recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anna Caroline Qvisling** (født **Bang** 1. februar 1860 i Grimstad, død 13. mai 1941) var mor til Vidkun Quisling. 

Hun var eldste datter til skipsreder Jørgen Bang (1829–1908) og Antonnette D. Bang f. Huseland (1830–1912). Hun var gift med prosten Jon Lauritz Qvisling (1844–1930). De traff hverandre da Jon Lauritz var lærer og Anna elev ved Dahlske skole i Grimstad. Han flyttet fra Grimstad i mai 1876 da Anna bare var 16 år, men de beholdt kontakt pr. brev. De giftet seg ti år senere, og bosatte seg på prestegården i Moland (Fyresdal).

Jon Lauritz og Anna fikk fire barn: Vidkun, Jørgen, Esther og Arne. Man har ikke sikre kilder til hvordan forholdene var innad i Qvisling-familien, men historiker og Quisling-biograf Oddvar Høidal skriver at «mange som senere ble kjent med dem, har imidlertid hatt hatt inntrykk av at det var en harmonisk og vel sammensveiset familie». Senere flyttet familien til Drammen, og så til Gjerpen utenfor Skien. På Gjerpen var Anna aktiv i det lokale organisasjonslivet som formann i Gjerpens sykepleieforening fra 1909 til begynnelsen av 1920-årene.

Anna Qvisling døde fredelig i hjemmet sitt i Balders gate den 13. mai 1941, og ble begravet i Gjerpen 20 mai. Dette var under andre verdenskrig, og i tillegg til familie og slekt stilte Nasjonal Samling mannsterkt opp ved bisettelsen. NS-fører Vidkun Quisling var dypt beveget under begravelsen, og han hadde hatt et nært forhold til moren i alderdommen hennes. Quisling hadde vært under hardt press fra tyskerne for å bidra til aksemaktenes krigsinnsats med en egen norsk SS-avdeling, og Vidkun og Annas turer i Frognerparken skal ha vært en viktig avlastning. Morens død gjorde det harde presset fra Heinrich Himmler, SS og Reichskommissariat Norwegen vanskeligere å bære, og hele denne våren var Quisling dypt nedslått og «bar samme forpinte uttrykk i ansiktet som i maidagene 1940», ifølge Hans Fredrik Dahl.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1991). *En fører blir til*. Aschehoug. s. 44-45. ISBN 8257409049.
3. ↑  Høidal, Oddvar (1988). *Quisling : en studie i landssvik*. Universitetsforlaget. s. 12-13. ISBN 8200184013.
4. ↑  Authen, Knut (1991). *Gjerpen menighetspleie 100 år*. Menighetspleien. s. 49.
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1992). *Vidkun Quisling : En fører for fall*. Aschehoug. s. 222. ISBN 8257409782.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Taupo** er et distrikt på Nordøya på New Zealand. 

Distriktet omfatter områdene rundt New Zealands største innsjø Lake Taupo og den mindre Lake Rotoaira. Distriktet strekker seg fra Mangakino i nord til Tongariro nasjonalpark i sør og østover inn i skogområdet Kaingaroa Forest. Størsteparten av innbyggerne bor i de to største byene Taupo og Turangi. 

Størsteparten av distriktet ligger i regionen Waikato, men mindre deler ligger i Bay of Plenty, Hawke's Bay og Manawatu-Wanganui.

Historikk
---------

Lite er kjent om maoribosettingen rundt Taupo, men Ngāti Tūwharetoa har vært den viktigste iwi i området i flere hundre år. Det lå viktige pā (befestninger) ved Turangi.

Byen Taupo ble grunnlagt i 1869 som en garnisonsby under maorikrigene og forble forholdsvis liten på grunn av den skrinne vulkanske jordsmonnet i området. Det var først i 1950-årene at området begynte å utvikle seg med skogbruk og byggingen av det geotermisk kraftverket i Wairakei.

Bosetning
---------

Byen Taupo ligger ved den nordvestlige bredden av innsjøen med samme navn og Turangi ligger ved sørbredden. 

Riksveien *State Highway 1* går langs østsiden av innsjøen og flere mindre bosetninger ligger langs riksveien. Det bor færre langs nord- og vestsiden av innsjøen.

Referanser
----------

1. ↑  «Census 2013». Statistics New Zealand. 2013. Besøkt 2. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Taupo District Councils hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Norsk hotellhøgskole** ble etablert i 1912 under navnet **Norsk hotellfagskole**. Skolen er i dag en del av Universitetet i Stavanger. Det er verdens nest eldste fagskole for restaurant- og hotellyrker. Den ble høgskole i 1982, og har siden 1994 vært en del av Høgskolen i Stavanger, nå Universitetet i Stavanger.

Skolen åpnet i Bergen 18. oktober 1912. Blant de som ivret mest her var Hansa-direktøren Waldemar Stoud Platou (1868–1930). Skolen flyttet til Kristiania i 1915, videre til Sola i 1952, hvor den ble drevet i *Sola strandhotell*, og til sist Stavanger i 1973. I 2002 ble Norsk hotellhøgskole slått sammen med Institutt for økonomi og ledelse, og dannet instituttet NHS-IØL. Den 28. november 2008 ble vedtaket opphevet, og Norsk hotellhøgskole ble et eget institutt igjen fra 1. juni 2009.
Studentene ved skolen arrangerer hvert år fagkonferansen Serviceforum.

Skolen har studenter innen hotelledelse og reiselivsledelse på bachelor-, master- og doktorgradsnivå.

Blant skolens alumni finner man tidligere daglig leder av Bagatelle Restaurant Eyvind Hellstrøm og Torgeir Silseth, administrerende direktør for Skandinavias største hotellkjede, Nordic Choice Hotels.

Referanser
----------

1. ↑  Peter André Schwarz (10. september 2012). «Norsk hotellhøgskole». Universitetet i Stavanger. Arkivert fra originalen 25. april 2007. Besøkt 16. november 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
Chodag Yeshe Palzang, den 4. Shamar Rinpoche, 1500-talls-maleri, Rubin Museum of Art.
**Shamarpa** (tibetansk: ཞྭ་དམར་པ་; Wylie: *Zhwa-dmar-pa*), også kjent som **Shamar Rinpoche** og mer formelt **Kunzig Shamar Rinpoche**, er en tittel i en ætt av inkarnerte lamaer (tülku) innen Karma Kagyü-skolen innen tibetansk buddhisme. Shamarpa anses å være en manifestasjon av Amitabha Buddha og knyttes tradisjonelt med klostret Yangpachen nær Lhasa. Tittelen betyr bokstavelig «personen med den røde krone».

Den første Shamarpa, Khedrup Drakpa Senge (1283–1349), var den fremste disippel til den tredje Karmapa, Rangjung Dorje. Rangjung Dorje gav sin disippel en rubinrød krone og tittelen Shamarpa, noe som la grunnen til en ny ætt av reinkarnerte lamaer innen den tibetanske buddhisme.

Under en valfart til Nepal konspirerte den tiende Shamarpa, Mipam Chödrup Gyamtso, med Gurkha-folket om å invadere Tibet for å kunne legge beslag på rikdommene i Trashilhünpoklostret i Shigatse. Den resulterende nepalske invasjonen i 1788 foranlediget Dalai Lama til å forby nye inkarnasjoner av Shamarpa. På 1890-tallet ble imidlertid tradisjonen gjenopplivet.

Etter at den 16. Karmapa døde i 1981 har Shamarpa Mipham Chokyi Lodro havnet i et skisma innen Karma-Kagyü. Den fjortende Dalai Lama og Folkerepublikken Kinas myndigheter har erkjent Ogyen Trinley Dorje som Karmapa, mens Shamarpa erkjenner Trinley Thaye Dorje som den 17, Karmapa.

Liste over inkarnasjoner av Shamarpa
------------------------------------

1. Khedrup Drakpa Senge (1284–1349)
2. Shamar Khachö Wangpo (1350–1405)
3. Shamar Chöpal Yeshe (1406–1452)
4. Shamar Chökyi Drakpa Yeshe Pal Zangpo (1453–1526)
5. Shamar Köncho Yenlak (1526–1583)
6. Shamar Mipan Chökyi Wangchuk (1584–1629)
7. Shamar Yeshe Nyinpo (1631–1694)
8. Palchen Chökyi Döndrup (1695–1732)
9. Könchog Geway Yungnay (1733–1741)
10. Chödrup Gyatso (1742–1793)
11. Ukjent.
12. Tugsay Jamyang (1895–1947)
13. Tinlay Kunchap (1948–1950)
14. Mipham Chökyi Lodro (1952–)

Litteratur
----------

* Martin Brauen (red.): *The Dalai Lamas: a visual history*. Zürich: Ethnographic Museum of the University of Zürich. 2005. ISBN 1-932476-22-9
* Michael Buckley; Robert Strauss, Chris Taylor: *Tibet: travel survival kit*. Lonely Planet. 1995. ISBN 0-86442-289-X

Referanser
----------

1. ↑  Brauen, s. 123.
2. ↑  Buckley, s. 156.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Anna Rostrup**, (født 19. juni 1963, oppvokst i Sandnes i Rogaland), er en norsk klarinettist. Hun er utdannet ved Rogaland Musikkonservatorium. 

Rostrup har vært distriktsmusiker i Finnmark, og siden 1990 ansatt i Scene Finnmark som er fylkeskommunens profesjonelle musikkordning. Hun er en del av Varangermusikerne som er lokalisert i Vadsø. Rostrup jobber mye i Murmansk sammen med russiske musikere, både som klarinettist i Murmansk Filharmoniske Orkester og i forskjellige kammermusikkprosjekter, blant annet folkemusikkprosjektene Songs of the heart (Сердешные песни) og Songs of the White Sea (песни белого моря), samt gruppa KammerRomanse bestående av Anna Rostrup i samspill med Evgeny Popov, fiolin, Nikolay Girunyan, cello og Petr Makarov, piano.

Eksterne lenker
---------------

* Songs of the heart | Сердешные песни
* Songs of the White Sea | песни белого моря
* Reportasje fra russisk TV
* Reportasje fra NRK
* Scene Finnmark
**Shamsher Prakash** (født 1845, død i oktober 1898) var raja av fyrstestaten Sirmur i Punjab fra 1856 til 1898. Han var rajput og hindu. 

Shamsher Prakash arvet i 1856 tronen som mindreårig og onkelen fungerte som regent. Sirmur støttet britene militært i det indiske opprøret i 1857. Shamsher Prakash støttet også britene med tropper i den andre britisk-afghanske krig. I 1889 etablerte han avdelingen Sirmur Sappers and Miners, som sønnen *kumar* Bir Bikram Singh ledet under Tirah-ekspedisjonen.

Etter at han ble myndig foretok raja Shamsher Prakash reiser rundt om i India for å studere moderne forvaltning og han gjennomførte deretter reformer i administrasjonen av sin egen stat når det gjelder rettsvesen, skattevesen, forstvesen, offentlige arbeid, utdanning, post- og telegrafvesen. I Shamsher Prakashs regjeringstid ble tvangsarbeid avskaffet og en smeltehytte ble åpnet.

Raja Shamsher Prakash fikk i 1867 økt sin salutt fra sju til elleve skudd. Han ble utnevnt til medlem av Det lovgivende råd under visekonge og generalguvernør Robert Bulwer-Lytton. I 1876 ble han utnevnt til kommandørridder av Indias stjerneorden og ble i 1886 forfremmet til storkommandørridder.

Shamsher Prakash etterfulgte sin far Raghbir Prakash på *gaddien* og ble selv etterfulgt av sin eldste sønn Surendra Bikram Prakash.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 46–47.
2. 1 2 3  Somerset Playne: *Indian States. A Biographical, Historical, and Administrative Survey*, opprinnelig utgitt i London 1922, nytt opptrykk New Delhi: Asian Educational Services, 2006, s. 638.
**Johannes Musæus Norman** (1823–1903) var en norsk botaniker, utdannet lege og forstmester.

Liv og virke
------------

Norman var prestesønn, tok artium i 1840 og ble ex.med. i 1847. Etter kort tid som militærlege i første slesvigske krig, arbeidet han 1849–1857 utelukkende med botanikk. Dels på undersøkelsesreiser i Gudbrandsdalen, på Vestlandet og i Vest-Finnmark; dels under videreutdanning i Paris og Wien og dels som stipendiat ved Universitetet i Oslo. Han avsluttet også dette kapitlet av livet, og utdannet seg 1858–1860 til forstmester, i Aschaffenburg i Bayern. Ved hjemkomsten ble han utnevnt til forstmester i Troms og Finnmark, en stilling han hadde 1860–1876.

Fra 1876 fikk han statsstipend for «uafhængig af ethvert andet arbeide at kunne bearbeide Norges arktiske Flora». I 1877 flyttet han fra Tromsø til Kirkegata 1 (I dagligtale kalt «Normangården») på Langestrand i Larvik, hvor han ble boende til 1902. Fra Larvik reiste han årvisst på botaniseringsferder på opptil tre måneder.

Hans felt var nordnorsk plantegeografi, en virksomhet som han innledet med avhandlingen *Index supplementarius locorum natalium specialium plantarum nonnullarum vascularium in provincia arctica Norvegiae sponte nascentium, qvas observavit J.M. Norman* i 1864. Hovedverket *Norges arktiske flora* utkom i flere bind 1894–1901, med i alt 2 134 boksider. Verket omfatter bare den *spesielle del*; en generell del, med sammenfattende opplysninger, ble ikke ferdig, på grunn av sykdom.

Av Jens Holmboe blir Norman karakterisert som en «storlinjet og rank personlighet, en mann av betydelig intelligens», men også som «en steil natur» og «ingen kompromissenes mann». Hans hovedverk omtales som et «overveldende rikt floristisk iakttagelsesmateriale […] vrimler av skarpe og omhyggelige plantegeografiske og økologiske iakttagelser».

Litteratur, et utvalg
---------------------

* *Index supplementarius locorum natalium specialium plantarum nonnullarum vascularium in provincia arctica Norvegiae sponte nascentium, qvas observavit J.M. Norman*. Trondheim, 1864 (pdf)
* *Plantegeografiske notiser fra det arktiske Norge*. Stockholm, 1870
* *Voxesteder for nogle af den norske Floras Karplanter søndenfor Polarkredsen*. Kristiania, 1881
* *Yderligere bidrag til kundskaben om karplanternes udbredning i det nordenfjeldske Norge søndenfor polarkredsen*. Kristiania, 1883
* *Norges arktiske flora*. Kristiania, 1894-1901
* «Af botanikeren Normans efterladte papirer» I: *For kirke og kultur*, 1903

Referanser
----------

1. ↑  (no) Johannes M. Norman i Norsk biografisk leksikon
2. 1 2  Jens Holmboe. «Johannes M. Norman» i *Norsk biografisk leksikon*, 1. utgave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NLA **·** Botanist
 |
**Shamian** (kinesisk: 沙面岛岛, *Shamian Dao*) er en øy i Perlefloden i bydistriktet Liwan i Guangzhou i Folkerepublikken Kina. På 1700-tallet tillot Qing-dynastiet europeere og amerikanere å opprette handelsposter på øya, og til og med noen militære anlegg. Shamian areal er ca. 0,3 km².

I 1856 ble området delt i to konsesjoner, en britisk og en fransk (hvorav 4/5 tilhørte britene og 1/5 franskmennene). De samarbeidet om å grave et kunstig elveløp på nordsiden, nå kalt Shajichong, som gjorde det til en øy med gode forsvarsmuligheter. Øya var knyttet til fastlandet med to broer, som ble stengt kl 22.00. Den engelske broen mot nord ble bevoktet av sikhstyrker fra India, den franske av annamitter. 

Øya har alleer, kirker, historiske bygninger og små parkanlegg som gjør den til et av de mest attraktive stedene i Guangzhou. Shamian er populær blant både kinesiske og utenlandske turister.

Den franske katolske kirken, *Vår Frue av Lourdes* (露德圣母堂), er restaurert og ligger inntil den midtre boulevarden på øya. Den er i den franske enden av øya og stod ferdig i 1892. Den britiske protestantiske kirken, *Christ Church Shamian* (沙面堂, pinyin: *Shamian Tang*), ble bygd i 1865.

Administrative enheter
----------------------

Subdistriktet Shamian består av to nabolagskomiteer: 

* Cuizhou (翠洲社区)
* Etan (鹅潭社区)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shamian Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Shamian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kart over Shamian

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Johannes Lunde** (født 1968) er en norsk forretningsmann kjent for å ha stått bak Johs. Lunde-konsernet.

Gjennom 1990-årene bygget Lunde seg opp gjennom transportselskapet Johs. Lunde Transport AS. Etter hvert satset han i flere markeder, og bygget opp et stort konglomerat av selskaper.

I 2011 ble Johs. Lunde Marine Group AS slått konkurs med gjeld på flere hundre millioner kroner. Det viste seg raskt at det var krysskausjonert mellom selskaper innad i selskapsstrukturen, og den første konkursen utløste en dominoeffekt som til slutt gjorde at hele Lundes forretningsimperium gikk over ende. Totalt ble det meldt inn krav på 1,8 milliarder kroner, men bobestyrer klarte kun å realisere 300 millioner.

I 2013 ble Lunde i Stavanger tingrett dømt til fem års fengsel for grov økonomisk utroskap. Dommen ble anket, og i 2014 ble det avsagt rettskraftig dom på to års fengsel. Året etter fikk han lagt til ytterligere fire års fengsel for grov økonomisk utroskap, heleri/hvitvasking og grovt kreditorsvik.

Etter å ha sonet ferdig dommen forsøkte Lunde å starte opp et entreprenørselskap. Dette gikk konkurs i 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Positivt for distriktene». *Fiskaren*. 7. februar 1995.
2. ↑  «Milliardkonkurs i sikte». *Nettavisen*. 1. februar 2011.
3. ↑  «Krav på 1,8 milliarder kroner etter Johs. Lunde-konkursene». *Stavanger Aftenblad*. 18. februar 2017.
4. ↑  «Johannes Lunde dømt til fem års fengsel». *TV 2*. 20. november 2013.
5. ↑  «Johannes Lunde dømt igjen». *Bergens Tidende*. 20. oktober 2014.
6. ↑  «Johannes Lunde dømt til ytterligere fire års fengsel». *E24*. 16. oktober 2015.
7. ↑  «Konkurs-comeback for Johannes Lunde». *Finansavisen*. 11. juni 2021.
**Robert Vikestad** (født 15. desember 1983) er en norsk fotballspiller som er spillende trener for 3.-divisjonsklubben Charlottenlund Sportsklubb. Vikestad spilte tidligere ving for Bodø/Glimt, etter at han ble hentet til Glimt fra Ranheim i 2008-sesongen av sin tidligere trener Kåre Ingebrigtsen. Vikestad fikk noen innhopp for Glimt i løpet av sesongen, men spilte mest for Bodø/Glimt 2 og var med å sikre opprykk til andredivisjon for andrelaget. I sesongoppkjøringen 2009 sa Vikestad opp i Glimt på grunn av manglende motivasjon.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 85580, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Vikestad – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Robert Vikestad – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (no) Robert Vikestad – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Robert Vikestad – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Portal: Alternativ behandling

**Norsk høgskole for helhetsterapi** er en privat skole som tilbyr studier i alternativ behandling. Den lå tidligere i Oslo, men er nå (2013) flyttet til Tønsberg. Skolen ble etablert i 1982 og eies av et aksjeselskap med flere eiere.

Skolen tilbyr et 4-årig deltidsstudium i helhetsmedisin som leder fram til den ikke-beskyttede tittelen *helhetsterapeut*. Studiet omfatter kinesiologi, kost og ernæring, fotsoneterapi, aromaterapi, øreakupunktur, meridiandrenasje, Bachs blomstermedisin og klinisk trening.

Skolen tilbyr også kurs i kost og ernæring.

### Tap av akkreditering og rett til å bruke betegnelsen høgskole

NOKUT – Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen – opplyser at stedsbasert studium og nettstudium i kost og ernæring (30 studiepoeng) ble trukket tilbake etter revidering. Vedtaket ble gjort av NOKUTs styre 28. februar 2013. Høyskolen har dermed ingen akkrediterte studietilbud på høyere utdanningsnivå, og kan derfor ikke bruke betegnelsen høgskole.

Skolen har heller ikke noen godkjente tilbud på fagskolenivå.

### Noter

1. ↑  NOKUT – Revidering av studiet kost og ernæring – Norsk høgskole for helhetsterapi Arkivert 26. august 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  NOKUT – Godkjente fagskoletilbud Arkivert 18. juni 2013 hos Wayback Machine.
**Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning** (NILF) var et statlig forskningsinstitutt tilknyttet Landbruks- og matdepartementet. NILF hadde hovedkontor i Oslo og distriktskontor i Bergen, Trondheim og Bodø. NILF var organisert som forvaltningsorgan med særskilte fullmakter. Instituttet ble ledet av en direktør og et styre som besto av syv medlemmer. Styret var oppnevnt av Landbruks- og matdepartementet. Instituttet ble dannet ved sammenslåingen av Norges landbruksøkonomiske institutt (NLI) og Budsjettnemnda for jordbruket (BFJ) 1. januar 1986.

NILF ble erstattet av Norsk institutt for bioøkonomi fra 1. juli 2015.

Referanser
----------

1. ↑  Effektivisering av landbrukets forskningsinstitutter
2. ↑  Inger-Anne Ravlum ny direktør i NILF Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Robert Weinstein** (født 24. november 1901, død januar 1944) var en tsjekkoslovakisk forretningsmann som ble drept under holocaust i Norge.

Weinstein var tilfeldigvis på reise i Norge da Tyskland annekterte Tsjekkoslovakia under opptakten til andre verdenskrig, og ble derfor værende i Norge. Han ble en del av et tsjekkoslovakisk flyktningemiljø i Oslo, før han under angrepet på Norge i 1940 flyktet til Lesjaskog. Frem til mars 1942 bodde han på Nesjestranda, da han sammen med andre jøder i Norge ble arrestert. Weinstein ble først plassert i Ålesund fengsel, før han satt på Falstad. Deretter ble han deportert til det tysk-okkuperte Polen.

Weinstein havnet opprinnelig i Auschwitz, men i 1943 ble han sammen med andre fanger overført til en ny konsentrasjonsleir i Warszawa, der fangene ble satt i tvangsarbeid for å utslette sporene etter Warszawagettoen. Weinstein var i Warszawa sammen med Robert Savosnick. Weinstein døde her kort tid etter ankomsten, da en murvegg falt over ham.

Den tyske kunstneren Gunter Demnig installerte i 2016 «snublesteiner» på Nesjestranda til minne om Weinstein og tre andre jødiske flyktninger.

Referanser
----------

1. 1 2   Auschwitz Prisoners Database, Auschwitz Prisoners Database ID 244510, besøkt 10. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.romsdal-sogelag.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Jødiske flyktningar frå Tsjekkoslovakia, Molde - Minnesmerke - Romsdal Sogelag». *www.romsdal-sogelag.no* **(norsk)**. Besøkt 15. juni 2019.
4. 1 2  Ottosen, Kristian (1995). *Historien om nordmenn i tysk fangenskap 1940-45*. Oslo: Aschehoug. s. 132, 186-188, 231. ISBN 8203260802.
5. ↑  Savosnick, Robert og Hans Melien: *Jeg ville ikke dø.* Cappelen, 1986.
6. ↑  «Minnes jødiske ofre». *Romsdals Budstikke*, 7. juni 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
**Knut Lindboe Spenning** (født 4. april 1896 i Sande i Vestfold, død 31. januar 1974 i Askim) var en norsk skolemann, under andre verdenskrig krigsfange i Polen og Tyskland.

Han ble utdannet cand.philol. i 1926. Han var lektor ved Fana høyere skole 1926–46 og rektor ved Askim kommunale høyere skole fra 1946 til 1963.

Spenning meldte seg som ulønnet premierløytnant til krigstjeneste under den tyske invasjonen av Norge i 1940 og endte i krigsfangenskap i Oslo. Etter en periode tilbake i Fana ble han i 1942 sammen med en rekke lærere arrestert og sendt på den såkalte Kirkenesferda.

Etter ca. 1 år i skolen ble han så i 1943 arrestert på ny, og han satt i krigsfangenskap sammen med andre norske offiserer i Polen og Tyskland til krigens slutt. Etter krigen fikk han i oppgave av general Otto Ruge å redigere en historisk beretning om de norske offiserenes krigsfangenskap, og boka *I tysk krigsfangenskap* utkom i 1950 med Spenning som redaktør. Knut L. Spenning var også innehaver av «Den gylne ugle», som er Filologisk Forenings orden.

Knut L. Spenning var gift med Signe Eilifsen, søster av politifullmektig Gunnar Eilifsen som ble henrettet under krigen, da han stilte seg bak konstabler som nektet å utføre en ordre om å arrestere nordmenn.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 4. februar 1974[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1914*
* Harald D. Meberg: *Slekten Spenning* (priv. utg. Holmestrand 1974)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
Pumpehuset i Studiestræde Foto: Orf3us 
**Pumpehuset** er et nedlagt pumpehus for vannverket i København som i dag er et konsertsted. Det er bygget i to etasjer og den øverste er den store konsertsal, Kransalen, som kan romme 600 mennesker. I første etasje ble det i 2011 etablert enda en scene, med plass til 400 tilskuere.

Pumpehusets historie
--------------------

Pumpehuset er en del av Københavns første vannverk og rommet tre store dampdrevne pumper, som skapte trykket i vannrørene, så vannet kunne nå opp til de øverste etasjene i Københavns hus. Grunnsteinen til Pumpehuset ble lagt 16. mai 1856, og det stod ferdig på våren 1858, men ble først offisielt tatt i bruk 1. juli 1859. Bygningen er fredet.

I september 1987 åpnet Pumpehuset og avløste Saltlageret som spillested. En del av pengene som ble brukt til å innrede Pumpehuset med, ble donert av Uraniafonden, som donerte 3 millioner danske kroner som kompensasjon for rivingen av Saltlageret.

Den 15. juni 2010 meldte mediene nyheten om at Pumpehuset var gått konkurs, og at alle fremtidige arrangementer var avlyst.

I januar 2011 ble det offentliggjort at Pumpehuset åpnet igjen med en helt ny profil, med fokus på urban subkultur. 

Den 28. september 2011 åpnet Pumpehuset atter dørene for det københavnske konsertpublikum.

Utvalg av band
--------------

Et utvalg av de band som har spilt i Pumpehuset.

* John Mayer (13. februar 2003)
* Def Leppard
* Papa Roach + Chronic Future (7. oktober 2004)
* Robbie Williams
* Airbourne
* Rammstein (17. november 1997)
* Soulfly (26. januar 2003)
* Machine Head (9. desember 2003)
* Fantômas (12. mai 2004)
* The Used (31. januar 2005)
* Mogwai (16. september 2006)
* Billy Talent (2. mars 2007)
* Iced Earth (12. februar 2009)

Referanser
----------

1. ↑  Pumpehuset genopstår - Byliv | AOK
2. ↑  Fredningssak fra Kulturarvsstyrelsen
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. april 2009. Besøkt 25. desember 2011.
4. ↑  Pumpehuset får nye ejere – og genåbner – Nyhed – GAFFA.dk
5. ↑  Ekstra Bladet – Pumpehuset åbner igen
6. ↑  «Rammstein Tour Dates: 1997 | Herzeleid.com | The number one source for Rammstein». Arkivert fra originalen 18. september 2011. Besøkt 25. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Pumpehusets nettsted (dansk)
* Pumpehusets historie (dansk)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Havnnes Handelssted
Havnnes 012
**Johs. H. Giæver AS** er en produsent av norsk tørrfisk med virksomheter på flere nordnorske steder; Havnnes, Djupvik, Henningsvær og Kongsfjord. 

Havnnes på Uløya er Norges nordligste bevarte handelssted som fortsatt er i drift. Firma Johs. H. Giæver AS driver idag med produksjon og eksport av tørrfisk og klippfisk, samt overnatting og utleie av båter. 

Johannes Holmboe Giæver d.e. var født i 1844, og kom til Havnnes som handelsbetjent i 1866. Etter at han ble gift med Ovidia Fredrikke Lyng Hallen, datter av Jens Severin Hallen og hans hustru Aanne Margrethe Holmboe, overtok han sin svigerfamilies virksomhet, som han fortsatte under navnet Johs. H. Giæver. Dette var i 1868. Men virksomheten i slektens eie er atskillig eldre. Den forretning som Johs. H. Giæver overtok, var startet av Thomas A. Lyng i 1795, ifølge kopi av kongelig bevilling. 

Thomas A. Lyng var gift med den nå legendariske «Mor Lyng» som selv fikk tolv barn hvorav ingen levde opp. «Mor Lyng» bestyrte sitt store gods, «Skjærvøgodset», som omfattet mer enn fjerdeparten av hele Troms fylke. I mangel av egne barn tok hun til seg 32 pleiebarn, som alle vokste opp på Havnnes. En av disse var hennes brordatters sønn, Jens Severin Hallen, som arvet og overtok Havnnes etter henne.

Litteratur
----------

* John Henrik Lie og Fin Serck-Hanssen: *Væreiere og nessekonger.* Olympia Press, Horten 2008. ISBN 978-82-992252-5-0 (kapittel *Havnnes*, s. 304-317)
* N.A. Ytreberg: "Nordlandske handelssteder" F. Bruns bokhandels forlag 1942 Innbundet
* Axel Coldevin "Jordegods og storgårder i Nord-Norge" Lokalhistorisk forlag, 1990. ISBN13 9788274040274
* Guttorm Friis "Skjærvø Sparebank" Utgitt av Skjærvø og Nordreisa Sparebank, 1965
* Guttorm Friis "Handelsstedet Havnnes" 1987
* M. Fugelsøy "Skjervøy Bygdebok I & II"
* John Giæver "Vesle Thomas", Den norske bokklubben, 1970
* John Giæver "De lystige koner i Mårsund" Tiden norsk forlag, 1962
* Nils M. Knutsen "Nessekongene" Gyldendal, 1988, ISBN 8205162999, 9788205162990

Eksterne lenker
---------------

* Johs. H. Giæver AS, Havnnes Handelssted
**Kungl. Maj:ts orden** (norsk: *Hans Majestets ordener*) er en svensk betegnelse på avdelingen innen den kongelige hoffstat i Sverige som forvalter de svenske ordenene. Betegnelsen kan noen ganger også benyttes i snevrere betydning om én av ridderordenene, Serafimerordenen, men dette er ikke riktig. I tillegg til denne hører også Nordstjerneordenen, Sverdordenen og Vasaordenen inn under avdelingen. Siden 1975 tildeles kun Serafimerordenen og Nordstjerneordenen, de to øvrige er hvilende. Karl XIIIs orden, en kongelig orden for det svenske frimureriet, hører ikke lenger inn under Kungl. Maj:ts orden.

Kongen er i egenskap av ordenenes stormester avdelingens leder. Avdelingen består ellers av en ordenskansler, som står i spissen for et ordenskanselli. Til dette hører en ordenssekretær, som også er viseordenskansler, skattmester, og en ordensintendant. Avdelingen har også tilknyttet en våpenmaler, det vil si en utøvende heraldisk kunstner. Tidligere hadde avdelingen også kansellist og inntil 1974 fantes det ved Kungl. Maj:ts orden også en kapellan.

Ordenskapittelet, bestående av kongen som stormester og embetsmennene ved Kungl. Maj:ts orden, kommer som regel sammen en gang om året for å fatte beslutninger om tildeling av ordener til utenlandske borgere, om økonomiske og andre forhold.

I snever betydning benyttes betegnelsen Kungl. Maj:ts orden noen ganger også om svenske innehavere av Serafimerordenen. Dette har sin bakgrunn i forkortelsen for tittelen *Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden*, forkortet *RoKavKMO*. I denne sammenheng er ordet «orden» en flertallsform som viser til at svensker som skulle utnevnes til Serafimerordenen allerede måtte være kommandører av 1. klasse av en av de øvrige svenske ordener. Gjennom dette har uttrykket *Kungl. Maj:ts orden* feilaktig blitt knyttet utelukkende til Serafimerordenen. Utenlandske ordensinnehavere tituleres *Riddare av Serafimerorden*, forkortet *RSerafO*.

Referanser
----------

1. ↑  *Sveriges statskalender 2010*, Storkholm: Fritzes, 2010, s. 34.

Kilder
------

* Per Nordenvall: *Kungliga Serafimerorden, 1748–1998*, Stockholm: Kungl. Maj:ts Orden, 1998

Eksterne lenker
---------------

* Kungl. Maj:ts Orden
* Kongelige ordensprydelser Kungl. Maj:ts Orden.[*død lenke*]
* Svenska förtjänstordnar
**Johannes Anfinn Aanderaa** (født 6. november 1927 i Narvik, død 2. juni 1991 i Asker) var en norsk forlagssjef og embetsmann i Kulturdepartementet. 

> Sin innledende oppgave i departementet fikk han som forfatter av de første store kulturmeldingene, utad signert av regjeringene Korvald og Bratteli. Med omfattende internasjonal orientering og sikre instinkter for det politisk gangbare i Norge ble han dermed fadder for «det utvidede kulturbegrep» og den kulturpolitiske nyorientering som slo ut i sterk ekspansjon gjennom en årrekke fremover.
> 
> 
> Lars Roar Langslet; nekrolog i Aftenposten 4.6.1991
> 
> 

Han vokste opp i Beitstad, ble student 1945 og arbeidet som aspirant ved Universitetsbiblioteket i Oslo 1946-54, kombinert med studier ved Statens bibliotekskole. Fra 1954 til 1958 arbeider han i NRK; 1958 til 1972 arbeidet han som forlagssjef i Det Norske Samlaget. 

I 1972 begynte han som ekspedisjonssjef i Kirke- og undervisningsdepartementets kulturavdeling, og han fulgte med til Kulturdepartementet ved opprettelsen av dette i 1981.

Formann i Det Norske Studentersamfund 1952; formann i Norsk språkråd 1972; æresmedlem i Samlaget 1974.

Forfatterskap i utvalg
----------------------

* «Forfattaren som litteraturprodusent» I: *Norsk litterær årbok* 1970
* «Kulturpolitikk i mediesamfunnet» I: *Syn og Segn* nr 2, 1987
* «Femten år med 'ny kulturpolitikk'» I: *Kulturårboka*, 1994. Flere artikler *om* Aanderaa i samme årbok

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johs. Aanderaa i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**John's Phone** er en mobiltelefon designet i Nederland.

Selskapet hevder at dette er verdens enkleste mobiltelefon, siden man kan kun ringe og motta samtaler med telefonen. Telefonen har ingen egenskaper som er vanlige i smarttelefoner, som for eksempel kamera, internettilgang eller meldingstjenester. John’s Phones adressebok består av en penn, samt en papiradressebok på baksiden av telefonen.

Telefonen har mulighet for lagring av opptil 10 numre for bruk til hurtigoppringing. Batterilevetiden skal være mer enn 3 uker i standbymodus, og samtaletiden opp til 6 timer. Telefonskjermen sitter plassert på toppen av telefonen.

Produkter
---------

John’s Phone er tilgjengelig i fem varianter:

* Snow (hvit)
* Business (svart)
* Tree (brun)
* Grass (grønn)
* Sweet (rosa)
* Gold Limited Edition (gull)

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

* Lengde: 10,5 cm
* Bredde: 6,0 cm
* Dybde: 1,5 cm
* Vekt: 95 gram
* Batteri: Litiumbatteri
* Kapasitet: 1200 mAh
* Quad bånd GSM: 850, 900, 1800 & 1900 Mhz
* Antall ringetoner: 1
* Lydinnstillinger: Høy, normal og lydløs
* Skjerm: LCD

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (Klikk på Work, deretter New John’s Phone
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) John's Phone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brukermanual
* Offisiell Twitter
* Engadget review
**Johny Bakshi** (født 2. januar 1932 i Britisk India, død 5. september 2020 i Mumbai) var en indisk filmregissør og -produsent.

Karriere
--------

Baksher kjent for sine bidrag til den indiske filmindustri, for det meste som produsent. Han har produsert en rekke populærte filmer i Bollywood (filmmiljøet i Mumbay), som *Manzilein Aur Bhi Hain* (1974), *Vishwasghat* (1977], *Raavan* (1984), *Mera Dost Mera Dushman* (1984), *Bhairavi* (1996) og *Himesh Reshammiya starrer Kajraare* (2010). 

Som regissør realiserte han filmen *Khudai* (1994) med skuespilleren Rajesh Khanna, og filmen *Ravaan*.

Død
---

Tidlig i september 2020 ble Bakshi innlagt på Arogya Nidhi Hospital i Juhu i Mumbai på grunn av pustebesvær. Her ble det fastslått lungebetennelse og han testet positivt for COVID-19. Den 5. september 2020 døde han av et hjerteslag, i en alder av 88 år.

Referanser
----------

1. ↑   www.hindustantimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Veteran filmmaker Johnny Bakshi dies at 82, Anupam Kher and Shabana Azmi pay heartfelt tributes». *Hindustan Times* **(engelsk)**. 5. september 2020. Besøkt 8. september 2020.
3. ↑  Filmmaker Johnny Bakshi dies in Mumbai
4. ↑  Filmmaker Johnny Bakshi Breathes His Last At A Mumbai Hospital Today

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johny Bakshi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ole Johannes Bøe** (født 14. april 1958 i Oslo) er norsk fotograf som siden 1984 har virket i Oslo både innen mote-, reklame-, portrett- og kunstfotografier.

Bøe var assistent for Irving Penn i New York fra 1981 til 1983, hvor virksomheten vekslet mellom rene kunstneriske uttrykk og mote- og reklamefotografi.

Innen kunstfotografiene har Bøe de siste årene arbeidet med en såkalt «defokusert» teknikk, hvor det er skapt litt distanse gjennom å fjerne vanlige fotografier store detaljrikdom og benytter i stedet de muligheter som ligger utenfor skarphetsplanet av det optiske glasset.

Han er sønn av kunsthistorikeren Alf Bøe, og sønnesønn av arkeologen Johannes Bøe. Hans mormor var Elisabeth Reiss.

Utstillinger
------------

* Statens Høstutstilling med tegninger og foto i 1979, 1984 og 1985.
* *Mer enn ingenting*, Norges Blindeforbund, 2009
* *Hildring*, separatutstilling, Galleri Trafo, Asker 2009

Eksterne lenker
---------------

* Omtale i forbindelse med Blindeforbundets fotoutstilling[*død lenke*]
* Presentasjon på foto.no i forbindelse med utstillingen *Hildring* Arkivert 16. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** KulturNav **·** Discogs
 |
***The Soul of a Magdalen*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Burton L. King.

Handling
--------

Heloise Broulette blir tvunget til å begynne som elskerinnen til Leland Norton for å skaffe nok penger til en medisinsk operasjon som kan redde morens liv. Fru Broulettes helse blir bedre etter operasjonen. Men når hun oppdager den virkelige kilden til datterens inntekter, dør moren av sjokket.

Etter morens død forlater Heloise denne karrieren, og reiser vekk for å skaffe seg jobb som sekretær under forfatteren Carter Vail - som etter hvert forelsker seg i henne. Men Ruth befinner seg snart i et dilemma når Vails søster Alice besøker venner i byen, og hun forelsker seg i Norton.

Skuespillere
------------

* Olga Petrova som Heloise Broulette.
* Wyndham Standing som Leland Norton
* Mahlon Hamilton som Carter Vail
* Mathilde Brundage som Mrs. Vail
* Violet Reed som Lil
* Gene Burnell som Alice Vail
* Frances Walton som Mrs. Broulette
* Richard Barthelmess som Louis Broulette
* Boris Korlin som en tjener

Frank Moore som Dr. Crane

Referanser
----------

1. ↑  THE SOUL OF A MAGDALEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Soul of a Magdalen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Odd Hald** (født 1900, død 1985) var en norsk fotograf og pioner som drev fotoatelier i Bogstadveien 3 i 50 år, fra 1935 til 1985, da han var i sitt 85. år. 

Hald ble utdannet i Bayerische Statslehereanstalt für Lichtbildwesen i München. Siden arbeidet han Wien i det legendariske atelieret til hoff-fotografen Madame d'Ora. I 1929 kom han til Junker-Jensen i København. Deretter var han operatør hos Reimert Kehlet i København. Etter flere år vendte han tilbake til Kehlet for å studere fargefotografi.

Hald ble kjent som portrettfotograf, med barneportretter som spesiale. I tillegg kom bryllupfotografering i hans atelier, passfoto og reproduksjonsfotografering.

Hald sverget hele livet til de tunge storformatkameraene med glassplater, et av dem er utstilt i Preus museum. Polaroidkamera for passfoto var eneste «moderne» kamera han innførte. Lyssettingen la han stor vekt på, et intrikat system av lamper som skulle gi de beste resultater i tråd med hans ideal om naturlighet og myk tegning. (URD: nr 27. 5.juli 1930) Dette ser man at han oppnådde i sine portretter, men også i fotografiene av skuespillere ved Nationaltheatret.

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Odd Hald - lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 1. mai 2018.
3. ↑  «50 år med Norka i Bogstadveien». *FOTOGRAFI* (17). 1983.  *Artikkelen sier mørkerommet var fra 1930-årene og i hjemmet, men huset ble bygget i 1945.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
Konselj på Stockholms slott i 1938.
**Kunglig Majestät**, forkortet **Kungl. Maj:t** eller **K.M:t**, var i Sverige under regjeringsformen av 1809 (årene 1809–1974) betegnelsen på det statsorgan som fra 1975 i de fleste sammenhenger tilsvarer regjeringen (i den sammenheng også benevnt som *Konungen i Statsrådet* eller simpelthen *Konungen*), men også den høyeste domsmakten – Högsta domstolen og Regeringsrätten (siden 2011 Högsta förvaltningsdomstolen) – og som fattet beslutninger i Kongens navn.

I rent formell betydning var det kongen (eller i dennes fravær kronprins eller prinsregent) som fattet alle regjeringsbeslutninger etter at kongens utnevnte rådgivere (statsrådene) hadde redegjort for sakene i konselj, men med tiden gikk kongens medvirkning gradvis over fra en reell maktposisjon til en *de facto* seremoniell deltagelse.

I regjeringsformen av 1809 anvendes betegnelsen kun i innledningen, i presentasjonen av lovtekstens navn, men anvendes likevel ofte i andre lovtekster og dokumenter som betegnelse på kongemakten/riksstyret så lenge denne regjeringsformen var i kraft. Betegnelsen er også med i regjeringsformen av 1719, regjeringsformen av 1720 og regjeringsformen av 1772 som betegnelse på kongen og kongemakten, og anvendes i dem hyppig som betegnelse, til forskjell fra i regjeringsformen av 1809.

Anvendelse
----------

Betegnelsen ble anvendt i alle beslutninger og dokumenter som var utferdiget av Kongen i statsråd og dessuten i alle de avgjørelser og dommer som ble utferdiget av Högsta domstolen, som på denne tiden ble ansett å utøve kongens domsrett (regjeringsformen av 1809 § 17), samt i avgjørelser fra Regeringsrätten og Kammarrätten (for Kammarrätten dog bare i de saker der denne domstolen var siste instans). Dette var en etterlevning fra det gamle riksrådet, hvis ene avdeling, Justitierevisionen, hadde fungert som høyeste instans i rettsvesenet siden middelalderen med mindre justeringer på 1600-tallet. Slik var det helt frem til Gustav III avskaffet rådet i 1789. I stedet ble dagens Högsta domstolen opprettet.

Opphav
------

Betegnelsen kan spores tilbake til 1500-tallet, da Erik XIV tok tittelen *Majestät* (majestet), liksom stadig flere konger (Danmark, Frankrike, England etc.) på den tiden gjorde. Det var opprinnelig en tittel som den tysk-romerske keiseren hadde, og som hadde sitt opphav i den romerske keiserens titulatur. Ordet majestet er opprinnelig latin og betyr «storhet» (*Maiestas*, bøyes *Maiestat*-). «Kongelig» ble lagt til for å skille den kongelige majestettittelen fra den keiserlige majestettittelen.

Referanser
----------

1. ↑  Dick Harrison (18. desember 2015). «Vad betyder Kungl. Maj:t?». Svenska Dagbladet. Besøkt 21. januar 2018.

Kilder
------

* *Sveriges konstitutionella urkunder*. Stockholm: SNS Förlag. 1999. ISBN 91-7150-778-7.
* *Hur riket styrdes : förvaltning, politik och arkiv 1520-1920*. Lund: Riksarkivet. 2007. ISBN 978-91-88366-77-1.
* *Författning i utveckling : tjugo studier kring Sveriges författning*. Uppsala: Iustus Förlag. 2009. ISBN 978-91-7678-736-6.
**Bahnhof Berlin Jannowitzbrücke** er en stasjon på Berlins forstadsbaner (S-Bahn) og på Berlins undergrunnsbane (U-Bahn). Den ligger ved Jannowitzbrücke i bydelen Mitte, og er et sentralt knutepunkt i Berlins kollektivtransport. Flere fergeselskaper har også stoppesteder på Spreekanalen ved Jannowitzbrücke.

Broen Jannowitzbrücke ble gjenoppført fra 1881–1883, og samtidig, i 1882, ble stasjonen over Spreekanalen åpnet som åpen stasjon uten hall. Fordi fergepassasjerene følte seg plaget av lokomotivrøyken, ble det i 1885 besluttet å bygge en jernbanehall over stasjonen.

I forbindelse med innføringen av elektriske tog fra 1928 ble stasjonen revet og gjenoppbygget i sin nåværende form etter planer av Hugo Röttcher mellom 1927-1932.

Metrostasjonen ble åpnet i 1930.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bahnhof Berlin Jannowitzbrücke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AlexanderplatzWittenau |  | U8 |  | Heinrich-Heine-StraßeHermannstraße |

|  Berlins S-bane |
| AlexanderplatzSpandau |  | S3 |  | OstbahnhofErkner |
| AlexanderplatzWestkreuz |  | S5 |  | OstbahnhofStrausberg Nord |
| AlexanderplatzPotsdam |  | S7 |  | OstbahnhofAhrensfelde |
| AlexanderplatzSpandau |  | S9 |  | OstbahnhofSchönefeld lufthavn |
***Megasoma typhon*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En meget stor (hannen 65-120 millimeter inkludert hornet, hunnen 47-78 millimeter) og tung bille. Som vanlig blant hornbiller er hannene mye større enn hunnene, har lange horn på hodet og pronotum som hunnene mangler. Billen er svart med grågul bestøving, ligner mye på *Megasoma elephas*, men kan skilles fra denne på at hannens pannehorn er sterkt krummet oppover, og på at den har et horn midt på thorax. Arten skiller seg fra *Megasoma gyas* hovedsakelig på at pannehornet er betydelig lengre. Kroppsformen er noe avflatet. Hannen har et langt og krumt horn på hodet, dette er litt oppoverbøyd. På pronotum er det et kort horn på hver side. Beina er forholdsvis lange, føttene med skarpe klør.

Levevis
-------

Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe om hunnene. De prøver å gripe motstanderen mellom hornet på hodet og det på pronotum, og vippe ham over på ryggen. Billene er svært sterke for sin størrelse.
Larvene lever i jorden og bruker 1-2 år på utviklingen.
De voksne billene spiser gjerne råtnende frukt.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i den atlantiske regnskogen i Brasil fra Bahia i nord til Santa Catarina i sør.

Systematisk plassering
----------------------

Arten er nylig blitt skilt ut fra *Megasoma gyas* 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Megasoma* Kirby, 1825 – 18 arter, Mellom- og Sør-Amerika
							+ ***Megasoma typhon*** (Olivier, 1789)
								- ***Megasoma typhon prandii*** Milani, 2008 - har vært regnet som en egen art
								- ***Megasoma typhon typhon*** (Olivier, 1789)

Referanser
----------

1. ↑  Massimo Prandi, Paschoal C. Grossi og Fernando Z. Vaz-de-Mello (2020) Revision of the Megasoma (Megasoma) gyas (Jablonsky in Herbst, 1785) species group (Coleoptera, Scarabaeidae, Dynastinae). ZooKeys 999: 109-145.

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over artene
* (en) *Megasoma typhon* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Jannicke Irwin Abrahamsen** (født 30. mai 1978 i Skien) er en norsk artist. Hun var en barnestjerne på 80- og 90-tallet som ga ut 10 kassetter. Hun mottok 8 gullplater og 3 platinaplater for over 450 000 solgte eksemplarer.

Hun har utdannelse som danser og pedagog fra Kunsthøgskolen i Oslo avd. Statens Balletthøgskole (1997–2001).

I 1997 spilte hun rollen som Klara i musikalen «Sommer i Tyrol». I 1999 spilte hun rollen som Sandy i musikaloppsetningen av *Grease* 
2002-2003 medvirket hun i musikalen *Cats* ved Det Ny Teater i København. 
Det ble etter det nynorsk med forestillingen *Frendelaus* på Det norske teatret i 2003.
I 2004 på Oslo Nye Teater ble det *La Cage aux Folles* og på Chateu Neuf musikalen *Billy*.
2005-2006 arbeidet hun ved Riksteatret i forestillingene *Fyrtøyet* og *Den lille muldvarpen som ville vite hvem som hadde bæsjet på hodet hans*.
I 2007-2008 var hun med i originaloppsetningen av *Chicago* ved Det Ny Teater i København.
Hun har hatt roller i 3 produksjoner ved Teater Ibsen; *Kjærlighetens Komedie*, *Peer Gynt* og *I blanke messingen*.

Abrahamsen deltok i Melodi Grand Prix 2007 med låten «Rocket Ride», som endte på 2.-plass i finalen. Hun deltok også året før (2006) med låten «I Wanna Be». 

I 2009 spilte hun rollen som Ellen i musikalen *Miss Saigon*, satt opp i Moster Amfi.

I 2009 hadde Abrahamsen også suksess med forestillingen *Great Grenland Girls* sammen med Nina Gromstad Hogness, Lena Barth Aarstad og Jeanne Bøe.

Diskografi
----------

* *Jannicke* (1987)
* *Jannicke 2* (1991)
* *Jannicke 3 - Ring ring* (1992)
* *Jannicke 4* (1993)
* *Jannicke 5* (1994)
* *Jannicke 6* (1995)
* *Jannicke 7* (1996)

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Jannicke Irwin Abrahamsen, sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no)
«Gulljentene fra Grenland». Varden. 12. desember 2009. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jannicke Abrahamsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jannicke Abrahamsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Jannicke Abrahamsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Rockipedia **·** Rockipedia **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs **·** AllMusic
 |