recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«1300-serien» T5-T8** var en type forstadsbanevogner som ble brukt på T-banen i Oslo.

1300-seriens 1301–1333 (T5 og T6) ble anskaffet mellom 1978 og 1981. I tillegg ble noen vogner ombygd fra T1000-seriens 1147–1162 (T4) til 1334–1349 (T7 og T8) mellom 1985 og 1989. Vognene skilte seg fra 1000-serien blant annet ved at de var utstyrt med både strømavtaker for luftledning og strømavtaker for strømskinne. 1300-vognene kunne dermed brukes over hele T-banenettverket, bortsett fra på Grorudbanen ovenfor Hasle stasjon på grunn av for lav tunnelhøyde. Utseendemessig skilte også vognene seg noe fra 1000-serien, de fleste vognene hadde for eksempel større vinduer i front, blant annet for å bedre oversikten ved kryssing av planoverganger. Da antall slike vogner var begrenset, ble de brukt nesten utelukkende på linje 1 som tovognstog og 4/6 som trevognstog (1300-vogner ble brukt på Ringbanen siden T5-T7 i motsetning til T1000 hadde automatiske skiltkasser som gjorde det enkelt å skifte skiltingen mellom linje 4 og 6). T1300 var opprinnelig levert kun med takstrømavtakere, men ble siden ombygd for bruk på begge systemer. Før de østlige og vestlige banene ble koblet sammen i 1993 gikk 1300-vognene utelukkende på de vestlige baner, mens vogner i 1000-serien kun gikk på de østlige banene.

Den siste vognen ble sendt til Gjøvik for å bli hugget opp den 22. april 2010. I alt 3 1300-vogner er bevart, vognene 1306, 1320 og 1335.

Vogn 1328 ble opprinnelig bevart av Oppland metall, firmaet som hugget resten av t-banevognene, men vognen ble hugget vinteren 2012.

Modeller
--------

| Serie | Nummer | Byggeår | Leverandør | Høyestehastighet | Vekt | Sitte- ogståplasser | Noter |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| T5 | 1301–1318 | 1978 | Strømmens Værksted,AEG/EGA, NEBB | 70 km/t | 29,74 Tonn | 70/110 | 1306 bevart. |
| T6 | 1319–1333 | 1980–1981 | Strømmens Værksted,AEG/EGA, NEBB | 70 km/t | 29,74 Tonn | 64/106 | Har førerom i begge ender, 1320 bevart. |
| T7 | 1334–1343 | 1975–1976 | Strømmens Værksted,AEG/EGA, NEBB | 70 km/t | 29,74 Tonn | 60/117 | Ombygd fra T4 nr 1150–1159i 1985–1987. 1335 bevart. |
| T8 | 1344–1349 | 1975–1976 | Strømmens Værksted,AEG/EGA, NEBB | 70 km/t | 29,74 Tonn | 57/117 | Ombygd fra T4 nr 1147–1149og 1160–1162 i 1989. Ingen vogner er bevart. |
|

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no østlandsendingen – Tar farvel med siste røde

Eksterne lenker
---------------

* (en) T1300 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Forstadsbanevogner og T-banetog i Oslo |
| --- |
|  | Hkb 1-20 **·** Hkb 31-43 & 101-110 **·** Type A **·** Hkb 111-112 **·** HkB 200-serien **·** HkB 113-114 **·** BB Vogn 401-402 **·** BB Type C1 **·** HkB 500-serien **·** BB Type C2 **·** HkB 600-serien **·** BB Type C3 **·** Vogn 451-452 **·** T1000-serien **·** T1300-serien **·** T2000 **·** MX3000 |  |
Trondheim stasjon
**Balthazar Conrad Lange** (født 25. mars 1854 i Asker, død 13. september 1937 i Oslo) var en norsk arkitekt.

Han startet arbeidslivet etter å ha gått ut fra realskolen i Arendal i 1869 som assistent i et år hos arkitekt Nestor Thomassen. Han gikk deretter i murer-lære før høsten 1870 reiste til Kristiania som elev hos arkitekt Jacob Wilhelm Nordan i Kristiania og var elev ved Den kongelige tegneskole (Tegneskolen) i tre år fram til 1873. 

I 1873 stiftet han, sammen med 8 andre, Norsk arkitektforening. Trass i foreningens nasjonale navn, kom medlemsmassen til å bestå av disse ni i de to årene den eksisterte, fram til 1875.

Etter studietiden ved Tegneskolen, fikk han et såkalt «håndverksstipendium» for å fullførte arkitektutdannelsen ved *Polytechnische Institut* i Hannover i årene 1875–1877.

Etter å ha kommet tilbake til Kristiania arbeidet han som assistent hos arkitekt August Tidemand i to år før han arbeidet hos stadskonduktør Georg Andreas Bull. Fra 1878 og fram til 1881 var han arkitekt ved statsbanenes anleggskontor, hvor han blant annet sto for stasjonsbygninger i Østfold og Vestfold, samt Porsgrunn stasjon. Av større arbeider som jernbanearkitekt tegnet han Trondheim stasjon, Larvik stasjon som har en speilvendt tvilling i Tønsberg *gamle* stasjon og Bergen *gamle* stasjon som ble revet i 1976 og som var endestasjonen for Vossebanen. Disse stasjonene var i tegl, mens Sandefjord stasjon fra 1881 er i tre. Stasjonsbygningene i tre bygger i stor grad på Peter Andreas Blix' typetegninger for stasjoner.

Lange har også tegnet flere bygninger i Arendal, da han var gift med Elise Kløcker, som tilhørte borgerskapet i byen. Han tegnet bl.a. en ny bankbygning for Arendals Sparebank, men den ble aldri realisert, da banken gikk konkurs i 1886.

Han begynte som bygningsinspektør hos stadsarkitekten i Kristiania, og i 1898 ble han ny stadsarkitekt, hvor han ble fram til han gikk av med pensjon i 1920.

Andre arbeider
--------------

Sagene brannstasjon på Sagene i Oslo  Foto: C. Hill, 2007 
Ila Skole
* Aspedammen stasjon (1879)
* Uranienborg kirke (1880)
* Stasjonsbygning, Sem stasjon (1881)
* Holmenkollen sanatorium (idag Scandic Holmenkollen Park) (1894)
* Foss videregående skole (1899)
* Bækkegatens politistasjon (1900–02) (senere *Grønland politistasjon*), Tøyenbekken 1-5
* Majorstuen skole (1906)
* Ombygging av Uranienborg skole (1913)
* Sagene brannstasjon (1913)
* Hegdehaugen skole (1916)
* Ila skole (1916)

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 24. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Brochmann, Odd. *- disse arkitektene*. Oslo 1986, side 20.
3. ↑  Banken som aldri ble bygd, *Avtrykk.no*, 14.12.2016

Eksterne lenker
---------------

* Balthazar Conrad Lange – Geir Tandberg Steigan
* Balthazar Lange – SNL fra Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Cecilie Ditlev-Simonsen** (født 9. mars 1964) er partner i rådgivningsselskapet First House. Hun var konserndirektør i Gjensidige Forsikring ASA fra 2011-2016 med ansvar for merkevare, kommunikasjon og marked. Hun kom til Gjensidige våren 2011, etter tre år i kommunikasjonsbyrået JKL. Hun begynte som seniorrådgiver i JKL våren 2008 og var administrerende direktør fra 2009 til 2011. Hun var kommunikasjonsdirektør i Hydro fra 2002–2007. Hun studerte journalistikk ved Medill School of Journalism ved Northwestern University i USA. Etter endt utdannelse arbeidet hun for ulike amerikanske aviser, deriblant Chicago Tribune, The Boston Globe og Fort Launderdale News/Sun-Sentinel.

Karriere
--------

I perioden 1992–1995 var hun valgt medlem av Oslo bystyre og var en periode byrådssekretær. Hun har jobbet som seniorkonsulent i lederrekruttering i Futurestep/Korn Ferry International. I perioden 1994–1998 var hun informasjonsdirektør for IBM Norge og hadde i perioden 1998–2000 samme stilling i IBM Nordic. I 2000 var hun viseadministrerende direktør i NSB.

 Hun jobbet i Norsk Hydro fra 2002 til 2007, først som kommunikasjonsdirektør og fra 2006 som konserndirektør med ansvar for kommunikasjon. Hun måtte gå av i 2007 etter avsløringen om at familien hadde hatt hemmelige kontoer i Sveits.

Hun var konsulent og senere administrerende direktør i kommunikasjonsbyrået JKL Group fra 2008 til 2011, og var i perioden 2011-2016 konserndirektør i Gjensidige med ansvar for merkevare, kommunikasjon og marked. Fra 1. mars 2017 ble hun partner i rådgivningsselskapet First House med fagansvar for lederkommunikasjon.

Annet
-----

Cecilie Ditlev-Simonsen er datter av Høyre-politikeren og skipsrederen Per Ditlev-Simonsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  
«Cecilie Ditlev-Simonsen». Hydro. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 19. august 2007.
2. ↑  Therese Werenskiold (30. november 1999). «Ditlev-Simonsen til NSB». Digi.no. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 19. august 2007. «OsloIBMs informasjonsdirektør Cecilie Ditlev-Simonsen skal nå friske opp NSB, og på nyåret blir hun viseadministrerende direktør i statsbedriften.»
3. ↑  Pål Enghaug (30. juni 2000). «NSB-direktørene: Styret har ikke tillit». Arkivert fra originalen 15. februar 2005. Besøkt 19. august 2007. «I tillegg til Flesland har viseadministrerende direktør Cecilie Ditlev-Simonsen valgt å si opp stillingen sin»
4. ↑  Hellestøl, Yngve (20. september 2007). «Har fått nye tilbud - Cecilie Ditlev-Simonsen måtte gå i Hydro». *Aftenposten*. s. 7 - Økonomi. «Etter rundt fem år i Hydro og knapt et år i konsernledelsen som kommunikasjonsdirektør med ansvaret for informasjon og omdømme, må hun nå forlate toppstillingen i selskapet som følge av avsløringene i sommer om at hun ikke hadde oppgitt pengene på en konto i Sveits til beskatning.»
5. ↑  Nilas Johnsen, Lars Håkon Grønning, Espen Sandli og Øyvind Henriksen. «Datterens to eks-menn røpet kontoen». VG. Besøkt 19. august 2007. «Datteren til Per Ditlev-Simonsen, kommunikasjonsdirektør i Hydro Cecilie Ditlev-Simonsen»
**Sarek** er en nasjonalpark i den vestre delen av Jokkmokk kommune i Lappland i Sverige. Den ble opprettet i 1909. Kungsleden som går fra Kvikkjokk til Saltoluokta passerer rett sør for nasjonalparken. Den grenser mot Padjelanta nasjonalpark i vest og mot Stora Sjöfallets nasjonalpark i øst og nord. Sarek er et utpreget høyfjellsområde, som omfatter 1970 km² med åtte topper over 2000 meter. Sarektjåhkkå *Stortopp* er høyeste punkt på 2089 moh, og etter svenske forhold er det forholdsvis mye isbreer i området. I tillegg er det et hundretall topper over 1800 meter.

Sarek er et av Sveriges mest kjente områder for fjellturisme, men egner seg ikke for uerfarne besøkende da det ikke finnes overnattingssteder i området. Mengden smeltevann fra snø og isbreer kan bli svært stor på våren og sommeren og gjør at vading av elver blir risikofylt.

Det finnes noen broer i området, samt en nødtelefon i *Mikkelstugan* i nærheten av Ruohtesvágges munning i øvre Rapadalen.

Sarek nås lettest fra Kvikkjokk (østover via Kungsleden eller vestover via Tarradalen), i nord fra Ritsem eller fra øst via Saltoluokta eller Seitevare.

Det store deltaet ved Rapadalens munning mot øst
Rapadalen med Tjakkeli og Skierfe
Mange mener at slutten av august og de første ukene i september er den beste tiden for fotturer i Sarek
Vinden kan flytte store mengder snø på kort tid. Snøfokk gjør sikten dårlig

Referanser
----------

1. ↑   Protected Areas (National Parks), nvpub.vic-metria.nu, utgitt 18. desember 2015, besøkt 20. januar 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarek National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Naturvårdsverket – Sarek nasjonalpark
* Lantmäteriverkets fjellkart BD10
* Jokkmokk kommune
* Vandringsturer i Sarek

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Sverige |
| --- |
| Abisko **·** Björnlandet **·** Blå Jungfrun **·** Dalby Söderskog **·** Djurö **·** Fulufjället **·** Färnebofjärden **·** Garphyttan **·** Gotska Sandön **·** Hamra **·** Haparanda skärgård **·** Kosterhavet **·** Muddus **·** Norra Kvill **·** Padjelanta **·** Pieljekaise **·** Sarek **·** Skuleskogen **·** Stenshuvud **·** Stora Sjöfallet **·** Store Mosse **·** Sonfjället **·** Söderåsen **·** Tiveden **·** Tresticklan **·** Tyresta **·** Töfsingdalen **·** Vadvetjåkka **·** Åsnen **·** Ängsö | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Makkaurhalvøya naturreservat** er et naturreservat i Båtsfjord kommune i Finnmark. Det omfatter nordøstre del av Makkaurhalvøya og ble opprettet i 1983. Formålet reservatet er å bevare et viktig fuglefjell med tilhørende plantesamfunn, fugleliv og annet dyreliv som naturlig er knyttet til området, samt å bevare området som et typeområde for Øst-Finnmarks kystregion.

Fuglefjellet Syltefjordstauran er et viktig element i reservatet. Syltefjordstauran er hekkeområde for sjøfugl og kaste- og hårfellingssted for havert. Makkaur-Sandfjorden er sterkt eksponert mot Barentshavet med en rundt 700 meter bred front hovedsakelig bestående av grov sandstein, og ei middels djup og opprevet dynehei noen hundre meter innover. Strandvollene er spesielt fint utformet. Ishavsreddik-forstrand med mest strandarve, flekker av lyse strandrugdyner og forstyrret dynehei som går over i kreklinghei. Makkaur-Sandfjorden er myteområde for laksand og kaste- og hårfellingssted for havert.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Forskrift om vern av Makkaurhalvøya naturreservat, Båtsfjord kommune, Finnmark.». *Lovdata*. 28. januar 1983. Besøkt 3. oktober 2017.
3. ↑  (no) Makkaurhalvøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Curia Iulia**
**Curia Iulia** eller *Curia Julia* befinner seg i Forum Romanum i Roma. Det var Senatets tredje møteplass. 

Den opprinnelige curiaen, Curia Hostilia, som hadde blitt herjet av brann, ble oppført på Forums nordre langside av Julius Cæsar i 44 f.Kr. og samordnet med det nyanlagte Cæsars forum. Curiaen ble ferdigstilt under Augustus og innviet den 28. august 29 f.Kr. Den brant på ny under Domitia, som lot den gjenoppbygge i 94 e.Kr. 

Curian hadde en søylebåret portiko på inngangssiden og fasaden over var gipset med stukk, som imiterte marmorblokker (rester finnes kvar høyest oppe under gavlen). Bronseportene er kopier av de opprinnelige, som ble flyttet til Laterankirken i 1660. Inni finnes avsatsene for senatorenes stoler på langsidene og nisjer for skulpturer langs veggene. Det fargerike gulvet med et elegant mønster i ulike marmorsorter kan dateres til Diokletians restaurering etter en brann i 283 (den ytre halvdelen er allikevel en rekonstruksjon fra 1939). Curiaens nåværende tak er moderne.

Curiaen ble forvandlet til kirken *Sant'Adriano* på 600-tallet av Honorius I til minne om martyren Hadrianus av Nicomedia. Middelalderfresker finnes fortsatt i et par av skulpturnisjene. Den kraftige jordhevningen i området gjorde at gulvnivået ble forhøyet i flere omganger, i fasaden kan man se hvor nye døråpninger er satt opp over den opprinnelige åpningen. 

Først på slutten av 1800-tallet stod det klart for forskningen at kirken var identisk med den gamle Curiaen. På 1930-tallet da innredningen fra barokken ble fjernet, ble også det tilhørende klosteranlegget revet. 
De to store marmorreliefene som er oppstilt inne i Curiaen stod tidligere på Forum Romanum. De er muligens fra Trajans tid, men man vet ikke hvor de opprinnelig hørte hjemme. De forestiller etter alt å dømme keiserlige embetshandlinger, som fant sted i Forum. Dessuten er flere bygninger i Forum avbildet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Curia Iulia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Curia Iulia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Forum Romanum |
| --- |
| Antoninus Pius og Faustinas tempel • Augustus’ triumfbue • Basilica Aemilia • Basilica Iulia • Castor og Pollux-templet • Comitium • Concordiatemplet • Curia Iulia • Decennaliebasen • De førti martyrenes oratorium • Dei Consentes portiko  • Fokassøylen • Janustemplet • Julius Cæsars tempel • Jupiter Stators tempel  • Lacus Curtius  • Lacus Juturnae • Lapis Niger • Maxentiusbasilikaen • Milliarium Aureum • Porticus Margaritaria • Puteal Libonis • Regia • Romulustemplet • Rostra • Santa Maria Antiqua • Saturntempelet • Septimius Severus-buen • Titusbuen • Umbilicus Urbis • Venus Cloacinas helligdom • Venus og Romas tempel • Vespasiantempelet • Vestalinnenes hus • Vestatempelet • Via Sacra • Vicus Tuscus • Volcanal |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Johan-Sebastian Christiansen** (født 10. juni 1998) er en norsk sjakkspiller. Han ble stormester i sjakk (GM) i 2018, 20 år gammel.

Internasjonal mester i sjakk
----------------------------

Christiansen ble IM etter sterke resultat i tre internasjonale turneringer. I Qatar Masters Open i november-desember 2014 tok han 4 poeng på 9 runder mot svært sterk motstand. I Reykjavik Open i mars 2015 tok han 6,5 poeng på 10 runder, et halvt poeng over IM-kravet. I Visma Chess Tournament i Växjö i Sverige i juni 2015 tok han 6 poeng på 9 runder. Han hadde dermed oppfylt kravet om IM-resultat i turneringer med til sammen minst 27 parti. Rating-kravet, kravet til egen rating over 2400 hadde han oppfylt allerede pr. 1. mai 2015. Han ble deretter utnevnt til IM av Verdenssjakkforbundet på FIDE-kongressen i Abu Dhabi 1-9. september 2015.

Stormester
----------

Christiansen tok sitt tredje og avgjørende napp i stormestertittelen i en turnering i Göteborg som ble spilt i august 2018.

Resultater
----------

2016
Christiansen ble nordisk ungdomsmester i sjakk i 2016. I april vant han Vestfoldmesterskapet 2016. Ved Norgesmesterskapet i lynsjakk vant han, med 6,5 poeng på syv partier.

Han vant Sandefjord Grand Prix i oktober, der han vant alle sine 6 partier, og han vant også Nortekk Superlyn. Ved VM i sjakk 2016 ble han nummer 101, og ved VM i hurtig- og lynsjakk 2016 kom han på 59.-plass med 10,5 poeng, av 120 deltakere.

2018
I august 2018 vant han Manheim Open i Gøteborg og sikret seg den 3. og avgjørende inntegningen i stormestertittelen.

Referanser
----------

1. ↑   ratings.fide.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sjakknytt - *Johan-Sebastian Christiansen suveren nordisk mester!*, besøkt 31. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan-Sebastian Christiansen – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Johan-Sebastian Christiansen – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Johan-Sebastian Christiansen – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Johan-Sebastian Christiansen – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Johan-Sebastian Christiansens parti hos NorBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

| * v
* d
* r
Norske stormestere i sjakk |
| --- |
| Det er 19 nordmenn som har fått tittelen Stormester av FIDE. |
| 
* Agdestein
* Amar
* Carlsen
* Christiansen
* Djurhuus
* Gausel
* Hammer
* Hauge
* Ringdal Hansen
* Johannessen
* Lie
* Arvola Notkevich
* Romanov
* Salomon
* Tari
* Tisdall
* Urkedal
* Øgaard
* Østenstad

 |  |
Kart over KemiLappmark (1804)
**Kemi lappmark** (finsk: *Kemin lappi*) var en lappmark (svensk historisk oppdeling av bosettingsområdene til samene) i det som i dag er Finland. 

På den tid da området var del av det svenske rike, ble denne overveiende samiske regionen i den østlige delen av finsk Lappland etablert rundt øvre deler av elven den fikk navnet fra, Kemijoki. Området omfattet kirkesoknene Kittilä, Sodankylä, Inari og Kuolajärvi (i dag Salla). 

Etter at Finland i 1809 tilfalt Russland, mistet inndelingen i lappmarker sin betydning i det nygrunnlagte storfyrstedømmet Finland, og området hørte fra da under Uleåborg.

Litteratur
----------

* Sjögren, Anders Johan (1794-1855); *Anteckningar om församlingarne i Kemi-Lappmark*, Helsingfors, 1828, LIBRIS-id 1512945
* Tornaeus, Johannes (d. 1681); *Beskrifning, öfwer Torneå och Kemi lappmarker - författad år 1672*, Stockholm, tryckt 1772, LIBRIS-id 10211534
* Wahlenberg, Göran (1780-1851); *Geografisk och ekonomisk beskrifning om Kemi lappmark i Vesterbottens höfdingdöme - med geografisk karta, på bergs-rådet ... S.G. Hermelins anmodan, författad af Göran Wahlenberg*, Stockholm, tryckt hos Carl Delén, 1804, nummerbeteckning 870414g05, LIBRIS-id 2431371
***Lecontia*** er en slekt av biller som lever under barken på døde bartrær.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 9– 15 mm), avlange, flate biller, oversiden er kraftig punktert og blank, ikke påfallende hårete. På farge er de brunlige eller svarte. **Hodet** er ganske stort og flatt, med fremstrakte kjever (prognath) og små, utstående fasettøyne. Hodet er tydelig innsnevret bak fasettøynene. Antennene er forholdsvis korte og 11-leddete, perlekjedeformede. **Brystskjoldet** har sterkt rundede sider og ser ovalt ut ovenfra. Det er grovt og kraftig punktert. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige med tydelige skuldre. De er kraftig punktert, men mangler punktrekker. **Beina** er korte og slanke, for- og mellomføttene er fem-leddete, bakføttene fire-leddete. **Larvene** ligner sterkt på larvene til kardinalbiller (Pyrochroidae).

Levevis
-------

Larvene lever under barken på døde stammer av bartrær og spiser trolig det råtnende sevjelaget (kambium).

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Borider**, Boridae Thomson, 1859
					- Underfamilien Borinae Thomson, 1859
						* Slekten ***Lecontia*** Champion, 1893 – Nord-Amerika
							+ *Lecontia discicollis* (LeConte, 1850)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Birkirkara FC** (**Birkirkara Football Club**) er en maltesisk fotballklubb. Den holder til i Birkirkara som er den største byen på øya Malta.

Klubben ble grunnlagt i 1950 skjønt det var først på 90-tallet at den begynte å få ambisjoner og sikte høyt. Dette var begynnelsen på en ny æra, markert ved at Birkirkara i 1996/97-sesongen endte opp på andreplass i maltesisk toppserie bak Valletta og kvalifiserte seg for første gang til UEFA-cupen. Da spilte de mot Spartak Trnava.

I 1997/98-sesongen tapte Birkirkara gullet i serien i siste kamp for Valletta. Birkirkara trengte bare et poeng i siste kamp mot Valletta for å ta gullet, men Valletta tok alle tre poengene sammen med gullet etter et straffespark som er blitt omtalt som meget kontroversiellt.

Siden den tid har Birkirkara vunnet serien to ganger, i 2000 og 2006. De har vunnet den maltesiske cupen fire ganger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Birkirkara F.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Maltesisk Premier League 2023–2024 |
| --- |
|  | Balzan **·** Birkirkara **·** Floriana **·** Gudja United **·** Gżira United **·** Ħamrun Spartans **·** Hibernians **·** Marsaxlokk **·** Mosta **·** Naxxar Lions **·** Sirens **·** Sliema Wanderers **·** St. Lucia **·** Valletta | Maltas flagg |
**Rådgivende utvalg for finanspolitiske analyser** er et norsk statlig organ som gir faglige råd om bærekraftig finanspolitikk og Finansdepartementets arbeid med makroøkonomiske problemstillinger. Det arrangerer i tillegg åpne seminarer om relevante tema.

Utvalget ble opprettet som *Finansdepartementets rådgivende utvalg for modell- og metodespørsmål*, men i 2021 ble mandatet utvidet til også å gi faglige vurderinger og råd om langsiktig bærekraft i statsfinansene og om finanspolitikken er forenelig med slike hensyn. Utvalget byttet samtidig navn til Rådgivende utvalg for finanspolitiske analyser.

Finansdepartementet fungerer som utvalgets sekretariat.

Ragnar Torvik er leder for utvalget i perioden 2023–2027.

Referanser
----------

1. ↑  Finansdepartementet (28. juni 2021). «Rådgivende utvalg for finanspolitiske analyser». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. juni 2021.
2. ↑  Finansdepartementet (28. juni 2021). «Modell- og metodeutvalg får nye oppgaver – blir til Rådgivende utvalg for finanspolitiske analyser». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. juni 2021.
3. ↑  Finansdepartementet (4. august 2023). «Oppnevning av medlemmer til Rådgivende utvalg for finanspolitiske analyser for perioden 2023–2027». *Regjeringen.no*. Besøkt 10. februar 2024.
**Inkerman** (ukrainsk: Інкерма́н; russisk: Инкерма́н; krimtatarisk: *İnkerman*) er en by på Krimhalvøya i Sevastopol kommune, noe øst for storbyen. 

Befolkningen var på 11 921 innbyggere ved inngangen av 2012.

Historie
--------

Stedet har vært bebodd siden antikkens tid. Et hulekloster (viet til den hellige Klemens) ble grunnlagt nær Inkerman på 700-tallet av bysantinske ikontilhengere som flyktet fra ikonoklastene i hjemlandet. Klosteret ble stengt i sovjettiden, men er senere blitt restaurert og er igjen i bruk. 

Kalamita, en middelalderborg utvidet på 1300-tallet og som nå ligger i ruiner, ble bygd på en strategisk klippe med utsyn over Inkerman og sundet ut til Svartehavet. Den har fått forfalle fra dens tyrkiske garnisjon ble overflødig på 1700-tallet fordi kosakkangrepene var opphørt. 

Slaget ved Inkerman den 5. november 1854 var et av de store slagene under Krimkrigen. Det var et mislykket forsøk fra russisk side på å bryte beleiringen av Sevastopol. De britiske og franske allierte forhindret det russiske utbrudd og fortsette beleiringen, riktignok med svært høye tap. De britiske enhetene som var i kamp mistet mer enn en tredjedel av sine menn.

Referanser
----------

1. ↑  ДЕРЖАВНА СЛУЖБА СТАТИСТИКИ УКРАЇНИ; ЧИСЕЛЬНІСТЬ НАЯВНОГО НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ, на 1 січня 2012 року (pdf-fil) Arkivert 21. oktober 2013 hos Wayback Machine. Folkmängd i Ukraina, 1 januari 2012. Läst 2 december 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Inkerman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Inkerman – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Inkerman
* Panoramausyn fra Inkerman

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Slådalsvegen** er en ca. 32 km lang sommeråpen veg med grusdekke som følger det gamle setertråkket gjennom Slådalen mellom Lesja i Lesja kommune og Vågåmo i Vågå kommune. Høyeste punkt er 1180 moh. 

Slådalsvegen med Dovrefjell i bakgrunnen
Det er mulig å benytte Slådalsvegen for å ta seg inn i de østre delene av Reinheimen nasjonalpark, hvor en blant annet finner en artsrik og kalkkrevende fjellflora. Det finnes også en rekke minner etter villreinfangst i området.

Sommeren 2013 ble Slådalsvegen brukt som omkøringsvei for biler opp til 3,5 t fordi Europavei 6 var stengt av et ras i Rosten mellom Dovre og Otta. I den tiden ble det ikke innkrevd bompenger.

Strekning
---------

Fra Lesja tar veien av fra Fylkesvei 2660 (parallelt med Europavei 136 langs vestsiden av dalen) mot Bøsætre/Bøsætri og går sørover over fjellet til den møter Fylkesvei 2632 ved Vågåmo i Vågå kommune. Alternativ adkomst nordfra til Slådalsvegen er å følge skilting til Lom fra Europavei 136 ved Lesja kirke. 

  

 **Lesja**  

* Fv2660Fylkesvei 2660 Vestsidevegen fra Kårbøsætri mot Europavei 136 Lesja kirke og mot Europavei 6 Dombås i Dovre
* stengt Viflaten bomstasjon og bom for vinterstengning

|  |
| --- |
| * Høyeste punkt Høyeste punkt (1 180 moh. ved Tatterhøi)
 |

  

 **Vågå**  

* stengt bom for vinterstengning
* Botnevegen fra Friksætre til Fv2632Fylkesvei 2632 Gjelet
* Fv2632Fylkesvei 2632 Skogsbygdsvegen fra Svare til Fv2630Fylkesvei 2630 Vågåmo, Skårvangsvegen til Skårvangen

Referanser
----------

1. ↑  gd.no 7. juni 2013 (besøkt 13. august 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Noorwegen online Verslag/Routes/Slådalsvegen
* Statens vegvesen – vegmeldinger Arkivert 10. august 2007 hos Wayback Machine.
* Reinheimen hos Direktoratet for naturforvaltning
* Slådalsvegen hos VisitNorway
**Gunnvor Lovise Amdam** (født 25. desember 1953 i Ålesund) er en norsk tegner og maler fra Sjøholt i Møre og Romsdal. Hun arbeider i et romantisk figurativt formspråk, og hennes motiver er mennesker og naturskildringer.

Senere er hennes formspråk dreid mot det ekspressjonistiske og med et abstrakt uttrykk,der bildene fremdeles kan ha mennesker og dyr i motivene.

Utdanning
---------

Gunnvor Lovise Amdam begynte sin utdanning innen reklame- og dekoratørfaget ved Borgund yrkesskule (1969–70). Kunstner og jazzmusiker Einar Årø var lærer. Senere studerte hun ved Nordenfjeldske kunstakademi i Trondheim (1974–77) og på tegne- og malelinjen hvor John Anton Risan var lærer. Hun studerte også ett år på grafikkavdelingen ved Vestlandets kunstakademi, Bergen (1978–79), under Morten Krohg og Kjell Nupen.

Liv og arbeid
-------------

Tidlig på 1970-tallet arbeidet hun i nær ett år som avistegner i Sunnmørsposten. Amdam har bodd flere steder i Norge, Oslo, Stavanger, Bergen og Meløy kommune i Nordland før hun bosatte seg på Åndalsnes. Hun etablerte seg med eget verksted og kunstgalleriet «Spiren». 

Hennes motiver er ofte mennesker og naturen. Hun arbeider i et romantisk figurativt formspråk, og teknikkene er ofte tørrpastell og akrylmaling. Hun er medlem i Bildende Kunstnere Møre og Romsdal (BKMR) og Norske Billedkunstnere (NBK). Hun har hatt flere styreverv i Bildende Kunstnere Møre og Romsdal og Rauma kunstlag (Åndalsnes).

Utstillinger og innkjøp
-----------------------

Lovise Amdam har hatt flere separatutstillinger og vært med på en rekke kollektive utstillinger. Hun har flere ganger blitt innkjøpt og har mottatt stipend.

Referanser
----------

1. ↑   «Kulturnett.no / Kunstnere og artister / Gunnvor Lovise Amdam», utgitt 13. juni 2012, besøkt 22. januar 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Amdam, Lovise – BKMR». *www.bkmr.no*. Besøkt 22. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* KIK - kunstnernes informasjonskontor
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Talisa Maegyr**.

**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Game of Thrones*. (Diskusjon).**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet.
**Talisa Maegyr**, senere **Stark**, er en fiktiv figur fra TV-serien *Game of Thrones*. I serien var hun en helbreder på slagmarkene i Westerlands, hvor hun senere ble kjent med, og senere gift med Robb Stark, «the King of the North».

Hun kommer fra Volantis, hvor hun var en adelskvinne. Hun dro senere til Westeros for å bli en alminnelig helbreder (engelsk, «healer»).

Maegyr, da Stark, ble senere en av figurene som ble drept i hendelsen som blir kalt for «the Red Wedding» (engelsk, «det røde bryllupet»), etter at Robb Stark ikke holdt sitt løfte om å gifte seg med en av Walder Freys døtre.

I *Game of Thrones* ble hun spilt av skuespilleren Oona Chaplin.

Figuren Talisa Maegyr er ikke til stede i bokserien som TV-serien er basert på, *En sang om is og ild*, men erstatter figuren Jeyne Westerling.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Talisa Maegyr was an improvement on the character of Jeyne Westerling». *FanSided* **(engelsk)**. 5. mars 2019. Besøkt 5. august 2022.
2. 1 2  «Game Of Thrones' Big Robb Stark Change Made The Red Wedding Even Worse». *ScreenRant* **(engelsk)**. 13. februar 2022. Besøkt 5. august 2022.
**Operasjon Spring of Youth** var benevnelsen på en væpnet aksjon hvor israelske spesialstyrker angrep og drepte en rekke personer tilknyttet PLO i Beirut og Sidon i Libanon. Operasjonen var en del av «Operasjon Guds vrede» og fant sted om kvelden 9. april 1973 og tidlig på morgenen dagen etterpå. De israelske spesialstyrkene hadde tre sentrale PLO-medlemmer som hovedmål.

Flere personer med tilknytning til PLO ble drept i aksjonen, blant annet de tre høytstående PLO-medlemmene som var målet for aksjonen (Muhammad Youssef al-Najjar (Abu Youssef), Kamal Adwan og Kamal Nasser). Alle tre ble overrasket og drept i hjemmene sine. Flere libanesiske sikkerhetsfolk og sivile ble også drept. Israelerne mistet to av sine egne i aksjonen. 

Det var 16 israelske kommandosoldater som utførte aksjonen, blant dem Ehud Barak. Komandosoldatene tok seg inn i Libanon via sjøveien i gummibåter. Mossad-agenter stod klare på stranda og kjørte dem til de aktuelle stedene. Flere av soldatene var utkledd som kvinner (blant annet Ehud Barak), dette for å gjøre det vanskeligere å bli avslørt. 
Det hersker usikkerhet om hvor mange som ble drept i aksjonen. Tallene spriker fra 12 til 100.

Aksjonen ble fordømt av FNs sikkerhetsråd.

Populærkultur
-------------

Aksjonen ble skildret i den amerikanske filmen «München» fra 2005.

Se også
-------

* Liste over kriger Israel har deltatt i

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. november 2013. Besøkt 9. januar 2010.
3. ↑  UN resulution 332 (21.4.1973)
**DS «Isbjørn»** (1894–1942) var en isbryter og senere ishavsskute kjent fra ekspedisjoner i Nordishavet og hendelser under andre verdenskrig.

Isbjørn ble bygget av Akers mekaniske værksted i Cristiania for Christiania Havnevæsen i 1895. Den gikk i Oslo havn og Oslofjorden som isbryter og taubåt.

Den var stasjonert i Tromsø.
I 1928 deltok den i letingen etter den forsvunne Roald Amundsen på «Latham». Med var også Fritz Gottlieb Zapffe.
I 1930 fraktet den under ledelse av den svenske forfatter Knut Stubbendorff (1893–1965), pressefolk til Kvitøya der Bratvaag-ekspedisjonen hadde funnet leirrestene etter Andrees ballongferd i 1897. Fotografen Peter Wessel Zapffe var med på denne.

Den var isbryter for Oslo Havnevesen da den i desember 1936 ble kjøpt av Jacob Kjøde A/S, Bergen og fungerte som isbryter for kulltrafikken til Svalbard. I slutten av mai 1941 inntraff «Isbjørnaffæren». Båten ble i Longyearbyen bordet av åtte arbeidere ved Sveagruva som ville til Island der de skulle slutte seg til motstandskampen. Dette feilet, og de åtte ble avvæpnet og brakt i land på Bjørnøya, og senere med «Sogningen» brakt til Tromsø. Seks av de åtte ble avslørt av tyskerne og henrettet: Karl Engen, Ernst Hekkelstrand, Sverre Helmersen, Bjarne Sevald Langseth, Johan Henry Olsen og Halvor Sverre Rødaas.

Skuta deltok med DS «Selis» i Operasjon Fritham for å frakte 82 menn fra skotske Greenock for å ta tilbake kontrollen over det evakuerte Svalbard. Ved Isfjorden (Svalbard) ble begge senket av fire tyske Focke-Wulf Fw 200 den 13. mai 1942. Femten omkom, og de overlevende berget seg til Barentsburg.

Referanser
----------

1. ↑  Stubbendorff, K. (1930). The Isbjörn Expedition to White Island. In: Andrée's Story. Boy's Edition. NY, Blue Ribbon books. pp. 185-197
2. ↑  Statsarkivet i Tromsø (1998). «Isbjørnaffæren» (PDF). *Store Norske Spitsbergen Kullkompani, arkivkatalog 1916-1988*: 20.
3. ↑  «Longyeardagen». [*død lenke*]
4. ↑  «D/S Isbjørn». Warsailors.

Eksterne lenker
---------------

* (no) DS «Isbjørn» – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata

* (en) DS «Isbjørn» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Nordlandenes len** var en administrativ enhet (len) som i lenstiden hadde vært oppdelt i mange smålen underlagt Bergenhus hovedlen. I 1604 under Christian IV ble det foretatt en samling av disse lenene og man fikk da det store *Nordlandenes len* som omfattet fogderiene Helgeland, Salten, Lofoten og Vesteraalen og Senjen og Tromsø.

1. februar 1662 ble len avløst av amt, både i Norge og i Danmark, og fikk da navnet Nordlandenes amt under Bergenhus stiftamt. Det ble i 1680 slått sammen med Vardøhus amt til Nordlands amt, senere blir Vardøhus amt skilt ut igjen i 1685 under navnet Finmarkens amt. *Senjen og Tromsø fogderi* overføres fra Nordlands amt til Finmarkens amt i 1789, og skilles ut til eget amt under navnet Tromsø amt i 1866. Nordlands amt blir i 1918 omdøpt til Nordland fylke.

Lensherrer
----------

* 1598—1604 Claus Urne
* 1604—1618 Hartvig Knudssøn Bille
* 1618—1638 Frands Kaas
* 1638—1645 Knud Steensen
* 1645—1646 Ove Bjelke
* 1646—1669 Preben von Ahnen

Se også
-------

* Lensherrer i Nord-Norge

Kilder
------

* Kr. Erslev: *Danmark-Norges Len og Lensmænd 1596-1660*. København 1885.



| * v
* d
* r
Len i Norge |
| --- |
| Smaalenene **·** Heggen og Frøland **·** Idd og Marker **·** Onsø **·** Rakkestad og Mossedal **·** Tune og Aabygge **·** Vembe **·** Verne kloster **·** Akershus **·** Brunla **·** Eiker **·** Numedal og Sandsvær **·** Tønsberg **·** Bratsberg **·** Agdesiden **·** Nedenes **·** Råbyggelaget **·** Mandal **·** Lister **·** Stavanger **·** Bergenhus **·** Hardanger **·** Sunnmøre **·** Romsdal **·** Nordmøre **·** Trondhjem **·** Reinskloster **·** Bakkekloster **·** Fosen **·** Nordlandenes **·** Andenes **·** Vardøhus |  |
**Røssåga** (sørsamisk: *Reevhtsenjeanoe*) er ei elv i Hemnes kommune i Nordland. Den har sitt utspring i Røssvatnet og renner nordover gjennom et relativt bredt dalføre til den munner ut i Sørfjorden, en arm av Ranfjorden ved tettstedet Bjerka. Fra øst kommer sideelvene Bleikvasselv, Bjuråga og Leirelva. Røssåga er 50 km lang, og har et nedslagsfelt på rundt 2100 km².

Vannkraft
---------

Røssåga er en av Norges mest vannkraftrike elver, og ble på 1950-tallet bygget ut med Nedre Røssåga kraftverk (ferdig 1958) og senere også Øvre Røssåga kraftverk (ferdig 1962) for å skaffe elektrisitet til kraftkrevende industri i regionen, som Norsk Jernverk i Mo i Rana og aluminiumsverket Mosal i Mosjøen.

Fiske
-----

Røssåga var tidligere kjent som en storlakselv. Sideelva Leirelva er også lakseførende og det viktigste området for sjøørreten i vassdraget. Anadrom strekning i Røssåga/Leirelva er 32 km. Laksestammen gikk betydelig tilbake etter reguleringa av vassdraget. Reguleringene er mange og omfattende med ulike vannveier og kraftstasjoner. Statkrafts anlegg i Røssåga har gjennomgått en betydelig modernisering og oppgradering. Nye Nedre Røssåga kraftverk ble satt i drift i 2016. Samtidig med oppgraderingen ble det igangsatt en prosess med revisjon av miljøvilkårene i konsesjonen for kraftverket. Denne prosessen er ikke sluttført, men har blant annet resultert i dobling av minstevannføringen nedstrøms kraftverket. Tidligere var minstevannføringen på 15m3/sek. NVE har nå fastsatt den til 30m3/sek. Dette legger grunnlag for en bedret økologisk tilstand i vassdraget. For Bjerka/Plura-reguleringen som påvirker Leirelva er det også åpnet revisjon av konsesjonsvilkårene. 

Lakseparasitten gyrodactylus salaris ble påvist i 1980 i Røssåga og Leirelva. I 2003 og 2004 gjennomgikk elva kjemisk behandling og laksestammen ble sanert for å fjerne parasitten. Røssåga ble friskmeldt i 2009. Laksestammen er reetablert, men fremdeles sårbar. Fisket på anadrom strekning har strenge restriksjoner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. juli 2017

Eksterne lenker
---------------

* HydroCen Blogg - Oppgradering gir mye mer kraft enn antatt
* NVE - Konsesjonssak - Statsregulering av Røssåga
* NVE - Konsesjonssak - Revisjon av vilkårene for regulering av Røssåga
* NVE - Konsesjonssak - Revisjon Bjerka og Plura

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Dette navnet følger spansk navneskikk og alfabetiseres derfor etter det første av de to etternavnene.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Pedro Horrillo Muñoz** (født 27. september 1974 i Eibar, Baskerland) er en tidligere profesjonell spansk landeveissyklist.

Under Giro d'Italia 2009 falt han 80 meter utfor en skrent. Skadene var så store at han ble lagt i kunstig koma i flere dager. Han valgte å legge opp før 2010-sesongen.

Lag
---

* Vitalicio Seguros (1998–2000)
* Mapei-Quick Step (2001–2002)
* Quick Step-Davitamon (2003–2004)
* Rabobank (2005–2009)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pedro Horrillo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pedro Horrillo – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Pedro Horrillo – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Pedro Horrillo – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Pedro Horrillo – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sojusmultfilm** (russisk Союзмультфильм) er det viktigste produksjonsselskapet og studioet for animasjonsfilm i Russland. Det ble grunnlagt 10. juni 1936 under navnet *Sojusdetmultfilm*, men skiftet navn til Sojusmultfilm året etter. 

Produksjonen bestod både av propagandafilm og underholdningfilm for barn, ofte med utgangspunkt i tradisjonell russisk folkekultur, men også klassiske eventyr og nyere, populære historier. Etter Sovjetunionens fall i 1991 har produksjonen av tegnefilm gått sterkt tilbake.

Tegnefilmer
-----------

Fra 1960- til 1980-årene ble det laget flere animasjonsfilmer som ble en viktig del av sovjetrussisk populærkultur. Noen eksempler er *Ole Brumm* (Винни-Пух), *Krokodillen Gena*/*Tsjeburasjka* (Крокодил Гена), *Karlsson på taket* (Карлсон, который живёт на крыше), *Musikantene fra Bremen* (Бременские музыканты), *Three from Buttermilk Village* (Трое из Простоквашино), *Nu, pogodi!* (Ну, погоди!), *Pinnsvinet i tåka* (*Hedgehog in the Fog*, Ёжик в тумане), *Mysteriet på den tredje planet* (*The Mystery of the Third Planet*, Тайна третьей планеты).

Galleriet under viser sovjetrussiske frimerker fra 1988 med noen av Soyuzmultfilms mest populære tegnefilmfigurer som motiver:

* Krokodillen Gena/Tsjeburasjka (Крокодил Гена)Krokodillen Gena/Tsjeburasjka (Крокодил Гена)
* Ole Brumm (Винни-Пух)Ole Brumm (Винни-Пух)
* Nu, pogodi! (Haren og ulven) (Ну, погоди!)Nu, pogodi! (Haren og ulven) (Ну, погоди!)
* Pinnsvinet i tåka (Ёжик в тумане)Pinnsvinet i tåka (Ёжик в тумане)

Animatører
----------

Sojusmultfilm hadde på det meste rundt 400 ansatte og var arbeidsplass for flere kjente sovjetrussiske animatører og illustratører, deriblant Fjodor Khitruk, Ivan Ivanov-Vano, Jurij Norstein, Aleksandr Ptusjko, Klara Rumjanova, Vasili Livanov og Stanislav Sokolov.

Eksterne lenker
---------------

* Sojusmultfilms offisielle nettsted Arkivert 30. april 2007 hos Wayback Machine.
* Om Sojusmultfilm på The Cartoon Database
* Sojusmultfilms filmfond
* Internasjonal filmdistributør av russiske animasjonsfilmer
* Om Sjusmultfilm på IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Kastelle kloster** var et augustinerkloster i Konghelle i Båhuslen fra 1160-tallet inntil det ble avviklet før reformasjonen, i 1529. Det var stiftet av erkebiskop Eystein og bygget midt på 1200-tallet. Klosteret lå direkte under Nidaros erkebispedømme, men hadde også et forhold til Ebelholt kloster på Sjælland. 

Ved etableringen hadde augustinerklosteret overtatt eiendommene til korskirken som tidligere hadde stått på kollen. Det finnes bevarte registre over klosterets eiendommer fra 1354 og 1485. 

Kong Frederik I konfiskerte klosteret før reformasjonen, og forlente det i 1529 til adelsmann og væpner Jørgen Stensson mot en årlig avgift på en mark smør og tre våpenføre menn. Kronen hadde etter et avbrutt tilløp til makeskifte med erkebiskopen i 1354 flere ganger gjort krav på klosteret. Etter Jørgen Stenssons død, ble klosteret og dets eiendommer i 1567 lagt under Bohus festning.

Ruinene av klosteret ble arkeologisk undersøkt i 1891 og i 1942. Kirken og en av klosterfløyene er lokalisert, og murene er i dag synlige i bakkenivå.

Priorer
-------

* 1317 Torgeir
* 1484 Arne Gunnarsson

Referanser
----------

1. ↑  Johnsen 1905: 61.

Litteratur og kilder
--------------------

* Johnsen, Oscar Albert (1905). *Bohuslens eiendomsforhold*. Cammermeyer.
* Bohusläns museum «Klosterkullen och Kungahalla», besøkt 14. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Kastelle kloster på katolsk.no
***Acromacer*** er en slekt av furublomstsnutebiller. De er regnet som de mest primitive i snutebille-gruppen (Curculionoidea). Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær. Det finnes to arter i Norge.

Utseende
--------

En liten (ca. 5 millimeter), avlang, tett hårete, brun furublomstsnutebille. Oversiden er tett kledt med fine, utstående hår. **Hodet** er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. **Dekkvingene** er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. **Beina** er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.

Levevis
-------

Arten lever på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter, mest på furu-slekten (*Pinus*). Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **barblomstsnutebiller, Nemonychidae** Bedel, 1883
					- Underfamilien **furublomstsnutebiller**, Cimberidinae des Gozis, 1882
						* Stammen Cimberidini
							+ Slekten ***Acromacer*** Kuschel, 1989 - én art, Nord-Amerika
								- *Acromacer bombifrons* (LeConte, 1876)

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑   Kuschel, G. 1989: The Nearctic Nemonychidae (Coleoptera: Curculionoidea). *Entomologica Scandinavica* 20, no. 2. 121-171.

Kilder
------

* Legalov, A.A. (2017) Contribution to the knowledge of the family Nemonychidae (Coleoptera) with descriptions of new taxa. *Ukrainian Journal of Ecology* 7(2): 64–87.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Johan Olof Hjalmar Lundbohm** (1855–1926) var blant annet geolog, kjemiker, bedriftsleder og kunstekspert. Han var gruveselskapet LKABs første disponent i Kiruna.

Hjalmar Lundbohm var sønn av lensmann August Ferdinand Lundbohm og prestedatteren Augusta Hammarin. Hjalmar Lundbohm studerte kjemi og geologi i Göteborg. I 1889 gjorde han sin første reise til Lappland for å undersøke apatittforekomstene i Nord-Sverige, han var da statsgeolog. Neste år kom han tilbake for å undersøke de geologiske forholdene i Kirunavaara.

Da den svenske Riksdagen og det norske Stortinget besluttet at Malmbanen skulle forlenges fra Gällivare til Narvik, ble Lundbohm ansatt av LKAB i Kiruna. Lundbohm tok også over driftsansvaret i Malmberget.

Lundbohm reiste mye, og var seks ganger i USA. Han var god venn med prinsene Gustav Adolf og Prins Eugen. Hans kunstinteresse gjorde at han ble kjent med tidens store kunstnere som Anders Zorn, Carl Larsson, Bruno Liljefors og Albert Engström, dessuten August Strindberg. Han bygde også opp en betydelig kunstsamling.

Hjalmar Lundbohm regnes i dag som grunnleggeren av byen Kiruna.

Lundbohm ble 17. februar 1914 utnevnt til kommandør av 2. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Svenskt biografiskt lexikon, «J O Hjalmar Lundbohm», Svensk biografisk leksikon-ID 9777[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Norges statskalender for året 1919*, efter offentlig foranstaltning redigeret af B. Rolsted, Kristiania: forlagt av H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard), 1919, sp. 1163.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |