recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Piazza di Macel de' Corvi (av Giuseppe Vasi.
**Piazza Macel de' Corvi** var en piazza i Roma, tett ved Piazza Venezia. Navnet, som ordrett beter «ravnenes slaktehus», kommer av en hendelse under gallernes beleiring av Roma år 390 f.Kr. Ifølge legenden skal en ravn (latin *corvus*) ha hjulpet en romersk soldat i strid mot en galler. Til minne av dette la soldaten til *Corvinus* til sitt nagn. Slaktehuset sikter sannsynligvis til de kjøttvareforretninger som lå i området.

Piazzan ble preget av temmelig enkle bolighus. Ett av husene bodde Michelangelo fra 1531 til sin død. I nærheten av piazzaen hadde også Giulio Romano sitt bosted.

Piazza Macel de' Corvi ble revet i 1902 for å gi plass til Viktor Emanuel-monumentet.

Litteratur
----------

* *The Quartiere De' Banchi: Urban Planning in Rome in the First Half of the Cinquecento* **(engelsk)**. New York: Garland. 1986. ISBN 0-8240-6884-X.
* *A Journey Into Michelangelo's Rome* **(engelsk)**. Berkeley, California: Roaring Forties Press. 2008. ISBN 0977742911.
* *Rome Seen in a Week* **(engelsk)**. Rome: M. Piale and Co. 1849. s. 19.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piazza di Macel de' Corvi (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Veien til Nikkaluokta.
Parkeringsplass og turistinnretning i bygden, juli 2006.
**Nikkaluokta** (nordsamisk: *Nihkkáluokta*) er en bygd i Gällivare kommune, i nærheten av grensen til Kiruna kommune. Nærmeste tettsted er Kiruna, 66 kilometer østover. Nikkaluokta er kjent som et utgangspunkt for vandringer i Kebnekaiseområdet, deriblant Kungsleden.

Geografi
--------

Nikkaluokta ligger der de to dalene Visttasvággi, Láddjuvággi løper sammen i innsjøen Paittasjärvi og danner Kalixälvens kilder. Mellom disse to dalene ligger Sveriges mektigste høyfjellsområde, Kebnekaisemassivet. Bygden ligger der hvor landeveien tar slutt og fjellstigningene begynner. Bygden ligger også i grenselandet mellom de to reinbeitedistriktene Laevas og Girjas.

Stedet har overnattingshytter, og Nikkaluokta kapell ligger på byens høyeste punkt. Sommerstid finnes det også en helikopterbase på stedet. 5,6 kilometer fra Nikkaluokta, ved innsjøen Láddjujávri begynner leden opp mot Láddjuvággi og Kebnekaise fjellstasjon. Vandringen mellom Nikkaluokta og fjellstasjonen er 19 kilometer og tar vanligvis mellom fire og fem timer; med helikopter tar det seks minutter.

Kalixälven har sine kilder på stedet.

Nikkaluokta har omkring ti bofaste familier. Hovednæringen er turisme. Reindrift, kunst, sløyd og transport er også en del av næringsveien.

Historie
--------

I området har det eksistert samiske bosetninger i flere tusen år. De første faste bosetningene i Nikkaluokta, *torvkåtorna*, kom i begynnelsen av 1900-tallet. Dette var familier som drev reindrift – *njargajohttit* – og som under hårde vintrer mistet sine reinflokker og søkte andre måter å forsørge seg på. Nikkaluokta befant seg på flyttleden og var et bra bosted. Det fantes også muligheter til jakt, fiske, og senere også arbeid med transport og service.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ulset** er et bolig- og næringsområde sentralt i Åsane bydel i Bergen, omgitt av Mjølkeråen, Morvik, Nyborg, Rolland og Tertnes. Hovedveiene er motorveien Åsaneveien og Hesthaugveien.

På Ulset ligger Åsane Storsenter og IKEA, U. Pihl videregående skole, Blokkhaugen skole, Haukedalen skole, Ulsetskogen skole, Vestlandshallen, Åsanehallen, Åsane brannstasjon, Åsane bussterminal, Åsane kirke og blandet boligbebyggelse, samt en rekke andre næringsvirksomheter og offentlige servicefunksjoner, distriktpsykiatrisk senter og sykehjem.

Ulset omfattes av grunnkretsene Ulset, Skinstø, Haukedal, Prestestien, Fossekleiva, Blokkhaugen og Åstveitskogen, som hadde til sammen 6 549 innbyggere 1. januar 2012 og et samlet areal på 4,07 km², av dette 0,01 km² ferskvann.

Strøk og boligområder i Bergen kommune

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Ulset

| * v
* d
* r
Åsane bydel |
| --- |
| Blindheim **·** Breistein **·** Dalabygda **·** Eidsvåg **·** Ervik **·** Flaktveit **·** Hjortland **·** Hordvik **·** Hylkje **·** Jordal **·** Mjølkeråen **·** Morvik **·** Nyborg **·** Rolland **·** Salhus **·** Tertnes **·** Ulset **·** Åstveit |
**Johannes Falkenberg** (født 1. april 1911, død 3. juni 2004 i Oslo) var en norsk etnograf (sosialantropolog). Han var det meste av sitt liv knyttet til Universitetets Etnografiske Museum, hvor han fra 1953 var førstekonservator. 

Falkenberg studerte ved Universitetet i Oslo og tok hovedfag i «geografi med etnografi» under professor Ole Solberg ved Etnografisk Museum. På oppdrag for Solberg reiste Falkenberg i 1938 til indre Laksefjord og foretok undersøkelser av samiske bosetninger, noe som resulterte i publikasjonen *Bosetningen ved indre Laksefjord i Finnmark* (1941). Han gjorde deretter i flere år feltarbeid blant sørsamene i Rørosdistriktet.

Som reserveoffiser kom Falkenberg i krigsfangenskap i Tyskland, noe som via en medfange fra den australske «outback» resulterte i en fascinasjon av urbefolkningen, og Falkenberg bestemte seg for at han ville gjøre forskning blant Australias innfødte. Ved hjemkomsten i 1945 ble han konservator ved Etnografisk Museum, og skrev boka Et steinalderfolk i vår tid (1948). Falkenberg valgte så murinbata-folket i Port Keats i Nord-Australia for sitt feltarbeid i 1950. Denne resulterte i hans doktoravhandling fra 1962, *Kin and Totem*. For dette arbeidet ble han i 1975 innvalgt som medlem av Det norske Videnskaps-Akademi.

Kort før pensjonsalderen ble Johs Falkenberg 1978 kalt til stillingen som bestyrer av den samiske avdelingen ved Norsk Folkemuseum. Han tok her opp sitt sørsamiske feltmateriale fra 1940-årene og skrev flere artikler bygd på dette materialet. 

Johs Falkenberg testamenterte sin etterlatte formue til et fond til støtte for etnografiske feltstudier over masternivå.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Johannes Falkenberg, (01.april 1911 - 03.juni 2004).», besøkt 8. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 7. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Fredrik Barth. Minnetale i Det Norske Vitenskapsakademi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Sikker, sunn og samtykkende (SSS)** (engelsk: «safe, sane and consensual») er et av flere uttrykk som brukes av sadomasochister for å beskrive dem selv og minne om behovet for sikkerhet.

Hovedprinsippene i uttrykket er:

* Sikker: aktiviteter skal så langt det er mulig utføres uten risiko for helsemessig skade
* Sunn: deltakerne i aktiviteter skal være mentalt aktsomme og ikke påvirket av stoffer i slik grad at de ikke vet hva de gjør
* Samtykkende: all aktivitet skal skje frivillig

Disse prinsippene er imidlertid ikke helt faste, og det hersker uenighet om hvor bokstavelig de bør tas.

Uttrykket *sikker, sunn og samtykkende* har blitt stadig mer populært, og det brukes nå i større og større grad også blant norske sadomasochister.

Alle sadomasochister støtter ikke dette uttrykket. Enkelte mener at sadomasochisme uansett ikke kan gjøres risikofritt, og at det er bedre å ta risikoen på alvor enn å påstå at den ikke finnes eller skal være der. Et alternativ er uttrykket Risk Aware Consensual Kink (RACK). Dette uttrykket øker i popularitet, men har så langt ikke fått noen norsk oversettelse eller har blitt brukt noe særlig i Norge.

Opprinnelsen til uttrykket *sikker, sunn og samtykkende* («safe, sane and consensual») blir av mange tilskrevet David Stein. Han var med på å utforme uttrykket i organisasjonen *New York Gay Male S/M Activists* (GMSMA) i 1983. Den spede begynnelsen til uttrykket var det amerikanske uttrykket «safe and sane». Senere ble «consensual» lagt til. Som David Stein skriver i et essay om uttrykket:

*Det vi mente med «safe and sane S/M» i 1983 var, «Ha det bra, men ha hodet med deg, og vit hva du gjør, så du ikke ender opp død eller på sykehus – eller sender noen andre dit.»*
Til tross for at *sikker, sunn og samtykkende* blir brukt i stadig større grad, er det viktig å huske at uttrykket i seg selv ikke er noe kvalitetsstempel eller garanti for sikker eller god sadomasochisme. Uttrykket har ingen verdi i seg selv dersom de som bruker det ikke er bevisst på bakgrunnen og betydningen (med ulike tolkninger) uttrykket har, og hvorfor de bruker uttrykket.

Se også
-------

* Liste over SM-uttrykk

Referanser
----------

1. ↑  «History of Safe, Sane, & Consensual», *Keeping it Kinky*

Eksterne lenker
---------------

* David Steins hjemmeside
* Essay om Safe, sane and consensual (PDF)
**Piazza Castello** er hovedtorget i Torino, lokalisert i hjertet av byens historiske sentrum. På plassen møtes fire hovedveier: via Garibaldi, via Po, via Roma og via Pietro Micca. Plassen er 40 000 kvadratmeter stor, og den nest største i Torino. Den er tegnet av arkitekten Ascanio Vitozzi og anses som et av de mest sentrale stedene i byen.

Om plassen
----------

Piazzaen har en firkantet form, med det arkitektoniske palasset Palazzo Madama på den ene siden. Ellers er plassen omgitt av elegante arkader fra forskjellige tidsepoker samt adelshusene Palazzo della Prefettura-Armeria Reale (mot nord) og Teatro Regio (mot øst). Ellers ligger Palazzo Reale di Torino mot nordvest, flankert av Palazzo Chiablese. Plassen ligger 239 meter over havet.

Piazza Castello ble tegnet på slutten av 1500-tallet av arkitekten Ascanio Vitozzi på oppdrag av hertug Carlo Emanuele I.

Referanser
----------

1. ↑  «Visit Piazza Castello and Palazzo Reale in Turin with Hotel President». *Hotel President Torino*. Arkivert fra originalen 20. februar 2022. Besøkt 20. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Ulrikke Holmøy** (født 5. februar 1987) er en norsk jurist og politiker for Fremskrittspartiet.

Etter oppveksten i Øksnes på Vesterålen, der hun var programleder i lokalradioen og engasjerte seg i å få etablert en lokal avdeling av Fremskrittspartiets ungdom, studerte hun økonomiske fag ved Sortland videregående skole 2003–06 og tok mastergrad i rettsvitenskap ved Universitetet i Tromsø fra 2006 til 2010, på avhandlingen «EØS-rettslige rammer for norsk pengespillpolitikk».

Samtidig var hun formann i Nordland FpU 2006–2010.

Hun flyttet til Oslo og tok eksamen i internasjonal privatrett fra Universitetet i Oslo i 2011. Etter en par år som advokatfullmektig hos Torkildsen & Co. ble hun den 11. november 2013 utnevnt til politisk rådgiver med ansvar for media og kommunikasjon for Robert Eriksson som var arbeids- og sosialminister. 

>  – Kunne du tenkt deg å være statsråd? – Hvis Siv hadde ringt, er sjansen stor for at jeg hadde sagt ja. Men jeg er kanskje for ung?? 
> 
> 
>  Ulrikke til lokalavisa den 17. oktober 2014.
> 
> 

Hun ble avsatt som rådgiver den 18. september 2015.

>  min tidligere politiske rådgiver var åpenbart i overkant ivrig på at jeg skulle synge karaoke 
> 
> 
>  Robert Eriksson til TV2 den 28. oktober 2015.
> 
> 

Eriksson ble avsatt som minister 16. desember 2015.

Holmøy er fra 2016 tilknyttet Advokatkontoret Føyen Torkildsen, der hun blant annet har ansvar for nedbemanning og oppsigelsessaker. Etter dette ble det BDO. Så ble de forlovet.

Referanser
----------

1. 1 2  Idar Ovesen, *Er der jeg vil være i dag Arkivert 23. desember 2016 hos Wayback Machine.* i Bladet Vesterålen den 17. oktober 2014.
2. ↑  Idar Ovesen, *Ulrikke tok utfordringa Arkivert 24. desember 2016 hos Wayback Machine.* i Bladet Vesterålen den 13. november 2013.
3. ↑  EØS-rettslige rammer for norsk pengespillpolitikk fra munin.uit.no, mastergradsoppgave datert 14. desember 2010, sist lest den 28. august 2018.
4. 1 2  Ulrikke Holmøy, en biografi hos regjeringen.no
5. ↑  Stål Talsnes, *Statsråd Robert Eriksson ble bedt om å forlate karaokebar i TV2 den 28. oktober 2015.*
6. ↑  Ifølge *Robert Eriksson*, en biografi om Eriksson fra regjeringen.no, samt Lars Joakim Skarvøy si artikkel *Robert Eriksson måtte svare Erna om forholdet til rådgiveren* i VG den 20. september 2016.
7. 1 2  Ifølge hennes egen Ulrikke Holmøy[*død lenke*] på LinkedIn.
8. ↑  Ulrikke Holmøy[*død lenke*], offisiell side hos Føyen Torkildsen.
9. ↑  Robert Eriksson og Ulrikke Holmøy er forlovet: − Vi vil tilbringe fremtiden sammen i vg.no den 7. februar 2017.
**Piauí** er en delstat i den nordøstre regionen av Brasil. En stor del av delstaten består av det halvtørre sertão-landskapet. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på 3 204 028.

Piauí ble kolonisert av portugisere på 1600-tallet. Økonomien er i hovedsak basert på landbruk, hvor kvegdrift er dominerende.

Mesteparten av delstaten har et halvtørt klima med periodevis regn fra desember til april og tørke resten av året. Store deler av landskapet er dekket av kratt som kalles *caatinga*.

Piauí har den korteste kystlinjen av alle delstatene i Brasil, på bare 66 km. Delstatshovedstaden Teresina er også den eneste hovedstaden i den nordøstre delen av Brasil som ikke ligger ved kysten. Årsaken til dette er at i motsetning til nabodelstatene, ble Piauí først kolonisert i innlandet og ikke ved kysten som var det vanlige.[]

Historie
--------

Delstaten har mange svært viktige arkeologiske utgravinger, inkludert nasjonalparken Serra da Capivara, som er rik på fornminner fra prehistoriske indianske sivilisasjoner. Hulemalerier viser en sivilisasjon som går 25 000 år tilbake i tid.[]

De første innbyggerne i Piauí var banditter som flyktet fra delstaten São Paulo.[] De mest kjente er antakelig Domingos Afonso Mafrense og Domingos Jorge Velho. Mafrense etablerte det som i dag er byen Oeiras, mens de første kvegflokkene ble ført inn i delstaten av Velho.

På 1600-tallet etablerte mange fattige adelsmenn og jesuitt-prester seg i delstaten.[] Det samme gjorde afrikanske og indianske slaver. Landeiere fra nabodelstatene Maranhão og Bahia som søkte nye landområder for kvegdrift, etablerte seg også i delstaten i denne perioden.

Teresina var den første planlagte brasilianske byen.[] Med utgangspunkt i et sjakkbrett ble byplanen tegnet av en arkitekt i 1852. Byen ligger ved elvene Parnaíba og Poti. Byen er kjent som «Den grønne byen» på grunn av alle mangotrærne som omkranser bygatene.

Andre byer i Piauí:

* Parnaíba
* Oeiras

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Estimativas da população residente no Brasil e Unidades da federação com data de referência em 1º de julho de 2015*, Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Piauí – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Piauí – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om Piauí fra Brasils ambassade i London

| * v
* d
* r
Brasils delstater |
| --- |
| Nord | 
* Acre
* Amazonas
* Amapá
* Pará
* Rondônia
* Roraima
* Tocantins

 | Brasils flagg |
| Nordøst | 
* Alagoas
* Bahia
* Ceará
* Maranhão
* Paraíba
* Pernambuco
* Piauí
* Rio Grande do Norte
* Sergipe

 |
| Sentralt vest | 
* Goiás
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Distrito Federal

 |
| Sørøst | 
* Espírito Santo
* Minas Gerais
* Rio de Janeiro
* São Paulo

 |
| Sør | 
* Paraná
* Rio Grande do Sul
* Santa Catarina

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ulrike Eleonora Pihl** (døpt *Ulriche Elenora*, født 22. november 1839 i Bergen, død 27. oktober 1917 i Bergen) var en norsk skolebestyrer, datter av kjøpmann Lars Marthin Pihl og Wenche Jacobine, født Meyer.
Hun forble ugift.

Liv og virke
------------

Ulrike Pihl overtok i 1865 driften av Henriette Thrap-Meyers pikeskole i Bergen. Skolen var blitt opprettet i 1848, og etter 17 års drift hadde den omkring 40 elever. Ulrike Pihl var søsterdatter av sin forgjengers ektemann. 

Pihl var tidlig blitt foreldreløs, og ble for en periode på tre år sendt til utdannelse ved høyere pikeskoler i England. Hun underviste også en kort periode ved ett av disse instituttene. Under oppholdet ble hun påvirket av tankegodset til engelske kvekere. Etter hjemkomsten til Norge omkring 1863 tok hun en guvernantepost på Vestlandet, før hun fra 1. august 1865 var skolebestyrer i sin fødeby Bergen, ved skolen som senere var uløselig knyttet til hennes navn. 

Hun var så radikal at hun innførte gymnastikk som ett av fagene på pikeskolen sin. U. Pihl videregående skole ble nedlagt så sent som i 2018, men da var den flyttet til Åsane.

Pihl drev skolen alene til 1876, da hun fikk cand.theol. Niels Aars Nicolaysen som medbestyrer, også han påvirket av kvekernes tanker. På grunn av sviktende helse oppga Pihl drift og eierskap av skolen i 1881, og solgte den da til sin medbestyrer. Hun fortsatte imidlertid som lærer i enkelte fag til 1890-årene.

Ulrike Pihls plass med Ulrike Pihls hus er oppkalt etter henne.

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  SAB, Domkirken Sokneprestembete, H/Haa/L0018: Ministerialbok nr. B 1, 1838-1840, s. 54
3. ↑   Kommunal folketelling 1912 for Bergen kjøpstad, Tellingskrets: 001\* 
Bosted by: 3760\* Hans Holmboesgate 25. 2den etage
4. ↑   Bergen by, dødsfallsprotokoll nr. 11, 1915-1918, Dødsfall: 1917:1059
5. ↑  «U. Pihls skole», *Histos.no*
6. ↑  «U.Pihl skole», *Bergen byleksikon*
7. ↑  «Ulrike Pihls hus», UiB

Kilder
------

* Nilsen, Halkild (1948). *Henriette Meyers skole - Ulrike Pihls skole*. [U. Pihls skole].
**Johannes Brockmann** (født 17. juli 1888 i Paderborn, død 14. desember 1975 i Rinkerode) var en tysk katolsk politiker og leder for Det katolske sentrumspartiet.

Bakgrunn, utdannelse og yrke
----------------------------

Han var sønn av en jernbanearbeider. En av hans brødre var den sosialdemokratiske politikeren Hermann Brockmann. Han utdannet seg ved lærerseminaret i Paderborn, og arbeidet som lærer ved en folkeskole fra 1911. I 1913 ble han lærer ved folkeskolen i Rinkerode, og ble skolebestyrer i 1930.

Under Weimarrepublikken var han formann for Det katolske unglærerforbundet. Han ble sagt opp fra sin stilling i den offentlige skolen av de nye makthaverne i 1933. I stedet fikk han jobb som lærer ved en privatskole som tilhørte den katolske kirke. Etter 20. juli-attentatet ble han arrestert og fengslet, på grunn av sine kontakter til katolske, antinazistiske kretser.

I 1945 trådte han igjen inn i den offentlige skoletjenesten, og ble skolebestyrer i Rinkerode og senere generalsekretær for kirke- og skolespørsmål i provinsregjeringen i Westfalen.

Politisk virke
--------------

Brockmann ble medlem av Det katolske sentrumspartiet i 1919. Han var innvalgt i den prøyssiske landdagen fra 1925 til 1933 for senterpartiet.

I 1946 ble han første gang valgt til leder for Det katolske sentrumspartiet. Han ble avløst av Helene Wessel i 1948. Etter at Wessel forlot partiet ble han på nytt leder i 1953. Han trakk seg av aldersgrunner i 1969.

Fra 1946 til 1958 var han innvalgt i landdagen i Nordrhein-Westfalen, og var Sentrumspartiets fraksjonsformann. Han var medlem av det tyske parlamentariske rådet 1948–1949 og var leder for Sentrumspartiets gruppe der. I 1949 ble han innvalgt i Forbundsdagen, det tyske parlamentet, men gav avkall på mandatet. I 1953 ble han innvalgt i Forbundsdagen på nytt, og representerte valgkretsen Oberhausen i den perioden.

Referanser
----------

1. 1 2   Grunnleggende data om medlemmene av Forbundsdagen, katalogkode 11000268, besøkt 13. april 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
**Toril Fiskerstrand** (født 10. oktober 1953 på Fiskarstrand på Sunnmøre) er en norsk forretningskvinne og politiker (H).

Hun er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole fra 1984. Hun har bakgrunn fra produksjon, markedsføring og eksport av fiskeprodukter, og har vært daglig leder i Roger Fiskerstrand Export AS 1984–1991, daglig leder i Fiskerstrand Export AS fra 1991 og bedriftsrådgiver i Interforum Partners AS fra 2005. I forretningsøyemed har hun vært bosatt i Afrika og Brasil. Fiskerstrand har tidligere hatt styreverv i Ullevål sykehus HF, Innovasjon Norge, Høgskulen i Volda, Norges Håndballforbund og Eksportutvalget for fisk.

Fiskerstrand var medlem av Ålesund bystyre 1988–1995 og medlem av formannskapet 1992–1995. Foran folkeavstemningen om norsk EU-medlemskap i 1994 ledet hun ja-kampanjen i Møre og Romsdal. I periodene 1993–1997 og 2005–2009 var hun vararepresentant til Stortinget. Hun var også nestleder i Europabevegelsen 1994–1998, leder i Høyres fiskeripolitiske utvalg i 1998, leder i Oslo Høyres bedriftskanal i 2007 og medlem av Oslo bystyre 2003–2011. I 2007 gjengav NRK uttalelser fra Fiskerstrand som kunne oppfattes som rasistiske. Hun beklaget i etterkant uttalelsene, og trakk seg som følge av dette fra alle verv i Oslo Høyre. På tross av dette ble hun gjenvalgt til bystyret gjennom kumulasjon. Fra 2011 er hun gruppeleder i St. Hanshaugen bydelsutvalg i Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Fiskerstrand, Toril (1956) Høyre». Oslo bystyre. 2007. Besøkt 4. januar 2013.
2. 1 2  «Toril Fiskerstrand». Interforum. Besøkt 4. januar 2013.
3. 1 2  Geard, Kathrine (14. september 2007). «Intervju med Toril Fiskerstrand». *Journalisten*. Besøkt 4. januar 2013.
4. ↑  Evensen, Kjell (26. juni 1991). «Gørrissen leder for eksportutvalg». *Dagens Næringsliv*: 14.
5. ↑  Barøy, Kjell T. (4. mars 1995). «Neppe EU-medlem før år 2000». *Bergens Tidende*: 9.
6. ↑  Helljesen, Vilde (5. september 2007). «Opprørt over rasisme-uttalelser». NRK. Besøkt 26. april 2009.
7. ↑  Kumano-Ensby, Anne Linn (11. september 2007). «Fiskerstrand kumulert inn». NRK. Besøkt 17. november 2009.
8. ↑  «Toril Fiskerstrand». Høyre. Besøkt 4. januar 2013. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Toril Fiskerstrand hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Toril Fiskerstrand hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* «Toril Fiskerstrand». Høyre. [*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Det 11 megawatt soltårnet PS10 produserer elektrisitet ved å fokuserer lys fra sola med 624 store bevegelige speil kalt heliostater.
**PS10** er navnet på et solkraftverk, og Europas første kommersielle soltårn som er i drift fra mars 2007 nær den solfylte, spanske byen Sevilla. Soltårnet har en produksjonseffekt på 11 MW ved hjelp av 624 store, bevegelige speil kalt «heliostater».
 
Speilene ble levert av Abengoa; mottakeren, som speilene fokuserer på, ble designet og bygd av Tecnical-Tecnicas Reunidas, et spansk ingeniørselskap; og selve strukturen ble designet og bygd av ALTAC
, 
et tredje spansk ingeniør- og konstruksjonsselskap.

Hver av de 624 speilene har en overflate på 120 kvadratmeter, som gir en total reflektiv overflate på 74 880 m² som konsentrerer solstrålene til toppen av det 115 meter høye soltårnet der mottakeren er plassert. Mottakeren er 4 paneler med rør fylt av vann. Når solen blir fokusert på disse panelen blir vannet omdannet til damp som kan utnyttes til å drive en turbin i en dampsyklus. I PS10 skjer dette under relativt lave temperaturer og trykk, 250 °C og 40 bar. Kraften som produseres er tre ganger dyrere enn fra konvensjonelle kilder, men det forventes at prisene skal falle, slik de har gjort med vindkraft, etter hvert som teknologien blir bedre.

PS10 er det første av en serie solkraftverk som er tenkt bygd i samme område. Planene går ut på at området skal få en samlet produksjon av solenergi på over 300 megawatt innen 2013. Målet skal nås ved å bruke et mangfold av teknologier, deriblant soltårn, disker og trau. De to første anleggene som ble realisert på Sanlucar la Mayor er PS10 og Sevilla PV, en solcellepark. I tillegg er PS20 fullført kloss inntil PS10-anlegget. PS20 bygger på den samme teknologien som PS10, men er større og mer effektiv. Som navnet antyder har PS20 en produksjonskapasitet på 20 MW.

Referanser
----------

1. ↑  «First EU Commercial Concentrating Solar Power Tower Opens in Spain». Arkivert fra originalen 12. mai 2019. Besøkt 23. april 2008.
2. ↑  
«ALTACs nettside». Arkivert fra originalen 24. mai 2017. Besøkt 17. april 2019.
3. ↑  BBC News 5/6/07
Historiske South Pass, utsyn vestover, mot Pacific Springs.
Topografisk kart over sørvestre Wyoming

**South Pass** er det kollektive navn på to fjellpass i Wyoming i USA som går gjennom det nordamerikanske vannskille i Rocky Mountains. Passene ligger i sørvestre Fremont County, omkring 55 kilometer sørvest for Lander. Det historiske passet med nybyggerleden ligger på 2 259 m høyde over havet, mens det nåværende passet med den moderne hovedveien ligger 4 kilometer lengre mot nordvest på 2 300 moh.

South Pass er den laveste punkt mellom de midtre og sørlige Rocky Mountains og har historisk vært en viktig led gjennom fjellene; herigjennom gikk blant anneat nybyggerledene Oregon Trail, California Trail og Mormon Trail på 1800-tallet. Idag løper Wyomings delstatsvei 28 (*South Pass Highway*) gjennom passet.

Elven Sweetwater River, en sideelv tll North Platte River, har sin kilde i nærheten og renner ned på passets østside.

Historie
--------

Passet var ukjent for europeisk-amerikanske utforskere på tiden for Lewis og Clarks ekspedisjon 1804–1806; den krysset fjellene lengre nord, i dagens Montana. Astoreksedisjonen i 1812, en gruppe pelsjegere anført av Robert Stuart, var de første europeiskættede amerikanere som kartla passet og rapporterte senere sine funn til president Madison. Passet ble imidlertid ikke benyttet av nybyggere de første årene etter oppdagelsen; kjennskapen gikk rett og slett tapt, og det kan skyldes at de reisendes offisielle rapport var alt for vag til å oppflamme noen interesse eller peke ut hvor så dette passet var. Det måtte oppdages på nytt, og det skjedde ikke før i 1820-årene. 

Kaptein Benjamin Bonneville ledet et første vogntog med 20 vogner og 110 nybyggere over passet i 1832, og i perioden fra omkring 1848 til 1868 var passet den vanligste ruten for hundretusentalls nybyggere på vei vestover mot California eller Oregon. Nybyggerne fulgte North Platte River og Sweetwater River til deres kilder og videre gjennom passet vestover. I samband med at den transamerikanske jernbane gjennom Wyoming ble ferdigstilt i 1869 valgte Union Pacific en sørligere rute for jernveien, som deretter overtok nybyggerledenes rolle som hovedsakelig vei vestover. 

South Pass City ble grunnlagt som en diligencestasjon og senere også telegrafstadjon på Oregon Trail på 1850-tallet. Også Atlantic City ble grunnlagt i samband med et kortlivet gullrush i regionen på slutten av 1860-tallet. I Atlantic City ble det senere bedrevet jernbrudd frem til 1983 og på stedet er det fortsatt et lige samfunn, mens South Pass City er blitt en spøkelsesby etter gullrushets slutt, og er i dag et historisk minnesmerke.

Litteratur
----------

* Bagley, Will. *South Pass: Gateway to a Continent* (Norman: University of Oklahoma Press, 2014) 325 pp

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GNIS
 |
**Pandoro** (fra *pan d'oro*, det vil si gullbrød) er et tradisjonelt italiensk søtbrød som er særlig populært rundt jul og nyttår. Det er et veronesisk produkt, tradisjonelt formet som et frustum med en åttetakket stjerneutforming.

Den serveres ofte med melis smakssatt med vanilje for å minne om de snødekkede fjelltopper i de italienske Alper rundt juletider.

Historie
--------

Man kjenner i Italia til dette bakverket fra 1700-tallet. I Frankrike antar man at brioche var en forløper til *pandoro*, og *brioche* kan man spore så langt tilbake som til 100-tallet e.Kr. Vergil og Titus Livius beskriver et slikt brødslag og de kalte det *libum*. Men i Italia mener man at *pandoro* er en rent italiensk utvikling som ble til under renessansen. I det velstående Venezia skal man til og med ha pyntet baksten med bladgull, og dermed er kanskje navnet *pan d'oro* forklart.

Referanser
----------

1. ↑  *Goldenes Brot.* I: *Der Standard.* 12. desember 2007.

Litteratur
----------

* di Giovine, Elia (1989). *Pandoro. Successo segreto di un dolce dalle origini alla fase industriale* **(italiensk)**. Gemma Editco. ISBN 8889125284.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pandoro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Pan d'oro

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Zampoña er en type panfløyte
Nai, er en ungarsk panfløyte
**Panfløyte** er et blåseinstrument som er satt sammen av piper som ligger etter hverandre. Pipene kan være åpne eller lukket i bunnen, men lyden dannes av at luftsøylen fra munnen spaltes mot den borteste kanten av røret. Fløyten er oftest laget av bambus, men kan også lages i tre, metall og keramikk. Rørene festes sammen i en eller flere rekker, og kan variere stort i antall. Ingen vet når og hvem som oppfant panfløyten, og vi har urgamle tradisjoner av den på alle kontinentene. Selve ordet "panfløyte", henspiller på guden Pan i gresk mytologi, skogens og gjeternes Gud. Mytologien har det til at han oppfant fløyta si i kjølvannet av en mislykket kjærestesjakt, og at den vakre og lengselsfulle lyden minte han om stemmen til sin hjertes utkårede, nymfen Syrinx. 

Rumenerne har imidlertid utviklet en fløyteutforming (rørene limes sammen i en bue, og kalles på rumensk "nai") og blåseteknikk (bl.a. svært raske dobbel og trippel ansatser), og i den rumenske folkemusikken er panfløyten nærmest som hardingfela å regne i vår egen norske folkemusikk. Gheorghi Zamfir, eksilrumener bosatt i Frankrike i flere år, er på mange måter den som introduserte panfløyta til et bredere lag av befolkningen i Vest-Europa, og hans musikk finnes vel i mang et norsk hjems CD-samling av "sviskemusikk".

I Norge har Roar Engelberg gjort mye for å gjøre instrumentet kjent. Han har også arrangert flere sommerkurs, gitt privat undervisning og hatt en omfattende konsertvirksomhet, bl.a. gjennom Rikskonsertene.

Eksterne lenker
---------------

«DigitaltMuseum: Søk: 'panfløyte'». 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
***The Valley of Lost Hope*** er en amerikansk stumfilm fra 1915.

Handling
--------

Kapitalisten James Ewing, assistert av to promotører, poserer som en eiendomsmegler som sirkulerer falske rapporter om store gull-forekomster i en karrig, øde dal. For å styrke løgnene sine, plasserer Ewing små mengder gull på området for å få området til å fremstå langt mer lukrativt enn det egentlig er. Deretter lokker han folk til å kjøpe det verdiløse området til høyest mulig priser. Mange menn og kvinner blir snart narret av Ewings salg, og en rekke spekulanter skynder seg snart til området - sammen med gamblere, kjøpmenn eller andre som håper å tjene seg rike.

Ewings sønn Bob (spilt av B.K. Roberts) som nettopp er ferdig med college, ankommer området og forelsker seg snart i Dora (spilt av Mildred Gregory) uvitende om at hun allerede er gift, men separert fra sin ofte alkohol-påvirkede og voldelige ektemann Dick Flint. Dora er også søsteren til Roland Royce (spilt av Romaine Fielding) byens innflytelsesrike pastor. Men etter å ha jobbet for farens "eiendomsvirksomhet" oppdager Bob snart farens virkelige hensikt. Forferdet lover Bob å returnere pengene til alle ofrene for farens svindel. Gruve-arbeiderne og de andre innbyggere i byen oppdager også sannheten om denne svindelen.

I mellomtiden planlegger Doras ektemann Flint og to av hans kumpaner å begå et stort tyveri fra et pengeskap. De to andre kjeltringene blir snart drept, men Flint forsøker å komme seg unna. Desperat etter å flykte fra området, forårsaker Flint en avledningsmanøvrer ved å tenne en enorm ladning av dynamitt på toppen av et nærliggende fjell. Det påfølgende skredet ødelegger snart det aller meste av byen deres. Men pastor Royce oppdager Flint i kjelleren på en hytte, og dreper ham i selvforsvar.

Skuespillere
------------

* Romaine Fielding som John Royce
* Peter Lang som James Ewing
* B. K. Roberts som Bob Ewing
* Mildred Gregory som Dora Royce
* Robin Williamson som Dick Flint

Referanser
----------

1. ↑  THE VALLEY OF LOST HOPE
2. ↑  Joseph P. Eckhardt. *The King of the Movies: Film Pioneer Siegmund Lubin*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Valley of Lost Hope* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Evenstad i 2018  Foto: M.O. Haugen 
**Evenstad skogskole** var en skogskole i Stor-Elvdal, Hedmark, etablert i 1912. Skolen ble senere en del av Høgskolen i Hedmark, men inngår nå i den nye Høgskolen i Innlandet. I dag er den også kjent som **campus Evenstad** og **studiested Evenstad**.

Skolen ble opprettet i 1912 på den tidligere Evenstad gård, etter en legatgave fra enken Anne Evenstad (1830–1909). Skolen ble i 1989 en del av Hedmark distriktshøgskole, nå Høgskolen i Innlandet. I dag undervises det i *skog- og utmarksfag* på Evenstad, og skolen er ledende i forskning på store rovdyr. Det tilbys en master i anvendt økologi, og årsstudium i utmarksforvaltning, skogbruk, bioenergi og jakt- og fisketurisme

Den 126 år gamle hovedbygningen på Evenstad brant ned i 1987, et nytt undervisningsbygg sto klart i 1990.

Referanser
----------

1. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 22. januar 2013.
2. ↑  Bjørn Ouslands tegneserie Evenstad : storgård, skogskole og distriktshøgskole (1998) forteller historien om Evenstadslekta og skolen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Annette Maria Myre Jørgensen** (født 1953 i New Delhi[]) er professor i spansk språk ved Høgskolen i Østfold.

Jørgensen har tidligere vært førsteamanuensis i spansk språk på Institutt for Fremmedspråk ved Universitetet i Bergen fra 1992 til 2016. Fra 1986 ti 1992 var hun timelærer ved Universitetet i Stockholm, hvor hun også mottok forskerstipend. Hun er utdannet cand.mag i spansk språk fra Universitetet i Navarra (1981), Forskarutbildning fra Stockholms Universitet (1987) og Dr.Philos fra Universitetet i Bergen (1998).

Jørgensen er medforfatter av to bøker: *Youngspeak in a Multilingual Perspective* og *Diccionario de Expresiones y Locuciones del Español*.
Jørgensen har bygget opp COLA-korpuset, som har muntlig, uformelt ungdomsspråk fra 13 til 19 år, med tekst og lyd fra Madrid og andre spansktalende hovedsteder. Materialet er tilgjengelig for forskere over hele verden.

Referanser
----------

1. ↑  «Annette Maria Myre Jørgensen - Avdeling for økonomi, språk og samfunn». *www.hiof.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. februar 2019. Besøkt 6. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** LIBRIS **·** BNE **·** CRIStin
 |
***Eventyr i landskap*** var en kunstnerisk forestilling med sang, dans, installasjoner, stedsspesifikk kunst, performance og en teateroppsetning utendørs. Forestillingen ble vist i kulturlandskapet på Lundsneset på Hundvåg i Stavanger og var en del av kultursatsingen i kulturhovedstadsåret i 2008. Forestillingene bli vist fra 19. til den 26. august.

18 595 personer så forestillingen på Lundsneset, og den ble med det den best besøkte forestilligen til Rogaland Teater i 2008.

Teaterforestillingen
--------------------

Jon Fosse skrev *Desse augo*. Her fotografert i Stavanger i 2007
*Desse augo* av Jon Fosse ble urfremført på Lundsneset i forbindelse med *Eventyr i Landskap*.
Teateroppsetningen var hoveddelen i prosjektet. Teaterscenen var laget av scenograf Peter Lundquist og han tok i bruk både vann og land. Scenen besto av to store kuber ute i vannet med to tilhørende landganger som lå i vannskorpen, slik at det så ut som om skuespillerne gikk på vannet når de beveget seg fra kubene og inn mot land. Over scenen var det plassert en fullmåne.
Scenen var bygget på bakkenivå, mens publikum satt i et naturamfi med utsikt mot sjøen.

Referanser
----------

1. ↑  stavangertravel.com: Eventyr i landskap - Adventures in Landscape - a Stavanger 2008 project Arkivert 19. april 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  nrk.no: Nytt rekordår for Rogaland Teater

Kilder
------

* Rogaland-teater.no: Eventyr i landskap Arkivert 19. april 2014 hos Wayback Machine.
* nrk.no: Antispelet tar form
Maltas riksvåpen
**Maltas riksvåpen** ble innført 19. oktober 1988, etter at Nasjonalistpartiet var kommet til makten. Det bygger på riksvåpenet fra 1964, og avløste et våpen innført i 1975, med en maltesisk båt under Middelhavssolen. 

Riksvåpenet er et skjold kløvd i to felt; heraldisk venstre felt sølv, heraldisk høyre felt rødt. Øverst i høyre felt et likearmet ordenskors fra en militær orden som ble tildelt hele Maltas befolkning 15. april 1942 av britiske kong Georg VI for mot og tapperhet ved luftangrepene under andre verdenskrig.

På øvre skjoldkant er det en murkrone. Skjoldet er omgitt av en olivengren og en palmegren som symbol for fred. Grenene er bundet sammen av et bånd med påskriften *Repubblika Ta' Malta*, maltesisk for *Republikken Malta*.

* Maltas riksvåpen 1964 - 1975Maltas riksvåpen 1964 - 1975

Kilder
------

* (no) Maltas flagg og våpen i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Winchester Model 1912** er et amerikansk haglgevær med pumpemekanisme og intern hammer.

Produksjonen startet i 1912 og holdt på frem til 1963 hvor den utgikk fra sortimentet til Winchester Repeating Arms. Nesten to millioner haglegevær av denne modellen ble produsert i forskjellige kaliber og med forskjellig løpslengde. Den ble opprinnelig laget for kaliber 20, men i 1914 kom kaliber 12 og 16, og i 1934 kom en kaliber 28 modell.

Modell 1912 (forkortet til Modell 12 i 1919) var erstatteren til Winchester Modell 1897. Den ble designet av Thomas Crosley Johnson hos Winchester, og var delvis basert på M1893/97 designet til John Moses Browning. Modellen var den første virkelige suksessfulle med intern hammer. Ladingen foregår ved å legge haglpatronene inn fra undersiden, hvor de går inn i rørmagasinet som ligger under løpet. Tomhylser blir kastet ut på høyre side. Årsaken til opphøret av produksjonen var at våpenet var for kostbart å produsere.

Geværet ble brukt av United States Army i første- og andre verdenskrig, Koreakrigen og Vietnamkrigen.

Se også
-------

* Liste over vanlige infanterivåpen fra andre verdenskrig

| * v
* d
* r
Amerikanske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | Colt M1911 · M1917 revolver · Smith & Wesson Victory |
| Rifler | M1 Karabin · M1 Garand · Springfield M1903 · Johnson M1941 rifle |
| Hagler | Winchester Modell 1897 · Ithaca M37 · Winchester Modell 1912 |
| Maskinpistoler | M1 (Thompson) · M3 Grease Gun · Reising M50 · United Defense M42 |
| Maskingevær og større | Browning Automatic Rifle · Browning M1917 · Browning M1919 · Johnson M1941 LMG · M2 Browning · Bazooka · M2 flammekaster |
| Patroner | .45 ACP · .38 Special · .30-06 Springfield · .30 Carbine · .50 BMG |

Portal: Andre verdenskrig
**Propulsion Universelle et Récuperation d'Énergie** (**PURE**, norsk: «Universell Fremdrift og Energigjenvinning») er et selskap innen motorsport-teknologi, grunnlagt i 2011 av Craig Pollock, tidligere teamsjef for Formel 1-konstruktøren British American Racing. Selskapets mål er å designe motorer til bruk under Formel 1s nye tekniske regelverk som trådte i kraft fra 2014, og som medfører en overgang fra de tidligere 2,4 liters V8-motorene til 1,6 liters V6-motorer med turbo og integrerte energigjenvinningssystemer. Selskapet har tilknytning til Mecachrome, har ansatt tidligere medlemmer av Renault og Peugeots motorprogrammer i Formel 1 på 1990-tallet.

I juli 2011 ansatte selskapet Gilles Simon, tidligere sjef for Scuderia Ferraris motoravdeling og FIAs tekniske direktør for utvikling av drivverk. Ansettelsen var kontroversiell, og flere team og motorprodusenter, spesielt Renault, uttrykte bekymring for at Simons tidligere stilling i FIA ville gi han tilgang til sensitive tekniske data om motordesign som potensielt kunne bli brukt av PURE i utviklingen av deres egen motor. Simon og PURE avviste disse hentydningene, og uttalte at prosessen med utviklingen av motorreglementet for 2014 hadde vært transparent, og at alle involverte parter hadde tilgang til samme informasjon, slik at ingen enkeltgrupperinger ville ha noen fordeler. PURE vil benytte Toyota Motorsports anlegg i Köln i Tyskland, men fremdeles ha sin hovedbase i Frankrike.

I juli 2012 stoppet PURE sitt motorprogram grunnet problemer med finansieringen.

Referanser
----------

1. ↑  «Pollock to return to F1 as engine supplier». *autosport.com*. Haymarket Publications. 4. mai 2011. Besøkt 11. mars 2014.
2. ↑  «Gilles Simon leaves FIA to join Pollock's PURE engine company». *autosport.com*. Haymarket Publications. 28. juli 2011. Besøkt 11. mars 2014.
3. 1 2  «Analysis: Gilles Simon and P.U.R.E: a concern?». *grandprix.com*. Inside F1, Inc. 5. august 2011. Besøkt 11. mars 2014.
4. ↑  «PURE engine company moves to Toyota's Cologne factory». *autosport.com*. Haymarket Publications. 7. mars 2012. Besøkt 11. mars 2014.
5. ↑  «PURE suspends 2014 engine development after funding issues». *autosport.com*. Haymarket Publications. 27. juli 2012. Besøkt 10. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted
Syklister i tights
**Tights** kommer av engelsk *tight* (trang), og er et låneord som beskriver tettsittende, elastiske bukser i et tynt stoff. Opprinnelig var begrepet tights brukt for kvinners strømpebukser som dekket kroppen fra midje til føtter, men det er senere utvidet til å dekke flere typer tettsittende bukser. Moderne tights kan være av ulike typer tekstiler og kommer i mange farger og mønstre i ulike lengder.

Som fritidsplagg er tights vanligst blant kvinner, og kan kombineres med skjørt og korte kjoler som et alternativ til strømpebukse. I forbindelse med trening og sport brukes plagget mer uavhengig av kjønn.

Strømpebukser
-------------

Strømpebukser
Bruken av tettsittende strømpebukser går flere hundre år tilbake i tid. Da ble de brukt av menn helst i forbindelse med teater og dans, men også som praktiske ridebukser. I moderne tid er strømpebukser vesentlig brukt av kvinner, ofte i stoffet nylon. Det er også brukt noe tykkere varianter av stømpebukser for menn og barn. Disse er gjerne av ull eller bomull.

Forskjellen på nylonstrømper og det som kommer under begrepet tights ligger i tykkelsen på trådene brukt i stoffet og at strømpebukse slik vi kjenner den i forhold til tighs, har heldekkende fot. Tights kan i Norge også betraktes som etterkommeren av stillongs.

Sportstights
------------

Tights av spandex
Innen sport ble tights oppdaget som egnet konkurransetøy på grunn av sin elastiske utforming og lave luftmotstand. Ulike varianter av spandex, eller elastane er vanligst i sportstights, og Lycra er et ledende merke.

Tights er brukt i en rekke idretter, like vanlig av menn som kvinner og er allment oppfattet som et unisex klesplagg. Idrettene friidrett og sykkel er vanlige idrettseksempler, men det er blitt vanligere at også basketballspillere og fotballspillere bruker tights under shortsene for å forebygge gnagsår mellom lårene.

Se også
-------

* Strømpebukser
* Sykkelbukser

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tights – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Bladverk
Belger
***Faidherbia albida*** er et løvfellende tre i erteblomstfamilien. Den er den eneste arten i slekta *Faidherbia*, men ble tidligere regnet til akasiene som *Acacia albida*.

Det blir opptil 30 m høyt med en avrundet krone og en pælerot som kan gå 40 m dypt. Barken kan være furet og mørkebrun, eller glatt og grønngrå. Akselbladene er omdannet til rette, 2 cm lange torner. Bladene er dobbeltfinnete. De består av 3–10 par finner, hver med 6–23 par småblad. Småbladene er grågrønne, 3,5–9 mm lange og 0,7–3 mm brede. 

Blomstene sitter i kremhvite, 4–14 cm lange aks. Begeret er 1–1,7 mm langt, glatt til hårete med 5 begerblad. Kronen er 3–3,5 mm lang med 5 frie kronblad. Frukten er en krøllete, vridd, rødbrun belg som kan bli opptil 25 cm lang og 5 cm bred. Hver belg inneholder 10–29 skinnende mørkebrune frø som er 10 mm lange og 6 mm brede.

*Faidherbia albida* vokser langs elver med periodevis eller permanent vannføring. Den trives i områder med lang tørketid og tolererer salt i jorda og at jorda i perioder er mettet med vann. Tung leirjord tåler den derimot ikke. Arten har en vid utbredelse i halvtørre og tørre områder i Afrika og Midtøsten fra Sør-Afrika i sør og Senegal i vest til Israel, Libanon og Syria i nordøst. 

Dette treslaget er nyttig på mange måter. Bladverk og belger er viktig som dyrefôr. Blomstringen er mot slutt av regntida, når få andre planter blomstrer, og treet er derfor en viktig kilde for pollen og nektar til honningbier. Trevirket brukes til fyringsved og snekkerarbeider. Bark og røtter brukes som medisin mot luftveissykdommer, fordøyelsesproblemer og malaria.

Treet plantes som skyggetre for husdyr, kaffe, hirse og durra. Løvet som faller av, er en viktig nitrogenkilde for plantene. Arten blir også plantet som prydtre i hager og langs gater.

Litteratur
----------

* «*Faidherbia albida*». World Agroforestry Centre. Besøkt 30. desember 2018.
* «*Faidherbia albida*». Flora of Israel Online. Besøkt 30. desember 2018.
* ILDIS World Database of Legumes (2010). «*Faidherbia albida*». *In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity*. Besøkt 30. desember 2018.
* «*Faidherbia albida*: Keystone of Evergreen Agriculture in Africa» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 30. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Faidherbia albida* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Faidherbia albida* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Faidherbia albida* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Faidherbia albida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata