University i USA. Senere studerte han ved Rockefeller University, hvor han mottok sin Ph.D. i nevrokirurgiske arbeider i laboratoriet til den verdenskjente endokrinologen Bruce McEwen.

Han fokusert det meste av sin forskning på spørsmål angående stress og nevrale degenerasjon, samt på mulighetene for gen-terapi for å beskytte utsatte nevroner fra sykdom. Sapolsky tilbringer også en periode hvert år i Kenya, der han studerer en populasjon av ville bavianer for å identifisere kildene til stress i deres miljø, og forholdet mellom personlighet og mønstre av stress-relaterte sykdommer blant disse dyrene.

Selv om han ble født inn i en hengiven ortodoks jødisk familie, er Sapolsky personlig ateist. Sapolsky har mottatt en rekke æresbevisninger og priser for sitt arbeid, inkludert den prestisjetunge MacArthur Fellowship i 1987, en Alfred P. Sloan Fellowship og Klingenstein Fellowship innenfor nevrovitenskap. Han ble også tildelt prisene National Science Foundation Presidential Young Investigator Award og Young Investigator of the Year Awards fra Society for Neuroscience.

I 2007 mottok han en John P. McGovern Award for Behavioral Science, som hvert år deles ut av American Association for fremming av forskning og vitenskap. I 2008 mottok han en Carl Sagan Prize.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 120238500, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   John D. and Catherine T. MacArthur Foundation, utgave, «The MacArthur Fellows Program: the first fifteen years, 1981-1996», side(r) 181, utgitt 1997[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Robert Sapolsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert Morris Sapolsky på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Robert Morris Sapolsky hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Solør tingrett** var en tingrett i Hedmark fylke fra 1847 til 2006.

Historie
--------

Solør sorenskriverembete ble opprettet ved kongelig resolusjon i 1847, idet Solør og Odalen sorenskriveri ble delt i to embeter, Solør sorenskriveri og Vinger og Odal sorenskriveri. Solør sorenskriveri omfattet kommunene Hof (senere delt i Hof, Våler og Åsnes kommuner) og Grue kommune (senere delt i Grue og Brandval kommuner). Vinger og Odal sorenskriveri omfattet Vinger kommune (senere delt i Vinger og Eidskog kommuner) og kommunene Sør-Odal og Nord-Odal. Kommunene Åsnes og Hof ble slått sammen til Åsnes kommune fra 01.01.1964. Samtidig ble Brandval kommune lagt til Kongsvinger kommune. Brandval ble dermed lagt inn under Vinger og Odal tingrett. Ved kongelig resolusjon 31.08.1973 ble det bestemt at gnr. 45 bnr. 3 og gnr. 52 bnr. 32 i Grue kommune med virkning fra 01.01.1974 skulle overføres til Kongsvinger kommune. Solør tingrett ble nedlagt i 2006. Grue kommune ble lagt til Glåmdal tingrett (tidligere Vinger og Odal tingrett) og Våler og Åsnes kommuner ble lagt til Sør-Østerdal tingrett.

Sorenskrivere
-------------

* 1847-1869 Wilhelm Josias Bech Fietzenz
* 1869-1878 Philip Henrik Hansteen
* 1879-1899 Fredrik Vilhelm Weidemann Norgrenn
* 1899-1917 Johan Bernt Krohg
* 1917-1922 Johan Georg Gulbrandson
* 1922-1928 Johannes Nielsen Omsted
* 1928-1932 Søren Kristian Sætre
* 1932-1952 Jens Roll-Hansen
* 1952-1973 Finn Palmström
* 1973-1980 Johannes Risting
* 1980-1993 Otto Weng
* 1993-2006 Einar Thomesen

Arkiv
-----

Arkivet etter Solør tingrett Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. til og med 1999 oppbevares i Statsarkivet i Hamar. Arkivet fra perioden 2000-2006 er overført Glåmdal tingrett og Sør-Østerdal tingrett.

Referanser
----------

1. ↑  Martinsen, Inger-Karin. *Arkivkatalog for Solør sorenskriveri*. Statsarkivet i Hamar. Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 29. oktober 2014.

Litteratur
----------

* Arkivkatalogen for Solør sorenskriveri. Statsarkivet i Hamar.
**Bognøy** (også kalt **Bognø** eller **Bongno**) er ei øy i Alver kommune i Nordhordland. Bognøy var i perioden 1871 til 1964 en del av tidligere Herdla kommune.

Bognøy ligger i inngangen til Radøyfjorden mellom Holsnøy og Radøy, og det er trang passasje i Bognøystrømmen på nordøstsiden, og gjennom Landsvikosen i sørvest. I utstrekning er ca. 1,5 km lang og 0,8 km bred med høyeste punkt 56 moh, og er omkring 750 dekar stor.

Øya var ubebodd fram til rundt 1876 da granskogen som på den tid dekket hele øya ble brent ned, for at øya skulle kunne videre bli ryddet og opparbeidet til gårdsdrift. På denne tid ble Bognøy delt opp i 7 eiendommer, hvorav det ble anlagt gårdsbruk på 6 av eiendommene. Senere kom det et ekstra gårdsbruk til, etter at den ene gården ble delt opp. Gårdsbrukene på Bognøy er forholdsvis små, hvor fiske utgjorde deler av inntekten. På det meste levde det folk i 10 husstander på Bognøy, men idag er det ikke fastboende igjen, etter at den siste fastboende flyttet i 2007 grunnet høy alder. På sommerstid kan Bognøy fremstå som en idyllisk ferieperle, men arealene som tidligere var opparbeidet for gårdsdrift er nå i stor grad gjengrodd av vegetasjon.

I september 2011 startet Olav Andre Soltveit, sønn til eier av bruksnummer 2 -Bakken- opp igjen med gårdsdrift. Han har hatt nærmere 100 villsauer gående på store deler av Bognøy. På Bakken er det ryddet masse skog og kratt for å få frem igjen det gamle kulturlandskapet.

Det er ikke veiforbindelse til øya, men i tidligere år gikk dampbåten fra Bergen innom Bognøy kai.

Siden begynnelsen av 1970-tallet har det vært drevet fiskeoppdrett ved Bognøy.

Referanser
----------

1. ↑  Slutt på striden om Bognøy Bergens Tidende
2. ↑  Johannessen, Nils-Emil: *Bognøy fiskeoppdrett gjennom 25 år : 1973-1998*, Bognøy fiskeoppdrett, 1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Yttersø** er en eldre trebygning i Larvik kommune. Adressen er Elveveien 46.

Historie
--------

Den ble oppført cirka 1820 som lystgård av prost og skipsreder Johan Fredrik Sartz (1763-1839), som bodde i det nåværende Kirkestredet 5 (Larvik Sjøfartsmuseum). Han ble innvalgt til det første overordentlige Storting i 1814 og var én av grevskapseierne 1817-1835. Han og hans hustru Else, født Bugge, var besteforeldre til språkforskeren og folkloristen Sophus Bugge. Ved ektemannens død i 1839 overtok enken eiendommen. I 1847 ble den ervervet av brukseier Treschow, som innledet stordrift der. Fra 1852 tjente den som bolig for landbruksdriftens bestyrere. I 1923 ble Yttersø gård fredet - som den andre her i landet.

Rolv Magnus og Anlaug Toften drev yttersøgård og bodde der frem til de ble pensjonister. Rolv Magnus Toften jobbet hos Treschow Fritzøe. De flyttet en gang på 1980 tallet.

I 1993 kjøpte Ragnar Kristensen og hans hustru Bente Bjerknes eiendommen. De har gjennomført et omfattende restaureringsarbeid og mottok Larvik kommunes bevaringspris for 1998.

Galleri
-------

* Foto: Anders Bugge (1921) Foto: Anders Bugge (1921)
* Foto: Anders Bugge (1921) Foto: Anders Bugge (1921)
* Foto: Anders Bugge (1921) Foto: Anders Bugge (1921)
* Foto: Anders Bugge (1921) Foto: Anders Bugge (1921)

Kilder
------

* Yttersøs historie på restaurering.net[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Bente Bjerknes' og Ragnar Kristensens hjemmeside
* (no) «Yttersø». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Swahilis monumentale grav, Tongoni-ruinene, regionen Tanga i Tanzania
**Swahili** (swahili: *WaSwahili*, وَسوَحِيلِ) er et folk og en kultur på kysten av Øst-Afrika, hovedsakelig i kystregionene og øyene til Kenya og Tanzania og nord i Mosambik. Swahili-folket omfatter hovedsakelig bantu-, afro-arabiske og komoriske etniske grupper som bor langs Swahili-kysten øst i Afrika, et område som omfatter øygruppen Zanzibar og Tanzanias kyst, øygruppen Komorene, nordlige kystdelene av Kenya, nordlige Mosambik og nordvestlige Madagaskar.

De opprinnelige swahili skilte seg fra andre bantu-folk ved å identifisere seg som Waungwana («de siviliserte»). I visse regioner (som Lamuøya utenfor Kenya) er denne differensieringen enda mer stratifisert når det gjelder samfunnsgruppering og dialekt, noe som antyder de historiske prosessene som swahili har smeltet sammen over tid. Nylig strekker imidlertid swahili-identiteten seg til enhver person av afrikansk avstamning som snakker swahili som sitt første språk, er muslim og bor i en by i de viktigste urbane sentrene i det meste av dagens Tanzania og kyst-Kenya, nordlige Mosambik og Komorene, gjennom en prosess med swahilisering.

Navnet swahili oppsto som et eksonym for språket avledet fra arabisk: سواحل, romanisert: *Sawāhil*, bokstavelig betydning «kyster». Swahili-folk snakker swahili. Swahili-folkets endonym for seg selv er Waungwana, som betyr «de siviliserte». Moderne standardisert swahilispråk er avledet fra kiunguja-dialekten på Zanzibar. Som mange andre verdensspråk har swahili lånt et stort antall ord fra fremmedspråk, spesielt administrative termer fra arabisk, men også ord fra portugisisk, hindi og tysk. Andre, eldre dialekter som kimrima og kitumbatu har langt færre arabiske lånord, noe som indikerer språkets grunnleggende vesen er bantu. Kiswahili fungerte som Øst-Afrikakystens *lingua franca* (fellesspråk) og handelsspråk fra 800-tallet og framover. Zanzibariske handelsfolks intensive press inn i det afrikanske indre fra slutten av 1700-tallet førte til at swahili ble tatt i bruk som et felles språk i store deler av Øst-Afrika. Derfor er kiswahili det mest talte afrikanske språket, brukt av langt flere enn bare waswahiliene selv.

Referanser
----------

1. ↑  Middleton, John: «Who Are the Swahili People?», *The Swahili Coast*
2. 1 2  «The People of the Swahili Coast», *National Geographic*
3. ↑  King'ei, Kitula (2002): «The Swahilization Of Kenya's Socio-Political Culture», *Qucosa.de*
4. 1 2  Spear, Thomas (2000): «Early Swahili History Reconsidered», *The International Journal of African Historical Studies*. **33** (2): 257–290. doi:10.2307/220649. ISSN 0361-7882.
5. 1 2  «Swahili Language», Center for International Studies, *Ohio University*
6. ↑  Horton, Mark; Middleton, Tom (2010): *The Swahili: The Social Landscape of a Mercantile Community*, Oxford: Blackwell.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Swahili people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
*Må ikke forveksles med SMS «Graf Spee»*

**«Admiral Graf Spee»** var et tysk panserskip (også omtalt som lommeslagskip) fra perioden før og under andre verdenskrig. Skipet var oppkalt etter grev Maximilian von Spee, en admiral fra første verdenskrig.

Versaillestraktaten, fredstraktaten etter første verdenskrig, la begrensinger på Tysklands marine. Admiral Graf Spee ble bygget med tanke på å utnytte reglene for størrelsen på skip maksimalt med tanke på vekt og bevæpning.

Ved utbruddet av andre verdenskrig seilte «Admiral Graf Spee» til Sør-Atlanteren for å fungere som konvoiraider mot alliert skipsfart. Med seg hadde det forsyningsskipet «Altmark», som skulle bringe fanger fra senkede skip tilbake til Tyskland. Altmark ble senere bordet av de allierte i norsk farvann, i den såkalte Altmark-saken.

Under ledelse av Kapitän zur See Hans Langsdorff senket «Admiral Graf Spee» ni allierte handelsskip fra september til desember 1939.

Tapene av allierte skip gjorde at britene satte opp sju jaktgrupper, der fire hangarskip, seksten kryssere, to slagkryssere og tre slagskip deltok.

Den 13. desember 1939 ble «Admiral Graf Spee» funnet av Styrke G utenfor munningen av Río de la Plata, utenfor kysten av Argentina og Uruguay. I en artilleriduell ble den tunge krysseren «Exeter» satt ute av spill og nesten synkeferdig gjorde den kun 5 knop. De allierte lette krysserne «HMS Ajax» og «HMNZS Achilles» ble henholdsvis betydelig og moderat skadet. «Admiral Graf Spee» fikk moderate skader, men «heateren» for drivstoffet til maskinene var ødelagt og de hadde da kun 16 timers drivstoff tilgjengelig på dagtankene. Derfor gikk de mot land i håp om å få reparert skadene. «Ajax» og «Achilles» skygget «Graf Spee» på trygg avstand. Den tunge krysseren «Cumberland» hørte til denne kryssergruppen, men lå på Falklandsøyene og hadde kjelesjau og var ikke med i kampen mot «Graf Spee». Den byttet plass med «Exeter» mens «Graf Spee» lå i Montevideo.

Etter å ha måttet forlate havnen den 17. desember valgte kaptein Langsdorff å senke skipet selv, da han antok at det kommende slaget mot britene ikke kunne vinnes. Britene hadde sørget for desinformerende rykter om at britiske slagskip var ankommet og ventet ham. Tre dager senere begikk Langsdorff selvmord.

Reiseruten til «Admiral Graf Spee», med senkede skip inntegnet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Admiral Graf Spee (ship, 1934) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Admiral Graf Spee – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig