recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Master of business administration** (**MBA**) er en akademisk grad innen økonomi og ledelse, gjerne som påbygging til ikke-økonomiske grunnutdannelser. Norges største MBA-studium i antall studenter, er ved Handelshøgskolen ved Nord universitet. Opptakskravet der er 180 studiepoeng/bachelorgrad og minst 2 års relevant arbeidserfaring. Selve masterstudiet gir 90 studiepoeng over tre år.

Et MBA-studium er bygget rundt en grunnstamme som fokuserer på strategi, ledelse og aktiv utøvelse av ledelse i offentlige og private virksomheter. MBA-studiet er i noen tilfeller spisset inn mot en bestemt bransje, og avsluttes normalt med en selvstendig oppgave. 

Noen norske høyere læresteder som tilbyr MBA er Handelshøgskolen ved Nord universitet , Handelshøyskolen BI, NKS Nettstudier og Norges Handelshøyskole.

Kjente utenlandske læresteder er INSEAD (Frankrike), Harvard Business School (USA), Columbia Business School (USA) og London Business School (Storbritannia).

Referanser
----------

1. ↑  «MBA ved Handelshøgskolen, Nord universitet». Arkivert fra originalen 24. februar 2016. Besøkt 16. februar 2016.
2. ↑
3. ↑  Se nærmere Eades, K.M et al (2010), The Portable MBA, 5th Edition. Wiley: San-Fransisco "Introduction: The MBA Degree Experience 1"
4. ↑  «MBA ved Handelshøgskolen, Nord universitet». Arkivert fra originalen 24. februar 2016. Besøkt 16. februar 2016.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 10. desember 2015.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 10. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
***The Divorce Game*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Travers Vale.

Handling
--------

En handelsmeann insistering på få betaling av en rekke forfalte regninger, noe som tvinger Paul Viscount De Sallure og hans unge amerikanske kone Florence til å finne opp fantasifulle tiltak for å få tak i Florence sin medgift for å betale alle de ubetalte regningene deres.

I følge farens testament var det bare rentene for Florences enorme arv som er tilgjengelig for henne, med mindre hun blir separert fra ektemannen sin. Paul legger derfor en plan for at ekteparet skulle ta ut skilsmisse, få tak i alle pengene han penger og deretter gifte seg med sin kone på nytt. I den forbindelse later Paul som han har en utenomektskapelig affære med Fifi.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Florence, Viscountess de Sallure.
* John Bowers som Paul, Viscount de Sallure.
* Arthur Ashley som Jean Le Beau.
* Kate Lester som Mrs. Safford.
* Joseph Herbert som Duke de Sallure.
* Jack Drumier som Mendoza.
* Marie La Varre som Fifi Dupet.

Referanser
----------

1. ↑  THE DIVORCE GAME
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Divorce Game* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Divorce Game* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Harstad Travpark** er en travbane (totalisatorbane) som ligger i Harstad i Troms. Travbanen ligger på Langmoan ved Åsegarden, ca. 5 kilometer fra Harstad sentrum. Den ble bygd i 1995 og er 970 meter lang. Banen er eid av Nord-Norge Travforbund, og driftes av Totonor. Ifølge travparkens nettside er Harstad Travpark verdens nordligste helårs totalisatorbane.

Harstad og Oppland Travlag ble stiftet 1. januar 1917, og holdt mange travløp på is de neste årene, før aktiviteten gikk i stå. Harstads første travbane lå på Oldersletta, og var i bruk fram til 1968. I 1979 ble travlaget startet på nytt. Kvæfjordeidet travbane, like over grensa til Kvæfjord kommune, ble åpnet 24. juni 1982. Travaktiviteten ble flyttet til Harstad Travpark da den ble åpnet i 1995.

Kilder
------

* Harstad Travpark
	+ Harstad Travpark: Om Harstad Travpark (besøkt 29. august 2012)
	+ Harstad Travpark: Banedata (26. november 2008, besøkt 29. august 2012)
* Heidi Raaen: Trav fakta (sic) (besøkt 29. august 2012)
* Harstad og Oppland Travlag: Presentasjon uke 16 (17. april 2011, besøkt 29. august 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Teaterkråkene** er et amatørteater i Moss i Østfold for barn og ungdom fra 10 til 18 år. Teateret ble opprettet i 1993 og har medlemmer fra blant annet Moss, Rygge og Vestby kommuner. Teaterkråkene setter opp forestillinger, gjerne musikaler, på Parkteatret i Moss. Forestillingene besøkes av opp mot 2000 publikummere årlig. Teaterkråkene har blant annet vist *Mio, min Mio*, *Kvitebjørn Kong Valemon* og *Fellini*. I 2008 ble en ny teaterversjon av Carlo Collodis klassiske barnebok *Pinocchio* vist, mens i det 2009 var klassikeren *Trollmannen fra Oz* som sto på plakaten. I 2010 satte Teaterkråkene opp stykket *Narnia* av *C. S. Lewis*, mens det i 2011 var Oliver som sto på plakaten.

Teaterkråkene ble i januar 2008 tildelt Moss kommunes kulturpris. I kommunens begrunnelse heter det blant annet: «De fantastiske barna og ungdommene i Teaterkråkene får til utrolige ting. I løpet av noen hektiske måneder skaper de imponerende forestillinger som hvert år gleder et par tusen publikummere på Parkteatret».

Tidligere oppsetninger
----------------------

1993: *Askepott og Lillemus Mei*

1994: *Robin Hood*

1995: *Mowgli*

1996: *Mowgli (Victoria Teater, Oslo)*

1997: *Oliver Twist*

1998: *Snøhvit*

1999: *Espen Askeladd og kongens harer*

2000: *Askepott og Lillemus mei*

2001: *Annie*

2002: *Måken Jonathan*

2003: *Narnia*

2004: *Fellini*

2005: *Tornerose*

2006: *Kvitebjørn Kong Valemon*

2007: *Mio, min Mio*

2008: *Pinocchio*

2009: *Trollmannen fra Oz*

2010: *Narnia: Løven, heksa og klesskapet*

2011: *Oliver!*

2012: *Jungelboken*

2013: *Annie*

2014: *Peter Pan*

2015: *Olsenbanden Jr. på Cirkus*

2016: *Loserville*

2017: *Rockeulven*

2018: *Snødronningen*

2019: *Oliver!*

2020: *Vi ere en kohort vi med!*

2021: *Musikalen 13*

2022: *Jungelboken*

2023: *Olsenbanden Jr. på rocker´n*

Eksterne lenker
---------------

* Teaterkråkenes internettsider Arkivert 26. juni 2010 hos Wayback Machine.
* Teaterkråkene på Facebook
* Moss avis 24. januar 2008: *Gjev kulturpris til Teaterkråkene*[*død lenke*]
* Moss avis 12. august 2008: *Teaterkråkene trakk i de rette trådene*[*død lenke*]
Sandnes alpinsenter i flomlys, februar 2007
**Sandnes Alpinsenter**, eller Sandnesbakken som de fleste kaller den, i Sør-Varanger er norges østligste alpinsenter, beliggende bare 15 kilometer fra den norsk-russiske grensen. Alpinsenteret åpnet driften av heisen sin i desember 2002. Det er heleid av Sandnes Idrettslag og drives i stor grad på dugnad. Per 2022 består anlegget av 650 meter renntrase med 125 meter høydeforskjell, 500 meter heis levert av heisprodusenten Doppelmayr, varmebu og lysanlegg. Leder for skianlegget er Jonas Sjøkvist Karlsbakk.

Før heisen kom var det aktivitet i skibakken på Sandnes i flere tiår. Sandnes Alpinklubb ble stiftet i 1974 og klubben arrangerte flere kretsrenn i slalåm i bakken. På denne tiden og et stykke inn på 1980-årene var det også en enkel heis her, men den ble etter hvert utslitt og demontert. Aktiviteten i alpinklubben er for tiden liten og det meste av klubbens ressurser går med til å opprettholde driften av skiheisen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Kveldteigen** er et anlegg for skihopping i Harstad i bydelen Skaret med i alt seks bakker i ulike størrelser. K-punkt for den største bakken er på 73 meter og bakkerekorden i denne K73-bakken er 82 meter.

Historie
--------

Kveldteigen (noen ganger feilaktig kalt Kveldsteigen) ble i første utgave ferdigstilt i 1950 etter omfattende grunnarbeid sommeren 1949. En langvarig bakkerekord på 66 meter ble satt av Trygve Simonsen på slutten av 50-tallet, en rekord som overlevde både Toralf Engan, Torgeir Brandtzæg og Bjørn Wirkola. Gjeldende rekord er 82 m satt i 2012 av den gang 14-årige Jarl Magnus Riiber under Hovedlandsrennet den 3. mars 2012.

*Evald Thorbergsen* *Atle Anthonsen*, *Harald Simonsen* og *Ottar Bøe* var sentrale bidragsytere ved etableringen av bakken på 1950-tallet og utvidelsen og moderniseringen på 1960-tallet, mens *Olav Nilsen* ledet oppgraderingen av bakken på slutten av 70-tallet. I 1990 overførte Harstad Idrettslag (HIL) eierskapet av bakken til Harstad Skiklubb mot en økonomisk godtgjørelse etter at denne klubben gikk ut av HIL med skiaktivitetene.

Referanser
----------

1. ↑  «Hoppsporten stod sterkt». 19.12.1993. Besøkt 6.4.2017.
2. ↑  «For den frie idretts fremme». 11. juli 1993. Besøkt 6. april 2017.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Harstad (Kveldteigen)
* Idrettsanlegg.no: Kveldteigen hoppanlegg
**Rebekka Brox Liabø** (født 12. oktober 1978 i Kristiansund) er en norsk kulturarbeider, dramapedagog og forfatter. Hun har praktisk-estetisk lærerutdanning fra UiT – Norges arktiske universitet, hvor hun også har tatt Forfatterstudiet (2004–2006). 

Liabø har bred erfaring fra arbeid i kulturfeltet, både kunstnerisk, pedagogisk og administrativt. Hun var i årene 2004–2009 fagsenterleder for scenekunst ved Tromsdalen kulturhus – KULTA, og har siden 2009 vært leder for prosjektet «Rulleramp» hvor hun er dramatiker og skrivepedagog. Hun er også initiativtaker og leder for skriveprosjektet «Snakk for deg sjøl» som skal bidra til å redusere frafallet i videregående opplæring. Ungdom i Troms og Finnmark deltar i prosjektet og skriver tekster om skole, ungdomstid og frafall. Tekstene er bakgrunnsmateriale teaterforestillingen «Snakk for deg sjøl» som hadde premiere på Hålogaland Teater i 2015. Prosjektet er støttet av Gjensidigestiftelsen. Liabø har gjennom en årrekke vært aktiv i det frie scenekunstmiljøet i Tromsø blant annet gjennom arbeidet som leder for RadArt – «nettverksorganisasjonen for fri scenekunst i Tromsøregionen» fra 2013 til 2015. 

Hun har arrangert skriveverksteder for eldre, for innsatte i fengsel og for brukere av Kirkens Bymisjon. Høsten 2015 tok Liabø i bruk Rakettkiosken ved torget i Tromsø for å vise teater for barn basert på hennes to barnebøker om Tom Roger. Hun er også mye brukt som arrangør og faglig leder for tverrfaglige skriveverksteder.

Priser og utmerkelser
---------------------

* I 2015 mottok Liabø Tromsø kommunes kulturpris for sitt nyskapende arbeid som kunstner, nettverksbygger og utvikler av det frie scenekunstmiljøet i Tromsø.
* Rullerampen skriveverksted var nominert til Gullsekken 2011.

Publikasjoner
-------------

* 2014 – Tom Roger og Rakettkiosken – et mystisk og merkelig oppdrag
* 2015 – Tom Roger og raketten (Trøbbel med julenissen og en reinflokk på ville veier i gale galakser)
* Stien, K. Kramvig, B. Brox Liabø, R. (2015). To be or not to be: når å skrive er å skrive seg inn i et fellesskap. I: Otterstad. A.M & Reinertsen, A (red.). *Metodefestival og øyeblikksrealisme. Eksperimenterende kvalitative forskningspassasjer.* Bergen: Fagbokforlaget

Verv
----

* 2016–d.d.: Varamedlem i styret i Tromsø internasjonale filmfestival
* 2016–d.d.: Varamedlem i styret i Buktafestivalen
* 2016–d.d.: Styremedlem i Perspektivet museum
* 2013–2015: Styremedlem i Radart – nettverk for fri scenekunst

Referanser
----------

1. ↑  «Rulleramp - skriveverksted».
2. ↑  «Snakk for deg sjøl – forestilling».
3. ↑  «HATS – Den teaterfaglige skrivepedagogen» (PDF). [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Rettsuvitenhet,** tidligere kalt **rettsvillfarelse** er i norsk strafferett at en person ved en handling har vært i god tro fordi en ikke har kjent til at handlingen var rettstridig, enten fordi personen ikke var kjent med at det gjaldt straffebestemmelser for handlingen, eller fordi han har hatt uriktige opplysninger om innholdet i reglene.

Ifølge straffeloven av 2005 gjelder«*Den som på handlingstidspunktet på grunn av uvitenhet om rettsregler er ukjent med at handlingen er ulovlig, straffes når uvitenheten er uaktsom*» 

Ifølge den tidligere straffeloven § 57 het det: «*For den, som ved Handlingens Foretagelse befandt sig i Vildfarelse med Hensyn til dens retsstridige Beskaffenhed, kan, saafremt Retten ikke finder af denne Grund at burde frifinde ham, Straffen nedsettes under det for Handlingen bestemte Lavmaal og til en mildere Strafart.*» Bestemmelsen forutsatte at retten kan velge full frifinnelse. Når frifinnelse ikke var aktuelt kan retten velge å nedsette straffen under straffebudets strafferamme, la villfarelsen være en formildende omstendighet innenfor strafferammen eller straffe fullt ut.

Hva retten skal falle ned på er overlatt til rettens skjønn. Det er likevel i rettspraksis og juridisk teori kommet frem prinsipper for avgjørelsene, hvor det er fastslått at det kun er den *unnskyldelige* rettsvillfarelse som fører til frifinnelse. Etter dette vil enhver som uaktsomt ikke kjenner til straffebudene ikke kunne frifinnes på grunnlag av rettsvillfarelse. Det skal særlige omstendigheter til for at en villfarelse skal anses som unnskyldelig.

Rettsvillfarelse gjelder kun for villfarelse om rettsstriden, ikke straffbarheten. Hvis vedkommende vet at handlingen er ulovlig, men ikke visste at man kunne bli straffet for handlingen, kan han ikke påberope seg rettsvillfarelse.

Se også
-------

* Uaktsomhet
* Faktisk villfarelse

Referanser
----------

1. ↑  «Lov om straff (straffeloven) - Kapittel 3. Grunnvilkår for straffansvar - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 26. september 2023.
2. ↑  Johs. Andenæs. *Alminnelig strafferett* (5 utg.). Universitetsforlaget. ISBN 978-82-15-00395-5.
**Skjervøy kunstgress** er et idrettsanlegg på Skjervøy. Banen sto ferdig i 1996. Typen kunstgress er av den eldre generasjon, altså kunstsand istedenfor gummipad som brukes på nyere varianter av kunstgress. Kunstgresset har ikke hatt noen utskiftninger siden det sto ferdig i 1996.

Høsten 2012 ble arbeidet med å legge nyere type kunstgress ferdig på gressbanen like ved, og fotballgruppas nye bane heter nå Lerøy Stadion.

Om vinteren har Skjervøy Kunstgress blitt brukt som skøytebane under ledelse av Skjervøy sykkel og skøyteklubb. Banen har vært arena for to nordnorske mesterskap i sprint (2006 og 2012) samt et nordnorsk mesterskap i allround (2008).

Diverse høydepunkter på Skjervøy kunstgress
-------------------------------------------

28/9-96 Skjervøy – Sortland IL 7-0  

24/5-97 Skjervøy – Alta IF 3-0  

27/9-97 Skjervøy – Tromsdalen UIL 3-0  

5/5-99 Skjervøy – Tromsdalen 3-2  

19/8-00 Skjervøy – Lyngen/Karnes IL 6-2  

27/5-01 Skjervøy – Hammerfest FK 5-1  

13/6-01 Skjervøy – Bodø/Glimt 1-1 1-3 e.e.o. (tilskuer-rekorden på 814)   

3/8-01 Skjervøy – Vesterålen 4-1  

21/9-02 Skjervøy – Alta 5-0  

31/7-04 Skjervøy – Nordkjosbotn 14-1  

20/8-05 Skjervøy – Ishavsbyen FK 5-1  

30/6-06 Skjervøy – Nordreisa IL 8-1  

16/9-06 Skjervøy – Lyngen/Karnes IL 7-0  

28/4/07 Skjervøy – Salangen IF 6-1  

12/5-08 Skjervøy – Tromsø IL 0-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skjervøy Stadion – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
* Skjervøy Skøyteklubbs side om stadion
**James Riddle «Jimmy» Hoffa** (født 14. februar 1913, forsvunnet 30. juli 1975) var en amerikansk fagforeningsleder. Han var formann for lastebilsjåførenes fagforening, International Brotherhood of Teamsters, fra 1957 til 1971. Han hadde under denne perioden betydelig innflytelse i det amerikanske samfunnet. I 1975 forsvant Hoffa under mystiske omstendigheter og det er viden antatt at han ble myrdet. Det siste stedet man vet at han ble sett var på parkeringsplassen til restauranten Machus Red Fox i delstaten Michigan i USA.

Hoffa ble født i Brazil i Indiana som sønn av en fattig gruvearbeider. Faren døde da han var ung, og Hoffa kunne ikke fortsette på skolen. Han flyttet til Michigan for å arbeide i et varelager. Han var en naturlig leder og var opptatt av den dårlige behandlingen av arbeidere. I 1933, 20 år gammel, var han med på å organisere sin første streik blant arbeiderne som lastet og losset matvarer fra lastebilene.

Hoffa avanserte raskt i fagforeningen Teamsters, som organiserte lastebilsjåfører i Midtvesten og deretter nasjonalt.

I 1964 ble han dømt til 15 års fengsel for bestikkelser. Han ble benådet av president Richard Nixon i 1971 på betingelse av han ikke deltok i fagforeningsaktiviteter i ti år og ble løslatt etter sju år i fengsel. Hoffa planla å gå til sak for å få opphevet denne betingelsen da han forsvant i 1975. Han skulle møte to medlemmer av mafiaen da han forsvant og det antas at han ble bortført og myrdet av mafiaen.

Hoffa var far til James P. Hoffa, dagens leder av Teamsters.

Hans liv og død ble skildret av Jack Nicholson i filmen *Hoffa* fra 1992.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som James R. Hoffa, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/James-R-Hoffa, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, oppført som James Hoffa, Munzinger IBA 00000008076, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, Find a Grave 2573, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Find a Grave 2573[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James R. Hoffa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jimmy Hoffa på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Hoffa hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jimmy Hoffa hos American National Biography Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Christian Friedrich Ernst Führer** (1943–2014) var en tysk evangelisk-luthersk prest. Han var fra 13. oktober 1880 prest i Nikolaikirken i Leipzig og ble kjent for sin innsats for den fredelige revolusjon i 1989 i DDR (Øst-Tyskland).

Liv og virke
------------

Führer var sønn av en prest, og studerte selv teologi i Leipzig fra 1961 til 1966. Fra 1980 var han prest i Nicolaikirken i Leipzig. I Leipzig etablerte han også sammen med andre evangeliske menigheter et Fredens tiår (Friedensdekade) under mottoet «Frieden schaffen ohne Waffen» («Skaffe fred uten våpen»). I denne sammenheng var han en av initiativtakerne til de såkalte fredsbønnene i Leipzig.

Fra og med 1987 ble fredsbønnene mer og mer politiske. Führer holdt åpen kirke, men reserverte seg likevel mot opposisjonelle grupper for ikke å bli sanksjonert av myndighetene. Tidlig i 1989 ble virksomheten i Nikolaikirche gjenstand for stadig mer oppmerksomhet fra myndighetene. Mandagsbønnene utviklet seg til de såkalte mandagsdemonstrasjonene.

Führer ble med dette også en av kreftene bak revolusjonen i 1989 (Murens fall), som igjen førte til Tysklands gjenforening. Han var også viktig for at masseprotestene forløp fredelig. Tradisjonen med fredsbønnene, etablerte et sted for politisk- og samfunnsmessig dialog. Etter Tysklands gjenforening fortsatte diskusjonene i dette forumet, men dreide seg da gjerne om andre temaer, blant annet arbeidsledighet.

Führer regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Se også
-------

* Det tyske demokratiets pionerer.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 129670014, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.theodor-heuss-stiftung.de, besøkt 16. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 23. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**«Vår Herres klinkekule»** er en sang med tekst av Erik Bye og melodi av Finn Ludt. Sangen er spor nr. 9 på Erik Byes utgivelse *Gammel er min fjord* (1974, og er en av Erik Byes mest kjente utgivelser. Første registrerte framføring var i radioprogrammet Søndagsposten 14. oktober 1973. Sangen er blitt utgitt i flere samlealbum etter originalutgivelsen, deriblant på Erik Byes konsertalbum som åpningssporet på *Vandring på Vår Herres klinkekule* (1986) og på dobbelt-albumet *Høvdingen – de aller beste 1958–2004* på cd nr. 2 som spor nr. 9 som kom ut i slutten av 2005.

Sangens tekst handler blant annet om «Jeg så ham [Vårherre] klinke kule med vår klode i muntre sprett mot universets vegg».

Andre utgivelser enn originalen
-------------------------------

«Vårherres klinkekule» (sunget av Anne Grete Preus) er åpningsporet på albumet *En hildringstime* (2005), som er et livealbum fra minnekonserten der diverse artister hedrer Erik Bye ett år etter hans død.

Wenche Myhre ga den ut på konsertalbumet *Wenche Myhre in Concert* innspilt i 2007, utgitt i 2008. På Myhre sitt album ble tittelen skrevet i to ord «Vårherres klinkekule».

Referanser
----------

1. ↑  Programrapport NRK hos Nasjonalbiblioteket. Programposten er ikke merket som uroppføring, men det er sannsynlig at dette var tilfelle.
2. ↑  Se, så vakker planeten vår er!
3. ↑  «En hildringstime». NRKbutikken. Arkivert fra originalen 22. januar 2015. Besøkt 22. januar 2015. «Sangliste : 01 - Vårherres klinkekule - Anne Grete Preus»
4. ↑  Bakkemoen, Kurt (8. november 2005). «Diverse artister: «En hildringstime»». VG Rampelys. Besøkt 22. januar 2015.
5. ↑  «Wenche Myhre». NRK butikken. Arkivert fra originalen 22. januar 2015. Besøkt 22. januar 2015. «Sangliste : 07 - Vårherres klinkekule»
**Erling Nilsen** (født 30. desember 1910 i Moss, død 23. april 1984 samme sted) var en norsk bokser som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Nilsen vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL i 1936. Han kom på tredjeplass i den tyngste vektklassen, tungvekt, over 79,4 kg. Nilsen vant de to første kampene, men tapte i semifinalen til Guillermo Lovell fra Argentina som siden tapte finalen mot tyske Herbert Runge. Nilsen vant mot Ferenc Nagy fra Ungarn i bronsefinalen på walk over. Det var 17 boksere fra 17 nasjoner som stilte i tungvektklassen som ble avviklet i perioden 10. til 15. august 1936. I europamesterskapet i 1937 møttes Nilsen og Nagy igjen i bronsefinalen, denne gang vant Nilsen etter full kamp.

Nilsen representerte Moss Arbeideridrettslag (1927–1929), Telegrafen, Oslo (1929–1930), Pugilist (fra 1930) og Moss BK (fra 1948). Han ble arbeidermester i lett-tungvekt i 1929, norgesmester i tungvekt i 1932–1938, og han vant kongepokalen i 1932. Han deltok i 17 landskamper for Norge og vant i 14 av dem. Nilsen var politimann, og i *Moss bys historie* heter det at «større respekt på gatene i Moss er det neppe noen som har nytt.»

NM-gull
-------

| Plassering | Vektklasse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Tungvekt | 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938 |

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse boksing, tungvekt Norges flagg Norge

Referanser
----------

1. 1 2  «Sportsmanden:Porats «nest-kommanderende»». Dagbladet. 28. april 1997.
2. ↑  P.Chr. Andersen og Ragnar Wold, red. (1950). *Sport i navn og tall*. Oslo: Schibsted. s. 471.
3. ↑  Leif T. Andressen (1994). *Moss bys historie*. Moss. s. 243.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erling Nilsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erling Nilsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* Nilsens statistikk på *Norsk boksehistorie* (blogg).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Yaaral- og Degal-festivalene** markerer kryssingen av elven Niger under de to årlige migrasjonene under transhumansen til Fulani-folket i Mali. To ganger i året krysser bufeet mellom det tørre Sahel og det indre Nigerdeltaets flomsletter. Datoen for festivalene fastsettes ut fra beiteforhold og strømmen i elva. Festivalene ble i 2008 (2005) tatt inn i UNESCOs liste over vår immaterielle kulturarv.

Festivalene gir forskjellige kulturelle uttrykk, fra konkurranser om den vakrest dekorerte bølingen til gjetere som deklamerer pastorale dikt om månedene på vandring og unge kvinner med hyllende sang.

Den første kryssingen etter at flomvannet trekker seg tilbake kalles Degal (Deegal) og skjer ved Diafarbé i sørenden av deltaet.

Jaaral- og Degal-festivalene er sentrale arenaer for å fornye avtaler imellom grupperingene og styrke sosiale bånd. I følge UNESCO har festivalene blitt møteplasser for de forskjellige folke- og næringsgruppene i deltaet. Lokalsamfunnenes tilknytning til festivalene bidrar til deres kontinuitet i møte med trusselen fra de unges flukt fra landsbygda og truende tørke.

Referanser
----------

1. ↑  *Photo journal: Mali cattle crossings*, BBC News
2. ↑  African People & Culture, Mali, crossing of the cattle
3. ↑  Cattle crossing the Niger River at Diafarabe, Mali - YouTube
4. ↑  «Cultural space of the Yaaral and Degal». UNESCO. Besøkt 29. september 2023.
**Bjarne Lingås** (født 7. januar 1933 i Kristiansand, død 19. november 2011) var en norsk bokser. Han ble norgesmester seks ganger i vektklassene tungvekt og lett tungvekt. Han ble nordisk mester i lett tungvekt i 1955. I 1954 deltok han på europalaget i *Golden Glove*-turneringen i USA, og vant sine to matcher. For denne prestasjonen ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje. 

Under en bokselandskamp mot Sverige i 1951, arrangert på Bislett stadion, beseiret Lingås svenskenes stortalent Ingemar Johansson, som senere ble verdensmester for profesjonelle. Samme år fikk han sølvmedalje i EM, noe som fremdeles er den beste plasseringen en nordmann har tatt i et internasjonalt seniormesterskap i etterkrigstiden.

Lingås representerte Norge under OL 1952 i Helsingfors. Han fikk walk-over i første runde, og ble slått ut av brasilianeren Lucio Grotone i andre runde. 
Til sammen hadde Bjarne Lingås 198 amatørkamper med 11 tap og 14 proffkamper med to tap. Etter sin aktive karriere var Bjarne Lingås trener i AIK Lund i Kristiansand.

NM-gull
-------

| Plassering | Vektklasse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Lett tungvekt | 1951, 1954 |
| Gull | Tungvekt | 1952, 1953, 1955, 1957 |

Referanser
----------

1. ↑   www.boksing.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. april 2012. Besøkt 26. april 2012.
3. ↑  Rune Stensland: *-Blant verdens beste*. Artikkel i Fædrelandsvennen 26. november 2011 side 39.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjarne Lingås – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bjarne Lingås – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bjarne Lingås – BoxRec Rediger på Wikidata

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Audun Boysen | **Morgenbladets gullmedalje**(1954) | Neste mottaker:Lars L. Ese d.y. og Erling Kongshaug |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Selena Milošević** (født 9. juni 1989 i Pula) er en kroatisk håndballspiller, som spiller for den greske klubben PAOK.

Karriere
--------

### Klubb

Milošević spilte i hjemlandet for klubbene Rovinj, Arena, Umag, Zamet og Podravka Koprivnica, før hun i 2017 signerte for den israelske klubben Maccabi Ramat Gan. Etter kun én sesong i Israel flyttet Milošević hjem igjen i 2018 og skrev på ny under for Podravka Koprivnica, hvor hun spilte fem sesonger før hun flyttet ut igjen i 2023 – denne gang til Hellas og den greske klubben PAOK.

### Landslag

Milošević ble tatt ut i bruttotroppen til Håndball-EM 2016, men var ikke blant de 16 utvalgte. Hun fikk sin mesterskapsdebut for det kroatiske landslaget under Håndball-EM 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «13th Women's European Handball Championship – Team Roster – Croatia» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. juli 2021. Besøkt 23. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*

| * v
* d
* r
Kroatias tropp under Håndball-EM 2018 for kvinner |
| --- |
|  | 
* 3: Paula Posavec
* 4: Kristina Plahinek
* 7: Dora Krsnik
* 8: Stela Posavec
* 10: Dejana Milosavljević
* 12: Ivana Kapitanović
* 13: Ana Turk
* 14: Larissa Kalaus
* 17: Katarina Ježić
* 18: Selena Milošević
* 30: Ivana Dežić
* 31: Ana Debelić
* 46: Marina Glavan
* 77: Valentina Blažević
* 88: Kristina Prkačin
* 91: Tea Pijević
* landslagssjef: Nenad Šoštarić

 | Kroatias flagg |
En **naturviter** er en person som har avlagt eksamen på hovedfags- eller mastergradsnivå innen naturvitenskapelige fag, miljø, landbruk, skogbruk, landskapsarkitektur, biologi, økologi, cellebiologi, forvaltning av naturressurser eller kulturlandskap m.m. fra universitet eller høgskole. 

Uttrykket brukes ofte som oversettelse for det engelske «naturalist», et uttrykk som brukes om folk som arbeider med naturvitenskapelige emner, uten å ha formell kompetanse. Historisk har disse bidratt med betydelig kunnskap innen naturvitenskapen. Om naturviter oversettes til engelsk blir det *scientist* som betyr vitenskapsmann. Helt korrekt blir ikke oversettelsen siden naturviter er et svevende begrep. Naturviter er vitenskapsmann i den meningen at man er trent i å forstå og bruke vitenskapelige metoder. Det engelske begrepet *scientist* kan mer generelt oversettes til suffikset **-viter**, og kan henvise til at man har «akademisk utdannelse i en bestemt vitenskap (et bestemt fag) eller en bestemt fagdisiplin». Eksempler er geoviter, litteraturviter, samfunnsviter, språkviter. *Scientist* må ikke forveksles med forsker (engelsk: *researcher*).

Begrepet naturviter blir nå mer og mer knyttet til personer som har naturvitenskapelig kompetanse og som jobber for en bærekraftig samfunnsutvikling.

Ulike utdanninger
-----------------

Naturviterbegrepet favner mange ulike utdanningsretninger som:

* Biologi
* Zoologi
* Økologi
* Limnologi
* Akvakultur
* Marinbiologi
* Cellebiologi
* Bioteknologi
* Arealplanlegging
* Landskapsarkitektur
* Naturforvaltning
* Landbruks- og miljøteknikk
* Skogfag
* Husdyrfag
* Plantevitenskap
* Matvitenskap
* Næringsmiddelfag
* Kjemi
* Geografi
* Geologi
* Økonomi og ressursforvaltning

Referanser
----------

1. ↑  viter - Det Norske Akademis ordbok

Se også
-------

* Allviter

Eksterne lenker
---------------

* Naturviterne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BBC Things
 |
Toyota Yaris
**Toyota Yaris** er en småbil (B-segmentet) fra Toyota, introdusert i 1999, som produseres i Valenciennes i Frankrike. Modellen er designet ved Toyotas designsenter i Sophia-Antipolis nær Cannes i Sør-Frankrike. Bilen har vært blant Norges mest populære (Topp 10) siden den ble lansert.

Navnet Yaris brukes i andre verdensdeler på en annen bil.

Yaris er en kombicoupé som leveres med 3 og 5 dører. Første generasjon Yaris var 3,61 meter lang. Den kom også som Yaris Verso, en noe større flerbruksvariant med svært god lastekapasitet, og som med visse modifikasjoner også kunne registreres som varebil i Norge. Andre generasjon Yaris ble introdusert i 2006.

Den første generasjonen ble valgt til «Årets bil 2000» av europeiske motorjournalister.

1. generasjon
-------------

Yaris ble lansert i 1999 med en 4-sylindret VVT-i motor på 1,0 liter som utviklet 68 HK. Yaris Verso kom sent samme år med en 1,3 liters motor på 86 HK. Denne motoren ble også tilgjengelig på Yaris. I 2001 kom Yaris T-Sport med en 1,5 liters bensinmotor med 106 HK. I 2002 ble en D-4D turbodieselmotor på 1,4 liter og effekt på 75 HK tilgjengelig for Yaris og Yaris Verso. I 2003 gjennomgikk modellen en ansiktsløftning og motorene ble modifisert.

2. generasjon
-------------

Andre generasjon Yaris ble lansert i 2006. Den nye modellen var 3,75 meter lang. Dieselmotoren på 1,4 liter var modifisert og utvikler 90 HK. 1,0-liters motoren, som er utviklet av Daihatsu, er samme 3-sylindrede motor som sitter i Toyota Aygo. Den veier kun 67 kg og er den letteste som leveres i en serieprodusert bil. 2. generasjon Yaris fikk 5 stjerner i Euro NCAP-testene. Leveres også med en 1,8 liters motor som yter 132 hk. Denne modellen kalles Yaris TS (Toyota Sport).

3. generasjon
-------------

Tredje generasjon Yaris ble lansert i 2011. Den er 10 cm lengre enn forgjengeren og akselavstanden er økt med 5 cm. Våren 2012 ble modellen vist på Genèveutstillingen i hybridversjon. Hybridsystemet er 20% lettere enn tilsvarende i Auris hybrid. Bensinmotoren har 1,5 liters volum og både elmotoren og batteripakken er lettere og mer kompakt.
Modellen ble lansert i Norge i august 2012.

4. generasjon
-------------

Yaris IV ble presentert i oktober 2019 før åpningen av Tokyo Motor Show i 2019 for kommersialisering i begynnelsen av 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

* (1999–2005)(1999–2005)
* (1999–2005)(1999–2005)
* (2005-2009)(2005-2009)
* (2005-2009) (2005-2009)
* (2009-2011)(2009-2011)
* (2009-2011) (2009-2011)
* (2011-2014) (2011-2014)
* (2011-2014)(2011-2014)
* (2014-2020) (2014-2020)
* (2014-2020) (2014-2020)
* (2020-) (2020-)
* (2020-) (2020-)
**New Zealand Expeditionary Force** (NZEF) var betegnelsen på militære styrker som ble sendt fra New Zealand for å kjempe for Storbritannia under den første og den andre verdenskrig. Til sist ble NZEF under den første verdenskrig betegnet som den første styrke, og NZEF under den andre verdenskrig som den andre styrke. En engelske betegnelsen «Expeditionary» henviser til militære styrker som kjemper i utlandet.

Gjennom hele den første verdenskrig sto NZEF under ledelse av general Alexander Godley. Han var en britisk offiser som i 1910, etter anbefaling av lord Herbert Kitchener, hadde blitt utnevnt til kommandør av New Zealands militære styrker. Første NZEF ble offisielt oppløst den 31. desember 1921. Ved krigsutbruddet av andre verdenskrig i september 1939 ble det bestemt at New Zealand skulle opprette en militær styrke som ble kjent som den andre NZEF. New Zealand gikk inn i krigen ved å erklære krig sammen med Storbritannia mot det nasjonalsosialistiske Tyskland. New Zealand sendte også militært personell som tjenestegjorde i det britiske Royal Air Force (RAF) og Royal Navy. Under kommando av generalmajor William Stevens, begynte andre NZEF å demobilisere i 1945, en prosess som i stor grad ble gjennomført innen midten av 1946.

Litteratur
----------

* Gillespie, Oliver A. (1952): *The Pacific*. Official History of New Zealand in the Second World War 1939–45. Wellington, New Zealand: War History Branch. OCLC 59000607.

Eksterne lenker
---------------

* *The First World War*, New Zealands historie online
* *New Zealand and the First World War - Overview*, New Zealands historie online
* Rex Nan Kivells samling av fotoer fra 1917-1919, oppbevart ved National Library of Australia]

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Kanga Musa holder en gullklump, fra det katalanske atlas fra 1375.
***Mansa*** **Kanga Musa** (arabisk: مانسا موسى‎‎; født ca. 1280, død ca. 1337), også kjent som **Musa I**, også stavet *Moussa*, eller *Løven fra Mali*, var den berømte tiende konge (*mansa*; «kongenes konge» eller «keiser») av Maliriket. Han var grandnevø av Malirikets grunnlegger Sundjata. Da Mansa Musa besteg tronen i 1312 besto riket hans av territorier som tidligere hadde ligget under Ghanariket og Melle (Mali) og de omliggende områdene, og Musa hadde mange titler, som emir av Melle, hersker over Wangara-minene og erobrer av Ghanata, Futa-Jallon og mist ett dusin andre stater. 

Musa var også en hengiven muslim, og han lot bygge moskéer rundt om i riket for å spre islam ut til folket. I hans regjeringstid kom Timbuktu til å bli en viktig by innenfor den muslimske verden. Han ekspanderte også riket og innførte et handelssystem, og kan dermed regnes som en av Afrikas mest vellykkede politikere noensinne.

Musas hajj til Mekka i 1324 kom til å bli legendarisk. Det ble sagt at han ankom Kairo med en karavane med 60 000 personer, hvorav 12 000 slaver, og 80 kameler, hver lastet med to gullbarrer, som han blant annet delte ut til byens fattige, noe som skal ha ført til at gullprisen sank og ikke hevet seg igjen på flere år. Dette førte til og med til at han ble kjent hos karttegnere i Europa, hvor han i 1375 ble avbildet (bildet) sittende på en trone med en gullklump i sin høyre hånd.

Etter å ha vendt tilbake fra reisen til Mekka og Medina hadde han med seg mange lærde, vokste Timbuktus betydning som religiøst og kulturelt kunnskapssentrum. Mange av bygningene Musa lot oppføre står fortsatt. Dette gjelder blant annet Djingareybermoskéen.

En oversikt fra 2012 forfektet at Mansa Musa var den rikeste person i verdenshistorien.

Litteratur
----------

* Khephra Burns, Leo Dillon, Diane Dillon (2001). *Mansa Musa: the lion of Mali* (2. utg.). San Diego (USA): Harcourt Brace & Co. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Peggy Pancella: *Mansa Musa. Ruler of Ancient Mali.* Heinemann Library, 2003, ISBN 1403437033.

Referanser
----------

1. ↑  Dn.no: «Dette er verdens rikeste noensinne» 17.10.2012

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Abu Bakr II** | **Mansa av Maliriket**(1312–1337) | Etterfølger:**Maghan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Giliøyene** (indonesisk: **Tiga Gili**, «Tre Gilier», **Kepulauan Gili**, Giliøyene) er en gruppe av tre øyer - Gili Trawangan, Gili Meno og Gili Air - like ved den nordvestlige kysten av Lombok i Indonesia.

Øyene er et populært reisemål for vestlige turister på jakt etter en avsidesliggene øyopplevelse. Hver øy har flere svært små feriesteder som vanligvis består av en liten samling av hytter for turister og en restaurant. De fleste lokale innbyggere bor på Trawangan langs østsiden av øya (som også er der det meste av utviklingen skjer). Biler og motorferdsel er forbudt på øyene, så den foretrukne metoden for transport er sykkel eller hest og vogn, en *cidomo*. Dykking i og rundt Gilis er også populært på grunn av mangfoldet av fisk og attraktive korallformasjoner.

Navnet Giliøyene er egentlig en misvisende benevnelse fordi *Gili* betyr «liten øy» på Sasak. På grunn av dette har de fleste av øyene rundt kysten av Lombok Gili i navnet, men disse blir som regel bare omtalt med egennavnet.[]

* Vestkysten av Gili Meno sett fra nord mot sør — Lombok kan skimtes i bakgrunnenVestkysten av Gili Meno sett fra nord mot sør — Lombok kan skimtes i bakgrunnen
* Rinjani sett fra sørkysten av Gili AirRinjani sett fra sørkysten av Gili Air

Referanser
----------

1. ↑  Lonely Planet guide to Bali & Lombok, Lonely Planet Publications, Melbourne, (2005)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gili Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gili Eco Trust website
* www.giliislands.info
**Odd Roar Lofterød** (født 8. april 1947, død 14. september 2012) var en norsk seiler og bedriftsleder.

Seiler
------

Han representerte Norge under sommer-OL i 1968 i Mexico, der han sammen med broren Bjørn Lofterød tok en femteplass i klassen Flying Dutchman. Konkurransene i seiling ble holdt i Acapulco.

Under sommer-OL i 1972 i Tyskland ble de to seilerne nummer 15, denne gangen i båtklassen Star. Seilernes konkurranser ble avviklet i Kiel.

Som aktiv seiler satset Odd Roar Lofterød senere på båttypene Finnjolle og Soling, og han var tatt ut til å representere Norge under sommerlekene i Moskva i 1980, som Norge boikottet på grunn av Sovjetunionens invasjon i Afghanistan i desember 1979.

I 1987 var han rormann på daværende kronprins Haralds «Fram V» da denne båten vant VM i entonnklassen.

Forretningsmann
---------------

Odd Roar Lofterød jr. var leder for firmaet Odlo, som selger sportsklær og annet treningsutstyr. Det var faren Odd Roar Lofterød sr. som hadde startet firmaet i 1946, og Odd Roar Lofterød jr. flyttet virksomheten til Sveits der han videreutviklet den til et stort foretak. I 2010 solgte han firmaet til selskapet Herkules.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Odd Roar Lofterød er død - Seilmagasinet.no». *Norsk Maritimt Forlag - Seilmagasinet.no*. 15. september 2012. Besøkt 26. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Odd Roar Lofterød – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Odd Roar Lofterød – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Fradrag for gjeldsrenter**, også kjent som **rentefradrag**, er et inntektsfradrag i norsk alminnelig inntekt for renter betalt på gjeld i løpet av inntektsåret. Utover rene rentebetalinger kan det også kreves fradrag for:

* omkostninger ved opptak av lån
* finansieringsomkostninger i forbindelse med konvertering av lån for å oppnå lavere rente, også kostnader til takstmann
* gebyrer til boligselskap knyttet til særskilt nedbetaling av IN-lån (fellesgjeld med individuell nedbetalingsrett)
* renter på lån fra arbeidsgiver og fra private långivere
* betalte forsinkelsesrenter av gjeldsrenter, og renter og omkostninger ved kredittkjøp
* renter på lån til långiver i utlandet

Det kan ikke kreves fradrag for renter som er forfalt, men som ikke er betalt i inntektsåret, eller inkassogebyr og omkostninger ifm. inkasso, eller rentetillegg på restskatt.

Makstak på fradrag ved kredittkjøp
----------------------------------

Norsk skattelovgivning inneholder særregler for fradrag av gjeldsrenter. Fradraget er for eksempel begrenset til maksimalt 17 prosent dersom skattyter handler på kreditt. Bruken av kredittkort omfattes derimot ikke av forskriften, jmf. skatteloven § 60-40-1.

Satser for rentefradrag
-----------------------

Satsene for rentefradrag for året 2022 er uendret fra året 2021 og er på på 22%. Satsen for rentefradrag har sunket siden 2013, bakgrunnen for dette er at inntektsskatten også har blitt redusert.

Historiske satser for rentefradrag:| År: | Sats: |
| --- | --- |
| 2022 | 22% |
| 2021 | 22% |
| 2020 | 22% |
| 2019 | 22% |
| 2018 | 23% |
| 2017 | 24% |
| 2016 | 25% |
| 2015 | 27% |
| 2014 | 27% |
| 2013 | 28% |
| 2012 | 28% |
| 2011 | 28% |

Se også
-------

* Skatt i Norge

Referanser
----------

1. ↑  Skatteloven § 6-40
2. ↑  «Skattelovens særbestemmelser om rentefradrag ved kredittkjøp». Arkivert fra originalen 7. november 2017.
3. ↑  «Skattefradrag ved gjeldsrenter». *Refinans.no*. Besøkt 3. oktober 2020.
Vatikanstatens flagg
**Vatikanstatens flagg** består av et gult og et hvitt felt. I det hvite feltet er apostelen Peters krysslagte nøkler, en gul og en sølvhvit, bundet sammen med en rød snor, og under en pavelig treraders krone med to flagrende bånd. 

Nøklene symboliserer nøklene til himmelriket. Nøklene har sammenheng med Matteusevangeliet 16,19, og disse ordene fra Jesus til Peter: «Jeg vil gi deg himmelrikets nøkler; det du binder på jorden, skal være bundet i himmelen, og det du løser på jorden, skal være løst i himmelen.» 

En tolkning av Vatikanstatens nøkler er at den venstre gullnøkkelen symboliserer makten i himmelriket, mens den høyre sølvnøkkelen symboliserer makten på jorden.

I heraldisk sammenheng representerer gult og hvitt de to såkalte metallene, gull og sølv. Sammensetningen av gull og sølv, eller de to lyse fargene gult og hvitt, er et unntak fra de vanlige heraldiske regler. Dette unntaket har imidlertid tradisjoner tilbake til tidlig middelalder. Symbolikken er at denne fargekombinasjonen med så lysende farger, står for noe som er spesielt hellig eller ærværdig. Sammensetningen gull og sølv ses bl.a. på Bayeuxteppet, i våpenskjoldet til korsfarernes kongerike Jerusalem, i sagaen om Hellig Olavs korsmerke på hjelmene på Stiklestad, i Nord-Trøndelags fylkesvåpen, og i flere andre spesielle våpen. 

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Dobbeltgjengeren*** (russisk: Двойник, Dvoynik) er en roman skrevet av forfatteren Fjodor Dostojevskij, først utgitt 30. januar 1846. Den norske oversettelsen kom i 1931.

I romanen skildrer embetsmannen Goljádkin i det 19. århundrets St. Petersburg, som finner ut at han har en dobbeltgjenger. Hovedpersonens eksistensielle utvikling forvandler ham fra en underkuet og fortapt person til et vinnende og selvsikkert menneske, på grensen til det eksentriske.

Handling
--------

I St. Petersburg arbeider Yakov Petrovitsj Golyadkin som en titulær rådmann (rangering 9 i ranglisten etablert av Peter I av Russland) en byråkrat på lavt nivå som sliter med å lykkes i livet. Golyadkin har en diskusjon med sin doktor Rutenspitz, som er redd for fornuften hans og forteller ham at oppførselen hans er farlig asosial. Han går til en bursdagsfest for Klara Olsufyevna, datteren til kontorsjefen hans. Men han blir snart utestengt fra festen.

Men på vei hjem gjennom en snøstorm møter han en mann som ser akkurat ut som ham, en dobbeltgjenger. De følgende to tredjedeler av romanen omhandler deretter forholdet deres i utvikling. Til å begynne med er Golyadkin og dobbeltgjengeren gode venner, men de blir etter hvert bitre fiender. Mot slutten av fortellingen begynner Golyadkin å se enda flere kopier av seg selv.
**Søsterhjemmet** var en popgruppe fra Rognan i Nordland, først kjent som Boys Are Back og deretter Idle House.

Idle House sang på engelsk på sitt selvfinansierte debutalbum, men etter at de fikk kontrakt med Tylden & Co. i 1994, ble tekstene skrevet på norsk. Etter et album for Tylden & Co. skiftet Idle House navn til *Søsterhjemmet*, omtrent samtidig med at de fikk ny bassist, Torkild Sitter. Navneskiftet kom delvis av at bandet foretok en musikalsk stilendring og det faktum at et norsk navn føltes riktigere når tekstene var norske. *Søsterhjemmet* bosatte seg i Trondheim i 1995.

Søsterhjemmet fikk en hit med «Su-su-susa i hodet» sommeren 1997, produsert av Ulf Risnes fra Tre Små Kinesere. Den toppet Norsktoppen på NRK flere ganger på rad, og lå på 2.-plass på Hit 40 flere uker på rad. De var nominert til Spellemannprisen i 1998 i kategoriene årets popgruppe og årets låt, og hadde rykte som et bra liveband, med en rekke festival- og klubbjobber både hjemme og ute.

Bandets fjerde album ble igjen finansiert og utgitt av bandet selv, og hadde tittelen «I dag, i går, i morra» (2001). Da hadde bandet holdt på i elleve år, og de bestemte seg for å ta en pause og bedrive andre musikalske aktiviteter i stedet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Søsterhjemmet på Discogs Rediger på Wikidata

* (no) Søsterhjemmet på Rockipedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** VIAF **·** Discogs
 |