recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Beleiringen av Limerick i 1691** var en av flere beleiringer av Irland som blant annet ble beleiret to ganger under den vilhelminske krigen i Irland (1689-1991). Byen, som ble holdt av jakobittene, klarte å slå tilbake vilhelmittene i et angrep i 1690, men etter den andre beleiringen i august-oktober 1691 overga byen seg på vilkår.

Beleiringen
-----------

Under den andre beleiringen hadde den militære situasjonen snudd seg for jakobittene. Hovedarméen til jakobittene ble grundig slått i slaget ved Aughrim i juli 1691 og 4 000 mann ble drept, inklusive kommandanten Marquis de St Ruth og tusenvis flere ble tatt til fange eller deserterte. Galway hadde overgitt seg i juli 1691. De overlevende jakobittene trakk seg tilbake til Limerick, men i motsetning til året før, var moralen nå særdeles lav og de var klare til å overgi seg. På den andre siden hadde forsvarsverkene i Limerick blitt kraftig utbedret siden 1690. Den vilhelminske general Godert de Ginkell beleiret byen og bombarderte den til murene raste sammen. Et vilhelminsk overraskelsesangrep drev de irske forsvarerne fra vollene som forsvarte Thomond-broen og sendte de irske forsvarerne mot Limerick. De franske forsvarerne ved hovedporten nektet å åpne den for de flyktende irene og om lag 800 av dem ble drept eller druknet i Shannonelva.

Kapituleringen og avtalen
-------------------------

Etter dette kastet Patrick Sarsfield de franske kommandantene i Limerick, Chevalier de Tessé og Marquis d'Usson, ut av byen og startet forhandlinger om å overgi seg. Han og Ginkel skrev en avtale med vilkår om at de sivile innbyggerne i Limerick skulle respekteres, tolerere den katolske religionen i Irland, garantere mot at de katolskeide områdene i Irland ble konfiskert og la Sarsfield og den jakobittiske arméen få fritt leide tilbake til Frankrike. Limerick overga seg på disse vilkårene i oktober 1691. Sarsfield forlot Irland med 10 000 soldater og 4 000 kvinner og barn gikk inn i fransk tjeneste. Denne reisen er blitt kjent som *Flight of the Wild Geese.* Vilkårene i freden i Limerick ble siden avslått av protestantene som dominerte det irske parlamentet.

Kilder
------

* Piers Waudchope, *Patrick Sarsfield and the Williamite War*, Dublin 1992.
* J.G. Simms, *Jacobite Ireland*, London 1969.
En steinhakke fra Griquatown, Noord-Kaap, Sør-Afrika, sett fra tre vinkler
**Steinhakke** (norrønt: *steinpikka*, «steinhakke»; hakke fra nedertysk *hacke*, tysk *Hacke*) er i arkeologien er en hakke framstilt av stein som er kjent fra den eldre epoken av tidsepoken paleolitikum, den første perioden i steinalderen. Steinhakker ligner på håndøkser ved at de er store og avlange eller U-formede verktøy som er ment å holdes i handen. Ulikt håndøkser har de en bred og rett skjærekant som løper i rette vinkler til verktøyets akse.

Steinhakker fra den arkeologiske underepoken acheuléen innenfor paleolitikum ligner på håndøkser, men har ikke den spisse enden. Steinhakker som ble framstilt ved litiske flak ved at steinflak ble hogd vekk av en flintstein, også kalt for litisk reduksjon. Litisk reduksjon innebærer å fjerne steinflak parallelt med den endelige tiltenkte skjærekanten til verktøyet, noe som skaper en enkelt rett kant like bred som selve verktøyet. Skjæreggen er i de fleste tilfeller umodifisert; noen ganger ble den polert for å øke holdbarhet og/eller skarpheten.

Forskjeller mellom steinhakker og håndøkser
-------------------------------------------

Steinhakker, som er funnet i mange sammenstillinger til acheuléenkulturen som i Afrika, er like i størrelse og vesen som håndøkser. Forskjellene mellom en håndøks og en steinhakke er at en håndøks har en spissere spiss, mens en steinhakke vil ha en mer tverrgående skjærekant som består av en del av eggen orientert vinkelrett på verktøyets langakse. Det er uklart om den ble brukt til tung graving eller ikke. Flere eksperimenter ble vist at steinhakken i Afrika ble mer brukt som slakterinstrument. De var også hensiktsmessige i å flå skinnet av storvilt og knekke bein.

Referanser
----------

1. ↑  «pikke»; «hakke», *NAOB*
2. ↑  «Lithic Reduction Stages», *San Diego Archaeological Center*
3. ↑  Shott, Michael J.; Nelson, Margaret C. (22. august 2009): 2 - Lithic Reduction, Its Measurement, and Implications: Comments on the Volume, Andrefsky, Jr, William, red.: *Lithic Technology. Measures of Production, Use and Curation*, Cambridge University Press, Online ISBN:9780511499661; s. 23-46
4. ↑  Kleindienst, Maxine R.; Keller, Charles M. (juni 1976): «Towards a Functional Analysis of Handaxes and Cleavers: The Evidence from Eastern Africa», *New Series*, **11**(2), s. 176-187
5. ↑  Gilead, David (1973): «Cleavers in Early Palaeolithic Industries in Israel», *Année*, 1-1. s. 73-86

Eksterne lenker
---------------

(en) Cleavers (archaeology) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Basic Stone Tools», *UCSD*
* «Tools from the stone age», *Donsmaps.com*
**Christiane Michaeline «Janna» Bonnevie** (født 10. mars 1842 i Trondheim, død 29. november 1914 i København) var en norsk lærer, skolebestyrer og forfatter.

Familie
-------

Christiane Bonnevie var datter av stortingsrepresentant og ordfører i Trondheim Honoratus Bonnevie (1797–1848) og Sophie Augusta Baumann (1804–1895), og søster av kunstmaler Mathilde Dietrichson (1837–1921), statsråd Jacob Aall Bonnevie (1838–1904) og ordfører i Kristiania og høyesterettsadvokat August Christian Baumann Bonnevie (1846–1898). Hun tilhørte slekten Bonnevie, som har fostret mange fremtredende samfunnsaktører.

Liv og virke
------------

Christiane Bonnevie begynte sin skolegjerning gjennom undervisning av sine nieser og nevøer. Hun ble i 1870 ansatt som lærer ved Nickelsens pikeskole i Christiania. I 1889 opprettet hun sin egen pikeskole, frk. C. Bonnevies pikeskole, i Oscars gate 16. I 1894 fikk skolen et nybygg i Oscars gate 42. Skolen ble meget ansett. Selv hadde frk. Bonnevi en tanke om et lavt elevantall i hver klasse: «Jeg vilde ikke have mere end 12 Elever i hver Klasse – naar det er mange, forsvinder Individet i Mengden.» I 1904 solgte hun skolen til Wilhelmine Schønberg (1864–1936), og trakk seg tilbake fra driften.

Som forfatter skrev hun både lærebøker og barnefortellinger. Fortellingene for barn utkom i Ny illustreret Tidende slutten av 1880-årene, og bar titlene *Lilleput – Juleklap for store og smaa* (1887) og *Hvorledes Ida ble alvorlig* (1889).

Etter å ha avsluttet skoledriften i Kristiania, flyttet Bonnevie til København. Hun ble stedt til hvile på Vestre Kirkegård i København.

Bibliografi
-----------

* 1877: *Fransk Læsebog med Stiløvelser, Første Del. For Begyndere*
* 1878: *Fransk Læsebog med Stiløvelser, Anden Del. For Viderekomne*
* 1887: *Lilleput – Juleklap for store og smaa* (i Ny illustreret Tidende)
* 1889: *Hvorledes Ida ble alvorlig* (i Ny illustreret Tidende)

Referanser
----------

1. ↑  *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1901. s. 105.

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 251. ISBN 8253014988.
* Bonnevie, Kristine (1931). *Familien Bonnevie i Norge og Danmark 1714-1930*. Oslo: Grundt-Tanum. s. 83ff.
* *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1901. s. 105ff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Beleiringen av Luxembourg** var en beleiring av Den første franske republikken av Luxembourg by som da var under Habsburgmonarkiet. Beleiringen varte fra 22. november 1794 til 7. juni 1795 under de franske revolusjonskrigene. Selv om den franske hæren ikke klarte å bryte gjennom bymurene rundt byen. Selv om den hadde rykte for å være av de kraftigste i verden, måtte festningen til slutt overgi seg etter mer enn syv måneder.

Luxembourgs lange forsvar ble ledet av Lazare Carnot, som kalte Luxembourg «den beste festningen i verden etter Gibraltar». Byen fikk fergor kallenavnet «Norden sitt svar på Gibraltar».

Den franske seieren resulterte i at Sør-Nederland ble annektert av Frankrike den 1. oktober 1795. Det meste av Luxembourg (inkludert hele det moderne storhertugdømmet), ble en del av departement Forêts, som ble opprettet 24. oktober 1795.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kreins (2003), s.64

Kilder
------

* Jean-Marie Kreins (2003) *Histoire du Luxembourg*, 3.. utg. – Presses Universitaires de France, Paris. ISBN 978-2-13-053852-3
**Joseph von Utzschneider** (født 2. mars 1763 i Rieden ved Staffelsee, død 31. januar 1840 i München) var en tysk tekniker og entreprenør.

Utzschneider ble i 1807 utnevnt til generaladministrator for koksaltsutvinning og hemmelig økonomisk rådgiver (*Geheimer Finanzreferendar*) i statstjenesten. Under hans ledelse ble byggingen av koksaltsutvinningsanlegget i Rosenheim med saltlinjen fra Reichenhall utført, og gjennom hans innflytelse gikk også koksaltsutvinningsanlegget i Berchtesgaden og Hallein over i den bayerske administrasjon. Under hans ledelse ble også grunnlaget lagt for matrikkelen i Bayern. I 1811 ble han forstander for statsgjeldsinstituttet, men forlot statstjenesten i 1814 og bygde en klutfabrikk og et bryggeri i bygningen til dagens Café Luitpold. Fra 1818 til 1821 var han varaordfører i München. I 1818 ble han utnevnt til æresmedlem av Bayerische Akademie der Wissenschaften. I 1827 ble han forstander i den i 1835 bygde *Münchner polytechnischen Zentralschule*, som i 1868 ble til Technische Universität München.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for USAUSA USA |
| Friidrett U20-VM i friidrett |
| Gull | Eugene 2014 |  4x400 m |
| Friidrett Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett |
| Gull | Trujillo 2017 |  4x400 m |
| Sølv | Trujillo 2017 |  400 m |
| Friidrett Ungdoms-VM i friidrett |
| Sølv | Cali 2015 |  400 m |
| Bronse | Cali 2015 |  200 m |

**Noah Lyles** (født 18. juli 1997 i Gainesville i Florida) er en friidrettsutøver fra USA. Han ble U20-verdensmester på 4x400 meter stafett i 2014. På nasjonalt nivå kom han på sjetteplass på 400 meter under USA-mesterskapet i friidrett 2018. Han er yngre bror av Noah Lyles, som også driver med friidrett.

Idrettskarrière
---------------

### 2013-2014

Lyles kom på andreplass på 400 meter og tredjeplass på 200 meter under USAs nasjonale *Junior Olympic Championships* i 2013. Under USA-mesterskapet i friidrett for junior 2014 kom han på fjerdeplass på 400 meter. Han deltok på USAs stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett under Junior-VM i friidrett 2014.

### 2015

Han vant 400 meter og kom på andreplass på 200 meter under USAs uttakningsstevne *USA World Youth Trials*, og ble dermed tatt ut til Ungdoms-VM i friidrett 2015 i Cali i Colombia. Der fikk han sølv på 400 meter, med ny personlig rekord på 45,46 sekunder, og han fikk bronse på 200 meter med ny personlig rekord på 20,74 sekunder.

### 2016

I mars vant han 60 meter og 4 x 200 meter stafett under New Balance Nationals Indoor. I juli 2016 ble Josephus og hans eldre bror Noah Lyles profesjonelle utøvere, og signerte avtale med Adidas.

### 2017

Han fikk sølv på 400 meter under USA-mesterskapet i friidrett for junior 2017, bak Zachary Shinnick. Etter dette senket han sin personlige rekord på 400 meter til 45,42 under et stevne i Italia, og videre til 45,30 under Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett 2017, der han kom på andreplass, bak Jamal Walton fra Caymanøyene. USA vant her 4 x 400 meter stafett med Lyles på laget.

### 2018

I april forbedret han sin personlige rekord på 400 meter til 45,28 under Tom Jones Memorial, og han forbedret denne til 45,09 under NTC Sprint Elite Meet i mai. Under USA-mesterskapet i friidrett 2018 kom han på sjetteplass på 400 meter.

### 2019

Han kom på tredjeplass på 300 meter under New Balance Indoor Grand Prix i Boston. Han ble tatt ut til å delta på 4 x 400 meter under Stafett-VM i friidrett 2019, der USA fikk beste tid i forsøksheatene, men laget ble diskvalifisert i finalen for å løpe utenfor sin bane.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 285329[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  IAAF - *Josephus Lyles - Results*, besøkt 10. juli 2019.
3. ↑  Milesplit - *Noah & Josephus Lyles Turn Pro, Sign With adidas*, besøkt 10. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josephus Lyles – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Josephus Lyles – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Josephus Lyles – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

* (en) Josephus Lyles – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Fredelig kampfisk** er en labyrintfisk i slekten kampfisker. Det selvmotsigende navnet kommer av at arten er mindre territoriell enn sin slektning siamesisk kampfisk.

Fargen er variert, og finnene er kortere enn hos den siamesiske kampfisken. Kanten på gattfinnen er ganske rett, og ikke bølgende. Hunner har svakere farger.

Hanner er aggressive mot hverandre, men det er sjelden at de skader hverandre når de slåss. Det er derfor mulig å ha mer enn én hann i et romslig akvarium. Denne arten er fredelig mot andre fisk. De går dårlig sammen med aggressive eller finnenappende fisk.
De blir opp til 6 cm lange, foretrekker en pH på mellom 6,0 og 7,0, og en temperatur på mellom 24 og 28 grader celsius. De bør ha rikelig med flyteplanter eller lignende gjemmesteder ved overflaten.

De kan være følsomme ovenfor brå endringer i vannkvaliteten. Fordi de puster luft, er de også følsomme for store temperaturforskjeller mellom vannet og luften over.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fredelig kampfisk* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *fredelig kampfisk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fredelig kampfisk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *fredelig kampfisk* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *fredelig kampfisk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *fredelig kampfisk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Betta imbellis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Betta imbellis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Einar Magnus Billing** (født 6. oktober 1871 i Lund i Sverige, død 17. desember 1939 i Västerås) var en svensk luthersk biskop av Västerås, og før dette professor innen teologi.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter endt skolegang i Lund og Västerås (der faren Bottfrid var biskop), ble Billing student ved universitetet i Uppsala, der han avla fil.cand.-eksamen i 1891 og teol.cand-eksamen 1898.

### Prest

Han ble innsatt som prest i Lunds stift i år 1900. Han var formann i Föreningen Heimdal i 1896. Samme år som Billing ble innsatt som prest, ble han utnevnt til dosent innen dogmatikk og moralteologi i Uppsala og til regimentspastor ved Uppsala artilleriregemente.

I 1909 ble Billing professor, og doktor innen teologi to år senere. Han ble i 1908 sogneprest i Hagby og Ramsta nær Uppsala. Om hans og familiens liv i Hagby står å lese i hustruen Gerda Billings bok «Den oförglömliga prästgården». I 1918 ble han sogneprest for Helga Trefaldighets församling i Uppsala.

### Biskop

Billing ble i 1920 utnevnt til biskop i Västerås, hvor han forble til sin død 17. desember 1939.

Einar Billing er mest kjent for sin folkekirketeologi som blant annet ble utviklet i hans «Herdabrev till prästerskapet i Västerås stift» («Hyrdebrev til presteskapet i Västerås sogn») i 1920. Han er som salmedikter kjent for en eneste salme, den elleve vers lange «Nu gläd dig, min ande, i Herran», som er å finne i flere svenske salmebøker og i *Norsk Salmebok*.

Bibliografi
-----------

* *Luthers lära om staten* (1900)
* *De etiska tankarna i urkristendomen* (1907)
* *Försoningen* (1908)
* *Vår kallelse* (1909)
* *Folkkyrkan och förkunnelsen* (1912)
* *I katekesundervisningens tjänst. Utdrag ur meddelande från kungliga katekesnämnden* (1916)
* *Herdabrev* (1920)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Einar M Billing», Svensk biografisk leksikon-ID 18218[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Billing, Einar» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 591–592.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Einar Eriksen** (født 4. mars 1933 i Bergen, død 16. januar 2021) var en norsk pressemann kjent for sitt arbeid hos *Bergens Tidende* gjennom mange år.

Eriksen begynte å arbeide i *Os og Fanaposten* i 1952, og fra 1955 arbeidet han hos *Bergens Tidende*. I 1978 ble han redaksjonssjef og i 1981 ble han nyhetsredaktør, deretter var han sjefredaktør i perioden 1986 til 1991. 

Eriksen ble gjennom sitt journalistikkarbeid tildelt Narvesenprisen i 1964.

Han har vært nestleder i Norsk Redaktørforening i seks år, medlem i styret i Norsk Presseforening, styremedlem i Norsk Presseforbund og i Bergens Presseforening; formann i Bergens Tidendes Redaksjonsklubb. Eriksen var allroundjournalist i *Bergens Tidende* fra 1955 til 1981 med stoff om reiseliv og luftfart som spesialitet. Han studerte internasjonal luftfart i Montréal i 1964. Han var aktiv i reiselivsorganisasjoner (medlem av styret i Turisttrafikkomiteen for Vestlandet og i styret for Landslaget for Reiselivet i Norge.)

Eriksen var en periode i femti- og sekstiårene korrespondent for *BT* i Odda, på Voss og i Oslo. Han gikk Journalisthøyskolen ved Aarhus Universitet i 1957. I 1981 var han elev ved Administrativt Forskningsfonds lederkurs knyttet til Norges handelshøyskole. Han var også medlem av 17. mai-komiteen i Bergen i ni år.

Referanser
----------

1. ↑   www.bt.no, besøkt 19. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olav Garvik (19. januar 2021). «Nyhetsjeger av sjeldent format»Betalt abonnement kreves. *Bergens Tidende*. Besøkt 19. januar 2021.
3. ↑  Nored.no – Informasjon om Narvesenprisen hos Norsk Redaktørforening Arkivert 31. mai 2009 hos Wayback Machine. (Besøkt 8. november 2009)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Einar Eriksen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF
 |
**Vidar Hansson** (født 1. januar 1944 i Hjelmeland) er en prisbelønt norsk kreftforsker og forretningsmann.

Etter cand.med. 1969 og dr.med. 1975 ved Universitetet i Oslo ble han dosent og stipendiat ved NAVF 1975-81, dosent i fysiologi 1981-82 og i 1982 forfremmet til professor i biokjemi. Han studerte patologi under professor Olav Torgersen ved Rikshospitalet. Sammen med Tore Jahnsen ved Rikshospitalets gentekniske avdeling
klonet han PKA-gener på slutten av 80-tallet. De var viktige for sædcellens svømmedyktighet.
Startet i 1993 firmaet Photocure som lager «Metvix», en lys- og salvebehandling av hudkreft, og etter børsnotering i 2000, lanserte «Hexvix», et produkt for påvising av kreft i urinblæren. Selskapet var et av flere som var delvis eid
av Radiumhospitalets Forskningsstiftelse. Hansson var adm.dir. frem til 2005 da Kjetil Hestdal overtok.

Verv og utmerkelser
-------------------

* Anders Jahres medisinske pris 1977 delt med Erik Martin Ritzén, Stockholm, "for deres banebrytende undersøkelser av mannlig forplantningsfysiologi, spesielt de forhold som regulerer sedcellenes utvikling"
* Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1983

Referanser
----------

1. ↑  «Vidar Hansson 50 år». Aftenposten. 10.12.1993.
2. ↑  «Norske leger først i verden med å klone livsviktige gener». NTB. 19.12.1989.
**Einar Eilertsen** (født 6. mars 1932 i Stathelle, død 2000) var en norsk maler.

Eilertsen var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1958-1961 og Statens kunstakademi 1961-1964.

Han utdannet seg først som håndverker i malerfaget. Han debuterte i 1964 på utstillingen «Fire unge malere» i Unge Kunstneres Samfund, UKS. Hans form er abstrakt, uttrykket ofte lyrisk. Utgangspunktet for hans abstrakte fargekomposisjoner er naturen, og hans arbeider er blitt karakterisert som moderne naturromantikk.

Eilertsen hadde studiereiser til Frankrike 1957, Italia 1961, Hellas 1964, Portugal 1972, Paris 1978.

Han var medlem av Riksgalleriets innkjøpskomite (maleri) 1971-1977 og 1985-1987
Rett til M. M. I. fra 1976. Han var mangeårig styremedlem i Unge Kunstneres Samfund, Bildende Kunstneres Styre og lokale kunstnerorganisasjoner.

Stipendier
----------

* Finnes leg. 1961
* A. C. Houens fond 1963 og -64
* Lorch-Schives leg. 1965 og -66
* Vestfoldstip 1965
* P. M. Røwdes minne 1970
* Statens 3-årige arbeidsstip. 1971.

Innkjøp
-------

Eilertsen er blant annet innkjøpt av:

* Nasjonalgalleriet 1981
* Riksgalleriet 1969 – 1972 – 1973 – 1980 og 1981
* Norsk kulturråd 1969 og 1974
* Italiensk Ambassade 1968
* Larvik faste galleri 1968
* Porsgrunn faste galleri 1972 og 1981
* MOss faste galleri 1973
* Seljord faste galleri 1987
* Telemark fylkeskommune
* Norsk Hydro

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Einar\_Eilertsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 3e9935c7-fe69-4498-a9ba-57999df44872, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Michael David Hepburn** (født 17. august 1991 i Brisbane) er en australsk landeveissyklist og banesyklist. Han sykler for UCI WorldTourlaget Orica-GreenEDGE. Han har flere større meritter fra banesyklingen og har blitt verdensmester og olympisk medaljevinner.

Meritter
--------

2009
 U19, Individuell forfølgelse VM (WR)
Australsk U19-mester, individuell forfølgelse
Australsk U19-mester, omnium
Australsk U19-mester, lagforfølgelse
Lagforfølgelse, ungdommens olympiske festival
11. og 12. etappe, Tour of the Murray River
 Lagforfølgelse, Junior-VM U19
2.-plass, U19 Australsk tempomesterskap
2010
Individuell forfølgelse, Oseania mesterskapet
Lagforfølgelse, Oseania mesterskapet
Lagforfølgelse, Commonwealth Games
1. etappe, U23 International Thüringen-Rundfahrt
 VM i banesykling, lagforfølgelse
Australsk U23 landeveismester
Australske banemesterskap, Omnium
3.-plass, Rogaland Grand Prix
2011
Prologen Tour de l'Avenir
2. etappe, Thüringen-Rundfahrt
2. etappe, Tour of Norway
 Lagforfølgelse, VM i banesykling
3.-plass, U23 Tempo VM i landeveissykling
2012
 VM i banesykling, individuell forfølgelse
 Lagforfølgelse menn OL i London
2013
 VM i banesykling, individuell forfølgelse
 VM i banesykling, lagforfølgelse
2014
Australsk mester Australsk mester i temporitt
3. etappe (ITT), Tour of Qatar
2016
 Lagforfølgelse menn OL i Rio

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Hepburn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Michael Hepburn – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Michael Hepburn – Cycling Archives Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Team Jayco AlUla (2023) |
| --- |
| 
* Balmer
* Berhe
* Colleoni
* Craddock
* De Marchi
* Dunbar
* Durbridge
* Engelhardt
* Grmay
* Groenewegen
* Hamilton
* Harper
* Hepburn
* Jansen
* Juul-Jensen
* Maas
* Matthews
* Mezgec
* O’Brien
* Peña
* Porter
* Pöstlberger
* Quick
* Reinders
* Scotson
* Sobrero
* Stewart
* Štybar
* Yates
* Zana

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BBC Things
 |
**Michael Enge Haukås** (født 21. november 1986 i Haugesund) er en norsk fotballspiller. Han har tidligere spilt for Stavanger, Vard Haugesund, FK Bodø/Glimt, FK Haugesund og Viking FK. Haukås gikk til Viking FK foran 2016-sesongen.

Haukås har hatt lang fartstid i rogalandsfotballen, hvor han først gjorde seg bemerket i fotballklubben SK Vard Haugesund som spiss. Senere har Haukås bekledd flere posisjoner på banen, og har både blitt brukt som kant- og midtbanespiller.

Karriere
--------

Michael Haukås debuterte i Adeccoligaen for Stavanger mot Alta den 5. april 2009, og for Bodø/Glimt mot Lyn den 6. april 2010. Han har for øvrig hatt lang fartstid i rogalandsfotballen, hvor han først gjorde seg bemerket i fotballklubben SK Vard Haugesund som indreløper. Senere har Haukås bekledd flere posisjoner på banen. Haukås har senere blitt beskrevet som en spiller som tok omveien rundt toppfotballen på Haugalandet, ved at han først spilte for Stavanger IF og Bodø/Glimt før FK Haugesund omsider viste interesse for ham.

Han blir beskrevet som en fysisk sterk indreløper med stor løpskapasitet, et godt skuddbein og et fint driv. 

Etter lenge å ha vært en profil i Vard Haugesund, ble han i 2008 invitert på prøvespill i IK Start. Etter sesongen begynte flere klubber i Rogaland-distriktet å vise interesse for Haukås. I 2009 ble derimot Stavanger IF hans neste klubb, og han tilbrakte én sesong der og fikk med seg 21 kamper samt toppscorertittelen fra sin indreløperposisjon. Sommeren 2009 ble han også invitert på prøvespill i Aalborg. Etter en god sesong med Stavanger IF viste Bodø Glimt interesse, og Haukås signerte for Glimt i 2010. Etter å ha tilbrakt 2010-11-sesongene i Glimt, returnerte han eliteserieklubben FK Haugesund i november 2011.

Utdanning
---------

Michael Haukås er utdannet lektor og tar en profesjonsutdanning som klinisk psykolog ved Universitetet i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Klar for FKH, H-avis.no 9.10.2011. Besøkt 11.10.2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Haukås – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Michael Haukås – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Michael Haukås – FBref Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits Sveits’ flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én tredjeplass) |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(6 pallplasseringer)
*Per 27. august 2018* |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2014 Italias flagg Asiago-Lavarone | Stafett |
| Bronse | 2017 Estlands flagg Tartu |  Sprintstafett |
| Bronse | 2018 Latvias flagg Riga |  Lang |
| Europamesterskap |
| Gull | 2014 Portugals flagg Palmela |  Stafett |
| Junior-VM |
| Bronse | 2007 Australias flagg Dubbo |  Stafett |

**Sabine Hauswirth** (født 8. desember 1987) er en sveitsisk orienteringsløper. Hauswirth er verdensmester og europamester i stafett. Hun representerer den norske orienteringsklubben Halden Skiklubb og det sveitsiske landslaget.

Sabine Hauswirth hadde en brukbar juniorkarriere. Hun kom på 4.-plass på langdistansen i junior-VM i australske Dubbo i 2007. I samme mesterskap tok hun bronsemedalje på stafetten sammen med det sveitsiske laget. Deretter gikk det syv år før Hauswirth tok sin neste internasjonale mesterskapsmedalje.

Sammen med Julia Gross og Judith Wyder tok Hauswirth EM-gull for Sveits i Portugal i 2014. Samme sesong bidro hun sterkt til VM-gull i stafett i italienske Asiago. Denne gangen var det Sara Lüscher, Hauswirth og Judith Wyder som utgjorde det sveitsiske vinnerlaget.

Hun løp i 2015 sisteetappen på Haldens 1.lag i Venla. Laget endte på 8.-plass. 15. oktober 2016 ble hun nummer to på langdistanse i verdenscupavslutningen på hjemmebane i Aarau.

Under VM i Estland 2017, ble Sveits nummer tre på sprintstafetten. Hauswirth løp siste etappe på det sveitsiske bronselaget som ellers bestod av Elena Roos, Florian Howald og Martin Hubmann.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sabine Hauswirth – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Sabine Hauswirth – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Sabine Hauswirth – World of O Rediger på Wikidata

* (en) Sabine Hauswirth – International Trail-Running Association Rediger på Wikidata
**Falsett** (av italiensk *falso*, dvs. falsk, kunstig, imitert) er betegnelsen på et vokalregister som også kalles hode- eller randregister. Et folkelig uttrykk for å synge falsett er å «gå opp i fistel». 

Falsett-teknikken innebærer at stemmebåndene brukes med minst mulig masse og ikke lukker helt. Hensikten er å oppnå en lysere stemme enn med vanlig brysttone, og falsett-teknikken gjør at menn kan synge i alt- og sopranleie. En mannlig sanger som bruker denne teknikken kalles kontratenor.

Artister og band som er kjent for å bruke falsett når de synger er Michael Jackson, Freddie Mercury, Ian Gillan, Thom Yorke, Matthew Bellamy, Pharrell Williams, Jan Werner Danielsen, Ricky West, Justin Timberlake og bandet Bee Gees.

Kilder
------

* Avsnittet «Registers and Vocal Registration» i *Understanding Vocal Range, Registers and Type* Arkivert 8. januar 2018 hos Wayback Machine. singwise.com. Lest 11. oktober 2017.
* Avsnittet «Register» i *Terminologijungelen: Del én*, vokalt.no. Lest 11. oktober 2017.
* (no) Register – instruments tonehøydeomfang i Store norske leksikon
* *falset* i Den store danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Minerydderskvadronen**  er en avdeling i Marinen som har som oppgave å holde nasjonale og internasjonale farvann fri for miner.

Sjøforsvaret har seks minerydderfartøy, tre minesveipere av (Alta-klassen) og tre minejaktfartøy av (Oksøy-klassen). Fartøyene er utrustet med våpen- og sensorsystemer for å detektere, identifisere, klassifisere og destruere sjøminer i tillegg til at er oppsatt med en del mindre våpensystemer for selvforsvar.

Minevåpenet deltar i dag kontinuerlig med et fartøy i en av Natos to stående mineryddingsstyrker (SNMCMG1). I tillegg deltar mineryddingsfartøyer også jevnlig i ryddeoperasjoner for å fjerne gamle miner og andre eksplosiver fra tidligere kriger som fremdeles finnes i et stort antall både i norske og utenlandske farvann.

Samtidig gir mineryddingsfartøyene, på samme måte som øvrige marinefartøyer, kontinuerlige bidrag til rutinemessig suverenitetshevdelse og overvåkning gjennom tilstedeværelse langs kysten.

Referanser
----------

1. 1 2  «Minevåpenet». Forsvaret. 16. oktober 2014. Arkivert fra originalen 2. november 2014. Besøkt 3. november 2014.
2. ↑  «Minefartøy Oksøy- og Altaklassen». Forsvaret. 3. juni 2014. Arkivert fra originalen 2. november 2014. Besøkt 3. november 2014.
**Solveig Kristine Moen Rusten** (født 26. april 1981) er en norsk forfatter. 

Hun debuterte i 2008 med romanen *Lyden av de andre som bor her*, og har senere skrevet romanene *Bløffmakeren* og *Se min kjole*. Høsten 2012 utkom hennes fjerde roman, "Jorden sett fra himmelen."

Rusten er oppvokst i Kongsvinger, og var elev ved Øvrebyen videregående skole 1997–2000. Fra 2001 til 2007 var hun student ved Universitetet i Oslo, der hun studerte sosialantropologi, psykologi samt litteraturvitenskap. Rusten tok mastergrad i litteraturvitenskap i 2007 med oppgaven «Forkledd, gjenkjent og avslørt. En diskusjon av sammenhenger mellom litterær kompetanse og tolkning i lesningen av Kjell Askildsens novelle *En plutselig frigjørende tanke*».

Rusten begynte å skrive 22 år gammel og hadde høsten 2008 sin debut som skjønnlitterær forfatter.

Bibliografi
-----------

* *Lyden av de andre som bor her* – roman (2008)
* *Bløffmakeren* – roman (2009)
* *Se min kjole* – kriminalroman (2010)
* *Jorden sett fra himmelen* – roman (2012)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rusten hos Bibsys

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Joe McGann** (født 24. juli 1958 i Liverpool) er en engelsk skuespiller.

Hans mest kjente rolle er som karakteren Charlie Burrows i TV-komedie-serien The Upper Hand mellom 1990 og 1996. Han er også kjent som en fjernsynsreporter på BBC der han rapporterte om lokale arrangementer som fant sted i det sørlige England. Hans tre yngre brødre, Paul, Mark og Stephen er også skuespillere. Sammen med brødrene Stephen og Mark, spilte Joe i skuespillet Tom, Dick og Harry som ble skrevet av Ray og Michael Cooney som ble satt opp ved Duke of York's Theatre i 1995. Joe har en datter, født i 1988 og er bosatt i Glasgow, Skottland.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Jenny Eden, «Interview: Steve McGann - Why Steve's taking a hike; Emmerdale's Steve McGann is passionate about going the extra mile for children», verkets språk engelsk, utgitt 4. august 2001, besøkt 20. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe McGann på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Joe McGann hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Arild Widerøe** (født 13. juli 1908, død 1. august 1937) var en norsk flyger og medgrunnlegger av Widerøes Flyveselskap. 

Widerøe ble elev ved Marinens flyveskole i 1930, og fikk flygervingen året etter. Han var bror av Viggo Widerøe (1904-2002) og var med på å starte flyselskapet i 1933. Han var styremedlem, flyger og sjef for den tekniske tjenesten. Widerøe var også kjent for sin flygning av skadde etter det store raset ved Loenvannet i september 1936.

Den 1. august 1937 ønsket Arild Widerøe å demonstrere selskapets nye Stinson Reliant-fly og hadde invitert familie til en runde over Oslo, og var på vei tilbake til Ingierstrand, over fjorden utenfor Nylands verksted, da ulykken skjedde. I ulykken omkom fem personer: Widerøe, ingeniør og polarfarer Christopher Braathen med hustru, samt Widerøes onkel Sofus Widerøe med hustru.

Vingefestet brakk da flyet gikk i spinn og ble knust mot vannflaten, et par hundre meter fra kullbryggene ved Grønlia. Ifølge *Aftenposten* var tusenvis av mennesker vitne til ulykken. I sin morgenutgave 2. august 1937 refererte avisen et av øyenvitnene:

> *Jeg satt med nogen bekjente på Ekebergrestauranten i det herlige solskinnsvær -- så ser vi en svær, grønn flyvemaskin komme seilende innover fjorden mot Oslo. Maskinen som fløi i stor høide, satte kurs over Piperviken, videre over Slottet og gikk derefter i en stor sving over byen. Et par minutter efter hørte vi på ny duren av den samme flyvemaskin -- den skar med veldig fart utover igjen, over Gamlebyen, Grønlien og -- I det øyeblikk maskinen befant sig utenfor Nylands verksted, ser vi plutselig at noget løsner og faller svalende ned i sjøen.*
> 
> 
> 

Widerøe ble aldri funnet, men det ble avholdt en minnehøytidlighet i Ris kirke i Oslo 22. februar 1938.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Marinens flygevåpen 1912-1944. Hafsten/Arheim 2003
3. ↑  Aftenposten 1. oktober 1936, s. 6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Joe Negroni** (døpenavn **Jose**) (født 9. september 1940 i New York, død 5. september 1978) var en USA-amerikansk sanger, en av grunnleggerne av gruppa The Teenagers.

Oppvekst
--------

Sammen med tre kamerater, Jimmy Merchant, Herman Santiago og Sherman Garnes, danna Joe Negroni på midten av 1950-tallet ei vokalgruppe som sang på gatehjørnene i nabolaget deres. Gruppa gikk under skiftende navn: The Ermines, The Coupe de Villes og The Premiers. I 1955 tok den tolvårige Frankie Lymon fra samme nabolag kontakt med dem etter en skolekonsert. Han fikk innpass i gruppa som førstetenor, mens Negroni sang baryton. Seinere det året fikk de kontakt med plateprodusenten George Goldner, som gav gruppa kontrakt under det nye navnet the Teenagers.

The Teenagers
-------------

Den første låten gruppa spilte inn, var «Why Do Fools Fall in Love». Det blei Lymon som sang førstestemmen ved innspillinga, og det var tydelig at han både var den mest talentfulle og den med best publikumstekke. Han fortsatte derfor som førstesanger, og gruppas navn blei raskt til Frankie Lymon & the Teenagers.

Plata kom ut i januar 1956 og blei en storslager både i USA og Storbritannia. Det påfølgende året kom nye plater i rask rekkefølge, og flere av dem oppnådde gode listeplasseringer. Gruppa reiste på suksessfulle turneer, og den var med i filmen *Rock, Rock, Rock*.

I 1957 forlot Lymon the Teenagers. Gruppa fortsatte uten ham og spilte inn en del plater med varierende førstesangere, men uten særlig suksess. Med ulike besetninger har den fortsatt å opptre. Negroni døde imidlertid av hjerneblødning i 1978.

Frankie Lymon and the Teenagers (med originalbesetning) blei i 1993 innvalgt i Rock and Roll Hall of Fame og i 2000 i Vocal Group Hall of Fame.

Referanser
----------

1. ↑  Nick Talevski: *The Unofficial Encyclopedia of the Rock and Roll Hall of Fame*, Greenwood Press 1998, ISBN 9780313300325, side 225.
2. 1 2 3 4 5  «Frankie Lymon and the Teenagers» i Jay Warner: *American Singing Groups: A History from 1940s to Today*, Hal Leonard Corporation 2006, ISBN 9780634099786, side 242–245.
3. ↑  Opplysninger om 2014-aktivitet finnes på nettstedet ; besøkt 4. februar 2016.
4. ↑  Omtale på nettstedet til Rock and Roll Hall of Fame; besøkt 28. januar 2016.
5. ↑  Omtale Arkivert 17. juli 2014 hos Wayback Machine. på nettstedet til Vocal Group Hall of Fame; besøkt 28. januar 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ludwig F. Stiller** (født 24. august 1928 i Salem i Ohio i USA, død 10. mars 2009 i Katmandu i Nepal) var en amerikansk prest, historiker og Nepal-misjonær tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke
------------

Han var sekularprestkandidat ved St. Meinrad's seminar i Indiana før han vekslet over til jesuittenes skoler. Han tjenestegjorde i U.S. Army som militærpoliti i Manila fra 1946 til 1947.

Hat trådte formelt inn i jesuittordenen i deres novisiat i Milford i Ohio den 18. august 1949. I 1953 ble han bestemt for tjeneste i Nepal. På grunn av visaproblemer gjorde han først ferdig sine filosofistudier ved West Baden College i Indiana (stengt i 1964). Han kom så til Nepal i 1956 for to år ved *St. Xavier's Godavari School* i Katmandu før han dro til India for teologistudier ved *St. Mary's* i Kurseong fra 1959 til 1963. Han ble presteviet av biskop Augustine Francis Wildermuth den 19. mars 1962.

I 1964 vendte han tilbake til Nepal og virket bed St. Xavier's Godavari School i to år, og grunnal den senere svært viktige *Godavari Alumni Association*.[] Imens tok han doktorgrad i historie fra Tribhuvan University. 

Han ble en av pilarene for det universitetets forskningssenter.[] Han nøt stor respekt også blant sepalesiske hinduledere og muslimske ledere.[]

Han utgav en rekke bøker som betraktes som sentrale for forståelsen av særlig nyere nepalsk historie.[]

BVerker i utvalg
----------------

* *Prithwinarayan Shah in the Light of Dibya Upadesh*, 1968
* *The Rise of the House of Gorkha: a Study in the Unification of Nepal, 1768-1816* , 1973
* *The Silent Cry, the People of Nepal 1816-39*, 1973
* *Letters from Kathmandu : the Kot Massacre*, 1981
* *Nepal: Growth of a Nation*, 1993
* *Planning for people : a study of Nepal's planning experience*, 1993

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Joe McCoy** (født 11. mai 1905 i Jackson, Mississippi, død 28. januar 1950 i Chicago) var en amerikansk bluesgitarist. Han er best kjent som **Kansas Joe McCoy**, men finnes også omtalt som The Hillbilly Plowboy, Mud Dauber Joe, Hamfoot Ham, The Georgia Pine Boy og Hallelujah Joe. Han er bror av Papa Charlie McCoy og var gift med bluessangeren og -gitaristen Memphis Minnie.

Joe McCoy flytta til Memphis midt på 1920-tallet, og ble der medlem av Jed Davenport's Beale Street Jug Band. Her møtte han også Memphis Minnie, som han seinere gifta seg med, og som han akkompagnerte på en rekke legendariske plateinnspillinger, som «Bumble Bee» og «When the Levee Breaks».

På 1930-tallet flytta Joe og Minnie til Chicago, der de sammen med størrelser som Big Bill Broonzy og Tampa Red bidrog til å modernisere countrybluesen i mer urban retning. McCoys gitarspill og gode stemme kunne gjort han fortjent til en solokarriere, men han foretrakk akkompagnatørns rolle, og etter å ha blitt skilt fra Minnie, danna han sammen med broren Charlie gruppa The Harlem Hamfats. Disse gjorde flere innspillinger mellom 1936 og 1939. Seinere etablerte han gruppa Big Joe and His Washboard Band – sammen med bl.a. Robert Lee McCoy. Denne gruppa ble seinere omdanna til Big Joe and His Rhythm.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 10658, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe McCoy på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Joe McCoy på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Joe McCoy på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Henning Meyer**, tidligere **Henning Meyer Johansen**, (født 7. oktober 1946 i Trondheim, død 30. april 2004) var en norsk tegner.

Henning Meyer var etter eget utsagn en «bytegner», og tegnet i alt 30 byer, hvorav kun hans hjemby Trondheim forble ufullendt. 

Meyer var født i Trondheim i 1946, og vokste opp på Lilleby, som sønn av den kjente bymaleren Arthur Meyer. Henning Meyer utdannet seg som kjemiingeniør, og var ansatt i 6 år ved NTH. I 1980 innledet han et profesjonelt liv som bytegner.

I 1993 startet han arbeidet med «Trondheimstegningen», som fra 1996 ble utført på egne internettsider, hvor også utenforstående kunne gi sine bidrag. Her var Meyer forut for sin tid ved å være en pioner for brukermedvirkning. Han arbeidet med nettsidene inntil sin død.

Internettsiden trondheimstegningen.no ble relansert av Trondheim folkebibliotek i 2008, som en frosset utgave, slik nettsidene så ut ved Meyers bortgang. Nettstedet måtte i 2019 legges ned av rettighetsmessige årsaker.

Meyer er gravlagt på en kirkegård utenfor byen Elche på østkysten av Spania.

Det opprinnelige nettstedet er oppbevart hos Trondheim folkebibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Henning Meyer Arkivert 22. august 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Hjertingpram** er en relativ «ny» dansk båttype fra den siste halvdelen av 1800-tallet basert på den nordamerikanske dory, en flatbunnet fiskebåt fra torskefisket på fiskebankene rundt Newfoundland. Den ble populært på Vesterhavskysten med dens langgrunne sandstrendene og store områder med grunne dybde med til dels røft væromslag.

Vesterhavskysten
----------------

Jylland har en langstrakte kyststrekning mot den værbitre Nordsjøen der de geografiske forholdene er barsk med langgrunne sandstrender som lå åpen mot havet med jevne tiltagende dybde, sterk strøm og store lukkede sjøområder som Ringkøbing Fjord og Fanø bugt. Flere steder har langstrakte rev som en båt kan grunnstøttet på.

Manglende ressurser, dårlig avsetningsforhold omkring de få inntektskilder som fiskeriet og knapphet på penger avverget innføringen av nyere fiskebåter ved slutten av 1800-tallet. Inn i 1900-tallet var ulike båttyper tatt i bruk, det eneste felles for dem var at de var billig og enkelt.

Hjertingprammen
---------------

Hjertingprammen var opprinnelig en dory tilpasset de lokale forholdene av båtbygger Kristian Thomsen som hadde sett disse båtene på Newfoundland og lært seg hvordan å bygge nye båter basert på denne båttypen. De ble videreført av båtbyggeren A.L. Jensen etter 1898 som sammen med sine sønner bygget et stort antall prammer.

De er lett gjenkjennelig med det karakteristiske smale og dype akterspeilet samt en spiss forstavn og klinkbygde sider holdt opp med kraftige kneer forbindet til spantene på et kravellbygde bunn. De har et spring i skroget og har påmonterte stevnror samt et senkesverd som forminsket avdriften under seilas. Forut er en mast satt gjennom den forreste toften med et luggerseil med to stanger.

Den kunne håndtere hard sjø med få problemer og er meget lett å rigge til og seile med for to personer om bord. Den er fremdeles i produksjon, men i glassfiber.

Litteratur
----------

* Christian Nielsen: *Danske bådtyper* 2005 ISBN 87-90374-30-4

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Hjertingprammen

Portal: Danmark
**Arild Tommy Clausen** (født den 4. januar 1942) er en tidligere fotballspiller i i Sportsklubben Brann (SK Brann) som ble seriemester med A-laget i 1962. Den 9. mars 2021 ble han utnevnt til æresmedlem i Brann.

Fotballkarriere
---------------

Clausen er Norgesmester for junior med Brann i både 1958 og 1959, samt seriemester med A-laget i 1962. Til sammen spilte han 53 kamper for A-laget. I 1973 var han med på å starte klubbens old boys-lag i 1973, og bidro til å vinne flere kretsmesterskap i old boys-klassen. Han har i tillegg vært både trener og leder for Branns småguttlag.

Videre har han vært engasjert i arbeidet til Hordaland Fotballkrets, blant annet som formann.

Æresmedlem i Brann
------------------

Clausen er det 28. æresmedlemmet i SK Branns historie; den første som ble utnevnt til æresmedlem var Christen K. Gran i 1923.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Utnevnt til æresmedlem på årsmøtet». *Brann.no*. 9. mars 2021. Besøkt 25. juni 2022.
3. ↑  «Æresmedlemmer». *historie.brann.no*. Besøkt 25. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arild Tommy Clausen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Henning Høholt** (født 22. januar 1945 i Aalborg) er en norsk klassisk og moderne pianist, sjefredaktør for kulturmediet Kulturkompasset og foreleser i musikk ved en rekke læresteder. Høholt er også kulturekspert i EU for perioden 2009-2020.

Henning Høholt har turnert som pianist med Rikskonsertene 1981-89, og holdt en rekke konserter i inn- og utland. Han har vært musikksjef for Aalborg Symfoniorkester og administrator for ulike ensembler, bl.a. Collage Dansekompani 1985-88, teatergruppen De Unges Forbund i 1987-88, medlem av styregruppen for Aust-Agder Teatret 1985-1988, kulturkonsulent - Oslo kommune/Sagene-Torshov, Torgsjef på Youngstorget/Oslo kommune og andre kulturinstitusjoner, samt kultursjef i Vardø.

Kulturkompasset
---------------

Henning Høholt og Tomas Bagackas eier Kulturkompasset. Det er en norsk mediebedrift som driver både nyhetsformidling samt reiser debatter og aktuelle temaer i samtiden. Firmaet publiserer nyheter og anmeldelser av klassisk musikk og andre kulturgenre. Kulturkompasset ble grunnlagt i 2002. Mediehuset leverer artikler, historier, utredninger og skriver omtaler, kronikk og kritikk om opera, ballett, contemporary dance, klassisk musikk, kammermusikk, musikals, operetter, kunst, design, og distribuerer foto av egne fotografer - for aviser og magasiner i inn- og utland. Bedriften utgir også nettavisen www.kulturkompasset.com 

Kulturkompasset har hovedredaksjon i Oslo, samt redaksjoner i Paris og Vilnius.

Referanser
----------

1. ↑  Høholt - *Norsk musikkinformasjon (MIC)*. Besøkt 13. januar 2013.
2. ↑  Offisiell nettside - musikk- og kulturavisen Kulturkompasset*. Besøkt 13. januar 2013.*
3. ↑  Henning Høholt - EU kulturekspert Arkivert 13. januar 2014 hos Wayback Machine. - *Kunstnerforeningen*. Besøkt 13. januar 2013.
4. ↑  Kulturkompasset - *Norsk musikkinfiormasjon (MIC)*. Besøkt 13. januar 2014.
5. ↑  Kulturkompasset - *Norsk musikkinfiormasjon (MIC)*. Besøkt 13. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Et gledelig, og trist jubileum Arkivert 13. januar 2014 hos Wayback Machine. - *ballade.no*, basert på kronikk i *Aftenposten*, 11. april 2013.
* Operaen er blitt Norges største grendehus - *Østkantliv*, 12. april 2013.