recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dinglehalvøyas plassering på Irlands kart.
**Dinglehalvøya**, (engelsk:**Dingle Peninsula**, irsk gælisk: **Corca Dhuibhne**, også anglifisert fra irsk: **Corkaguiney**) ligger i grevskapet Kerry. Halvøya har navnet etter landsbyen Dingle. Blasketøyene utenfor spissen av Dinglehalvøya er Irlands vestligste punkt. 

På Dinglehalvøya finnes flere ruiner og andre funn fra forhistorisk tid og fra middelalderen.
Et kapell, Gallarus oratorium, ved landsbyen Baile an Fheirtéaraigh, har form som en hvelvet båt og er bygget i stein en gang mellom 6. og 12. århundre. 

Halvøya er oppstått som en del av en fjellkjede i granitt som gir topper og fjellkammer med vakker utsikt mot halvøya og over andre deler av grevskapet. 

Rundt halvøya er det tallrike små og større, vakre sandstrender omkranset av klipper. Den mørke granitten og lys sand gir et vakkert bilde som blant annet ble benyttet i flere strandscener i filmen «Ryans daughter» fra 1970. 

Nord for byen Dingle går en smal bilvei som slynger seg i fjellsidene, forbi fjellvann, og gjennom fjellpasset «Conor Pass», som er det høyeste fjellpasset i Irland. 

Like utenfor halvøya ligger den lille øygruppen Blasketøyene. De har vært kjent for en spesiell gammelirsk/gælisk dialekt fram til 1953 da de ble fraflyttet. 

Den vestligste, ytterste del av halvøya er et gælisk-talende område, et såkalt Gaeltacht, som har fostret flere forfattere og poeter, blant andre Ó Siochfhradha og Peig Sayers. 

Siden dette er det vestligste bebodde område i Irland og det sentrale Europa, omtales tettstedet Dún Chaoin uhøytidelig som «nabosognet til Amerika».

Galleri
-------

* Dinglehalvøya sett fra Banna StrandDinglehalvøya sett fra Banna Strand
* Dinglehalvøyas vakre kystDinglehalvøyas vakre kyst
* Minard Castle, Lispole, KerryMinard Castle, Lispole, Kerry

 Panorautsikt over Dinglehalvøya

Eksterne lenker
---------------

* Fiske ved Dinglehalvøya
* Bilder fra Dinglehalvøya
* Nyheter på engelsk fra Dinglehalvøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Dingxing** (kinesisk: 定兴县 ; pinyin : *Dìngxīng Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var i 1999 på 548 209.

Kulturminner
------------

Yicihui-steinsøylen (*Yicihui shizhu*, 义慈惠石柱) fra Det nordlige Qi-dynasti og Ciyun-paviljongen (*Ciyun ge*, 慈云阁) fra Mongoldynastiet ble i 1961 henholdsvis 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Jingguangbanen, som er toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Baoding, Shijiazhuang, Handan, Anyang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

### Vei

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett vbed Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dingxing County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ciyun Tower in Dingxing, Hebei Province (Yuan Dynasty, 1306)
* Renovation of Ciyun Pavilion in Dingxing County
* Toward the Definition of a Yuan Dynasty Hall
* The Temple to the Northern Peak in Quyang

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kenneth Fuglemsmo** (født 13. januar 1983) er en norsk politiker og aktivist i det kommunistiske forbundet Tjen folket, som ble opprettet som en revolusjonær utbrytergruppe fra AKP i 1997. Han var talsmann for partiets ungdomsgruppe Revolusjonær Kommunistisk Ungdom (RKU).

AKP og Tjen folket
------------------

Fuglemsmo var nestleder i AKP fram til partiet la seg ned i 2007 og senere aktiv i den marxist-leninistiske gruppa Tjen Folket. Han har vært aktiv i Rød Ungdom, Rød Valgallianse, Arbeidernes Kommunistparti og LO Ungdom. Han har hatt en rekke verv, blant annet som leder av Midt-Norge Rød Ungdom (2002–2004), leder for Trondheim RU (2004), som landsstyrerepresentant i RU (2002–2004), som sentralstyremedlem i AKP (2001–2007), nestleder (2006–2007), og som leder av ungdomsutvalget i Trondheim LO (2005–2007), og han satt i Rødts bystyregruppe i Trondheim som vararepresentant, men brøt med partiet og fortsatte som uavhengig.

SOS Rasisme og straffesak
-------------------------

Fuglemsmo var aktiv i SOS Rasisme, der han bl.a. var nestleder og styreleder i en rekke lokal- og fylkeslag. Han ble 2. november 2016 han dømt for bedrageri i forbindelse med medlemsjukssaken i SOS Rasisme, til en straff av seks måneders fengsel med en prøvetid på to år.

Referanser
----------

1. ↑  «- Hiv ut Tjen Folket»[*død lenke*] i *Klassekampen* 25. august 2008
2. ↑  - Her stjeler SOS Rasisme-toppene Israel-flagget Dagbladet
3. ↑  Trondheim kommune – Bystyrerepresentantene[*død lenke*]
4. ↑  Trondheim kommune – Fuglemsmo, Kenneth Arkivert 11. september 2007 hos Wayback Machine.«Politiske verv: Nytt valgoppgjør 21.06.2005 Varamedlem Bystyret Varamedlem Kultur-, idrett- og friluftslivskomiteen»
5. ↑  Flere dømt til fengsel i SOS Rasisme-saken, *Dagbladet*, 2. november 2016
**Magne Oftedal** (født 10. mars 1921 i Sandnes, død 26. mai 1985 i Oslo) var en norsk professor i keltiske språk.

Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1940,tok han magistergrad i 1947 innen språkfaget og avhandlingen *Ordstruktur i Gjestalmålet*; Gjesdal i Rogaland er der Oftedal (slekt) er fra. Året efter oppholdt han seg ved University of Wisconsin, før han frem til 1954 var universitetsstipendiat ved Universitetet i Oslo, mye stasjonert på Lewis (Hebridene), et arbeide som munnet ut i doktorgrad på avhandlingen *The Gaelic of Leurbost, Isle of Lewis*  i 1956. Året etter etterfulgte han Carl Marstrander (1883–1965) som professor ved *Keltisk institutt.*

I 1958 ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Han var i Norsk språknemnd 1956–65, leder for Norsk Forening for Språkvitenskap 1956–57, medlem av styret for Det Norske Teatret 1967–73 og i Kringkastingsrådet 1959–66. I tiden 1969–74 var han redaktør for *Lochlann – A Review of Celtic Studies*, et tidsskrift.

Familie
-------

Han var av Oftedal (slekt), sønn av materialforvalter Sven S. Oftedal (1882–1956) og Dorthea Nygaard. Magne var gift med oversetteren Eli Oftedal (1921–).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Magne Oftedal i Norsk Biografisk Leksikon.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Yngste professoren i landet, dr. Magne Oftedal fra Høyland", 08. april 1956 s.1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Hapoel Tel Aviv** (הפועל תל אביב) er en israelsk supporter-eid basketballklubb lokalisert i Tel Aviv i Israel. Klubben er i øyeblikket i fjerde divisjon etter å ha rykket opp i 2008, men er allerede klar for 3. divisjon neste sesong. Navnet kommer fra navnet på gaten arenaen til Hapoel Tel-aviv basket ligger i; Rehov Ussishkin.

Historie
--------

Hapoel Ussishkin ble opprettet i 2007 av supporterne til Hapoel Tel Aviv B.C. etter at klubben ble sendt ned til 3. divisjon etter økonomisk rot og dårlig ledelse.

### 2007-2008-sesongen

Med over 300 000 shekel i budsjett vant klubben alle sine 22 kamper i femte divisjon. Klubben vant også 5 divisjons Union Cup, også den uten å tape en eneste kamp.

Eierskap
--------

Klubben er idag eid av over 700 supportere som hver betaler minst 300 shekel hver i året og dermed har en (men aldri mer) stemme ved valgene i kluben. Det er valg for styret i klubben hvert andre år, og det første valget i 2007 hadde 335 stemmer.

Supportere
----------

Tilskuertallet var i gjennomsnitt 300 den første sesongen, med en topp på fullsatt 1200 i den siste kampen mot Hapoel Gan-Shmuel.

Titler
------

* **Israeli Non-league 5th Division**: 1 (Dan District Championship in 2008)
* **Israeli 5th Division Union Cup**: 1 in 2008

Eksterne lenker
---------------

* Official Site
* Hapoel Tel Aviv Supporters Organization[*død lenke*]
* Hapoel Tel Aviv Social Community Project
**Kenneth Boyd Cross** (født 4. oktober 1911, død 18. juni 2003) var en britisk flyger og offiser i Royal Air Force. For sin innsats i Norge under kampene i Narvik, mottok Cross Krigskorset med sverd.

Biografi
--------

### Andre verdenskrig

Som skvadronsjef for 46 Squadron RAF, en skvadron med Hawker Hurricane, kom Cross til Norge 26. mai 1940 med HMS «Glorious». Hans skvadron skulle benytte seg av den nyanlagte flyplassen på Skånland. Men vårløsningen hadde ført til at rullebanen var gjørmete, og flere av flyene hadde landingsuhell. Cross beordret dermed de øvrige flyene som fortsatt var i luften til Bardufoss flyplass, dit hele skvadronen forflyttet seg i løpet av kort tid.

Skvadronen samarbeidet tett med 263 Squadrons Gladiator-fly, og skvadronene deltok stadig i kamper med tyske fly da de ble beordret til å forlate Bardufoss 3. juni. Cross fikk ordre om å destruere flyene der de sto på Bardufoss, men kom med forslag om å forsøke å lande de ti gjenværende Hurricanene på dekket på Glorious. Disse flyene var ikke utstyrt for hangarfartøyoperasjoner, men Cross fikk likevel tillatelse til å gjennomføre planen. Noen sandsekker plassert i halen for å trykke halepartiet ned mot dekk under landing var eneste modifikasjon da Cross som førstemann landet på Glorious. Men kort tid senere ble Glorious senket.

Cross og Patrick Jameson, som var flight-sjef i Cross' skvadron, var de eneste overlevende flygerne fra 46 Squadron som ble plukket opp fra redningsbåtene fra Glorious. For sin innsats i Slaget om Narvik ble Cross tildelt Krigskorset med sverd, Norges høyeste militære utmerkelse. Det samme ble for øvrig også Jameson.

### Etter krigen

Cross hadde under krigen vist seg som en dyktig stabsoffiser, og gjorde karriere i RAF etter krigen. I 1959 ble han øverste sjef for Bomber Command, før han i 1963, etter en forfremmelse til Air Marshal i 1961, ble gitt tilsvarende stilling i Transport Command. Dette var hans siste stilling, da han gikk av med pensjon i 1967.

Utmerkelser
-----------

Foruten Krigskorset med sverd, mottok Cross i løpet av sin karriere en rekke andre utmerkelser og ordener. I 1959 ble han kommandørridder av Order of the Bath (KCB). Han ble i 1944 utnevnt til kommandør av Den britiske imperieorden (CBE). Distinguished Service Order mottok han i 1942, og Distinguished Flying Cross i 1940. Han ble også tildelt Mentioned in Despatches. Fra USA mottok han Legion of Merit. Frankrike tildelte ham Æreslegionen og Krigskorset. Han mottok også den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen.

Kilder
------

* *Flyalarm*. (Hafsten, 1991) ISBN 82-7046-058-3
* Nekrolog Sunday Times, 23. juni 2003
* *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. (Gjems-Onstad, 1995) ISBN 8250421906

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Andre verdenskrig
Illustrasjon til Høysangen; Gustave Moreau 1853. Sæbø har blant annet skrevet innledning til en illustrert utgave av denne bibeldelen.
**Magne Sæbø** (født 23. januar 1929 i Kvinnherad) er en norsk teolog og tidligere (1970–99) professor i Det gamle testamente ved Menighetsfakultetet (MF) i Oslo.

Han ble cand.theol. ved Menighetsfakultetet i 1956 og dr.theol. ved Universitetet i Oslo i 1969. Han var professor i gammeltestamentlig teologi ved Menighetsfakultet 1970-1999 og har blant annet vært leder av Bibelselskapets oversettelsesutvalg for Det gamle testamentet 1968–1979, styremedlem i Bibelselskapet og deltatt i flere internasjonale komiteer.

Sæbø er blant annet medutgiver av *Biblia Hebraica Quinta : editione cum apparatu critico novis curis elaborato* (2004–), hvor han har skrevet om Esters bok, og redaktør av referanseverket *Hebrew Bible/Old Testament: A History of its Interpretation*. Han har også et populærfaglig forfatterskap med bøker som *Fortolkning til Salomos ordspråk, Forkynneren, Høysangen, Klagesangene* (1986 i serien Bibelverket), *Ordene og Ordet : gammeltestamentlige studier* (1979), *Gjennom alle tider : det Gamle Testament i kirken* (1978) og *Israel i fortid og fremtid : hva sier Bibelen?* (1983). Han var medredaktør og medforfatter av Bibelselskapets jubileumsberetning *Bibelen i Norge* (1991).

Sæbø er ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og er tildelt Fridtjof Nansens belønning (1995). Han er medlem av Vitenskapsakademiet, Wissenschaftliche Gesellschaft für Theologie og Nathan Söderblom-sällskapet i Uppsala.

Karl William Weydes artikkel «Magne Sæbø as Old Testament Scholar» sto i *Scandinavian Journal of the Old Testament*, nr 1, 2010. Styreleder i Israelsmisjonen 1977-87.

Referanser
----------

1. ↑   90 års omtale i Aftenposten 23. januar 2019

Eksterne lenker
---------------

* Magne Sæbø - Store norske leksikon
* (no) Publikasjoner av Magne Sæbø i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Magne Sæbø i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Diss** er en markedsby og valgkrets i Norfolk i England. Den ligger nær grensen til Suffolk. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 7 572 innbyggere.

Byen er lokalisert i dalen hvor elven Waveney renner gjennom, liggende rundt en innsjø, *mere*, som dekker 6 acre og er 5,5 meter dyp, skjønt den består også av ytterligere 16 meter med slam. Navnet på byen kommer fra *dic*, et angelsaksisk ord med betydningen «grøft» eller «jordvoll».

Beskrivelse
-----------

Stemningbilde fra Diss.
Byen har en rekke historiske bygninger, deriblant en sognekirke fra 1300-tallet. Rett ovenfor denne står Dolphin House fra det 1500-tallet. Den har store bjelker av eik som viser at det var en høystatusbygningen, og man mener den opprinnelig kan ha tilhørt en ullhandler. Frem til 1960-årene var det en pub der; bygningen huser nå flere små firmaer. Byen har også et museum.

Tilstøtende til Dolphin House er byens markedsplass, byens geografiske og sosiale sentrum. Markedet blir holdt hver fredag, unntatt Langfredag og andre helligdager og feriedager, og blir da holdt den foregående torsdagen. Et mangfold av lokale handelsmenn og bønder selger frisk frukt og grønnsaker, kjøtt, fisk og ost. Markedet fikk sitt charter som kjøpstad av kong Rikard Løvehjerte. Byens postkontor og fremste butikkgate, Mere Street, er også lokalisert ved markedsplassen.

Jernbanestasjonen i Diss betjener Great Eastern Main Line som går mellom London og Norwich.

Rundt 6 km øst for Diss er krigsminnemuseet 100th Bomb Group Memorial Museum ved den tidligere militære RAF-flyplassen Thorpe Abbotts.

I mars 2006 ble Diss den tredje byen i Storbritannia som sluttet seg til Cittaslow, en internasjonal organisasjon som fremmer konseptet «trege byer».

Lokalavisen *Diss Express* ble grunnlagt i 1864.

Referanser
----------

1. ↑  ««Town and Ward population 2011»». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 30. januar 2016.
2. ↑  «A High-Resolution Record of Midholocene Climate Change from Diss Mere, UK.» (PDF). Department of Earth Sciences, University College London. Mars 2005.
3. ↑  Ekwall, E. (1940): *The Concise Dictionary of English Place-names*; 2. utg. Oxford: Clarendon Press; s. 137, 139
4. ↑  Long, Peter (2004): *The Hidden Places of England*. Travel Publishing Ltd. ISBN 1-904434-12-6, s. 373
5. ↑  «Thorpe Abbotts». *Airfields of Britain Conservation Trust*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diss, Norfolk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Diss Town Council
* Norfolk: Diss GENUKI Norfolk avskrift fra *History, Gazetteer, and Directory of Norfolk*, William White, 1845

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Eksempel på kontekstskjema brukt i forbindelse med single context dokumentasjon
**Single context dokumentasjon** er en arkeologisk dokumentasjonsmetode der hver unike kontekst dokumenteres individuelt. Metoden ble utviklet i England i 1976, og har siden den tid blitt en populær dokumentasjonsmetode i de fleste europeiske land. Det er en metode som er særdeles godt egnet til dokumentasjon av utgravninger med komplekse stratigrafiske forhold. Metoden benyttes ikke i særlig høy grad innenfor norsk arkeologi, bortsett fra ved utgravninger i de norske middelalderbyene.

Prinsipp
--------

Prinsippet bak metoden er forholdsvis enkelt. Hver individuelle kontekst, det være seg et lag, et konstruksjonselement eller en struktur, får et unikt nummer. Alle tegninger, beskrivelser, bilder, prøver og gjenstandsfunn knyttes under utgravningen til dette nummeret og således til den unike konteksten.

Selv om stratigrafisk gravning av lokaliteten, der de yngste lagene og strukturene fjernes først og de eldste sist, ofte settes i sammenheng med single context dokumentasjon, er det ingenting i veien for at en struktur som er snittet uten hensyn til de stratigrafiske forholdene (mekanisk gravning) kan dokumenteres i profil ved hjelp av denne metoden.

Kilder
------

* The MoLAS archaeological site manual MoLAS, London 1994. ISBN 0-904818-40-3. Rb 128pp. bl/wh
**Selfjorden** er en fjord på nordøstsiden av Moskenesøya i Flakstad kommune i Nordland som strekker seg omtrent 7 kilometer i sørvestlig retning fra innløpet mellom Moberget i vest og Geitøya i øst. Mot nordøst er det passasje til Norskehavet via Hovdanvika, Røssøystraumen og Rambergsvika og fra Andopsnes går Sundstraumen sørover og gir passasje til Vestfjorden.

Fjorden går mellom Langneset og Kitinden (757 moh.) på nordsiden og Nesfjellet og Narvtinden (677 moh.) på sørsiden. De indre 700 meter heter Laukvika, og er omgitt av Småtindan, Middagstinden, Nonstinden og Tverrfjellet. Mellom Tverrfjellet og Vegneset, ved foten av Kitinden, går Stormarkpollen av som en arm 1,7 kilometer i nordvestlig retning inn mot foten av Ryptinden (613 moh.).

Største bosetning er den lille bygda Krystad, som er endepunkt for Fv986, på nordvestsiden. Spredt bebyggelse langs lokal vei til Selfjord. E10 går langs den nordøstlige delen av fjorden.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Moberget-Laukvikskaret. Målt ved bruk av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Selfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En flervalgsoppgave, med ukedager som mulige svar
En **flervalgsoppgave**, på engelsk kalt **multiple choice**, er en form for objektiv vurdering der deltagerne bes om å velge kun korrekte svar fra valgmulighetene gitt i en liste. De(t) rette svaralternativet kalles i fagterminologien *nøkkel*, og de(t) gale svarene *distraktører* (eller distraktørsvar) 

Flervalgsoppgaver er først og fremst populært da de kan rettes automatisk (av et dataprogram). Flervalgsoppgaver brukes oftest i skoleprøver, i markedsanalyse og i valg, når en person velger mellom flere kandidater, partier, eller politikker.

Selv om E. L. Thorndike utviklet en tidlig vitenskapelig tilnærming til å teste studenter, var det hans assistent Benjamin D. Wood som utviklet flervalgsoppgaven. Flervalgsoppgaver økte i popularitet i midten av 1900-tallet da scannere og datamaskiner ble utviklet for å sjekke resultatet. Christopher P. Sole lagde den første flervalgseksamenen på datamaskiner på en Sharp Mz 80-datamaskin i 1982. Den ble utviklet for å hjelpe dyslektikere å klare seg i landbruksfag, ettersom latinske plantenavn kan være vanskelig å forstå og skrive.[] Romsey, England.

Referanser
----------

1. ↑  Park, J. (2010), Constructive multiple-choice testing system. British Journal of Educational Technology, 41: 1054-1064. doi:10.1111/j.1467-8535.2010.01058.x
2. ↑  «Alumni Notes». *The Alcalde: The University of Texas at Austin Alumni Magazine*. 61 (5): 36. mai 1973.
3. ↑  *Origins and Purposes of Multiple Choice Tests*, San Francisco State University, accessed 2016-04-02

Litteratur
----------

* Svein Magne Sirnes: Flervalgsoppgaver -- konstruksjon og analyse. Fagbokforlaget, Bergen. 2005.

Eksterne lenker
---------------

* «Multiple choice» – omstridt prøveform fyller 100

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Katherine «Kay» Esther Stammers** (født 3. april 1914 i St. Albans, Hertfordshire, død 23. desember 2005) var en britisk tennisspiller.

Stammers vant tre Grand Slam-turneringer, alle i double, i løpet av sin tenniskarriere. Hun vant både Franske Mesterskapet og Wimbledon i 1935 og hun vant også damedoublen i Wimbledon 1936. Doublefinalene i Wimbledon vant hun sammen med Freda James, i 1935 beseiret de Simone Mathieu/Hilde Krahwinkel Sperling med 6-1, 6-4 og i 1936 det amerikanske paret Sarah Palfrey/Helen Jacobs med 6-2, 6-1. Doubletittelen i Franske mesterskapet vant hun sammen med Margaret Scriven. 

Som singlespiller i Grand Slam-sammenheng gjorde hun sin beste innsats i Wimbledon i 1939. På vei til finalen beseiret hun blant andre både Sarah Palfrey og Helen Jacobs. I finalen møtte hun Alice Marble, som hun tapte til med 2-6, 0-6.

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg **Franske mesterskapet:**
	+ Double damer – 1935 (sammen med Margaret Scriven)
* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Double damer – 1935 (sammen med Freda James)
	+ Double damer – 1936 (sammen med Freda James)

Referanser
----------

1. 1 2   100 years of Wimbledon, side(r) 215[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, Find a Grave 52166908[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 96259[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**Lunckefjellet** er et fjell sør for Reindalen, Nordenskiöld Land på Svalbard. Fjellet er 1045 moh og ligger to kilometer nordøst for Sveagruva. Nord for Lunckefjellet ligger Reindalen i nord, Marthabreen i vest, Vegbreen i sørøst og Lunckebreen i nord. Den nordvestligste delen av fjellet ligger innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.

Lunckefjellet har fått sitt navn etter den norske topografen Bernhard Luncke (1894–1963) som deltok i flere ekspedisjoner til Svalbard og Eirik Raudes Land.

I 2005 begynte Store Norske Spitsbergen Kulkompani å kartlegge Lunckefjellet, og 3. mars 2008 sendte de en forhåndsmelding til Sysselmannen på Svalbard om at de ønsker å starte gruvedrift der fra 1. januar 2013. Ifølge selskapet er det 13 millioner tonn kull i Lunckefjellet og 10 millioner tonn kan utvinnes. Driftsperioden er anslått fra 2013 til 2018, og at den påfølgende restaureringen av naturmiljøet skal være ferdig i 2019.

Store Norske sendte søknad og konsekvensutredning for kulldrift til Miljøverndepartementet i oktober 2010. WWF-Norge uttalte i en høringsuttalelse at «kullproduksjon på Svalbard undergraver norsk klimapolitikk», og anbefalte at norsk kulldrift på Svalbard ble avviklet. Regjeringspartiet SV ønsket også avvikling av norsk gruvedrift på Svalbard.

I begynnelsen av desember 2011 hadde Store Norske enda ikke fått svar på søknaden, og varslet driftshvile og mulige permitteringer om en avgjørelse ikke kom innen nyttår, da avslutningen av gruvedriften i Svea Nord nærmet seg. 22. desember kom imidlertid nyheten om at gruvedrift ble innvilget. Nyheten ble overbrakt Longyearbyens lokalstyreleder Christin Kristoffersen på Statsministerens kontor.

Gruvedriften startet i februar 2014 og opphørte i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Birger Amundsen (23. mars 2007). «Lunckefjellet kan bli neste gruve». *Svalbardposten*. Besøkt 28. november 2012. (Abonnement påkrevet)
2. ↑  Godkjenning av ny gruve i Lunckefjell
3. ↑  «WWF høringssvar Ny kullgruve i Lunckefjell» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 6. mars 2016. Besøkt 23. desember 2011.
4. ↑  «SV vil ikke ha kullgruver». Teknisk Ukeblad. NTB. 19. september 2011. Besøkt 28. november 2012.
5. ↑  Fredrik Drevon (13. desember 2011). «Luncken gruvepolitikk». Teknisk Ukeblad.
6. ↑  Birger Amundsen (9. desember 2011). «Store Norske varsler driftshvile». *Svalbardposten*. Besøkt 28. november 2012. (Abonnement påkrevet)
7. ↑  Fredrik Drevon (22. desember 2011). «Ja til ny kullgruve på Svalbard». *Teknisk Ukeblad*. Besøkt 28. november 2012.
8. ↑  «Svalbardkullets fremtid kan bli avgjort nå». 3. september 2015. Besøkt 31. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
En **flertallsregjering** er en regjering som har støtte hos flertallet av representantene i den lovgivende forsamlingen (dvs. parlamentet) i stater som praktiserer parlamentarisme.

I Norge
-------

Stortinget som er Norges nasjonalforsamling, består av 169 mandater/representanter fra ulike partier. Både enkeltpartier og et samarbeid av flere (koalisjon) kan danne regjering (se koalisjonsregjering).

Dersom et parti (eller en koalisjon av flere partier) etter et stortingsvalg har 85 mandater eller flere, kan en flertallsregjering dannes. Har et parti (eller en koalisjon av flere partier) flest stortingsmandater, men ikke halvparten, kan det dannes en mindretallsregjering. Regjerer man i mindretall, blir man avhengig av støtte fra ett eller flere andre partier for å oppnå flertall ved votering i Stortinget.

Regjeringen Bondevik II var en mindretallskoalisjon, mens regjeringen Stoltenberg II var en flertalls-koalisjons.

Se også
-------

* Samlingsregjering
* Storkoalisjon

Referanser
----------

1. ↑  Hovde, Kjell-Olav (8. februar 2019). «regjeringen». *Store norske leksikon*. Besøkt 22. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
**Lunch Beat** er et lunsjklubb-konsept, der alle som vil danse i lunsjpausen kan delta. Bevegelsen ble startet av svenske Molly Ränge i Stockholm i 2010. Hun var inspirert av filmen *Fight Club*, der to menn starter en hemmelig slagsmålsklubb. Ränge samlet 10–15 mennesker i en garasjekjeller, og akkompagnert av en liten CD-spiller, danset de seg gjennom lunsjpausen – i all hemmelighet.

Pressen fikk høre om lunsjdiscoen, og fra å være en hemmelig samling for en håndfull mennesker, er det nå en internasjonal bevegelse, der det arrangeres lunsjdans i flere større byer. Det første norske Lunch Beat-arrangementet ble arrangert på utestedet Fugazi i Oslo 31. mai 2012, etter initiativ fra svenske Jens Sjöberg, som er bosatt i Oslo.

Lunch Beat har gjengitt et eget manifest på sitt offisielle nettsted. De to viktigste punktene er at de som møter opp, skal danse – og at arrangementene skal være uten fortjeneste for dem som arrangerer. Deltagerne betaler en adgangsavgift på 6–10 euro. For dette får de et lett måltid og en times dans med DJ.

I 2011 kom «lunchdisco» inn på Svenska språkrådets nyordsliste, basert på frekvensen av funn i media.

Referanser
----------

1. 1 2  Isaksen, Linn. «Varm lunsj». I: *Dagbladet*, Magasinet. 18.08.2012, s. 38–43
2. ↑  Liste over Lunch Beat-arrangementer i flere land. Arkivert 12. august 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 20.08.2012
3. ↑  Svenska språkrådets nyordslista 2011. Arkivert 11. juli 2012 hos Wayback Machine. Lest 20.08.2012

Eksterne lenker
---------------

* Lunch Beat's offisielle nettsted. Besøkt 20.08.2012
* Nyhets- og kulturmagasinet *Slate*s omtale av Lunch Beat-konseptet. Besøkt 20.08.2012
**Borough United Football Club** var en walisisk fotballklubb fra landsbyen Llandudno Junction i grevskapsdistriktet Conwy. Klubben eksisterte bare i 17 år, men markerte seg med å vinne den walisiske cupen i 1963 og å oppnå et respektabelt resultat i Cupvinnercupen.

Tidlig historie og cupmesterskap
--------------------------------

Borough United ble stiftet i 1952 da Llandudno Junction FC og Conwy Borough FC, som begge hadde slitt med økonomiske problemer, slo seg sammen. Den nye klubben spilte på Conwy Boroughs bane Nant-y-Coed og i Llandudno Junctions farger, brun skjorte og hvit shorts.

De to opprinnelige klubbene hadde hatt en viss suksess, men lå begge i bunnen av Welsh League (North) den sesongen de vedtok å slå seg sammen. Den nye klubben vant divisjonen i 1959, foran de lokale rivalene Llandudno FC. (Det fantes for øvrig ikke noen nasjonal toppdivisjon i Wales på den tida. League of Wales ble ikke opprettet før i 1992.)

Borough Uniteds store sesong var likevel i 1962/63. De vant divisjonen igjen, og vant hele tre cupmesterskap. Det største var likevel seieren i Welsh Cup. I de første rundene slo de ut Rhyl, Denbigh Town, Bangor City (siste sesongs cupmester) og Hereford United. Cupfinalen ble på den tida spilt over to kamper, hjemme og borte. Borough United slo Newport County 2-1 hjemme og spilte 0-0 borte.

Europacupspill
--------------

Cupmesterskapet ga Borough United plass i Cupvinnercupen. I første runde møtte de Sliema Wanderers fra Malta. Første kamp ble spilt på for Borough United uvant sandunderlag på Empire Stadium i Gzira, der den walisiske klubben greide 0-0. Returkampen ble spilt på Racecourse Ground i Wrexham, der det maltesiske laget var like uvant med gressdekket som waliserne hadde vært med sandunderlaget, og Borough United vant 2-0.

I andre runde møtte Borough United Slovan Bratislava fra Tsjekkoslovakia. Waliserne tapte begge kampene, 0-1 i Wrexham og 0-3 i Bratislava, men resultatet var likevel respektabelt for et amatørlag som møtte et profesjonelt lag med fem landslagsspillere på banen.

Slutten
-------

Klubben gjorde det fortsatt godt i serien fram til de i 1967 ble kastet ut fra hjemmebanen sin av banens eiere, den katolske ordenen Oblatfedrene. Klubben fant det umulig å flytte til Llandudno Junctions gamle bane Conwy Morfa, og diskusjoner om å slå seg sammen med andre klubber i distriktet bar heller ikke frukter. Borough United trakk seg fra Welsh League (North) i juli 1967 og spilte i Vale of Conwy League på lavere nivå i to sesonger før klubben ble oppløst i 1969.

Kilder/eksterne lenker
----------------------

* Welsh Football Data Archive: The Borough United story
* Football Club History Database: Borough United
* BBC: Py oedd Borough United?[*død lenke*] (walisisk)
*For det nåværende, protestantiske bispedømmet se* Lund bispedømme

Danske stifter i middelalderen
**Lund erkebispedømme** var inntil reformasjonen det viktigste bispedømmet underordnet den katolske kirke i Norden. Det ble utskilt fra Roskilde bispedømme i 1060 og omfattet de delene av Danmark som lå i dagens Sverige (Halland, Skåne og Blekinge). Hele det gamle bispedømmet tilhørte opprinnelig Bremens kirkeprovins. I 1104 ble Lund selv opphøyet til erkebispedømme og overtok alle Bremens suffraganbispedømmer som lå i Norden. Med opprettelsene av Nidaros og Uppsala erkebispedømme i hhv. 1152 og 1164 ble Lunds kirkeprovins igjen kraftig redusert. Dette ble kompensert ved at erkebiskopen av Lund fikk tildelt tittelen «Nordens primas», som imidlertid ikke synes ha hatt noen videre praktisk betydning utover det å være første linjeholder med tanke på prinsippet om apostolisk suksesjon. Erkebispedømmet ble protestantisk i 1536, men den Svenska Kyrkan har opprettholdt prinsippet om apostoliske suksesjon, som den Anglikanske Kirke.

Svenska kyrkan betrakter dagens (protestantiske) Lund bispedømme som en videreføring av middelalderens (katolske) Lund erkebispedømme. Den katolske kirkens syn er derimot at erkebispedømmets areal tilfalt De nordiske misjoner, som i 1667 ble til Det apostoliske vikariat i Norden – som igjen ga opphav til bl.a. Det apostoliske vikariat i Sverige (1783), som i 1953 ble opphøyet til Stockholm (katolske) bispedømme.

Suffraganbispedømmer
--------------------

Den følgende listen gir en oversikt over Lunds suffraganbispedømmer. (Dagens land er angitt i parentes etter bispedømmenes navn.)

* Suffraganer overtatt av Bremen erkebispedømme i 1104:
	+ Bispedømmer som forble i Lunds kirkeprovins frem til reformasjonen
		- Børglum (Danmark)
		- Odense (Danmark)
		- Ribe (Danmark)
		- Roskilde (Danmark/Tyskland)
		- Slesvig (Tyskland/Danmark)
		- Viborg (Danmark)
		- Århus (Danmark)
	+ Bispedømmer som ble lagt under Nidaros erkebispedømme i 1152
		- Bergen (Norge)
		- Kirkjubøur (Færøyene)
		- Nidaros (Norge)
		- Oslo (Norge)
		- Skálholt (Island)
		- Stavanger (Norge)
	+ Bispedømmer som ble lagt under Uppsala erkebispedømme i 1164
		- Linköping (Sverige)
		- Skara (Sverige)
		- Uppsala (Sverige)
		- Västerås (Sverige)
* Suffraganer som ble oppretta etter 1104:
	+ Bispedømmer som forble i Lunds kirkeprovins frem til reformasjonen
		- Reval (Estland)
	+ Bispedømmer som ble lagt under Nidaros erkebispedømme i 1152
		- Garðar (Grønland)
		- Hólar (Island)
	+ Bispedømmer som ble lagt under Uppsala erkebispedømme i 1164
		- Strängnäs (Sverige)
		- Växjö (Sverige)
		- Åbo? (Finland, var muligens aldri en del av Lunds kirkeprovins)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diocese of Lund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
Borough Market i 2004
**Borough Market** er et matmarked som driver både grossist- og detaljsalg. Det ligger i The Borough i Southwark i London, og er et av de største matmarkedene i verden. Utvalget dekker alle verdenshjørner, og markedet regnes for å holde svært høy kvalitet. 

Grossistmarkedet er åpent på morgenen alle ukedager, mens detaljhandelen bare er åpen på torsdag, fredag og lørdag. Historisk er det frukt og grønnsaker som har vært de viktigste varene, men i senere år har man også begynt å selge alle slags delikatesser. Mange gårdbrukere selger sine produkter på markedet, og det samme gjør en del store selskaper. 

Det første markedet på stedet er nevnt allerede i 1276. Det lå ved Southwark-enden av London Bridge, og var et ståkete sted med mange problemer. Det ble så flyttet til St Margarets kirke på High Street. I 1550 gav Edvard VI et charter til City of London slik at Corporation fikk kontroll over alle markeder i Southwark. Dette ble bekreftet av Karl II i 1671. Men markedet forårsaket så store trafikkproblemer at det ble nedlagt gjennom et parlamentsvedtak i 1754. 

Vedtaket åpnet for at lokale innbyggere kunne åpnet et nytt marked et annet sted, og i 1756 ble et område på 18 000 m² i Rochester Yard tatt i bruk. I løpet av det 19. århundre vokste det til å bli et av byens viktigste markeder. 

De nåværende bygningene er fra 1851, med noen senere endringer. Inngangen er i art deco-stil, og ble reist i 1932. 

Markedet administreres av seksten styremedlemmer som må bo i området. 

Borough Market og området rundt har blitt brukt i innspillingen av flere filmer, som *Bridget Jones' Diary* (2001), *Lock, Stock and Two Smoking Barrels* (1998) og *Harry Potter og fangen fra Azkaban* (2004). 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Borough Briggs
**Borough Briggs** er et fotballstadion i Elgin, Moray, Nordøst-Skottland. Det er hjemmebanen for Elgin City FC, som nå spiller i The Football League Scottish Third Division (nivå 4). Borough Briggs åpnet den 20. august 1921, da banen erstattet Cooper Park, som inntil da hadde vært Elgin Citys hjemmebane. Stadionet har nå en kapasitet på 4 927 tilskuere (478 sitteplasser), og det er ganske langt under kravet for Scottish Premier League-baner.

Alle de 478 sitteplassene er på hovedtribunen, langs den ene langsiden. Disse setene var tidligere seter på Newcastle Uniteds hjemmebane St James' Park. Da Elgin City ble innvalgt i The Scottish Football League i 2000, fikk klubben de 500 setene fra Newcastle United i England, siden Newcastle United skulle forandre på konstruksjonen på sin hovedtribune, Milburn Stand.

Referanser
----------

1. ↑  «Elgin City Football Club». Scottish Professional Football League. Besøkt 11. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Borough Briggs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Arnold Schönberg, skaperen av tolvtonemusikken.
**Tolvtonemusikk** eller **dodekafoni** er en musikkretning som ble grunnlagt av Arnold Schönberg på begynnelsen av 1900-tallet og er en del av den såkalte atonale musikken. Den ble videre utviklet av Schönbergs elever, i første rekke Alban Berg og Anton Webern i det som ble kalt den andre wienerskole.

Tolvtonemusikken er i sin natur egentlig ikke en egen retning eller stil, som eksempelvis ekspresjonismen, men heller en musikalisk teknikk, tolvtoneteknikken. Grunnlaget i denne teknikken er *sekvensen* eller *toneraden*, som er en serie av toner hvor alle den kromatiske skalaens tolv toner inngår en gang. I den mest ortodokse tolvtonemusikken bygges deretter resten av stykket, harmonier og melodier, opp med ulike transformeringer av denne sekvensen som byggesteiner.

Da tolvtonemusikken første gang ble introdusert for publikum, fikk den svært tilbakeholden reaksjon, og de første utøvere fikk mye kritikk. Men etter hvert møtte denne musikkretningen større forståelse, og tolvtonemusikken er blitt en del av den teoretiske grunnlaget for moderne klassisk musikk.

I Norge har særlig Fartein Valen vært en eksponent for denne musikkretningen, men også andre, som for eksempel Antonio Bibalo, Gunnar Sønstevold og Finn Mortensen har skapt musikk innen denne retningen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Gøhlmanns vanntårn i Kolding fra 1916, tegnet av Andreas Hagerup. Foto: S.Juhl 
**Kolding** er en havneby og kjøpstad i Sydjylland i Danmark med 57 583 (2013) innbyggere. Den er administrasjonssenter i Kolding kommune og hører til Region Syddanmark.

Historie
--------

De eldste spor av Kolding i det arkeologiske materiale er fra tidlig Valdemarstid (siste halvdel av 1100-tallet); i skriftlige kilder i første halvdel av 1200-tallet. Grenseby på grensen mellom kongeriket og hertugdømmet Slesvig, dominert av kongeborgen Koldinghus. 

Mellom Slotssøen og Koldinghus mot nord og Kolding å mot syd oppstod i løpet av middelalderen den gateplan, som ennå kjennetegner Koldings midtby. Slottet og St. Nikolaj kirke går tilbake til 1200-tallet, byens øvrige hus er langt yngre. Få, velbevarte bindingsverkshus stammer fra byens første storhetstid mellom 1550 og 1630, men byens voldsomme ekspansjon i det 20. århundre har medført at meget av den eldre bebyggelse er forsvunnet og erstattet av moderne byhus.

Kultur
------

Kolding Teater fungerer også som kongress- og kulturhus.

Vennskapsbyer
-------------

Kolding er vennskapsbyer med følgende byer.

* Japans flagg Anjo, Japan (siden 1997)
* Tysklands flagg Delmenhorst, Tyskland (siden 1979)
* Norges flagg Drammen, Norge (siden 1946)
* Spanias flagg Huéscar, Spania (siden 1982)
* Finlands flagg Villmanstrand, Finland (siden 1947)
* Litauens flagg Panevėžys, Litauen (siden 2000)
* Italias flagg Pisa, Italia (siden 2007)
* Islands flagg Stykkishólmur, Island (siden 1979)
* Ungarns flagg Szombathely, Ungarn (siden 1991)
* Sveriges flagg Örebro, Sverige (siden 1946)

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks Statistik: Tabel BEF44. (Besøkt 9. februar 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kolding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kolding – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kolding kommunes hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
Lund ferjekai. (2014)
**Lund** er ei bygd i Namsos kommune i Trøndelag. Den ligger på sørsida av fjorden Folda, 50 km nord for Namsos. 

Lund har fra gammelt av tilhørt Kolvereid prestegjeld og herred, som bygda bare har hatt sjøverts kontakt med, men ble lagt til Namsos kommune ved grensejustering i 2020, etter ønske fra innbyggerne selv.

Fylkesvei 769 kommer sørfra Namsos og Salsnes via Hestøybrua og Sminesbrua over Fjærangen, og går gjennom bygda, med *Ferjesambandet Hofles–Geisnes–Lund* videre til Hoflesja og Geisnes på nordsida av fjorden. Det er 53 kilometer fra Namsos til ferjeleiet. 

Like vest for ferjeleiet ligger Lund kapell. Barneskoleelever fra Lund går på Salsnes oppvekstsenter.

Referanser
----------

1. ↑  Lund Arkivert 11. januar 2016 hos Wayback Machine.; yr.no
2. ↑  Om Lund Arkivert 3. januar 2018 hos Wayback Machine.; lundinger.info *Med kart*
3. ↑  «Lund til Namsos kommune». Fylkesmannen i Trøndelag. 29. mai 2018. Besøkt 20. februar 2020.
4. ↑  Hofles - Geisnes - Lund; fosennamsos.no
5. ↑  Lokal forskrift om interkommunal skolekrets Salsnes-Lund er nå vedtatt[*død lenke*]; salsnes.oppvekstsenter.no; 16.8.2013
6. ↑  Ny lokal forskrift om interkommunal skolekrets for Salsnes og Lund i Fosnes og Nærøy kommuner Arkivert 4. april 2016 hos Wayback Machine.; naroy.kommune.no, 19.8.2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Om Rogaland teaterråd.**
Amatørteatervirksomheten figurerte først i fylkets kulturplan som ble ferdigstilt i 1978. Rogaland teaterråd ble stiftet(som Rogaland Amatørteaterråd, RAT) ved en amatørteaterkonferanse på KNA hotellet i Stavanger den 19.-20. oktober 1979 etter forslag fra amatørteaterkonferansen som kom frem på amatørteaterkonferansen i januar samme år. Rådet skulle den gang, som nå, være et samarbeids- og kontaktorgan som skulle drive informasjon og kursvirksomhet for de tilsluttede lag og grupper.

Det første styret i RAT besto av Tom Trippestad (leder), Victor Wood, Eva Ohm, Berit Guggedal, Nils Voll (styremedlemmer), Bjørg Foss, Astrid Birkenes og Hans Petter Serigstad (varamedlemmer) som ble enstemmig valgt. Mike Evans (ansatt som rådgiver i fylket for amatørteatervirksomheten) som også deltok på konferansen anbefalte at RAT hadde nært samarbeid med Rogaland teater på mange områder. 
Første styremøte i RAT ble holdt den 9. november samme år i Filmteateret i Stavanger. Dagsorden var kursaktivitet for 1980, budsjett og økonomisk støtte fra fylkeskulturstyret.

Per 15. februar 1980 var det allerede innmeldt 16 frittstående enkeltlag og 7 fylkeslag. 
Av referatene fra de første årene kan vi lese at det var nær tilknytning til fylkeskommunen og Rogaland teater både når det gjaldt utlån av manuskripter, instruksjon, veiledning og kurs. På vårmøtet til RAT den 9.-10. mai 1980, uttrykte fylkeskultursjefen, Roald Håland, at "det hadde vært en fantastisk utvikling på amatørteaterrådet i fylket. Samarbeidet mellom fylkeskommunen og amatørteaterrådet hadde vært fruktbar" og han håpet videre at utvekslingen av ideer og lignende ville fortsette. Arbeidet til RAT ble også tatt med i fylkets kulturplan. RATs arbeid var også representert i fylkets kulturmagasin "Kulturkontakten". 
Videre kan vi lese av gamle dokumenter (stensiler), at RAT de første årene var opptatt av kurs, manussentral, depot for lys og lyd.
Observasjonstårnet på Clingmans Dome
Starten på vandrestien Clingmans Dome Trail
**Clingmans Dome** (eller **Clingman's Dome**) er et fjell i Great Smoky Mountains, beliggende i delstatene Tennessee og Nord-Carolina i det sydøstlige USA. Med en høyde på 2 025 meter er fjellet det høyeste i fjellkjeden Great Smoky Mountains, det høyeste punkt i Tennessee og det høyeste punkt ved den 3 499 km lange vandrestien Appalachian Trail. Fjellet er det tredje høyeste punktet i North Carolina og det tredje høyeste i hele Appalachene.

Clingmans Dome ligger i nasjonalparken Great Smoky Mountains National Park. Et utkikkstårn av betong ble bygget på stedet i 1959 og gir en panoramautsikt i alle retninger til de omkringliggende fjellene.

Referanser
----------

1. ↑  «Clingmans Dome, Tennessee/North Carolina». Peakbagger.com. Besøkt 21. desember 2008.
2. ↑  National Park Service om Clingmans Dome

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clingmans Dome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Gudbrandsdalsmusea AS** er et aksjeselskap stiftet i 2008 for å drive kulturhistorisk bevaring, dokumentasjon, forskning og formidling særlig knyttet til den lokale kulturarven i Gudbrandsdalen. Selskapet eies av kommunene i Midt- og Nord-Gudbrandsdalen; Ringebu, Sør-Fron, Nord-Fron, Sel, Dovre, Lesja, Vågå, Lom og Skjåk, samt eierne av de ulike samlingene. Museet har tretten fast ansatte fordelt på 11 avdelinger.

Avdelinger
----------

* Lom bygdamuseum
* Lom stavkyrkjesenter
* Lesja bygdemuseum
* Einbustugu
* Jutulheimen bygdamuseum
* Otta bergverkssenter
* Gudbrandsdal krigsminnesamling
* Pilegrimssenter, Dale-Gudbrands gard
* Stavkyrkjeutstilling Ringebu
* Bygningsvernrådgiver
* Opplandsarkivet:
	+ Dombås (Lesja og Dovre)
	+ Vågå (Sel, Vågå og Lom)
	+ Skjåk
	+ Ringebu (Nord-Fron, Sør-Fron og Ringebu)
	+ Folkemusikkarkivet for Nord-Gudbrandsdalen (Lesja, Dovre, Sel, Vågå, Lom og Skjåk)
	+ Folkemusikkarkivet for Sør- og Midt-Gudbrandsdalen (Nord-Fron, Sør-Fron, Ringebu, Øyer, Gausdal og Lillehammer)

Prosjekt 10
-----------

«Prosjekt 10» var et historieinnsamlingsprosjekt i regi av Gudbrandsdalsmusea. Prosjektet hadde også tittelen «de gode historiene» og ble avsluttet i 2015. Initiativtaker var Gudbrandsdalsmuseas avdeling på Lesja.

Prosjektet gikk ut på å samle inn jakt- og fangsthistorier fra Norddalen, de seks nordligste kommunene i Gudbrandsdalen: Lesja, Dovre, Sel, Vågå, Lom og Skjåk. 

Formålet med prosjektet var å dokumentere og samle historier og informasjon om den lokale jaktkulturen. Slike historier kunne være personlige opplevelser, overleverte historier, bilder, skriftlige nedtegnelser og kunnskap om jakt- og fangsthistorie. Mange slike historier er allerede utgitt i bokform, i magasiner og fagtidsskrifter, brukt som tema i radioprogrammer eller på film. 

Resultatet av innsamlingen er en oversikt over materiale som nå finnes i arkivene. Det omfatter bilder, bøker, publikasjoner, nettressurser, i tillegg til intervjuer og fortellinger fortalt av lokale med kjennskap til jakt- og fangstkulturen i Norddalen. 

Noen av disse historiene er publisert på nettstedet digitalt fortalt, resten av det innsamlede materialet er tilgjengelig via Gudbrandsdalsmusea,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kay Waldemar Kielland Piene** (født 7. mai 1904 i Kristiania, død 16. april 1968 samme sted) var en
norsk matematiker og pedagog.

Kay Piene gikk ved Oslo katedralskole og studerte matematikk ved Universitetet i Oslo, ved Universitetet i København (eksamen, 1929) og i Universitetet i Göttingen (1931–32). Deretter var han lærer i Hamar og Oslo (1936–).
Han var i *Carnegies komite for eksamensformer* (karaktersystemutvalget) med Einar Høigård, og hadde
en studietid ved pedagogisk institutt, Columbia University.

Under den andre verdenskrig var han en av Kirkeneslærerne, som ble arrestert og deportert til Kirkenes (1942).
Derpå virket han ved  Pedagogisk seminar ved UiO (1946–52) og ble senere rektor (1953).
Han ble formann i Norsk Seksjon for ny Oppdragelse (1950).
Han var redaktør i Norsk Matematisk Tidsskrift (1945–52) og Nordisk Matematisk Tidsskrift (1953–61).
Derpå var han en pådriver i Nordic committee for the modernisation of mathematics teaching (1960–67).

Han var sønn av kunstneren Johannes Piene, gift med Christiane Mathilde Waage (derved svigersønn av Peter Waage).
Kay Piene ble i 1941 gift med mag.art. Fiffi Piene (født 23. september 1918 i Kristiansund). De hadde sammen to barn, informatikeren Jo Piene (1945–) og
matematikeren Ragni Piene (1947–).

Utgivelser
----------

* *Eksamenskarakterer og forhåndskarakterer* (1961)

Referanser
----------

1. ↑  omtale og bilde

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |