recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Werner Schäfer** (født 18. april 1904 i Straßburg, død 7. november 1973 i Lindenberg am Allgäu) var en tysk nazist og leder for konsentrasjonsleirene i Oranienburg og Börgermoor.

Werner Schäfer var født i Strasbourg og flyttet til Berlin i 1919. I 1926 ble han sivil tjenestemann i det lokale politiet i Berlin. Senere gikk han på politiskolen i Berlin-Brandenburg og ble politikonstabel i Berlin sentrum (Berlin-Mitte). 1. september 1928 sluttet han i Politiet på grunn av sin personlige overbevisning og begynte å arbeide i bank. Et par måneder senere ble han medlem av NSDAP. Fra oktober 1932 til mars 1933 var han arbeidsledig bortsett fra en jobb som avisbud for naziavisen "der Angriff". I januar 1932 ble han medlem av SA hvor han omsider nådde graden Oberführer (tilsvarer Oberst i Wehrmacht). I 1933 ble han leder for konsentrasjonsleiren Oranienburg. Denne ledet han frem til leiren ble lagt ned i mars 1934. Senere i 1934 tok han over ledelsen for konsentrasjonsleiren Börgermoor i Emsland, hvor han ble til mai 1942 hvor han deltok i krigstjeneste. Han fikk graden Oberführer

Schäfer ble etter krigen internert i Neuengamme. Han ble i 1951 dømt til fire års fengsel for mishandling av fanger. Denne dommen ble anket og i 1953 redusert til to og et halvt års fengsel. Den lave straffen ble ansatt som en skandale.

Etter soning startet han reisebyrå i München.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Das Personenlexikon zum Dritten Reich, side(r) 525[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Wachsmann, Nikolaus (26. mai 2015). *Hitler′s Prisons - Legal Terror in Nazi Germany* **(engelsk)**. Yale University Press. ISBN 978-0-300-21729-2.

Litteratur
----------

* Schäfer, Werner: *Konzentrationslager Oranienburg. Das Anti-Braunbuch über das erste deutsche Konzentrationslager.* Berlin 1934,

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Sunnlandsfjorden** er en fjord på nordsiden av Austvågøya i Vågan kommune i Lofoten. Den strekker seg 5,5 kilometer i sørøstlig retning av Vesterålsfjorden. Medregnet Indrefjorden, en fjordarm, er lengden 7,6 kilometer.

Fjorden har innløp mellom Festvågneset, ved Brenna, i sørvest og Klubban, sør for Laukvik, i nordøst. På østsiden går et kort sund inn til fjordarmen Vatnfjorden. Mellom dette sundet og munningen ligger en rekke øyer, holmer og skjær som er en del av Laukvikøyene naturreservat.

Gårder i Vatnfjorden, på halvøya mellom Nordpollen og Sunnlandsfjorden, med veiforbindelse. Merket sti langs hele vestsiden rundt Festvågtinden og langs Durmålstinden og forbi gården på Nedreneset. Noen avfolkede gårder på halvøya mellom Vatnfjorden og Sunnlandsfjorden.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Midtfjords. Mål gjort ved hjelp av Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Sunnlandsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Nordland: Laukvikøyene naturreservat
* Bilder og turbeskrivelse fra turliv.no: Festvåg
Sunnmørsalpene, i ytre del av Ørsta kommune, med Molladalen og Kolåstinden
Sunnmørsalpene sett fra fly over Ålesund.
Myklebustsætra midt i Sunnmørsalpene.  Foto: Jan Idar Sørheim 
Sunnmørsalpene med tettstedet Ørsta.
**Sunnmørsalpene** er et begrep som brukes om de alpine fjellområdene rundt Hjørundfjorden i Ørsta, Volda, Stranda og Sykkylven kommuner, med tinder på opp mot 1700 moh. rett opp fra fjorden. Blant kjente fjell i Sunnmørsalpene er Slogen, Kolåstinden, Hornindalsrokken, Skårasalen og Råna.

Ålesund-Sunnmøre Turistforening har tre hytter i området. I Sunnmørsalpene ligger det flere skisentre, først og fremst Strandafjellet, Fjellsetra og Bondalseidet (eller Ørsta Skisenter).

> I hjertet av Sunnmøre brer seg den vidunderlige alpeverden av høye, steile, takkete fjell, som utgjør Sunnmøres største severdighet og frembyr det mest slående bilde av dets eiendommelige og storslåtte natur. Og midt i dette kaos av egger og topper, der skjærer Hjørundfjorden seg inn mot sør som en mektig kile, 36 km lang og et par kilometer bred.
> 
> 
> Kristofer Randers (1890)
> 
> 

> Staar du ved havet,  
> 
> 
> 
> ude i leden hvor damperen stønner  
> 
> ilsom paa færdselens veie forbi,  
> 
> der, hvor af storme, som hylende drønner,  
> 
> bølgen har lavet  
> 
> lunefuldt legende sin melodi, -   
> 
> ser du mot øst over aasernes rand  
> 
> alfelet stige  
> 
> op for dit øie et underfuldt vinkende  
> 
> skjønhedens rige.  
> 
> Det er de kneisende svimlende, blinkende  
> 
> tinder i Søndmøres alpeland.  
> 
> 
> 
> 
> Kristofer Randers (1890)
> 
>

Noen fjelltopper i Sunnmørsalpene
---------------------------------

* Slogen 1 564 moh.
* Kolåstinden 1 432 moh.
* Dalegubben 1 344 moh.
* Hornindalsrokken 1 529 moh.
* Skårasalen 1 542 moh.
* Råna 1 586 moh.
* Ramoen eller *Jønshornet* 1 419 moh.
* Store Smørskredtind 1 631 moh.
* Jakta 1 588 moh.
* Nordre Sætretind 1 365 moh.
* Saudehornet 1 303 moh.
* Randers Topp 1 414 moh.
* Bladet 1 300 moh.
* Mohns Topp 1 340 moh.
* Kvitegga 1 717 moh.
* Fossholtinden 1 200 moh.
* Saksa 1073 moh.

Referanser
----------

1. ↑  Fjellposten nr 1, 2009.
2. ↑  Kristofer Randers: *Sunnmøre. Reisehåndbok.* Ålesund: Ålesund-Sunnmøre Turistforening, 4. utgave 1962 (1. utgave 1890).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sunnmørsalpene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turforslag til Sunnmørsalpane på DNT og NRKs nettsted ut.no
* Ålesund-Sunnmøre Turistforenings side om Sunnmørsalpene
* Fjellinordvest.net – Fjell og fjellturer i bl.a Sunnmørsalpane Arkivert 31. januar 2020 hos Wayback Machine.
* Fotturar på Sunnmøre Arkivert 3. juli 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En samling av bergarter og mineral.
**Mineralsamling** er en hobby som går ut på å samle, ordne og studere mineralprøver. Det finnes flere retninger innen mineralsamling, fra samling av vakre prøver og smykkesteiner, til samling av på en mer systematisk og vitenskapelig måte. Nærbeslektede områder er samling av meteoritter, bergarter og fossil.

Hobbyen er særlig populær i USA, hvor samlerne blir kalt *rockhounds*, men er blitt stadig mer populær, også i Europa. Hvert år blir det holdt mange mineralmesser, blant annet i Tucson og Denver i USA og München i Tyskland. Flere land gir ut tidsskrifter, både av amatører og profesjonelle forlag. De vakreste eksemplarene av noen mineral kan gå for skyhøye priser, og mineral er derfor blitt en handelsvare. Siden dette skaper en del utplyndring av forekomster, som har gjort skade for både forskningen og grunneierne, er en del forekomster blitte vernene ved freding.

Norske Amatørgeologers Sammenslutning (NAGS) besto i 2006 av 36 lokale foreninger og ga ut tidsskriftet *Stein*, som kommer ut en gang i kvartalet.

Kilder
------

* Raade, Gunnar. (14. februar 2009). Mineralsamling. I Store norske leksikon. Hentet 14. februar 2014 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Trasé
Inngang til Lamarck Caulaincourt
Metroen i Paris' linje 12 går mellom Porte de la Chapelle og Mairie d'Issy, og ble tatt i bruk i 1910. Lengden er 13,9 km.

Denne linjen var opprinnelig eiet av *Compagnie Nord-Sud*, med sin direktør Jean-Baptist Berlier, og drevet som *linje A* frem til 1. januar 1930 da dette firmaet ble overtatt av *Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris* (CMP) som driver alle de andre metrolinjene i Paris.

Historikk
---------

* November 1910: Åpning av traséen Porte de Versailles-Notre-Dame de Lorette
* April 1911: Forlengelse mot nord til Pigalle
* Oktober 1912: Forlengelse mot nord til Jules Joffrin
* August 1916: Forlengelse mot nord til Porte de la Chapelle
* Mars 1934: Forlengelse til Mairie d'Issy

Linje 12 er planlagt forlenget mot nord til *Proudhon-Gardinoux*, begrenset av *Saint-Denis (Seine-Saint-Denis)* og *Aubervilliers*. Deretter kommer to nye stasjoner, *Pont de Stains* og *Mairie d'Aubervilliers*. Linjen blir ytterligere forlenget frem til *Courneuve* med overgangsmuligheter til forstadsbanens linje B &ndash; tunnelen blir gravet men finansiering for driften av denne, siste biten er ennå ikke klar.[*når?*]

Materiell
---------

Ved oppstarten i 1910 brukte linjen Sprague-vogner med både pantografer ( 600V) og strømavtagere (-600V). I 1930, ved overtagelsen av CMP, forsvant strømlinjen og pantografene. Men materiellet var fremdeles spesielt for denne linjen, ikke minst fargene &ndash; grå-blå og gul-rød i motsetning til grønn og rød.

I 1972 mottar linje 7 nye vogner av typen MF67 og overgir sine tidligere Sprague-vogner til linje 12.

Fra 1978 har linje 12 har brukt vognsett av typen MF67.

Annet
-----

* *Compagnie Nord-Sud* brukte en noe annen utforming av stasjonene enn *Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris*. Veggene er vertikale og ikke buede, og keramikkfliser med eierselskapets navn pryder reklameplakatene.
* I gulvet på avgangshallen på stasjonen Saint-Lazare var det inntil 2004 en stor mosaikk med navnet *Compagnie Nord-Sud*

Eksterne lenker
---------------

* Kart over metroen i Paris

| * v
* d
* r
Metroen i Paris – linje 12 |
| --- |
| 
* Porte de la Chapelle
* Marx Dormoy
* Marcadet Poissonniers Paris Metrolinje 4
* Jules Joffrin
* Lamarck Caulaincourt
* Abbesses
* Pigalle Paris Metrolinje 2
* Saint-Georges
* Notre-Dame de Lorette
* Trinité d'Estienne d'Orves
* Saint-Lazare Paris Metrolinje 3 Paris Metrolinje 13 Paris Metrolinje 14
* Madeleine Paris Metrolinje 8 Paris Metrolinje 14
* Concorde Paris Metrolinje 1 Paris Metrolinje 8
* Assemblée Nationale
* Solférino
* Rue du Bac
* Sèvres Babylone Paris Metrolinje 10
* Rennes
* Notre-Dame des Champs
* Montparnasse - Bienvenüe Paris Metrolinje 4 Paris Metrolinje 6 Paris Metrolinje 13
* Falguière
* Pasteur Paris Metrolinje 6
* Volontaires
* Vaugirard
* Convention
* Porte de Versailles
* Corentin Celton
* Mairie d'Issy

 | Paris Metrolinje 12 |
En **bibliografi** (fra gresk: βιβλιογραφία (*bibliographia*), *bokbeskrivelse*) er en fortegnelse over bøker – eller andre typer tekster eller informasjonsbærere – utvalgt og organisert etter bestemte kriterier. 

Uttrykket kan også brukes om *den bibliografisk notasjon*, det vil si utvalget av opplysninger for den enkelte bibliografiske post, og organiseringen av dem. Dette kalles også *katalogisering*. *Faget* **bibliografi**, som er en del av bibliotekarutdannelsen, er vitenskapen om arbeidet med utvalg, beskrivelse og organisering av bibliografier. 

Vanlige typer bibliografier er nasjonalbibliografier, personbibliografier, faghistoriske bibliografier, litteraturlister i faglitteratur. Bibliografier kan organiseres alfabetisk, kronologisk eller systematisk. Nasjonalbibliografien Norsk bokfortegnelse er organisert systematisk etter Deweys desimalklassifikasjon.

Bibliotekene bruker ofte ISBD eller AACR2 som regelsett for en bibliografisk post. Innenfor humanistiske fag er Harvard-systemet mye brukt.

Eksterne lenker
---------------

* Bibliografi; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Kehilla** eller **kehillah** (hebraisk: קהילה, «samfunn») er et jødisk samfunn. I mellomkrigstidens Europa hadde alle landsbyer eller byer med jødisk befolkning en offentlig organisasjon, noen ganger flere. Resultatet av spredningen krigen førte til, var at større samlinger kan ha hatt mer enn et samfunn som hver var sentrert rundt en synagoge, der de forskjellige samfunnene sammen gav tjenestene som tidligere ble drevet av *kehilla* som et overoppsyn for *mikvé* (fellesbad), *gemach* (lånefond) og *kasjrut* (kosher-mat).

Historisk bruk
--------------

Historisk hadde en *kehilla* autoritet som kvasistyresmakt for både det jødiske samfunnet og dets forhold til samfunnet til ikke-jødene. Folk sluttet seg til *kehilla* som medlemmer. Skattene til den polske styresmakten var på den tiden samlet sammen fra dets medlemmer av valgte forvaltere. Forvalterne var videre ansvarlige for driften av ting som utdannelse som dets medlemmer trengte for et jødisk liv. I minst noen tilfeller utnevnte også forvalterne rabbien
.

Se også
-------

* Getto, et nabolag hvor jødene bodde sammen.

Referanser
----------

1. ↑  *Jewish People, Jewish Thought: The Jewish Experience in History*, s. 476-7 – «Polske jøder innførte Ashkenazic-systemet av offentlig selvstyre... Hver lokale kehilla valgte en komite av forvaltere som delte ut og samlet inn skatter fra dets medlemmer for den polske styresmakten og forsikret at de grunnleggende utdanningsbehovene og andre ting som krevdes i jødisk liv ble tilfredsstillende utført. ... Den polske rabbi ble valgt...av kehilla-styret.»
2. ↑  Shulchan Aruch, Choshen Mishpat kapittel 2.

Litteratur
----------

* Seltzer, Robert M. *Jewish People, Jewish Thought: The Jewish Experience in History*, 1980, New York: MacMillan, ISBN 0-024-08950-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Laget fra 2009-2010-sesongen foran en vennskapskamp mot Nord Allier Yzeure**Paris FC (kvinner)** er en fransk fotballklubb fra Viry-Châtillon, en forstad til Paris. Klubben er kvinnedelen av Paris FC. 

Klubben het tidligere **FCF Juvisy**, men ble solgt til Paris FC og ble klubbens kvinnelag i 2017.

Historie
--------

Klubben ble dannet i 1971 som del av **ES Juvisy** fra Juvisy-sur-Orge, to kilometer nord for Viry-Châtillon. Juvisy debuterte i 1980-81-sesongen, der de var en middelhavsfarer de første årene. Kvinnelaget dannet sitt eget lag, **FCF Juvisy**, i 1985 og flyttet de to kilometrene sørover, men beholdt navnet Juvisy. I sin første sesong rykket de ned til 2. divisjon, men kom til finalen i denne (her må 2. divisjon sees på som et gruppespill blant de dårligste i førstedivisjon, og ikke en tradisjonell 2. divisjon). På grunn av utvidelse og omlegging, var uansett Juvisy også med i 1. divisjon fra neste år. Etter flere middelmådige sesonger, ble Juvisy vinner av sin gruppe i 1989-90-sesongen, og kom til semifinalen, som de tapte mot senere seriemester VGA Saint-Maur. Også det påfølgende år kom Juvisy til semifinalen og tapte denne.

I 1991-92-sesongen ble imidlertid Juvisy seriemestre ved å vinne finalen. Med seieren befestet Juvisy seg som et topplag, og var i stadig kamp med særlig FC Lyon om seriegullet på 90-tallet. Det ble til slutt fire seire hver på de to lagene fram til Toulouse tok over i 1998. Toulouse vant fire serier på rad, om enn Juvisy vant serien etter normal serie, mens Toulouse paserte dem i sluttspillet. Ironisk nok tapte Juvisy kampen om serieseieren i 2002-03, men vant sluttspillet, og ble dermed fransk seriemester. 

Da sluttspillet ble avskaffet etter 2003-04-sesongen, markerte Juvisy seg med en andreplass og så et nytt seriemesterskap, før Olympique lyonnais, som satset fra 2007 av, tok helt over. juvisy har siden måttet ta til takke med andre- og tredjeplasser, i kamp mot særlig Montpellier. 

Juvisy vant også Challenge de France, den franske cupen, i 2005. I Mesterligaen har det gått dårlig. De gangene de har vært med, har Juvisy til gode å markere seg.

Den legendariske franske fotballspilleren Marinette Pichon, som var blant førstevalgene til Women's United Soccer Association, har spilt for klubben.

6. juli 2017 ble FCF Juvisy solgt til Paris FC som klubbens kvinnelag.

Meritter
--------

* **Division 1 Féminine**
	+ Vinner (6): 1991/92, 1993/94, 1995/96, 1996/97, 2002/03, 2005/06

* **Coupe de France Féminine** (den franske cupen)
	+ Vinner (1): 2004/05

Referanser
----------

1. 1 2  «Football Club Féminin Juvisy Essonne». *web.archive.org*. 10. juli 2017. Arkivert fra originalen 10. juli 2017. Besøkt 28. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paris Football Club (women) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (på fransk)
**Stokke AS** er en norsk produsent av barnemøbler og utstyr. De er mest kjent for varemerkene Tripp Trapp® (barnestol) og Stokke Xplory® (barnevogn). Etter å produsert møbler i mange forskjellige kategorier i flere tiår, satset selskapet fra 2006 på møbler for barn.

Historie
--------

Selskapet ble etablert som «Møller & Stokke» i 1932 av Georg Stokke og Bjarne Møller. I 1944 ble det omgjort fra personlig firma til A/S. Bjarne Møller solgte seg ut av bedriften i 1955 og selskapet skiftet navn til Stokke Fabrikker A/S. Selskapet ble i 2014 solgt det belgiske investeringsselskapet NXMH som eies fra Sør-Korea.

Historisk har Stokke produsert en lang rekke av møbler for forskjellige behov og forskjellige målgrupper opp gjennom årene, med fokus på ergonomi, særpreg og funksjonalitet.
Siden 2006 har Stokke fokusert utelukkende på møbler og utstyr til barn, innenfor produktkategoriene barnestoler, barnevogner og utstyr til barnerommet.

Stokke AS hadde hovedkontor på Håhjem, 20 minutter fra Ålesund.

Distribusjon
------------

Selskapet er ledet av administrerende direktør Tomas Settevik. Stokke har verdensomspennende distribusjon gjennom utvalgte forhandlere representert i omtrent femti land gjennom spesialforretninger for barn og detaljhandlere.

Produkter
---------

* Barnestolen Tripp Trapp®, lansert i 1972
* Barnesengen Stokke® Sleepi™, lansert i 1999
* Stellebordet Stokke® Care™, lansert i 2001
* Barnevognen Stokke® Xplory® , lansert i 2003
* Oppbevaringssystemet Stokke® Keep™, lansert i 2004
* Stokke® Table Top, lansert i 2008

Referanser
----------

1. ↑  Grytten, Harald (1993): Slik jeg husker det. Georg Stokk forteller til Harald Grytten.
2. ↑  Lindin, Ina-Kristin (13. desember 2013). «Stokke-salget var ikke overraskende». *NRK*. Besøkt 25. februar 2019. «Selskapet Stokke er mest kjent for produkt som Tripp Trapp- stolen og barnevogna Xplory. Det er 45 år gamle Jung-Ju Kim som kjøper det suksessfulle selskapet. Han eier blant annet spillselskapet Nexon Online Games og er rangert som nummer 11 blant Sør-Koreas rikeste.»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stokke AS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Gypsy horse/Tinker Foto: Anette Somby 
**Gypsy vanner** er en irsk hesterase som kalles for Irish cob eller **Piebald** i Irland. I Norge er de kjent som før ble kalt **Tinker** men som nå blir kalt Gypsy cob. Gypsy vanner er hestens amerikanske navn. Dens opprinnelse kommer fra de hester som sigøynere i Storbritannia avlet frem, og er en blanding av raser som Clydesdale, Shire, Fell, Dales, Connemara og Irish draught, blant annet.

I dag er det ca. 500 gypsy cobs i Norge.

Rasebeskrivelse
---------------

Tinkeren er en kort og kompakt hest av kaldblodsrasen.
Den finnes i flere typer av størrelser og tyngde. De tyngste skal ha en imponerende mengde hovskjegg. Hovskjegget er karakteristisk for tinkerhesten, men finnes i varierende mengde hos de lettere typene. De bør ha en fyldig man og hale med god lengde.

**Farge:** Flekkete i alle varianter, men også ensfargede er vanlige. Alle farger unntatt albino er tillatt.

**Høyde:** De forskjellige typene har forskjellige høyder, fra 128 cm, og opp til stor hest på 170 cm er tillatt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mai 2012. Besøkt 6. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gypsy Horse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kegon-shū** (katakana: ケゴンシュウ, uttalt [kegõɴ], og i noen dialekter [keŋõɴ]) er den japanske avleggeren av den kinesiske mahāyāna-skolen Huāyán zōng.

Skolen nådde Japan i året 736, da den buddhistiske presten Rōben (689-722), opprinnelig fra Hossoskolen, inviterte den koreanske munken Simsang (kinesisk: *Shĕn Xiáng*, 審祥, d. 742) til å holde lektyrer om Avataṃsaka sūtraen ved tempelet Konshu-ji.

Keiser Shōmu (724-748) ønsket å styre Japan i henhold til de holografiske prinsipper i Kegon, og grunnla det store klosteret Tōdai-ji (det østlige kloster) som en forlengelse av det vestlige (Konshu-ji). I 752 dedikerte han Daibutsu, den kollossale bronse-statuen av Buddha Vairochana, som var malt av den sør-indiske munken Bodhisena i årene 704-706, til Tōdai-ji. Tempelet er fortsatt hovedsete for Kegon.

Rōben ble den første patriark i Japan. Andre profilerte skikkelser i Japan var hans samtidige Gyōki, som sammen med keiseren deler æren som grunnleggeren av Tōdai-ji, og Gyōnen (1240–1321) som fornyet Kegon-skolen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ludwig Schuberth** (født 24. juli 1911, død 30. september 1989) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Schuberth vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Schuberth spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ludwig Schuberth – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ludwig Schuberth – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ludwig Schuberth – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ludwig Schuberth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ludwig Schuberth – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Skogen ved Creil ca. år 1000. Nøyaktig hvor den lå er ukjent.
**Skogen ved Creil** (nederlandsk: *Creiler Woud* eller *Kreilse Bos*) er en skog som befant seg nordøst for dagens provins Noord-Holland i Nederland. Skogen er kjent fra en jakt som ble organisert av grev Floris II av Holland på 1100-tallet og som endte med at den frisiske edelmannen Galama mistet livet i en tvist om retten til å drive jakt der. Den strakte seg omtrent fra det som nå er øyen Texel til Enkhuizen.

Skogens skjebne
---------------

Under den store stormen og oversvømmelsen som fant sted natten etter allehelgensdag (1. – 2. november) 1170 forsvant denne skogen i Zuiderzee. Rester av den kan fremdeles finnes på bunnen av IJsselmeer.

Minner
------

Tre stedsnavn minner fremdeles om skogen som en gang lå her: *Kreil* og *Kreileroord* i provinsen Noord-Holland og *Creil* i Flevoland.

Referanser
----------

1. ↑  Beskrevet i *Geschiedenis des vaderlands. Deel 2* av Willem Bilderdijk utgitt 1833 (besøkt 2. juni 2008) (nederlandsk)
Batavia, 1750-årene
**Angelina Catharina Valentijn**, også **Anjelina van Batavia**, (født 1768 i Batavia i Nederlandsk Ostindien, død 1817 i Batavia) ble født som slave i Batavia, og etter at hun ble frigjort, akkumulerte bemerkelsesverdig økonomisk og territoriell rikdom ved sine ekteskap.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hennes families navn og historie er ukjent. Hun fremstod som et foreldreløst lite barn. Men hun døpt katolikk i en alder av tre år og vokste opp i husstanden til Margaretha Catharina van Wargaren, konen til notarius Wiggert Wargaren og sannsynligvis hennes gudmor. Ettersom Margaretha Catharina van Wargaren ga henne en europeisk oppvekst, ble Angelina vant til og introdusert for den bataviske velstående borgerskapsklasses kultur, væremåte og skikker. Hun fikk også de bekjentskapene og personlige kontaktene som førte til hennes fremtidige ekteskap.

### Ekteskap

Hun skulle – bemerkelsesverdig nok for en innfødt kvinne og født som slave – til slutt gifte seg i tur og ordfen med tre europeiske menn, som hun hadde møtt blant de innflytelsesrike regjerings- og næringskretsene i Batavia. Hennes første ekteskap med en tysk løytnant, Johann Samuel Heinrich Wüstenberg (1765–1803), brakte henne i besittelse av godset *Tjitrap* på øya Bali og en andel av en annen eiendom i Sukkah Raja (Soekaradja i Lampung på sørlige Sumatra), som hennes mann hadde ervervet rundt år 1800. Wüstenberg døde i 1803.

Hennes andre ekteskap med Johannes Loetzrich fant sted noen måneder senere i 1803. 

Et tredje ekteskap på ukjent tid og sted med sjøkaptein Adriaan Maarschalk fra Zoutelande på Walcheren tyder på at hun også overlevde sin andre ektemann. 

Angelinas sosiale status vokste altså fenomenalt gjennom hele hennes liv. Fra sin opprinnelse som foreldreløs og slave ble hun eier av kolonigodsene *Tjitrap* og *Sukkah Raja*; hun akkumulerte en enorm økonomisk formue og ble respektert blant den øverste kolonialelite i Batavia ved begynnelsen av det nittende århundre. 

Ved hennes død i 1817 i Batavia ble Tjitrap-godset solgt for 91.000 gylden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Marcel Otto (13. januar 2014). «Valentijn, Angelina Catharina, in: Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland». Huygens ING. Besøkt 6. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BPN
 |
**Per-Kaare Holdal** er født på Holdal, Borge i Lofoten 16. august 1954. Per-Kaare Holdal er samfunnsengasjert og har gjort en stor innsats blant annet i trafikksikkerhetsarbeid og for miljøet.

Holdal er pådriver i aksjonen *Lofoten mot Sellafield* og bidro sterkt til at Sellafield-anlegget stoppet utslippene av det radioaktive isotopet Technetium (Tc-99) i 2004. For dette ble *Lofoten mot Sellafield* innstilt til Nordisk råds miljøpris. 3. mars 2010 arrangerte Holdal et møte i Brussel med deltakelse fra sentrale europeiske politikere, med krav om internasjonal inspeksjon av Sellafield-anlegget for å bedre sikkerheten. 16. mars kom den britiske statsminister Gordon Brown med meldingen om at de åpnet for internasjonal inspeksjon. IAEA har nå vedtatt at de skal gjennomføre denne inspeksjonen.

Holdal har i tillegg arbeidet sammen med biskop Tor Berger Jørgensen for å redusere de mange tragediene på norske veger. Han var med å starte Nei til Frontkollisjoner i 2007 og arrangerte en rekke faglige samlinger med fagekspertise og sentrale politikere. Dette førte til at midtsikring av veger i Norge for første gang kom med i Nasjonal transportplan for 2010-2019. Høsten 2009 brukte han ferien til en trafikksikkerhetsstafett fra Vadsø i nord til Oslo i sør. Hele 9000 km på hele E6, E8, rv. 80, E39, E18 og rv. 3 og snakket trafikksikkerhet med de fleste stortingskandidatene og fikk lovnad om prioritering av trafikksikkerhet og midtsikring av vegene. Stafetten endte i Oslo den 9. september 2009, hvor det ble avsluttet med en konferanse i Oslo Kongressenter.

I 2010 startet engasjementet for å få til en fergeforbindelse mellom Bodø-Leknes. Samferdselsstyret i Nordland vedtok den 22. januar 1988 følgende uttalelse: «Samferdselstyret ser det som viktig at driften av ruten Bodø – Leknes kommer i gang fra 1. mai 1988 som forutsatt. Samferdselsstyret understreker betydningen av at saken får rask behandling i Samferdselsdepartementet.» Men dette ble stoppet av regjeringen Brundtland og fergeforbindelsen ble lagt til Moskenes. Engasjementet til Holdal har sitt utspring i at han mener dette ble gjort ut fra politiske kjepphester, og ikke på grunn av at det er den beste løsningen.

Per-Kaare Holdal har vært it-medarbeider i Kommunedata Nord-Norge, it-leder i Vestvågøy kommune, ikt-sjef i Kvæfjord kommune og med informasjon og miljøstrategien i Green Islands. Holdal er i dag ansatt som leder i fellesavdelingen i Evenes kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Lofoten mot Sellafield
2. ↑  090909 Arkivert 9. januar 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Green Islands

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for Holdal[*død lenke*]
**Per-Ulrik Johansson** (født 6. desember 1966) er en svensk profesjonell golfspiller på Europatouren og PGA-touren.

Etter å studert ved Arizona State University på et golfstipend, ble Johansson proff i 1990. Allerede året etter vant han sin første turnering på Europatouren, og ble Årets nykommer på touren. I de første ti årene på touren var han på topp-ti på pengelisten fire ganger. 

Han fikk spillerett på PGA-touren i 2001 via kvalifiseringsskolen i 2000. Men på hans fire år på den touren ble en årlig sjetteplass hans beste plasseringer. Hans beste plassering i en major-turnering var en delt 8.-plass i PGA Championship.

Johansson spilte for Europa i Ryder Cup to ganger, 1995 og 1997. Begge ganger vant Europa. Han var i 1991 med på å vinne lagturneringene Dunhill Cup og World Cup for Sverige.

Meritter
--------

### Seire på Europatouren

* 2007 The Russian Open Golf Championship
* 1997 Alamo English Open, Smurfit European Open
* 1996 Smurfit European Open
* 1994 Chemapol Trophy Czech Open
* 1991 Renault Belgian Open

Lagturneringer
--------------

* Ryder Cup: 1995, 1997
* Alfred Dunhill Cup (for Sverige): 1991, 1992, 1995, 1997, 1998, 2000
* World Cup of Golf (for Sverige): 1991, 1992, 1997

Utmerkelser
-----------

* 1991 Sir Henry Cotton Rookie of the Year Award (Årets nykommer på Europatouren)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Per-Ulrik Johansson – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Per-Ulrik Johansson – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Per-Ulrik Johansson – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Per-Ulrik Johansson – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
***Amazing Adventures*** er navnet på flere tegneserieantologibokserier, som, bortsett fra én, er utgitt av Marvel Comics.

Den tidligeste Marvel-serien med det navnet introduserte selskapets første superhelt i de sene 1950-årene til tidlige 1960-årene. Perioden ble av fans og historikere kalt tegneserienes sølvalder (Silver Age of Comic Books). Den samme serien omfatter den første tegneserieboka av merket "Marvel Comics".

Ziff-Davis
----------

Den første serien med tittelen *Amazing Adventures* var en science fiction-antology fra 1950-årene produsert av Ziff-Davis og hadde malte forsider. Den ble utgitt i seks utgaver, fra ca. 1950, med de to første utgavene uten datering. Etterfølgende utgaver var datert juni, august og november 1951, og høsten 1952. Dens tegnere omfatter Murphy Anderson, Bernard Krigstein og Don Perlin, og minst én utgave (#2) hadde forsidemaleri av Alex Schomburg.[1]

Referanser
----------

1. ↑  *Amazing Adventures* (Ziff-Davis, 1950 Series) at the Grand Comics Database.
Porta San Lorenzo
**San Lorenzo** er en bydel i Roma. San Lorenzo ligger vest for jernbanestasjonen, på begge sider av Via Tiburtina. Administrativt hører San Lorenzo til Municipio III. Bydelen har navn etter kirka San Lorenzo fuori le mura.

Det store universitetet i Roma, La Sapienza, ligger like inntil San Lorenzo. Den tidligere arbeiderbydelen er i seinere år i økende grad blitt befolka av studenter og unge mennesker, og de gamle verkstedne og markedene erstattes av butikker, restauranter og andre utesteder.

Historie
--------

Fram til slutten av 1800-tallet var området på utsida av bymuren et i hovedsak landbruksområde. Fra 1880-åra ble San Lorenzo utbygd med boligkvarterer for den voksende bybefolkninga. San Lorenzo fikk en befolkning som stort sett besto av jernbanefolk, arbeidere og håndverkere, og ble ganske snart en av de politisk mest radikale delene av Roma. Det var i San Lorenzo at Maria Montessori i 1907 åpna den første av sine reformskoler.

19. juli 1943 ble San Lorenzo utsatt for omfattende bombeangrep fra allierte fly. Angrepet var i utgangspunktet retta mot jernbanenettet og den store godsstasjonen like ved, men både sjukehuset Policlinico Umberto I og bolgkvarterene ble ramma, og 1 674 mennesker mista livet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Per-Robert Syverstad Jacobsen** (født 14. desember 1974 på Jessheim) er en profilert norsk aksjemegler og finansanalytiker som i en årrekke var en av Norges best betalte meglere med inntekter på 30-40 millioner kroner årlig. Han var partner i Pareto Securities, et meglerhus i Oslo. 

Han var ansatt ved ABG Sundal Collier før han ble avskjediget etter å ha fremlagt en rapport fra meglerhuset Morgan Stanley som eget arbeid. Etter dette arbeidet han ved Pareto, der han dro inn inntekter på 100 millioner i året, før han ble sagt opp fra partnerskapet som følge av mistanker om innsidehandel og straffbare forhold. Jakobsen flyttet deretter til Singapore der han investerte egne penger og jobbet som konsulent innen shipping og deretter som megler for RS Platou. I 2010 ble det tatt ut tiltale mot Jacobsen for en mulig innsidehandel, hvilket har strafferamme på seks år. Da rettssaken startet i Oslo tingrett 2. mai 2011, erklærte Jacobsen seg ikke skyldig. I juli 2011 ble Jacobsen enstemmig dømt til ett år og seks måneders ubetinget fengsel for misbruk av innsideinformasjon, deriblant for å ha sendt innsideinformasjon til fondsforvalteren Ernesto Fragomeni i Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  Tor Fremmerlid (15. oktober 2008). «Supermekler på inntektstoppen». Romerikes Blad. Besøkt 16. september 2010.
2. ↑  «Helt på innsiden». NHST Media Group. Arkivert fra originalen 3. september 2010. Besøkt 16. september 2010.
3. ↑  Sverre Rørvik Nilsen (4. mai 2011). «Derfor måtte Per-Robert Jacobsen forlate Pareto». *e24* **(norsk)**. e24. Besøkt 5. juli 2011.
4. ↑  Carl Alfred Dahl (16. september 2010). «Tiltalt for å ha tipset avis om aksjekupp». Aftenposten. Besøkt 16. september 2010.
5. ↑  Ingeborg Strand Christensen, Ole Martin Skaug (5. juli 2011). «Dømt til fengsel» **(norsk)**. e24. Besøkt 5. juli 2011.
6. ↑  Ingeborg Strand Christensen (5. juli 2011). «Temmelig utspekulerte lovbrudd» **(norsk)**. e24. Besøkt 5. juli 2011.
**Bru** er en liten øy i Stavanger kommune, nord for Stavanger by. Øyas areal er ca. 3 km². Den østlige delen er veldyrket med fruktbar jord, mens den vestlige delen består av lyngheier opptil 91 moh. Bosetningen er konsentrert til østsiden av øya. Det finnes mange gravhauger vest / nordvest på øya. Navnet kommer av norrønt *brún*, «kant», og sikter til at øya ender bratt mot vest.

Bru har fastlandsforbindelse via Rennfast-tunnelene. Øyas høyeste punkt er Brufjellet (92 moh.). Bru grenser også til Soknasundet, hvor flere kamper ble utkjempet i vikingtiden.

Det er flere bønder på Bru, de fleste driver med sauehold og dyrking av mark.[] Bru har en egen barnehage, et skolekorps og et bedehus som fungerer som øyas forsamlingshus.[]

Næringsvirksomheten er ikke veldig utbredt på Bru. Det som finnes er Rennesøy fisk og skalldyrmottak, Kulturbruk 44/4 og blomsterbinderiet Hedleshaug.[]

Bru har blitt et mer ettertraktet boligområde etter at bomstasjonen på Sokn ble nedlagt, og folketallet har økt.[]

Referanser
----------

1. ↑  Bru på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Per-Erik Bergsjø** (født 22. mai 1958 i Levanger) er en norsk jurist og dommer i Norges Høyesterett.

Bergsjø ble cand.jur. i 1985. I studietiden arbeidet han en periode som vitenskapelig assistent ved Nordisk institutt for sjørett ved Universitetet i Oslo. Fra 1986 var han førstekonsulent og senere lovrådgiver i Justisdepartementets lovavdeling. Han var fra 1989 dommerfullmektig ved Lyngen sorenskriverembete/Nord-Troms tingrett. I 1990 ble han utnevnt til tingrettsdommer i Nord-Troms tingrett, et embete han innehadde til årsskiftet 1993/94. Deretter arbeidet han som advokat og partner i advokatfirmaet Vogt & Wiig. Han fikk møterett for Høyesterett i 2000. Bergsjø tiltrådte som høyesterettsdommer 1. mars 2012.

Referanser
----------

1. 1 2  «Per Erik Bergsjø». *Norges Høyesterett* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Norges Høyesterett |
| --- |
| 
* Høyesterettsjustitiarius
* Høyesteretts ankeutvalg
* Høyesteretts hus

 |
|  | 
* Øie (justitiarius)
* Indreberg
* Webster
* Matheson
* Falkanger
* Normann
* Noer
* Bull
* Kallerud
* Bergsjø
* Ringnes
* Arntzen
* Falch
* Bergh
* Berglund
* Høgetveit Berg
* Thyness
* Steinsvik
* Sæther

 | Norges flagg |
| 
* Liste over Norges høyesterettsdommere

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**The Company of Snakes** var et engelsk blues rock-band startet i 1999 av de tidligere medlemmene av Whitesnake, Bernie Marsden og Micky Moody, som en fortsettelse av bandet The Snakes. Bandet spilte hovedsakelig Whitesnake-låter. Company of Snakes ga ut to album før bandet ble oppløst i 2004.

Marsden og Moody fikk med seg den tidligere Black Sabbath og Whitesnake-bassisten Neil Murray, trommeslageren John Lingwood fra Manfred Mann's Earth Band og vokalisten Robert Hart fra Bad Company. Hart ble litt senere ble erstattet av Gary Barden, med fortid i blant annet Michael Schenker Group. De fikk også med keyboardisten Don Airey, som tidligere hadde spilt i Whitesnake og Rainbow. Gary Barden ble etter kort tid erstattet av den svenske vokalisten Stefan Berggren. 

Bandets første album var konsertalbumet *Here They Go Again*, et konsertopptak gjort mens Barden fremdeles var vokalist. Bardens vokal ble fjernet, og Berggren la på vokalsporet i studio. Bandets eneste studioalbum, *Burst the Bubble*, ble utgitt i 2002 – etter at Don Airey hadde forlatt bandet til fordel for Deep Purple. Kort tid etter dette sluttet også Berggren, og bandet fortsatte en stund med Marsden og Moody som vokalister. Marsden, Moody og Neil Murray startet så bandet M3 i 2004.

Medlemmer
---------

**Siste medlemmer**

* Bernie Marsden – gitar
* Micky Moody – gitar
* Neil Murray – bassgitar
* John Lingwood – trommer

**Tidligere medlemmer**

* Robert Hart – vokal
* Gary Barden – vokal
* Stefan Berggren – vokal
* Don Airey – keyboard

Diskografi
----------

* 2001 *Here They Go Again* (konsertalbum)
* 2002 *Burst the Bubble*

Referanser
----------

1. ↑  artist2events.com – The Company of Snakes. WHITESNAKE LEGENDS REFORM FOR SHOWCASE OF CLASSIC HITS
2. ↑  Allmusic.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Company of Snakes på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Company of Snakes på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Company of Snakes på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Company of Snakes på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**European Distance and E-Learning Network**, forkortet **EDEN** og opprinnelig kalt European Distance Education Network, ble etablert i 1991. EDEN er en internasjonal pedagogisk forening, åpen for institusjoner og enkeltpersoner som arbeider med e-læring, nettstudier, nettstøttet læring, og fleksibel utdanning generelt. Foreningens medlemmer har allsidig og bred kompetanse, og EDEN dekker alle nivåer av formell og ikke-formell opplæring. EDEN er en non-profit-organisasjon, registrert som aksjeselskap under engelsk lov.

Organisasjonen mål er å stimulere fagfolk i Europa og utenfor til å utvikle og dele kunnskap om temaer innen fjernundervisning, nettbasert utdanning, og e-læring. Videre skal organisasjonen bidra til å fremme retningslinjer og praksis innen dette fagfeltet. EDEN har mer enn 200 institusjonelle medlemmer og over 1200 medlemmer i nettverket Network of Academics and Professionals (NAP). EDEN arrangerer årlige konferanser som tiltrekker seg mer enn 550 deltakere, og holder i tillegg konferanser rettet mot forskning og utdanningssektoren annenhvert år. EDEN har lansert og driver forskningstidsskriftet Journal of Open, Distance and E-Learning (EURODL), og gir også støtte og råd til en rekke europeiske prosjekter innen feltet IKT og læring. Eden er nyttig nettverk for fagmiljøet, og et faglig fellesskap for bedre læring.

Siden 1997 har sekretariatet i foreningen blitt drevet av Budapest University of Technology and Economics, Ungarn.

Tre av EDENs åtte presidenter kommer fra Norge:

* (2010-2013) Morten Flate Paulsen, rektor ved Campus NooA
* (2003-2007 Ingeborg Boe
* (1992-1995) Erling Ljosa

Eksterne lenker
---------------

* EDENs offisielle webside
* EURODL Open Access Journal
* Nettsamfunn for EDENs medlemmer
* EDENs Facebook-side
* EDENs Twitter-konto
* EDENs Youtube-kanal
* EDEN på Slideshare
* EDENs Scoop-it side Arkivert 22. april 2012 hos Wayback Machine.
* EDENs Paper.li journal
* LEARNOVATION Stakeholders Roundtable

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Peniser fra vågehval utstilt i Det islandske fallosmuseet.
Museets skilt
**Det islandske fallosmuseet** (islandsk: *Hið íslenzka reðasafn*) er et museum i Reykjavík på Island, og er viet til falloser. I september 2009 hadde museet 272 eksemplarer av peniser fra 92 dyrearter. Disse er balsamert i formaldehyd eller ligger tørket i montre. Museet forsøker å samle penisprøver fra alle pattedyr på Island, inkludert flere arter som er truet eller utdødde på Island. 

Sigurður Hjartarson, tidligere lærer i historie ved et institutt i Reykjavík, er grunnlegger og nåværende leder av museet, som også viser prøver fra pattedyr som ikke lever på Island, så vel som folkloristiske eksemplarer, det vil si fra påståtte alver, troll, havmonstre og så videre, samt kunst med penismotiv.

Museet har ett menneskelig eksemplar; Páll Arason, født i 1915 og død 95 år gammel, donerte sin penis posthumt.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Icelandic Phallological Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Agus Dermawan Wintarto Martowardojo** (født 24. januar 1956 i Amsterdam) er en nederlandskfødt indonesisk økonom, som siden mai 2013 har vært sentralbanksjef i Indonesias bank.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Martowardojo gikk ut fra Indonesia-universitetet i 1984, der han studerte samfunnsøkonomi. Senere har han også tatt ulike programmer ved State University of New York, Harvard Business School, Stanford University og Wharton Executive Education. 

Han begynte å jobbe i Bank of Americas filial i Indonesia i 1986. Han ble direktør for Bank Bumiputera i 1995, og for Bank Ekspor Impor Indonesia i 1998. Fra 1999 til 2002 var han direktør for Bank Mandiri. Etter å ha vært rådgiver for Indonesian Bank Restructuring Agency ble han i oktober direktør for Bank Permata. Han returnerte til Bank Mandiri i 2005, og var direktør fram til 2010. 

Han ble tildelt flere priser da han jobbet innen banknæringen. Asiamoney kåret han til *Indonesia's Best Executive* i 2009, og The Asian Banker tildelte ham *Indonesian Banker Leadership Achievement Award* i 2010. 

I mai 2010 overtok han som landets finansminister, etter Sri Mulyani Indrawati. Den 22. februar 2013 ble han nominert som eneste kandidat til å overta som sentralbanksjef etter Darmin Nasution, og 27. mars ble han valgt som sentralbanksjef, for perioden fram til 2018.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1956[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   arkiv-URL web.archive.org, besøkt 4. november 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  The Jakarta Post - *Agus Martowardojo: Dedicated to work*, besøkt 25. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside Arkivert 30. november 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Det jødiske hjem** (hebraisk: הבית היהודי) er et politisk parti i Israel, opprettet i november 2008 av politikere tilhørende den tidligere borgerlige valgkoalisjonen Halkhud HaLeumi - Mafdal. Første partileder var rabbi Daniel Hershkovitz, i november 2012 etterfulgt av Naftali Bennett.

Historie
--------

*Det jødiske hjem* ble dannet ved et samarbeide mellom tre mindre høyrepartier: Mafdal, Moledet og Tkuma. De to sistnevnte hoppet imidlertid av, og i prinsipp gjenstod det da kun valgbare kandidater fra det nasjonalreligiøse partiet *Mafdal* ved parlamentsvalget den 10. februar 2009. *Det jødiske hjem* fikk 3 % av stemmene, tre mandat i Knesset og fikk også plass i Benjamin Netanyahus regjering, der partilederen Daniel Hershkowitz ble minister med ansvar for vitenskap, teknologi og romfartsspørsmål. 

I november 2012 ble Naftali Bennett valgt til ny partileder. Han klarte å få *Tkuma* og noen kandidater fra *Moledet* til igjen å slutte seg til partiet før valgene i 2013 der *Det jødiske hjem* ble fjerde største parti med 9,12 % av stemmene og 12 mandater i Knesset. 

Ved Knesset-valget i 2015 gikk partiet tilbake, fikk 6,41 % av stemmene og mistet fire plasser i Knesset. Partiet fikk tre ministre i Netanyahus nye regjering: partilederen Naftali Bennett ble undervisningssminister, visepartilederen Ayelet Shaked justisminister, og Uri Ariel landsbruksminister. I desember 2018 meddelte de to førstnevnte at de forlot *Det jødiske hjem* for å danne det nye partiet Nye Høyre.

Politisk plattform
------------------

*Det jødiske hjem* motsetter seg en selvstendig palestinsk stat, vil ha flere israelske bosetninger og annektere storparten av Vestbredden.

Økonomisk vil partiet bryte opp statlige monopoler og begrense fagforeningers innflytelse i arbeidssmarkedet.

Referanser
----------

1. ↑  «הבית היהודי מפרסמת נתונים סופיים של המפקד». 19. januar 2017. Besøkt 19. januar 2017. «לפי הנתונים שפרסם אורבך 28,112 איש התפקדו למפלגה.»
2. ↑
3. ↑  Israeliskt parti splittras – ministrar bildar nytt parti Omni
4. 1 2

Kilder
------

* Anna Wester[*død lenke*] 11. februar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Jewish Home – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) The Jewish Home – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det jødiske hjem på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Skolens sangbok*** er en skolesangbok utgitt av Mads Berg på Aschehoug i 1914. Boken dominerte sangundervisningen i norsk skole i store deler av det tyvende århundre. Boken kom i mange utgaver; nynorskutgaven kom ut under tittelen *Skulesongbok*, samlet opplag for begge utgavene skal ha vært rundt 1 million bøker.

Med et allsidig utvalg norske sanger har boken vært en formidler av den norske sangskatten, og ved å gi skolebarn felles kunnskap om norske sanger har den vært ansett som et element i den norske nasjonsbyggingen.

Noen utgaver av Mads Bergs skolesangbok
---------------------------------------

Førsteutgaven som kom i 1914 under tittelen *Skolens sangbok / samlet av Mads Berg* hadde 160 sider med sangtekster og noter for en- og tostemmige melodier.

En ny, utvidet utgave i 1929 hadde 199 sider. Samme året kom det ut et tillegg; *Tillegg til Mads Berg: Skolens sangbok med metodiske anvisninger for sangundervisningen samt en del trestemmige sanger*, på 32 sider. Dette tillegget ble seinere tatt inn som en del av boken. 

I 1933 var boken kommet ut i 342 000 eksemplarer, den hadde da 231 sider med illustrasjoner. 

Utgavene fra 1940 hadde 256 sider musikk og en tilleggsdel på 29 sider. Dette året kom sangboken i to målformer; bokmål og nynorsk:

* *Skolens sangbok : med metodisk rettleiing for undervisningen i sang / av Mads Berg*
* *Skulesongbok : med metodisk rettleiing for opplæring i song / av Mads Berg*

Med utgaven *Skule-songbok : med metodisk rettleiing for opplæring i song / av Mads Berg* i 1952 var boka trykt i 693 000 eksemplarer.

I 1954 kom en ny utgave ved Arnfinn og Åse Klakegg; *Skolens sangbok : med metodisk rettledning for undervisning i sang og musikk / Mads Berg*.

Utgaven ved Klagegg kom òg på nynorsk som *Skulesongbok : med metodisk rettleiing for opplæringa i song og musikk / Mads Berg*. 26. utgave fra 1966 hadde 350 sider, av dette 25 sider metodikk. Den tilsvarende bokmålsutgaven kom i 12. opplag så seint som 1995, merket «For folkeskolens 2.-9. skoleår».

Annet
-----

I 1946 gav Arild Sandvold ut boken *Sangen har lysning* med piano- eller orgelakkompagnement til de mest kjente melodiene i skolesangboka til Mads Berg.

Referanser
----------

1. ↑  Familiekompaniet Arkivert 18. mai 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  for bilde av det kjente bokomslaget, se  Arkivert 21. april 2008 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Mads Berg: *Skolens sangbok* 1970 ISBN 82-03-00076-2