recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fredrik Theokar Salicath** (født 1847, død 22. oktober 1911) var en norsk politimester og redaktør. Han ble cand. jur. i 1870 og arbeidet som kopist i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 1877. Han ble politifullmektig i 1883. Han ble senere konstabelinspektør i Bergen. I Bergen forbød han buekorpsene, sannsynligvis den største forbrytelse en innflytter kunne gjøre. Han ble så upopulær i Bergen at han flyttet til Stavanger, og ble politimester der i 1892.

Da han hadde slått rot i Stavanger var han med og stiftet St. Johanneslogen St. Svithun og han var den første Ordførende Mester. I Stavanger la han seg også ut med befolkningen og Lars Oftedal spesielt. Det toppet seg da Salicath beordret en redaktør og en oberstløytnant arrestert fordi de hadde sunget *Mellom bakkar og berg* i gaten i Stavanger. Oftedal forlangte at politimesteren ble fjernet og la til at han gjerne kunne bli lensmannsdreng i Kautokeino. Han måtte forlate Stavanger i 1897 og ble deretter politimester i Larvik samme år. 

I Larvik la han seg også ut med befolkningen. Han oppførte seg så bøllete mot ofrene etter en brann at det førte til opptøyer utfor hans bolig og politistasjonen ble bombardert med stein. Politimester Salicath valgte da å innkalle hæren for å slå ned opprøret. Etter denne episoden trakk Salicath seg tilbake som politimester og ble redaktør av *Norsk Lovtidende* i 1904. 

I Stavanger brukes fortsatt uttrykket *Å Salicath* som et finere banneord.

Publikasjoner
-------------

* *Familien von Schlanbusch med indgiftede familier : 1665-1890*, Bergen 1892
* *Frimurernes sangforening : meddelelser*, Christiania 1907

Referanser
----------

1. ↑  JM: Å Salicath, Stavanger Aftenblad, 5. oktober 1974.

Kilder
------

* Om brannen og opprøret i Larvik i 1903
* www.aftenbladet: Å Salicath, for en bølle du var Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Åte** (av norr. *áta*, *ete/spise*) eller **lokkemat** er mat eller duft som tiltrekker seg (lokker/narrer til seg) oppmerksomheten fra dyr som eter åtsler, som regel i den hensikt å fange eller drepe dyret for matauk eller utryddelse. Jaktformen kalles åtejakt og er mest benyttet til å jakte rødrev (*Vulpes vulpes*) og gaupe (*Lynx lynx*) i Norge.

Et forgiftet åte kalles gjerne et **giftåte** og brukes som regel i den hensikt å bekjempe skadedyr, men metoden skader og dreper også mange andre dyr, og spesielt åtseletende fugler er utsatt. Giftåte er dessuten mye brukt til å bekjempe ulv ((*Canis lupus*), prærieulv (*Canis latrans*), sjakaler (*Lupulella*) og andre rovpattedyr og rovfugler noen steder, som i Russland og USA.

Ulovlig bruk av giftåte
-----------------------

I mange land er bruk av giftåte enten forbudt eller begrenset. I Norge er det ifølge viltloven (§ 25. (bruk av gift)) bare tillatt å bruke kjemikalier eller gift til å bekjempe smågnagere og krypdyr, men det er allikevel avdekket flere tilfeller her der giftåte er ulovlig brukt til jakt på andre arter, som kongeørn (*Aquila chrysaetos*) og ulv, og noen har også blitt dømt for det. I 2002 kunne for eksempel Aftenposten melde, at det *I løpet av det siste halvannet året er sannsynligvis fem kongeørn døde etter å ha fått i seg giftåte*. I 2002 ble også to menn fra Sør-Odal dømt til henholdsvis 120 og 21 dager fengsel for å ha lagt ut forgiftet åte i et ulveområde i Sør-Odal.

Bruk av åte i Norge
-------------------

I Norge har ikke alle former for åte vært tillatt brukt. Fallvilt kan brukes, men i en periode var det totalforbud mot bruk av husdyr eller deler av husdyr som åte. Dette ble det gjort en mindre endring på fra 2007, da det igjen ble lovlig å benytte gris eller grisevom som åte, i henhold til § 5 i tidligere Forskrift om animalske biprodukter i landbruket som ikke er beregnet på konsum og på følgende vilkår: 

> *Mindre deler av selvdøde eller avlivede dyr som ikke er eller mistenkes for å være infisert med smittsom sykdom kan etter melding til Mattilsynet brukes som åte på driftsenheten i forbindelse med åtejakt på ville dyr, der kjøttet ikke er beregnet på konsum*.
> 
> 
> 

Fra 14. september 2016 ble *forskrift om animalske biprodukter i landbruket som ikke er beregnet på konsum* erstattet av forskrift om animalske biprodukter som ikke er beregnet på konsum (animaliebiproduktforskriften), der nye regler er gjort gjeldende.

Se også
-------

* Åtejakt
* Jakt
* Fangst

Referanser
----------

1. ↑  Lars Kluge (2002) Kongeørn drept av giftåte. *Aftenposten*, 21. juli 2002. Besøkt 2018-06-27
2. ↑  Dømt for å lagt ut giftåte. *NRK*, 20. juni 2002. Besøkt 2018-06-27

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
***Taus himmel*** (japansk: 沈黙, ***Chinmoku***, betyr ordrett «Stillhet») er en roman fra 1966 av den japanske forfatteren Shusaku Endo. Den utspiller seg på 1600-tallet og handler om en portugisisk jesuitt som kommer til Japan, der de kristne er gått i skjul eller holder sin tro skjult, *kakure kirishitan* «skjulte kristne». Hovedpersonen bygger løst på den virkelige misjonæren Giuseppe Chiara (1602–1685). Boken ble tildelt Tanizakiprisen.

Den utkom ut på norsk i 1971 under navnet ***Taus Himmel*** i en oversettelse av Erik Gunnes fra engelsk.

En ny norsk utgave utkom i 2019 under navnet ***Taushet***, oversatt fra japansk av Magne Tørring.

Handling
--------

En ung portugisisk jesuitt-prest Sebastião Rodrigues (basert på den historiske italienske figuren Giuseppe Chiara) reiser til Japan for å hjelpe en lokal kirke og undersøke rapporter om hans mentor, en jesuitt-prest i Japan ved navn Ferreira, basert på Cristóvão Ferreira, har begått Apostasi. Rodrigues og hans følgesvenn Francisco Garrpe (en annen jesuitt-prest) ankommer Japan i 1639. 

I Japan oppdager de snart at den lokale kristne befolkningen har blitt drevet under jorden. Mennesker som blir anklaget for å være kristne, blir fengslet og drept. Før Rodrigues ankom hadde myndighetene i Japan forsøkt å tvinge prester til å gi avkall på deres religion ved å torturere dem. Andre kristne blir også utsatt for tortur samtidig som prestene må se på, og prestene får vite at alt de er nødt til å gjøre er å gi avkall på deres tro for å få slutt på lidelsen til de religiøse følgerne deres.

Adaptasjoner
------------

Romanen blitt filmatisert tre ganger: den japanske *Chinmoku* fra 1971 i regi av Masahiro Shinoda, den portugisiske *Os Olhos da Ásia* fra 1996 av João Mário Grilo, samt Scorseses amerikanske *Silence* fra 2016.

Komponisten og dikteren Teizo Matsumura skrev libretto og musikk til en opera av samme navn, uroppført i Tokyo i 2000.

Romanen inspirerte Symphony no. 3, «Silence», komponert i 2002 av den skotske komponist James MacMillan.

Referanser
----------

1. ↑  «谷崎潤一郎賞受賞作品一覧». *chuko.co.jp* **(japanska)**. Besøkt 14. februar 2017.
2. ↑  Barros, Eurico de (17. januar 2017). «*Silêncio*: fé, desesperança e crueldade segundo Martin Scorsese». *Observador* **(portugisiska)**. Besøkt 14. februar 2017.
3. ↑  "Tokyo NNT website" (accessed 15 February 2011)
4. ↑  "BBCSSO/Runnicles" by Rowena Smith, *The Guardian, 28 April 2008*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NDL
 |
**JM AB** er en av Nordens ledende prosjektutviklere av boliger og boligområder. Virksomheten er fokusert på nyproduksjon av boliger med attraktiv beliggenhet med tyngdepunkt i ekspansive storbyområder og universitetsbyer i Sverige, Norge og Finland. De arbeider også med prosjektutvikling av næringslokaler og entreprenørvirksomhet, hovedsakelig i Stor-Stockholm-området. JM skal i all virksomhet arbeide for langsiktig bærekraft. De omsetter for cirka 16 milliarder svenske kroner og har cirka 2 600 medarbeidere. JM AB er et allmennselskap notert på NASDAQ Stockholm i segmentet Large Cap. 

JM ble etablert i 1945 i Sverige og kom til Norge i 1998. I 1986 bygde de sitt første lavenergihus i Sverige, som en av de første. Siden 2012 har JM i Norge og Sverige, bygget boliger som er 25 % mer energieffektive enn myndighetskravene i sine respektive land.[] I Norge regnes dette ut ifra TEK17 krav. I 2018 startet de med svanemerking av alle nye boliger.

JM Norge
--------

JM Norge AS (tidligere kjent som JM Byggholt AS, etablert i 1964) er et norsk selskap som driver boligutvikling flere steder i Norge. De har hovedkontor på Lilleaker i Oslo, der de også har salgskontor for østlandsfylkene Oslo, Akershus og Buskerud. Firmaet er representert med lokale kontorer i Vestfold, Telemark, Bergen, Stavanger og Trondheim. JM Norge AS, er et heleid selskap under JM AB. 

Virksomheten i Norge ble opprinnelig etablert i 1964 under navnet Brekke og Holt ⅍, da med tilholdssted i Oslo. I 1980 endret de navn til Byggholt AS. I 1998 ble de kjøpt opp av JM AB, og i 2007 endret de navn til JM Byggholt AS. Den 9. mars 2011 endret selskapet navn til JM Norge.

JMs fokus er på at nye boliger er mer miljøvennlige og energieffektive enn eldre, brukte boliger.[] Som selvstendig utbygger av nye boliger står JM bak blant annet Waldemars hage i Oslo, Bragernes Strand i Drammen og Stongafjellet på Askøy.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørheim, Knut (6. mai 2019). «Stor-entreprenør velger bort Breeam til fordel for Svanemerket». *Tu.no* **(norsk)**. Besøkt 28. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* JM Norge AS' nettsider
En åttedelsnote med halsen opp, en med halsen ned og en åttedelspause til slutt.
Fire åttedelsnoter bundet sammen ved hjelp av en notebjelke.
En **åttedelsnote** er i musikknotasjon en note som tilsvarer 1/8 (én åttedel) av verdien til en helnote. Med andre ord går det 8 åttedelsnoter på den tiden det tar å spille én helnote. En enkel åttedelsnote er avbildet med hode, hals og fem faner festet til halsen. Når åttedelsnoter opptrer sammen, gjøres sammenbindingen ved hjelp av en notebjelke.

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |
**Bjørn Pedersen** (født 24. juni 1935 i Oslo, død 28. desember 2007) var en norsk jazzmusiker (kontrabass).

Han spilte i New Orleans Hot Dogs (1949) før han med Eivind Solberg etablerte Big Chief Jazzband (1952-), først på banjo. Senere spilte han i Appaloosa Mainstream Ensemble, samt i orkestre ledet av Karl Otto Hoff og Kjell Johansen, såvel som Rowland Greenberg, Sigurd Jansen, Kjell Karlsen, Mikkel Flagstad, Per Borthen, Harald Bergersen, Simon Flem Devold, Svein Almquist og Eivin Sannes. Som husbassist på Metropol Jazz Centre spilte han med Bud Powell og Dexter Gordon, såvel som med Ben Webster (Moldejazz, 1969). Den senere tiden spilte han med Felix Peikli (2006). Pedersen og hans kone Mona Elisabeth Pedersen (født 1938) ledet programposten «All that jazz» på Oslo Jazzradio. Sammen med resten av orkesteret har Bjørn Pedersen blitt utnevnt til æresborger av New Orleans i 1967.

Referanser
----------

1. ↑  biografi fra Norsk Musikkinformasjon (5.1.06)
2. ↑  Verdens eldste jazzband av Bjørn Stendahl i Ny Tid (1.3.02)
3. ↑  
jazzradion.no Arkivert 28. april 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Pakistan Bureau of Statistics** (Urdu: ادارہ شماریات پاکستان, forkortet PBS) er et føderalt byrå under Pakistans regjering som bestilte de nasjonale statistiske tjenestene og skulle tilby solid og omfattende statistisk forskning. Resultatene samlet og produsert av Pakistan Bureau of Statistics hjelper til med å bedre forstå Pakistan, dets befolkning, ressurser, økonomi, samfunn og kultur. PBS er en tilknyttet avdeling for M / O Planning Development & Special Initiatives.

Historie
--------

I 1947 ble Central Statistical Office (CSO) opprettet av regjeringen til statsminister Liaquat Ali Khan. I 1950 ble CSO en tilknyttet avdeling for økonomiseksjonen. I 1972 oppgraderte statsminister Zulfikar Ali Bhutto, etter anbefaling fra IBRD Mission, det sentrale statistikkontoret til en fullverdig regjeringsdivisjon. I 1981 ble byrået reorganisert, og dets tekniske fløy (CSO) ble omgjort til det daværende Federal Bureau of Statistics. Tidligere finansminister Dr. Mahbub ul Haq omorganiserte byrået ytterligere.[]

Referanser
----------

1. ↑  «About Us | Pakistan Bureau of Statistics». *www.pbs.gov.pk*. Besøkt 12. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Little Norway** er en turistattraksjon og et friluftsmuseum som omfatter et norsk bondesamfunn i Blue Mounds, Wisconsin. Little Norway består av en fullt restaurert bondegård fra midten av 1800-tallet og en stavkirke. Little Norway stod oppført i det amerikanske register over historiske steder‚ National Register of Historic Places.

 Norway Building, kirke i dragestil bygget på Orkanger for Chicagos Colombian Exposition

Historie
--------

Little Norway oppstod da Osten Olson Haugen, en innvandrer fra Telemark slo seg ned på en 40 acres farm på 1850-tallet. Haugen bygget hovedhuset og flere andre bygninger fra tømmer som han hugget på farmen. Haugens familie dyrket på stedet frem til 1920.

Tidlig på 1930-tallet kom en forretningsmann fra Chicago, Isak Dahle som etter en tur til «Gamlelandet» var blitt inspirert av den gamle norske byggeskikken og sine barndomsminner fra Wisconsin. Han ble så betatt av stedet at han kjøpte farmen og gav den navnet *Little Norway*

Omviser i Little Norway. Antrekket er inspirert av folkedrakter hos tyske og sveitsiske innvandrere i området.  Foto: Arthur Rothstein 
Den mest kjente attraksjon i Little Norway var **Norway Building** som var den norske paviljongen på Chicagos 1893 World's Columbian Exposition. Bygget er en kopi av en stavkirke fra 1200-tallet, tegnet av arkitekten Waldemar Hansteen. Den ble bygget ved Strandheim Brug på Orkanger, demontert og fraktet til Chicago. Etter at utstillingen var over ble bygningen flyttet, først til Lake Geneva, Wisconsin (hvor også Osebergskipet fra utstillingen ble flyttet). Den ble kjøpt av Isak Dahle i 1935 og flyttet hit.

Tilbake til Norge
-----------------

I 2016 ble kirken kjøpt tilbake. Den ble demontert og skal gjenreises i Orkanger hvor den ble bygget.

Referanser
----------

1. ↑  *Norwegian folk art: the migration of a tradition*. Oslo: And the Norwegian Folk Museum. 1995. ISBN 0789201968.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. november 2009. Besøkt 2. desember 2010.
3. ↑  Bigler & Mudrey, s. 13

Litteratur
----------

* Bigler, Brian J og Lynn Martinson Mudrey (1992): *The Norway Building of the 1893 Chicago World's Fair : a building's journey from Norway to America : an architectural legacy*

Little Norway, 1992 Les i fulltekst på nett

Eksterne lenker
---------------

* Little Norway Museum Homepage
* Kirken kommer hjem

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Yuan Shu** (tradisjonell kinesisk: 袁術, forenklet kinesisk: 袁术, pinyin: *Yuán Shù*, født 155 i Shangshui i dagens Henan i Kina, død 199), også kalt **Gonlu** (公路) var en av de viktigste krigsherrene i senere del av det østlige Handynasti.[] Han kom til prominens etter keiserhoffets sammenbrudd i 189. Han var en yngre halvbror av Yuan Shao.

Etter He Jins død slo han ihjel evnukkene som var flyktet fra hovedstaden – han var keiserlig korpskommandant for den keiserlige tigergarde. Senere var han med i koalisjonen mot Dong Zhuo, som ble anført av Shao. Etter koalisjonens oppløsning kom det til konflikt mellom ham og Yuan Shao.[]

Yuan Shu flyktet etter gjentatte nederlag mot Cao Cao og Yuan Shao til Shouchun. Han erklærte seg i 195 til keiser av det kortlivede Cheng-dynastiet, i kraft av det keiserlige jadeseglet som han hadde mottatt fra Sun Ce. Denne erklæringen gjorde ham forhatt blant de øvrige krigsherrene.[] Hans ekstravagante levemåte og hyans hovmod førte til at mange av hans offiserer deserterte, også Sun Ce.[] Etter et knusende nederlag mot Cao Caos, Liu Beis og Lu Bus armeer forsøkte Yuan Shu å flykte nordover til Yuan Shao, men han ble syk og søde før han kunne nå frem til halvbroren.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Little Minnesota** er en tilløpselv til elven Minnesota i det nordøstlige Sør-Dakota og vestlige Minnesota i USA. Via elven Minnesota er Little Minnesota en del av Mississippi-vassdraget.

Elvens løp
----------

Little Minnesota springer ut fra Coteau des Prairies i Marshall County (Sør-Dakota), Sør-Dakota i nærheten av byen Veblen, og renner hovedsakelig i sørøstlig retning gjennom Roberts County, hvor den tar med seg to sideelver, *Standfast Creek* og Jorgenson River. I nærheten av delstatsgrensen mot Minnesota passerer elven med en avstand på ca en km Lake Traverse, som er en del av vassdraget tilknyttet Hudsonbukta. Elven går inn i Minnesota gjennom byen Browns Valley, og munner ut i Big Stone Lake, som dreneres av elven Minnesota. Området mellom Lake Traverse og Big Stone Lake er kjent som Traverse Gap (*Traverse-kløften*), og ble dannet av Glacial River Warren, som drenerte Lake Agassiz (den tidligere sjøbunnen er nå kjent som Red River Valley) mot slutten av siste istid.

Kilder
------

* Waters, Thomas F. (1977). *The Streams and Rivers of Minnesota*. Minneapolis: University of Minnesota Press. ISBN 0-8166-0960-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
**Qi** (kinesisk: 启, pinyin: *Qǐ* ) er en myteomspunnet konge i kinesisk mytologi, sønn av kong Yu den store og den andre herskeren av Xiadynastiet. Qi ska ha levd om lag 2000 år f.Kr. og sittet på tronen i 29 år – noen kilder sier ti år.

Arvemonarkiet anses å ha blitt innført i Kina ved det at Qi av folket ble valgt til å etterfølge sin far mot dennes uttrykkelige vilje. Han flyttet Xia-rikets hovedstad fra Ji (冀) til Xiayi (夏邑). Han ble etterfulgt på tronen av sin sønn Tai Kang.

Qi sies også i blant å ha vært den som oppdaget musikken etter å ha gjestet himmelen ridende på en drage.

Litteratur
----------

* Bai Shouyi ou.a.: *Chinas Geschichte im Überblick*, Verlag für fremdsprachige Literatur, Beijing 1989, S. 57–59, ISBN 7119005278
* Otto Franke: *Geschichte des chinesischen Reiches. Eine Darstellung seiner Entstehung, seines Werdens und seiner Entwicklung bis zur neuesten Zeit*, Bd. 1: Das Altertum und das Werden des konfuzianischen Staates, 2. Auflage, Walter de Gruyter, Berlin–New York 1962, S, 87f. ISBN 3-11-017034-5
**Oddvar Nygaard** (født 23. juli 1919 på Hundorp i Sør-Fron, død 21. april 1985) var en norsk folkemusiker (trekkspill) og komponist. 

Hans første plateinnspilling ble gjort allerede i 1942 og blant hans læremestre var trekkspilleren Ottar E. Akre. Sammen med felespilleren Ola Opheim var han en de viktigste norske folkemusikerne i tiårene etter krigen. Med sitt orkester, Oddvar Nygaards kvartett, spilte han inn 24 album i perioden 1964 til 1985. Foruten Nygaard selv på trekkspill, bestod kvartetten av Ola Opheim på fele, Finn Westbye på gitar og Håkon Nilsen på bass. Kvartetten vant Spellemannprisen 1973 i klassen folkemusikk/gammaldans som ble delt ut for første gang det året. Oddvar Nygaard var frimurer.

Nygaard deltok på flere hundre plateinnspillinger og hadde flere opptredener på både radio og TV. Han samarbeidet med musikere som Oscar Skau, Sven Nyhus, Rolf Syversen, Børt Erik Thoresen og skiløperen Ole Ellefsæter. Han laget rundt 170 egne komposisjoner. I 1995 ga plateselskapet EMI ut samlealbumet *Spelemannsliv* med utdrag fra Nygaards karriere.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav **·** Discogs
 |
**Oddvar Nilsen** (født 16. november 1931 i Halden, død 1. september 2007) var en kristen predikant, forfatter og redaktør, tilknyttet den norske pinsebevegelsen. Han regnes som en av bevegelsens mest kjente og avholdte hedersmann og leder. Oddvar Nilsen døde 75 år gammel og var svært produktiv helt til det siste. Han har etterlatt seg en mengde artikler foruten de om lag 500 bøkene han har forfattet eller oversatt til norsk. Han ble også mye brukt som tolk.

Oddvar Nilsen ble omvendt og døpt i 1944, noen år senere, i 1951 ble han utsendt som evangelist fra Salen Halden. Han var hjelpeforstander i Pinsekirken Tabernaklet Bergen og forstander i Zion Stavanger i tidsrommet fra 1954 til 1962. Oddvar Nilsen var selvlært som teolog og preget av en helt uvanlig bibelinnsikt. 

Det er sagt om Oddvar Nilsen at «*…han hadde en god fortellerevne, stor bibelkunnskap og en smittende forkynnerglede. Han var så velsignet enkel, liketil, hyggelig og omgjengelig. Han hadde en enestående detaljkunnskap som pinsehistoriker og et ry som kjenner av internasjonal pinsekristendom. Han var nøyaktig og ytterst systematisk i alt han foretok seg.*»

Filadelfiaforlaget
------------------

Oddvar Nilsen arbeidet det meste av sitt liv i Filadelfiaforlaget. Fra 1962 som redaktør av Barnas Beste et tidsskrift for barn. Senere i 1966 som redaktør av Korsets Seier en ansvar han hadde i nærmere 30 år senere til han gikk av med pensjonen. Han har også hatt redaktøransvaret for Bibelsk Tidsskrift og Livets Gang, og hatt engasjement i ulike sammenhenger som en av den norske pinsebevegelsens fremste ledere.

Oddvar Nilsen skrev ukentlig små bibelspalter under overskriften *Dråper fra kilden* til Korsets Seier, dette fortsatte han med i flere år etter at han gikk av som redaktør.

Forfatter
---------

Oddvar Nilsen har skrevet omtrent 30 bøker. Hans forfatterskap består av kristne oppbyggelsesbøker, andaktsbøker, bibelkommentarer og historiske oppslagsverk relatert til bibelhistorien og Israel. Blant de viktigere bøkene er *Daglig bibelkommentar*, *… og Herren virket med*, *Lys på stien* og *Ut i all verden*. 

Oddvar Nilsen har også bidratt vesentlig til *Studiebibelen*. *Pinsens århundre* er blant de siste bøkene han arbeidet med. Nilsen var aktiv til det siste. Han leverte et betydelig bidrag til et ettbinds oppslagsverk om norsk pinsekristendom og karismatisk fornyelse. 
Oddvar Nilsen oversatte nærmere 450 bøker til norsk, de fleste er utgitt på Filadelfiaforlaget.

Kilder
------

* Hegertun, Terje. 2007. *Oddvar Nilsen har gått hjem til Jesus.* Korsets Seier september 2007

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Oddvar Hellerud** (født 30. september 1917, død 6. juni 1998) var en norsk journalist og pressemann, fra 1966 innenriksredaktør i Norsk Telegrambyrå.

Hellerud begynte sin journalistiske karrière i *Eidsvold Blad* i 1936. Umiddelbart etter frigjøringen i 1945 kom han så til NTB. Der ble han til han gikk av med pensjon i 1984. I NTB var han først stortingsmedarbeider, deretter redaksjonssekretær i stat- og kommuneavdelingen. 

Fra begynnelsen av 1950-årene var han ansvarlig for byråets valgtjeneste, - da datamaskinene gjorde sitt inntog. Valgresultatet ble hentet inn i samarbeid med IBM og videreformidlet til landets aviser og NRK. Helleruds sentrale posisjon i dette arbeidet gjorde at han gjerne ble omtalt som «valgnattens general».

Han hadde også en sentral posisjon i utformingen av pressestøtten i Norge. Stat og Pressekomitéen, som avga innstilling i 1967, ble ledet av Hellerud - derav navnet *Hellerud-komitéen*. Komitéens mandat var å finne svar på hvordan man kunne opprettholde en differensiert presse i Norge. Dagens statlige pressestøtte hviler på denne innstillingen.

Hellerud engasjerte seg også faglig, og han var i perioden 1952 til 1961 formann i Oslo Journalistklubb. Han var også med i Norsk Presseforbunds hovedstyre.

Bibliografi
-----------

* *Oslo journalistklubb 100 år : 1894-1994 : festskrift* (sammen med Aage Møst) Oslo journalistklubb 1994

Referanser
----------

1. ↑  Einar Olsen: *En historisk vandring gjennom 140 år i Norsk Telegrambyrå : NTB 1867 - 2007*, NTB, Oslo 2007, side 41
2. ↑  Per Egil Hegge: «Valvake og hårfine margina»r, *Dag og Tid* 18. september 2015, side 37
Qiangfolk
**Qiang** (kinesisk: 羌族; pinyin: *Qiāngzú*) er navnet på et av de 55 offisielt anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. De utgjorde ved folketellingen i 2000 rundt 306 100 mennesker. De bor først og fremst i Sichuan: Nesten 200 000 er i fylkene Mao, Wenchuan, Li, og Heishui (i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qianfolk) og fylket Beichuan (i naboprefekturet Mianyang).

Historie
--------

Folk med navnet Qiang figurerte i inskripsjoner på orakelbein allerede i Shang-dynastiets tid. De var utspredt i de vestlige områder fra Yunnan i sør til Gansu i nord. Til å begynne med må de ha vært gjetere og nomader; skrifttegnet for deres navn svarer til tegnet for sau. De holdt dessuten okser, hester, eseler og kameler. Fra senest De stridende staters tid utviklet de jordbruk og faste bosettinger.

Tradisjonelt qiang-hus
Selv om de var i kontakt med xiongnuene og tidlig allierte seg med dem mot Han-dynastiet, dannet de aldri noen større stat eller føderasjon. Tvert i mot var det mye intern splid blant dem, skal man tro kinesiske kilder. Qiangfolket fant seg etterhvert til rette innen Han-rikets grenser så tidlig som på 100-tallet f.Kr. noen ganger etter tvang fra Han-riket, andre ganger helt frivillig. Under borgerkrigen mot Wang Mang og i de første tiårene av det østlige Han flyttet mange qiang nordvestover inn i Gansu. Da Guangwu gjenerobret Gansu for Han-riket fant han store områder som var kontrollert av qiang. Han-styret forsøkte å håndtere dette problemet med tvangsflyttinger, og noen qiang havnet til og med nær den gamle hovedstaden Chang'an i 35 og 50 e.Kr. Dette gjorde bare qiangfolket enda mer rebelsk, og i en periode vurderte Han-riket å oppgi områdene rundt sin gamle hovedstad. 

Etterhvert lot Han-riket qiang-grupper opprette egne «indre» småriker innen Han-rikets grenser. Det første ble opprettet allerede 60 f.Kr.. Hundre år senere var det slike riker i Ordos, Gansu og Sichuan.

Qiangfolket spilte en viktig rolle mot slutten av Han-dynastiets tid. Qiang-opprør var med på å svekke Han-riket og slik berede grunnen for dets sammenbrudd. 

Etterkommere av det gamle tangutfolket, som dannet sitt eget keiserrike i det nordvestre Kina på 900-tallet og hersket over det i 250 år, inngikk også i qiang-folket. Men de fleste tanguter er i dag forlengst assimilert inn i den generelle kinesiske befolkning.

Eksterne lenker
---------------

* The Qiang wars Arkivert 11. januar 2022 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
En kunstig innsjø i Nederland
En **kunstig innsjø** er en innsjø som har blitt til, eller fått sin nåværende form og størrelse, ved menneskelig inngripen. En kunstig innsjø med sterkt begrenset omfang kalles gjerne et **basseng**.

Reguleringsmagasin
------------------

De største kunstige innsjøene er laget for å fungere som reguleringsmagasin for vannkraftverk. Disse er laget ved sette opp en demning i en elv eller eksisterende innsjø. Ved å kunne tære på vannet i magasinet får vannkraftverket stabil vannforsyning også i tider med lite tilsig i magasinet. Slike kunstige innsjøer har vært gjenstand for heftig debatt i Norge og andre land, blant annet på grunn av problemer for fisken, ødeleggelse av beitemark og boligområder, generelle estetiske hensyn med mere.

I tidligere tider, før elektrisk kraft ble vanlig, ble kunstige innsjøer laget for å fungere som vannmagasin for sagbruk, pumper og annet mekanisk utstyr som var drevet av vannkraft. I området rundt Kongsberg finnes rundt 70 kunstige dammer som ble laget på 1600- og 1700-tallet i forbindelse med gruvedriften i området.

Isdammer
--------

Isdammer er dammer som ble laget for å kunne skaffe is til isskap, som ble brukt før det moderne kjøleskapet kom. Når isen på isdammen frøs om vinteren, ble den skåret i store blokker med sag. Noe av isen ble distribuert rundt, mens noe ble oppbevart på lager slik en kunne få is til langt ut på sommeren. Før salg ble de store blokkene skåret i mindre blokker som passet inn i isskap. Det var ikke bare isdammer som ble brukt til å skaffe slik is – naturlige innsjøer ble òg brukt der det fantes slike. Det var ikke lenger behov for isdammene etter at det elektriske kjøleskapet kom på 1950-tallet, og mange isdammer grodde igjen. Nå for tiden forsøker man å verne isdammene samt å gjenskape noen av de gjengrodde dammene ettersom man anser disse for å ha kulturhistorisk verdi.

Den offisielle betegnelsen på denne næringen var isdrift.

Hagedammer og pryddammer
------------------------

Mindre innsjøer som *hagedammer* eller *pryddammer* er blitt laget for estetikkens skyld. Slike finnes i Norge, men det er mer vanlig lenger sør i Europa i tilknytning til herskapelig boliger.

«Naturlige» kunstige innsjøer
-----------------------------

Enkelte innsjøer og dammer er laget for å verne dyre- og plantelivet i et område. Dette gjelder spesielt i forbindelse med naturlige innsjøer som har grodd igjen eller er i ferd med å gro igjen. Når en slik innsjø er verdifull for dyre- og plantelivet har en flere steder gjenopprettet eller utvidet innsjøen for å verne om livet i tilknytning til den. I slike tilfeller forsøker en å gi innsjøen et så naturlig preg som mulig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Kunstformidling** er et ord som brukes både om det å besørge at et kunstverk kommer fra kunstneren og til publikum, uansett om det er via etermedia eller kunstfora som museer, kunsthandlere/gallerister eller tidsskrifter og bøker; eller prosessen med at kunstneren selv, alternativt en guide eller utstillingskurator, formidler en kunstopplevelse til sitt publikum.

Sett med kuratorblikk
---------------------

**Kunstformidlingens** oppgave er å være brobygger mellom kunstverket og betrakterne. Og den broen som kunstformidlingen bygger, har bare én hensikt: å få betrakteren til å møte og åpne seg for kunstverket.

Hvis kunstformidling er alt det som kan åpne et kunstverk for en betrakter og gjøre det meningsfullt, er *formidlingen* i gang i det øyeblikket de utstillingsansvarlige begynner å planlegge presentasjonen av det. For det er langt fra *likegyldig* hvordan det vises for publikum. Et godt maleri kan fortone seg både likegyldig og uinteressant fordi det er elendig montert.

Likevel er det ikke presentasjon, montering, etiketter og katalogforord man egentlig tenker på når samtalen kommer inn på kunstformidling. Det er snarere omviseren på galleriet og museet man har i tankene – den kunstfaglige skolerte kvinne eller mann som står foran et kunstverk og forklarer og forteller om det.
En **kunsthall** er en kulturinstitusjon som viser skiftende utstillinger av billedkunst.

En kunsthall har fellestrekk med et museum. Men kunsthallen skiller seg normalt fra museet ved at den ikke eier en egen samling av kunstgjenstander. Svært mange museer opererer også som kunsthaller parallelt med sin museale virksomhet, dvs. at de viser midlertidige utstillinger basert på egne og/eller innlånte gjenstander. Kunsthaller skiller seg fra kunstgallerier ved at kunstgalleriene vanligvis selger den utstilte kunsten.

Kunsthaller i Norge
-------------------

Kunsthallene i Norge har en medlems- og interesseorganisasjon, Kunsthallene i Norge.

* Bergen Kunsthall
* Bomuldsfabriken Kunsthall
* Fotogalleriet, Oslo
* Kristiansand Kunsthall
* Kunsthall 3,14, Bergen
* Kunsthall Grenland
* Kunsthall Oslo
* Kunsthall Stavanger
* Kunsthall Trondheim
* Oslo Kunstforening
* Trafo Kunsthall, Asker
* Tromsø kunstforening

Utvalg kunsthaller
------------------

* Hamburger Kunsthalle
* Kunsthallen Nikolaj i København
* Kunsthalle Kiel
* Kunsthalle Bremen

Se også
-------

* Kunstsentrene

Referanser
----------

1. ↑  «OM - Kunsthallene i Norge». *kunsthallene.no* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 5. april 2019. Besøkt 5. april 2019.

Portal: Kunst
Kunsthaus Tacheles i Oranienburger Straße
Kunsthaus Tacheles
**Kunsthaus Tacheles** var et selvdrevet kunst- og arrangementssenter, organisert som en forening, i Oranienburger Straße i det gamle jødiske kvartalet i bydelen Mitte i Berlin. Det holdt til i et tidligere forretningsbygg bygget 1907-1908, som i 1990 ble reddet fra rivning av 50 kunstnere.

Bygningskomplekset omfattet bl.a. diskoteker, serveringssteder og atelierer.

Ordet «tacheles» er et opprinnelig jiddisch ord som har etablert seg i det tyske vokabularet, som betyr omtrent «klartekst» (som i «tacheles reden», *si sannheten uten omsvøp*). Navnet på kunsthuset kan føres tilbake til ytringsfrihetens kår i det tidligere kommunistiske Øst-Berlin og DDR. Der måtte mange budskap i musikk, film og kunst skjules gjennom tvetydigheter.

I 1998 ble det inngått en leieavtale mellom foreningen Tacheles e.V. og eierne. Avtalen løp ut 2008 og foreningen betalte en symbolsk leie på 1 DM, senere 50 cent, per måned.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**David Katzenstein** (født 3. januar 1952 i Hartford i Connecticut i USA, død 25. januar 2021 i Harare i Zimbabwe) var en virolog og prominent AIDS-forsker. Han var professor for smittsomme sykdommer og global helse ved Stanford University.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans far var Henry Katzenstein var lege, og hans mor Constance, Allenberg Katzenstein, var klinisk psykolog. Selv studerte han ved University of California, San Diego der han tok en bachelor i biologi i 1973. Han var praktikant som indremedisiner ved University of New Mexico, og arbeidet med indianerstammer han kom i kontakt der. Han tok også doktorgrad ved samme universitet i 1977.

### Karriere

Etter tjeneste i San Diego begynte han å undervise ved University of California, Davis, og deretter ved University of Minnesota, til 1986.

Han utviklet en relasjon med avdelingen for medisinsk mikrobiologi ved University of Zimbabwes medisinerskole mens han var ved University of California. Etterhvert ble han en av de første amerikanske H.I.V.-forskere som arbeidet i denne delen av Afrika. Han virket ved Food and Drug Administrations *Center for Biologics Evaluation and Research* fra 1987 til 1989, under Anthony Fauci. Han ble samtidig fakultetsleder ved Stanford University som klinisk assisterende professor for smittsomme sykdommer. Han ble *associate medical director* for Stanfords enhet for AIDS-relatert klinisk testing, som foretok testing og forskning på antiretrovirale medikamenter som kunne forlenge HIV-smittedes livslengde.

Han begynte ved *Biomedical Research and Training Institute* i Harare i 2016, etter å ha pensjonert seg fra sin stilling ved Stanford, og ble instituttets direktør. Der utdannet han kliniske forskere, og bragte moderne monitorings- og diagnostiseringssystemer til lokale helsesentra. Han publiserte også forskningsartikler.

### Død

Katzenstein døde i Harare i Zimbabwe av Covid-19 i en alder av 69 år.

Referanser
----------

1. 1 2   www.iasusa.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   desmondtutuhealthfoundation.org.za[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  Roberts, Sam (13. februar 2021). «David Katzenstein, AIDS Researcher With Focus on Africa, Dies at 69». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331.
4. 1 2 3 4 5  Goldman, Bruce (4. februar 2021). «HIV/AIDS researcher David Katzenstein dies». *News Center*. Besøkt 15. februar 2021.
5. ↑  Herald, The. «JUST IN: Leading HIV researcher mourned». *The Herald* **(engelsk)**. Besøkt 15. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** NKC
 |
En **avgjørende seier** er en udiskutabel militær seier i et slag som avgjør eller i vesentlig grad påvirker det endelige resultatet av en konflikt. Begrepet brukes også i andre sammenhenger, for eksempel innen sport. I *Defining and Achieving Decisive Victory* defineres en operativ avgjørende seier som «en seier som bestemmer utfallet av en kampanje, men ikke nødvendigvis utfallet av krigen som helhet». Et **avgjørende tap** refererer til det samme, men det brukes om den beseirede parten.

Eksempler
---------

For eksempel betraktes slaget ved Midway som «avgjørende» fordi det representerte et maktskifte i stillehavskampanjen som Japan ikke var i stand til å snu, til tross for at Stillehavskrigen endte mer enn tre år senere. 

Begrepet har også blitt brukt til å beskrive seire der den fremherskende parten overveldet den tapende partens fullstendig. For eksempel blir angrepet på Pearl Harbor enkelte ganger beskrevet som en avgjørende seier for japanerne, selv om det ikke bestemte det endelige utfallet av krigen i Stillehavet.

Se også
-------

* Taktisk seier
* Strategisk seier

Litteratur
----------

* Gray, Colin (2002), *Defining and Achieving Decisive Victory*, DIANE Publishing, ISBN 9781428910928
**Averøy Billag AS** ble til etter en sammenslutning mellom Indre Averøya Billag A/L og Ytre Averøya Billag A/L fra 1. januar 1964. Selskapet hadde enerett på persontrafikken innenfor Averøy kommune, og hovedrutene gikk til ferjekaien på Bremsnes, hvor det var korrespondanse med MRFs ferjer til/fra Kristiansund. Billaget hadde langrute til Molde over Eide i samkjøring med Eide Auto Buss AS. Selskapets kjøretøyer var hvite med grønn dekor. Turkjøring var et av satsningsområdene, billaget produserte selv turer og ga ut egen turkatalog.

Historikk
---------

De to rutebilselskapene på Averøya ble stiftet i 1939, men trafikken kom først i gang i 1940. I første omgang var det kombinerte biler og transport av melk til meieriet i Kristiansund var en viktig begrunnelse bak etablering av billagene. På den måten slapp melkeprodusentene å transportere melka til nærmeste kai for båttransport. 

Utviklingen av trafikken tok fart etter krigen, og det ble egne person- og godsruter til alle deler av Averøya, også til småøyene på yttersida etter hvert som veier og bruer ble bygd ut dit.

I 1955 ble det åpnet ferjeforbindelse fra Tøvik sør på Averøya til Ørjavik i Eide. Hovedrutene gikk da Bremsnes – Tøvik via yttersida (Ytre) eller innersida (Indre) av Averøya. Da ble det også opprettet samarbeid med Eide Auto om ruter til Molde. I 1989 ble Atlanterhavsveien åpnet, og det ble gjennomgående bussruter Bremsnes – Molde over Kårvåg og Eide.

Den siste større endringen i rutenettet på Averøya skjedde da Atlanterhavstunnelen mellom Averøya og Kristiansund åpnet i desember 2009. Fra da av kjører rutene helt fram til Kristiansund, og det er gjennomgående ruter Kristiansund – Molde over Averøya.

Virksomhet
----------

I tillegg til persontrafikken som nevnt ovenfor, hadde Averøy Billag AS også godsbiler som i hovedsak betjente selskapets kjerneområde. Melketankkjøring og dyretransport var noen av selskapets spesialiteter. På 1980- og 1990-tallet hadde selskapet en del langtransportvirksomhet som også gikk utenlands.

I 1978 hadde selskapet 49 helårs ansatte, 20 personbusser, 15 lastebiler og 8 tilhengere. 

Fra høsten 2008 ble selskapet innfusjonert i Nettbuss Møre, som i 2003 hadde skaffet seg aksjemajoriteten i selskapet.

Referanser
----------

1. ↑  50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
2. ↑  «Team Møre har kjøpt Averøy Billag». Tidens Krav. 21. mai 2003. Besøkt 24. januar 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Andorras riksvåpen
**Andorras riksvåpen** ble antatt i 1969 og består av et skjold delt i fire felter.

De fire feltene representerer henholdsvis byen La Seu d’Urgell i Spania (i rødt en gull mitra med sølvkant), byen Foix i Frankrike (i gull tre røde søyler), kongeriket Aragón (i gull fire røde søyler), og den franske provinsen Béarn (i gull to gående røde okser).

Under skjoldet står Andorras nasjonaldevise: «Virtus Unita Fortior». Oversatt fra *latin*: «Forenet dyd er sterkere». 

Våpenets utforming bygger på tradisjoner tilbake til 1150.

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Calmeyergatens Misjonshus i 1957. Foto: Ørnelund, Leif / Oslo Museum 
**Calmeyergatens Misjonshus** var et forsamlingslokale for evangeliske møter i Hausmannskvartalene i Oslo (dagens adresse er Calmeyers gate 5). 

Det var Otto Treider som sørget for at misjonshuset ble oppført i 1891 i nygotisk stil etter tegninger av arkitekt Henrik Nissen. Det rommet Skandinavias største forsamlingslokale med plass til mer enn 5000 mennesker. Kristiania Indremisjon overtok det i 1898. Det ga plass til en rekke store møter, blant annet samlet vekkelsene i 1905 og 1906 fullt hus kveld etter kveld. Også Christian Michelsen talte der i 1905. I regi av Studentersamfundet holdt Rudolf Steiner foredraget «De høyere verdeners virkelighet» her den 25. november 1919 for mer enn to tusen tilhørere. Lokalet var også møteplass for det berømte Calmeyergatemøtet i 1920 under striden mellom liberal og ortodoks teologi. Inntil 1950-årene ble det flittig benyttet til konserter. Under okkupasjonen 1940-45 ble det rekvirert av tyskerne. I de siste årene ble det brukt som lagerlokale, inntil det ble revet i 1972. 

Tomten var blant annet parkeringsplass inntil Kirkens bymisjon bygget et kontorbygg med utleieboliger der. Etter at nybygget sto ferdig i 1987, har kontordelen vært leiet ut til Statens helsetilsyn.

Referanser
----------

1. ↑  «Fra arkivet etter Kirkens Bymisjon». Arkivverket. 23. januar 2012. Arkivert fra originalen 9. april 2016. Besøkt 11. januar 2016.
2. ↑  «Rudolf Steiner i Norge». Oslogruppen av Antroposofisk selskap. Besøkt 19. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
Utsikt mot Gulstad fra Husbykollen.
Fjellet Møysalen sett fra Gulstad
Utsikt over fjorden fra Gulstad
**Gulstad** er et område øst for Melbu i Nordland – mellom Skilleveien i vest og Gulstadelva i øst med en befolkning på 430[]. Gårdsnummeret er 53 i Hadsel. Antall bruksnummer: 301.

Navn
----

Stednavnet Gulstad kommer sannsynligvis fra samisk, der *gull* betyr «fisk» og *stahk* betyr «områder». Da blir betydningen «fiskeområde» eller «fiskeplass». [] Det kan også stamme fra norsk språk. Gull kommer da som forkortelse av mannsnavnene Gudleik, Gudleif eller Gullak og stad av ordet *stadr* («sted»). []

Det er imidlertid mer sannsynlig at det er det gamle mannsnavnet *Gul* som er opphav til stednavnet. [] *Gul* er ikke lenger i bruk som mannsnavn, men vi finner *Gul* igjen i et sammensatt navn som *Gulbrand*, hvor første stavelse Gul- har en annen opprinnelse enn fargen gul. Således kommer Gulskogen i Drammen og Gulsvik i Krødsherad av at det en gang bodde en mann der som het *Gul*. [] Det kan tilføyes at også drammenserne uttaler stedsnavnet som *Gullskauen*, men navnet har ingenting med gull å gjøre, og heller ikke av at skogen var gul av farge.

Boliger og næringsvirksomhet
----------------------------

Området er for det meste brukt til privatboliger.

I tillegg finnes:

* En småbåthavn i Gulstadøya.
* Et bakeri – Pedersens.
* En Statoilstasjon med bilverksted
* En ASVO-bedrfit ( Hadsel ASVO).
* En fotobedrift i den gamle Gulstadbutikken.
* Et hønseri.
* En lastebilforretning.
* En forretning for kjøp og salg av brukte kjøretøyer.
* To gårdbruk i drift.

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet Gulstad.no – en del av Melbu
**Avgiftsfri diesel** er betegnelse på et dieselprodukt som markedsføres i Norge og som ikke er belastet med veibruksavgift (ny betegnelse fom. statsbudsjettet for 2011), og derfor er den billigere enn vanlig diesel. Merverdiavgift beregnes som normalt. Kjøretøy som er ment for vegtrafikk har ikke lov å bruke avgiftsfri diesel, men båter, anleggsmaskiner, motorredskap, stasjonærmotorer og andre kjøretøy som ikke er ment for vegtrafikk kan benytte avgiftsfri diesel. Avgiftsfri diesel brukes mye innen jordbruk, og mest til traktorer.

I 2010 var veibruksavgiften på autodiesel 3,56 kroner per liter for svovelfri mineralolje (under 10 ppm svovel), 3,61 kroner per liter for annen mineralolje og 1,78 kroner per liter biodiesel.

For å kunne skille mellom avgiftsfri og vanlig diesel, og for at Statens vegvesen og Tolletaten skal kunne kontrollere eventuell ulovlig bruk, har avgiftsfri diesel grønn farge (tidligere rød) og er tilsatt sporstoff.

Tidligere måtte eiere av dieselkjøretøy betale veiavgift pr kilometer de hadde kjørt. Denne avgiften ble erstattet med en drivstoffavgift. Fordi man ikke skulle ramme anlegg eller båttrafikk ble det innført avgiftsfri diesel.

Avgiftsfri diesel blir solgt på de fleste bensinstasjoner.
Andorsengården i Mandal. Foto: Bjoertvedt 
Andorsengården rommer i dag Mandal bymuseum. Foto: Bjoertvedt 
**Andorsengården** er en bygård i Store Elvegate 5/6 i Mandal sentrum i Agder.

Gården ble påbegynt i 1801 og ferdigstilt i 1805 av Mathias Knutzen. Den er oppført i utmurt bindingsverk som er panelt utvendig. Arkitektonisk passer den godt inn i Mandals øvrige gamle trehusbebyggelse, selv om det kun er Mandal kirke som er bygd på liknende måte i Mandal by.

Bygningen ble oppført i høykonjunkturen under Napoleonskrigene. Som følge av økonomiske nedgangstider, måtte Mathias Knutzen i 1822 selge bygningen til konsul Gulow Andorsen for 1 500 speciedaler. Dette var en liten sum sammenlignet med at Knutzen selv hadde brukt 44 000 speciedaler på oppføringen. Bygningen fikk nå sitt nåværende navn etter Gulow Andorsen.

I 1909 kjøpte de to døtrene av skipsreder Christian Salvesen, Maria og Magda Salvesen, bygningen. De var barnebarn av Gulow Andorsen. Bygningen ble i 1954 gitt til Mandal kommune.

Andorsengården består av to sammenhengende bygninger – hovedhuset og økonomibygningen. Hovedbygningen har 20 værelser, hvorav noen er store saler. I Knutzens, Andorsenfamiliens og Salvesensfamiliens tid ble det i disse salene holdt større sosiale sammenkomster og fester for byens sosietet. Idag huser hovedbygningen Mandal museum. Mandal bibliotek flyttet over elven og inn i Buen kulturhus 6. februar 2012, etter å ha holdt til i hovedhusets 1. etasje siden 1956.

Hovedbygningen er knyttet sammen med økonomibygningen med en svalgang. Denne sidebygningen ble opprinnelig brukt til lagerboder, men rommer i dag deler av Mandal museum. Museet har også en kunstsamling i hovedbygningens annen etasje som inneholder arbeider av kunstnere med nær tilknytning til byen, for eksempel Adolph Tidemand, Olaf Isaachsen, Amaldus Nielsen og Gustav Vigeland.

Utenfor Andorsengården, mot Mandalselva, ligger Andorsenhagen som blant annet inneholder en skjermet blomsterhage etter gammelt mønster. Før opparbeidingen av Bryggegata (på 60-tallet) gikk eiendommen helt ned til Mandalselva.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andorsengården (Mandal) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mandal folkebibliotek
* «Andorsengården (Mandal)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |