recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daxikulturen** (kinesisk: 大溪文化, pinyin: *Daxi wenhua*, 5000 f.Kr.- 3000 f.Kr.) var en neolittisk kultur sentrert i Tre kløfterregionen langs Yangtzeflodens midtre løp i Kina. Kulturen utstrakte seg fra vestre Hubei til østre Sichuan, med en avlegger i Perleflodens delta. Funnstedet Daxi, ved Qutangkløften i fylket Wushan i den nåværende byprovinsen Chongqing, ble oppdaget av Nels C. Nelson i 1920-årene. Mange av Daxi-funnstedene er blitt ødelagt eller har havnet under vann ved oppdemmingen av De tre kløfters demning.

Kjennetegn og levninger
-----------------------

Typisk for Daxifunnsteder er funn av *dou* (sylindriske flasker), hvite *pan* (tallerkener), og rød keramikk. Daxikulturens folk dyrket ris. Daxifunnsteder er de som viser noen av Kinas eldste funn av vollgraver og beskyttelsesmurer.

Daxikulturen hadde kulturell interaksjon med Yangtzeelvens delta. De hvite *pan* fra kulturen er også blitt funnet i Yangtzedeltaet, blant annet på funnsteder knyttet til Majiabangkulturen. Omvendt er det funnet jadegjenstander ved Daxi som synes å være inspirert fra Yangtzeelvens delta.

Daxikulturen ble etterfulgt av Qujialingkulturen.

Befolkningen: Det var en høy frekvens av Y-kromosom-haplogruppen O3d i menneskelevningene, og dette adskiler seg fra funn annetsteds i Kina. Denne haplogruppen er sjelden i moderne mennesker, med signifikant insidens bare blant hmong–mien (10%) og austroasiatiske (6%) befolkninger. Dette kunne tyde på at folkene av Daxikulturen var forfedrene til disse folkegrupper som med tiden migrerte sørvestover.

Referanser
----------

1. ↑  Li, Hui; Huang, Ying; Mustavich, Laura F.; Zhang, Fan; Tan, Jing-Ze; Wang, Ling-E; Qian, Ji; Gao, Meng-He; Jin, Li (2007). «Y chromosomes of prehistoric people along the Yangtze River». *Human Genetics*. 122: 383–388. PMID 17657509. doi:10.1007/s00439-007-0407-2.

Litteratur
----------

* Sarah Allan (red.): *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, ISBN 0-300-09382-9
* Kwang-chih Chang: *The Archaeology of Ancient China*, ISBN 0-300-03784-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Karl Severin Karlsen** (født 25. desember 1888 i Lunde i Telemark, død 7. november 1968) var en norsk fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.

Karlsen var kommunearbeider i Skien, og ble i 1919 viseformann i Skiens arbeidsmannsforening. Året etter ble han formann i Skiens kommunearbeiderforening. Han var også varamann i hovedstyret i Norsk Kommuneforbund.

Han ble formann i Skiens arbeiderparti i 1921. Ved partisprengningen i 1923 fulgte han NKP, og var fra 1925 til 1929 formann i Telemark distrikt. Han satt i partiets sentralstyre fra 1925 til 1931. Han deltok også på Kominterns 6. kongress i 1928.

Karlsen var medlem av bystyret fra 1923 til 1931 og av formannskapet fra 1923 til 1928. I periodene 1921-1924 og 1930-1932 var han formann for styret i Folkets hus, fra 1933 forretningsfører.

Etter krigen ble han i 1946 varaordfører i Skien.

Referanser
----------

1. 1 2   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Karl S Karlsen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Karl Severin Karlsen, (25.desember 1888 - 07.november 1968).», besøkt 30. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Karl Karlsen[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Karlsen, Karl S.*, Bind IV, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1934)
5. ↑  Side 291. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1
Et **gnistgap** er en elektrisk innretning som leder strøm ved en fastsatt overspenning. Gapet består av to ledere plassert nær hverandre. Strømledningen skjer ved at lufta som gnistgapet står i blir ionisert av spenningen; ioner er ladningsbærerne. I luft er ioniseringsspenningen ca. 1000 V per mm gap. Spenningen synker noe mens ledningen foregår. Den indre motstanden er svært lav; beskyttelsen er ganske udiskutabel.

Overspenninger oppstår oftest på grunn av lynnedslag. Overspenninger kan også oppstå som transienter i kraftdistribusjonslinjer ved forstyrrelser som plutselige utfall (kortslutninger og brudd). Elektromagnetiske forstyrrelser fra sola kan også forårsake overspenninger i nettet. 

Bruksområder er:

* Tennanretninger, eksempelsvis tennplugger
* Radiomottakere med strekkantenne (150kHz til 30 MHz)
* (Yagiantenner kan jordes direkte)
* Radiosendere med strekkantenner
* Overspenningsvern for strømnettet i distribusjonen
* Overspenningsvern for strømnettet i hjemmet

Overspenningsbeskyttelsen leder energien fra lynet eller transienten ned til jord. 

Fagbetegnelsen på et gnistgap er «disneuter».

Et gnistgap i husholdningsdimensjoner kalles overspenningsvern som kan kobles mellom stikkontakten i veggen og et elektrisk apparat man vil beskytte mot overspenninger, som for eksempel en datamaskin, TV eller stereoanlegg. 

Det finnes to forskjellige typer overspenning som trenger beskyttelse på forskjellige vis. Den ene er overspenning i forsyningsspenningen *mellom* fasene. For eksempel en 1000 V puls i 220 V kabelen. Slike transienter kommer gjerne fra forstyrrelser i distribusjonsnettet og setter apparater i fare. Den andre typen er at begge fasene opplever en kraftig transient samtidig. Dette er typisk for lynnedslag og setter liv i nærheten av apparatet i fare hvis det ikke er tilstrekkelig jordet. TV-er er oftest ikke jordet. 

Gnistgap er for en stor del blitt erstattet av komponenter laget av halvledermateriale som leder strøm først ved høye spenninger, likt virkemåten til zenerdioder. De kalles på engelsk transient absorbers (transorbs) eller TVS diode for Transient Voltage Supression diode. Slike beskyttere er gjerne ikke polariserte og er robuste. De finnes i alle størrelser og spenninger, og de er svært nøye spesifiserte. De er laget for å danne en kortslutning hvis energiopptaket blir destruktivt stort.

Kilder
------

* (no) Gnistgap i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Gnidrolog** er en britisk rockegruppe som spiller progressiv rock. De har et ganske særegent sound og er ofte sammenlignet med bedre kjente band som Van der Graaf Generator, Jethro Tull og Gentle Giant.

Historie
--------

Bandet ble dannet i 1969 av tvillingbrødrene Colin og Stewart Goldring, som også fikk med seg trommeslageren Nigel Pegrum fra *Spice* (bandet som senere ble til Uriah Heep), samt Peter "Mars" Cowling på bass, John Earle på vokal og Charlotte Fendrich på piano. De fant på det spesielle navnet ved å skrive etternavnet til tvillingbrødrene baklengs og endre litt på bokstavrekkefølgen for å gjøre det lettere å uttale. I 1972 slapp de både sitt første og andre album, *In Spite of Harry's Toe-Nail* og *Lady Lake*, før de, på grunn av økonomiske problemer, ble oppløst. På tross av å ha spilt sammen med relativt kjente band som *Colosseum*, *King Crimson*, *Gentle Giant*, *Wishbone Ash*, *Soft Machine* og *Magma* i løpet av sin korte karriere, har de forblitt i skyggen av disse. 

Etter at gruppen ble oppløst, dannet Goldring-brødrene i 1976 et punk rock-band ved navn Pork Dukes. Etter en pause på 27 år, gikk de igjen sammen i 1999 og slapp sitt tredje studioalbum *Gnosis* i 2000.

Personell
---------

* Stewart Goldring – gitar
* Colin Goldring – rytmegitar, vokal, blokkfløyte, tenor-saxofon, horn, munnspill
* Nigel Pegrum – perkusjon, tverrfløyte, obo, piano
* John Earle – vokal, sopran-, tenor- og bariton-saxofon, tverrfløyte
* Peter "Mars" Cowling – bassgitar, cello
* Charlotte Fendrich – piano

Diskografi
----------

* *In Spite of Harry's Toe-Nail* (1971)
* *Lady Lake* (1972)
* *Live '72* (1999)
* *Gnosis* (2000)

Eksterne lenker
---------------

* Official site
* Gnidrolog at Allmusic

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Kuroshiostrømmen markert i mørkeblått.
**Kuroshiostrømmen**, som også kalles **Japanstrømmen**, er verdens nest største havstrøm, etter den antarktiske sirkumpolare strømmen. Den begynner vest i Stillehavet, utenfor Taiwans østkyst, og går nordøst forbi Japan, der den flyter sammen med den østgående nordlige stillehavsstrømmen. Den kan sammenliknes med Golfstrømmen i Atlanterhavet, og transporterer varmt vann fra tropene nordover til polarregionene.

Kuroshio betyr «svart strøm» på japansk.

En høy konsentrasjon av uran, ca. 5,2 millioner tonn, passerer strømmen hvert år.

Kuroshiostrømmens varme vann holder for øvrig liv i de japanske korallrevene, som er verdens nordligste. Grenen inn i Japanhavet kalles Tsushimastrømmen.

Referanser
----------

1. ↑  «Kuroshiostrømmen». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 22. mai 2018. Besøkt 16. desember 2018.
2. ↑  «The Depleted Uranium Scam > Hawaii Free Press». *www.hawaiifreepress.com*. Besøkt 16. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** NDL
 |
**Kurt Behrens** (født 26. november 1884 i Magdeburg, død 5. februar 1928) var en tysk stuper som deltok i de olympiske lekene i London i 1908 og Stockholm i 1912.

Behrens vant en olympisk sølvmedalje i stuping under OL 1908 i London. Han kom på andreplass i konkurransen i sviktstup bak sin landsmenn Albert Zürner.

Fire år senere, under 1912 kom han på tredjeplass bak sine landsmenn Paul Günther og Hans Luber. Det var totalt atten deltakere fra sju nasjoner som deltok i konkurransen som ble avholdt 8. – 9. juli 1912. Behrens deltok også i de andre to stupøvelsene i tårnstup men han klarte ikke å kvalifisere seg til finalerundene.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1908 Storbritannias flagg London - Sølv i stuping, sviktstup 3 meter Tysklands flagg Tyskland
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i stuping, sviktstup 3 meter Tysklands flaggTyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kurt Behrens – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Behrens – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Behrens – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Den norske Eterfabrikk på Bogerud. Foto: NorwegianMarcus 
Eterfabrikken fotografert fra østsiden, før bebyggelsen i General Ruges vei ble oppført. Foto: Krs10an 
**Den norske Eterfabrikk** (**DnE**) er et farmasøytisk og kjemisk selskap som utvikler, produserer og markedsfører medisiner, kosmetikk og kjemikalier.

DnE er verdens eldste eterfabrikk og en av få gjenværende produksjonsbedrifter i Oslo. Den ble etablert den 2. februar 1900 og er den eneste av sitt slag i Nord-Europa. Fabrikken har kunder innen apotek og sykehus, sport og friluftsliv, laboratorier, finkjemikalieleverandører og faghandel. Den eksporterer til en rekke land i verden.

DnE holder til i Eterveien på Bogerud i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Den norske Eterfabrik – Om». Arkivert fra originalen 7. september 2013. Besøkt 1. juni 2008.
2. ↑  «Den norske Eterfabrikk – Om». Petter Jansen. Arkivert fra originalen 24. juni 2016. Besøkt 28. desember 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Den norske Eterfabrikks hjemmeside
* Peter Jansens artikler: Den Norske Eterfabrikk Arkivert 24. juni 2016 hos Wayback Machine.
* «Den norske Eterfabrikk». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Den norske Handelsbanks tidligere hovedkontor i Trondhjem.
**Den norske Handelsbank** var en bank med hovedkontor i Trondhjem fra 1917 til 1924.

Banken hadde sin opprinnelse i Detaillistforeningens Sparebank, som ble opprettet i Trondhjem i 1863 og skiftet navn til Trondhjems Handelsbank i 1875. I 1917 ble Privatbanken for Norge (opprettet i 1916) i Christiania og Trondhjems Handelsbank slått sammen til Den norske Handelsbank, som fikk hovedkontor i Søndre gate 15 i Trondhjem. I de påfølgende årene ble Kristiansunds Handels- og Landmandsbank, Bergens Handelsbank og Søndenfjeldske Privatbank i Kristiansand oppkjøpt.

Den økonomiske krisen i 1920-årene rammet banken hardt, og i 1923 fikk den et innskudd på 25 millioner kroner fra Abraham Berges regjering, uten at Stortinget var orientert. Året etter bevilget Stortinget 15 millioner kroner, fortsatt uvitende om fjorårets innskudd, og dette ledet an til riksrettssaken mot statsminister Abraham Berge og de øvrige regjeringsmedlemmene i 1926. De ble alle frikjent i 1927 (under dissens) ut fra at de hadde handlet i beste mening. Til tross for innskuddene måtte banken allikevel settes under offentlig administrasjon i 1924, og den innstilte snart sin virksomhet. Forretningsbanken overtok Den norske Handelsbanks lokaler i 1929.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje og Arntzen, Jon Gunnar (1996). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 397. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Petersen, Kaare (1982). *Bankkriser og valuta-uro. Forretningsbankenes historie i mellomkrigsårene*. Oslo: Hjemmet-Fagpresseforlaget. s. 33–48.
* Søberg, Morten (23. august 2013). «Bankkriser og politikk». *Dag og Tid*.
* *Dokumentasjon i riksrettssaken mot statsminister Berge m.fl. 1926–1927. Dokumentasjonshefter I–VI*. Oslo: Centraltrykkeriet. 1927.
Originaltegning av Hellisøy fyrstasjon (1852)
Hellisøy fyrstasjon
**Hellisøy fyrstasjon** er et kystfyr som ligger på en liten øy, den innerste av Hellesøyni, i Fedje kommune i Vestland fylke.

Fyrtårnet
---------

Fyret ble tent første gang 15. oktober 1855 og er landets nest eldste støpejernstårn etter Eigerøy fyr i Rogaland. Fyret står på en lav granittsokkel og er 32,3 meter høyt. Tårnet er rødmalt med to hvite belter. Fyrtårnet har en spesiell konstruksjon som det bare finnes et annet eksempel på i Norge (Eigerøy fyrstasjon). Som sikring mot bølgeslag er tårnet foret med teglstein, og de to nederste etasjene er på det nærmeste fylt med naturstein.

Fyrlys
------

Lampen er et 3. ordens linseapparat, med en styrke på 960 000 candela. Linseapparatet og lyktehuset fra 1903 er fremdeles i drift. Lyset er 46,5 meter over havet og har en rekkevidde på 18,8 nautiske mil. Det lyser fast hvitt med en blink hvert 30. sekund.

Bolig
-----

Fyrvokterboligen ble oppført i 1903 etter at den gamle boligen ble truffet av et lyn og brant ned året før.

Automatisering og fredning
--------------------------

Fyret ble automatisert i 1992 og fyrstasjonen med fyrtårn, fyrvokterbolig, maskinhus og naust ble fredet av Riksantikvaren i 2000. Fyret brukes nå til fyrkafé og utstilling i juli måned og ellers til utleie til feriegjester.

Annet
-----

Den 12. januar 2007 skjedde «Server»-forliset da frakteskipet MS «Server» gikk på grunn på holmen fyrstasjonen står på og forårsaket et oljeutslipp.

Litteratur
----------

* Birger Bjørkhaug og Sven Poulsson (1986). *Norges fyr*. 1. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturnett Hordaland
* «Hellisøy fyr». Nordhordland reiselivslag. Arkivert fra originalen 22. august 2007. Besøkt 13. januar 2007.
* «Hellisøy fyr». Norsk Fyrhistorisk Forening. Arkivert fra originalen 8. desember 2006. Besøkt 13. januar 2007.
* Fredningen[*død lenke*]
* «Hellisøy fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Fyr i Vestland |
| --- |
|  | Austneset **·** Bardvågen **·** Dingenes **·** Geita **·** Havnefyret **·** Hellisøy **·** Hendanes **·** Holmengrå **·** Kråkenes **·** Kvanhovden **·** Leirvik **·** Marstein **·** Rutletangen **·** Ryvarden **·** Røytingkalven **·** Skongenes **·** Slåtterøy **·** Sogneoksen **·** Stabben **·** Syllingsvåg **·** Ulvesund **·** Utvær **·** Vatlestraumen **·** Ytterøyane **·** Økshamaren | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Hellmobotn Foto: Helge Høifødt 
Hellmobotn sett fra fjorden Foto: Helge Høifødt 
Hellmofjorden og platået innenfor Hellmobotn Foto: Helge Høifødt 
**Hellmobotn** (lulesamisk: *Vuodnabahta*) ligger i Hamarøy kommune. Med 6,3 km i luftlinje mellom havet og grensen til Sverige er det her Norge er på sitt smaleste sør for Finnmark. Hellmofjorden er omgitt av høye fjell på alle kanter. Hellmofjorden er en fortsettelse av Tysfjorden, som igjen er en sidefjord til Vestfjorden. En del av Atlanterhavet når med det her helt inn til den skandinaviske høyfjellskjeden Kjølen.

Fra Hellmobotn er det turterreng hvor man kan spasere nokså tørrskodd på broer over elvene. Det er utkikkspunkt fra fjellet Hievsstin og flere fiskevann over mot Sverige. Det er ikke fastboende i innerste del av fjorden, og hurtigbåten har rutetrafikk til Nordbukt og Hellmobotn bare om somrene. Fra fjorden og opp til utkikkspunktet Kanonen tar det cirka to timer med vanlig gange. Herfra går det flatt innover til svenskegrensen, en tur på et par kilometer. Fra Kanonen er det utsikt ut over Hellmojuvet, 200 meter loddrett rett under Kanonen. 

Under 2. verdenskrig var dette en rute for flyktninger for å komme seg over til Sverige på grunn av den korte distansen. Dette ble tyskerne fort klar over, og fortsatt kan man se flere bunkere langs stien opp mot svenskegrensen.

Se også
-------

* Hellmofjorden
* Lulesamisk
* Samisk språk

Referanser
----------

1. ↑  «Hellmobotn». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 7. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Hellisheiði kraftverk Foto: Hlynur Baldursson 
**Hellisheiði kraftverk** (islandsk *Hellisheiðarvirkjun*) er det største geotermiske kraftverket på Island. Det befinner seg i den sørvestre del av landet, nær vulkanen Hengill. Kraftverket eies av Orkuveita Reykjavíkur.

Driften ved anlegget startet i 2006 med to turbiner, hver med en effekt på 40-45 megawatt (MW). Året etter økte produksjonen til 120 MW elektrisk energi da en lavtrykksturbin ble satt i drift, mens det i 2008 ble installert ytterligere to 40-45 MW turbiner. I 2009 var produksjonskapasiteten 213 MW, men etter videre utvidelser har anlegget i 2013 en kapasitet på 303 MW elektrisk energi og 133 MW termisk energi til fjernvarme. Varmen hentes fra om lag 2 000 meters dyp.

Se også
-------

* Geotermisk energi på Island

Referanser
----------

1. ↑   (en) Hellisheiði Geothermal Plant Arkivert 11. november 2013 hos Wayback Machine. Orkuveita Reykjavíkur. Besøkt 11. november 2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hellisheiði Geothermal Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Island
**Grimelid kobbergruver** i Askvoll har vært drevet periodevis med ulike eiere og drivere fra 1759 til 1920. Det var opphold i driften fra 1785 til 1851. Kobbermalmen inneholder også svovelkis og magnetkis. Wilhelm Teting og B. Reinhardsen i Bergen var de første som fikk rettigheter til å drive der. Mange av fagfolkene kom fra kobberverket på Røros som ble igangsatt på 1600-tallet. Malmen fra Grimelid ble fraktet til Førde der det var bedre tilgang til skog som trengtes til å fyre smeltehyttene.

Grimelid ligger ved innløpet til Førdefjorden i Sunnfjord. På det meste ga driften grunnlag for en bosetning på omkring 160 personer. Kobberforekomsten har også vært tilgjengelig i andre deler av Sunnfjord, blant annet Svanøy, Atløy og Hyllestad. Driften fikk et oppsving i forbindelse med første verdenskrig og etterspørselen til rustningsindustrien. I 2015 har forekomsten blitt undersøkt på nytt for mulig drift, og det har blitt påvist kobbermalm med konsentrasjoner opp mot 5 %.

Referanser
----------

1. ↑  *Det Norske næringsliv*. Bergen: Det norske næringslivs forl. 1953.
2. ↑  «Grimmelid Kobberværk - Allkunne». *www.allkunne.no* **(norsk)**. Besøkt 16. november 2020.
3. ↑  NRK fylkesleksikon: Grimmelid Kobberværk, arkivert 5. oktober 2015.
4. ↑  Dag og Tid, 15. mai 2015, s.22-24.
**Grimolds plass 12** er et fiktivt sted i bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling. 

Grimolds plass er et ordspill på det engelske «grim old place» (*Skrekkelig, gammelt sted*).

Huset var opprinnelig familiehjemmet til familien Svaart. Huset ble etter lang tid arvet av Sirius Svaart. Siden Sirius var sterkt uenig i resten av familiens syn på halvblods magikere, fikk han problemer med husets faste beboere. Portrettet av hans mor, som henger i gangen (sannsynligvis satt fast ved hjelp av en sterk trylleformel, for ingen greier å fjerne det), er helt fra seg over at en person som Sirius, som menger seg med halvblods magikere, kan bo i *hennes* hus. Sirius har også problemer med husnissen Krynkel. Krynkel mumler stadig bemerkninger bak ryggen på Sirius, og han prøver så godt han kan å «misforstå» ordrene som blir gitt ham.

Huset har stått ubrukt i mange år før Sirius tok over, og det var dermed infisert av støv, magiske skadedyr og ulike forhekselser da føniksordenen skulle begynne å bruke det. Huset var også allerede implementert med en hel del sikkerhetstiltak, slik at føniksordenen slapp å bruke så mye tid på slike ting. Dette var en av grunnene til at føniksordenen valgte å bruke det som hovedkvarter.

I *Harry Potter og Halvblodsprinsen* arver Harry huset. Albus Humlesnurr har valgt å fjerne Føniksordenen fra huset inntil de har forsikret seg om at Harry virkelig eier det. Trylleformlene familien Svaart har satt på huset kunne ha vært av en slik art at kun familiemedlemmer eller fullblods magikere kunne eie det, og i det tilfelle var det sannsynlig at huset var eid av Sirius' nærmeste slektning, Bellatrix DeMons. Humlesnurr testet Harrys eierskap ved å få Harry til å gi ordre til Krynkel, husnissen som er permanent knyttet til huset.

  

Portal: Litteratur
**François Jacques Le Fort** eller **Lefort** (på russisk: Франц Яковлевич Лефорт; født 2. januar 1656 i Genève, død 2. mars 1699 i Moskva) var en sveitsisk offiser i russisk tjeneste og Peter den stores favoritt.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Familien Le Fort var hugenotter som flyktet fra Piemonte til Genève og der ble høyt ansette og velstående handelsfolk.[] François, sønn av kjøpmannen og drogisten Jacques Le Fort og hans hustru Françoise Lect, datter av generalstatsadvokaten Pierre Lect, var lillebror til Ami Le Fort.

### Karriere

Ettersom faren hadde staket ut for ham en fremtid som handelsmann, ble Le Fort i 1672 som 16-åring sendt fra foreldrehjemmet i handelslære til Marseille. I 1674 gikk han i stedet inn på den militære tjenestevei.

Le Fort trådte som ung mann i 1674 i inn i nederlandsk krigstjeneste. I 1675 begav han seg over Arkhangelsk til Moskva, der han en tid tjenestegjorde som dansk legasjonssekretær. Hn fikk en viss anseelse blant utlendingene i Miskvas tyske forstad (Nemetskaja sloboda).[]

I 1678 giftet han seg med Elisabeth Souhay, datter av François Souhay, en fransk oberst i tsarens tjeneste. Han trådte samme år også selv inn i tsar Fjodor IIIs tjeneste som kaptein i den russiske hær og deltok i felttogene mot tyrkerne og tartarene 1681-89 og avanserte til oberst.

I år 1682 ble han kjent med den unge tsar Peter og vant innen kort tid dennes gunst.[]

Le Fort vant Vasilij Golitsyns tillit men sluttet seg etter statskuppet i 1689 til tsar Peter og ble i 1694 storadmiral og overgeneral med oppdrag å europeisere krigsvesenet. Han ledet sammen med Fjodor Golovin og Patrick Gordon det mislykkede Azov-felttoget i 1695 og ble i 1697 guvernør over Novgorod. Årene 1697–98 var han også en av de tre ambassadørne i den russiske sendeferd som avgikk til utlandet og i hvis følge tsar Peter inkognito befant seg. Han bistod tsar Peter i dennes arbeide å legge grunnen til den russiske sjømakt og forøke landets avlinger og næringer ved å tilkalle tyske og franske kunstnere og handverkere.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   HDS ID 023687[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   HDS ID 012812[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Лефорт Франц Яковлевич, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Stadtgeschichtliches Museum Waren (Müritz): *Zur Familiengeschichte LE FORT.* Waren 2007.

Kilder
------

* Lefort, François Jacques i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1912)
* Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 16*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1130.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC
 |
**Grim torv** (1–5) er en gatestubb på Grim i Kristiansand som forbinder Setesdalsveien med Møllevannsveien. Veien fungerer som et sentralt punkt for nærmiljøet, med et supermarked og andre butikker, samt bussholdeplasser. 

Hver side av gata huser en egen større bygning med flere funksjoner, samt en tidligere mølle, per april 2023 en brukthandel bare kalt Mølla, på den nordvestlige siden. Den større nordvestlige bygningen huser primært en Meny-butikk mot sørvest («forsiden»), og flere butikker på «baksiden», inkludert en kinamatrestaurant, en gravsteinsbutikk, en veterinær og en Pizzabakeren-pizzeria. Bygningen inneholder også en frisør. Den sørøstlige rekken inneholder en sykkelbutikk, et bakeri og et Apotek 1-apotek. Det er lagt planer ved Kristiansand kommune om å bygge ut gata og omegn til et større, «urbant storkvartal».

Et fotografi tatt av et forretningsbygg i løpet av kveldstid. Flere forretninger er avbildet, inkludert en kinamatrestaurant, en veterinær, en gravsteinsforretning og en pizzeria. Åpningstider til matvarebutikken på den andre siden av bygget er også lyst opp.Den nordlige siden («baksiden») av den større forretningsbygningen på Grim torv i 2015.
Tidligere hadde veien torvfunksjoner som kolonial, bakeri og slakterbutikk. På den ene siden av gatestubben, matrikulert til Setesdalsveien hadde to busselskaper verksted- og garasjeanlegg, Lillesand og Topdalens Bilruter (LTB) og Torridalens Bilruter (TBR),[] som i dag (per april 2023) huser et supermarked og diverse andre forretninger. Torvet hadde også tidligere en filial til Sørlandsbanken, som først ankom Grim i 1937. Banklokalene huset senere forskjellige forretninger, blant annet en blomsterhandel (Blomsterhallen), en kebabsjappe og en matvarehandel med importvarer.

I 2001 ble Postens 500. Post i butikk etablert i matvarehandelen på Grim torv.

Referanser
----------

1. ↑  Widing, Glen (15. oktober 2019). «Vil bygge en ny bydel med 40.000 kvadratmeter». *www.estatenyheter.no*. Besøkt 9. april 2023.
2. ↑  Varen, Olav (1975). *Sørlandsbanken gjennom 50 år*. s. 27–29.
3. ↑  «Posten halvveis». *Fosna-Folket*. Bjugn. 4. desember 2001. s. 18. «Posten Norge AB har åpnet Post i Butikk nummer 500 i Grim Torg i Kristiansand.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**François Ravaillac** (født 1578 i Touvre ved Angoulême i Frankrike, henrettet 27. mai 1610) var en fransk katolikk som er kjent fordi han myrdet Henrik IV av Frankrike den 14. mai 1610.

Ravaillac forsørget seg blant annet som lærer, skriver og sakfører, men hadde store økonomiske problemer. Han ble medlem av Feuillantordenen, men ble tvunget til å forlate den på grunn av sine fanatisk religiøse idéer. 

På denne tiden florerte det rykter om at hugenottene hadde planer om å organisere en såkalt Bartolomeusnatt for katolikkene. I 1609 hadde han en visjon som sa at han skulle overtale Henrik IV til å omvende hugenottene til den katolske lære. Han fikk ingen anledning til å treffe kongen og besluttet seg derfor for å drepe han i stedet. 

Ravaillac stjal en kniv på et vertshus og holdt deretter vakt ved en smal gate hvor han visste at kongens vogn ville passere på vei fra Louvre til tøyhuset. Kl. 4 på morgenen den 14. mai 1610 kom anledningen Ravaillac hadde ventet på. Han hoppet opp på vognens høyre hjul og drepte kongen med to knivstikk. Ravaillac ble umiddelbart arrestert og dømt til døden.

På henrettelsesdagen 27. mai 1610 ble han først utsatt for grov tortur foran en jublende folkemasse. Etterpå ble han revet fra hverandre mellom fire hester (Hengning, trekking og kvartering).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118904299, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, Trove person-ID 1085087, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810554109705606[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Roglo, Roglo person ID p=francois;n=ravaillac[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID ravaillacf[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0054408[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Den store danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Borger Arildssøn Lenth** (født 13. desember 1937 på Hamar) er en norsk jurist og bankmann.

Utdannelse
----------

Lenth tok examen artium i 1956 og ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1962. Han studerte internasjonal skatte- og selskapsrett ved London School of Economics 1964 til 1965. Fra 1967 til 1968 studerte han Business Administration ved IMEDE i Lausanne. Etter noen år i arbeidslivet tok han en MBA ved Harvard Business School i USA i 1987.

Stillinger
----------

Da han var ferdig med sin juridiske utdannelse, var Lenth dommerfullmektig før han fortsatte studiene. I 1968 begynte han i Den norske Creditbank som kontorsjef. Her steg han raskt i gradene og ble stedfortredende administrerende direktør for banksjef Johan Melander i 1980. Da hadde han hatt permisjon fra 1974 til 1976 for å arbeide som sjef for Zambias utviklingsbank. I 1982 ble han toppsjef i NORAD og bygget fra 1984 opp Departementet for utviklingshjelp. I 1987 ble han administrerende direktør i Eksportfinans og i 1991 ble han konsernsjef i Kreditkassen, bare to måneder før bankkrisen satte inn for fullt og banken tapte all egenkapital. Dette førte til en statlig redningsaksjon, de gamle eierne tapte alle verdiene og Lenth fikk jobben med å bygge banken opp igjen.

I 1998 ble han partner i Advokatfirmaet Hjort DA med forretningsjus som spesiale.

Verv
----

* Formann i det offentlige utvalget som 1988 la frem *Sivil luftfart. Organisasjon, styring og tilsyn*, NOU 1988:31
* Formann i Næringslovutvalget.
* Styreformann i Treschow-Fritzøe ASA
* Styreformann i BN Bank ASA,
* Styreleder i Redd Barna.
* Viseformann i styret for Norsk Hydro.
* Viseformann i styret for Aschehoug Forlag

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1992 side 133

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Gården Borger i Haug i Ringerike kommune, vestfasaden.
**Borger** (gnr. 101) er en gammel gård som ligger på en naturlig høyde langs fylkesvei 241 ved Klekken i Haugsbygd, i tidligere Norderhov herredskommune, nå Ringerike kommune i Buskerud.

Navnet *Borger* har trolig sammenheng med beskrivelsen *borg*, i betydningen *terrasse*, et begrep som beskriver et høytliggende landskap med fjell på baksiden og skråninger på framsiden. For Borgers del passer dette utmerket, der den ligger på høydedraget ved Klekken, midt i mellom Ringkollen (Krokskogen) i øst og elvene i Randselva og Ådalselva med Hønefoss i vest.

I senere år (fra 1967 og framover) har gården vært kjent under navnet *Borger Bad*, fordi hovedhuset i en årrekke har vært benyttet til ulike rekreasjonsformål (spesielt for revmatikere, ortopediske og kirurgiske pasienter).

Gården nevnes ikke i skriftlige kilder før i 1657, så hvor betydningsfull den har vært i dette området er ukjent. Dagens areal utgjør i overkant av 407 daa. fordelt på flere mindre teiger.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hjalmar Falk (1909) O. Rygh: Norske Gaardnavne V Buskeruds Amt, s.43.

Se også
-------

* Liste over gårder i Ringerike
**Hananipa** er et fjell lengst sørvest i Vaksdal kommune på grensen til Bergen i Vestland fylke, og hvor den sørligste del av fjellet ligger i Bergen. Det har en høyde på 717 meter over havet.

Turmål
------

Oppstigningen til Hananipa er på Arnasiden fra nordenden av Skulstadvatnet. Parkering på Nordre Skulstad ovenfor Trengereid, men bare 4-5 plasser. Derfor anbefales å parkere nede på Trengereid.

Fjell i Arna
------------

* Gullfjellet – 987 moh.
* Skåldalsfjellet – 718 moh. med Skåldalsnipa – 603 moh.
* Hananipa – 717 moh. med toppunktet i Vaksdal, men oppstigning fra Arna.
* Trollabotshaugen – 678 moh.
* Krånipa – 703 moh.
* Trengereidhotten – 577 moh.
* Borga – 634 moh.
* Repparåsen – 609 moh.
* Vardegga / Vareggen – 590 moh.
* Ådnanipa / Arnanipa – 456 moh.

### Se også

* Byfjellene i Bergen.

Panorama
--------

Hananipa og Osterøybrua. Trollabotshaugen i Bergen og Raudnipa i Vaksdal helt bakerst bak brospennet til høyre.  Foto: Svein Harkestad 

Hananipa og Skulstadvatnet sett fra oppstigningen til Krånipa. Oppstigningen til Hananipa er i det skaret som viser til venstre i bildet. Oppstigningen til Trollabotshaugen kan skje der fjellet starter til høyre i bildet, men da uten sti, slik at det er bedre å starte fra Holmavatnet.  Foto: Svein Harkestad 

Hananipa helt til høyre bak Skulstadvatnet. Trengereidhotten til ventre med bebyggelsen på Trengereid nede ved Sørfjorden og Kråmyrane naturreservat‎ ved vannene i midten med Krånipa ytterst til høyre. Osterøy bak Sørfjorden. Bebyggelsen på Garnes og i Ytre Arna ytterst til venstre.  Foto: Erlend Bjørtvedt

Referanser
----------

1. ↑  Hananipa på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Hanap** kommer fra gammelfransk hanap «drikkekar» som er brukt både som generell betegnelse på drikkekar og om forskjellige spesielle typer drikkekar. I Norden ble hanap brukt i middelalderen om to boller av forskjellig størrelse som kan sammenkobles. Den største står på en fot og har gjerne en hank i siden, og den minste kan så kobles over som et lokk.

Hanapen ser ut til å være brukt i Europa mellom ca.1350 og ca.1650, og de fleste synes å være laget i Sveits og Tyskland. Hanaper kan være laget helt i sølv, av halvedelstener med sølvinnfatning eller av tre med metallbeslag. Erkebisp Nikolaus hadde med seg en hanap til Danmark i 1387, og vi finner en avbildning av en hanap i dronning Margretes engelske psalter (bønnebok).

I samlingene på Bergen museum er det bevart to hanaper av tre med metallbeslag som trolig er laget i Norge på 1400-tallet. Hanapen er først og fremst brukt som drikkekar, og da kunne man drikke av begge bollene, men den skal også ha vært brukt til mat og som liturgisk kar.

Litteratur
----------

* Gjærder, Per (1975): *Norsk drikkekar av tre*. Bergen – Oslo – Tromsø
* Kielland, Thor (1927): *Norsk guldsmedkunst i middelalderen*. Oslo
* *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder*. (1956–1978), Oslo
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for drikkestell*, med tegninger av Torill Sand. Oslo

Noter
-----

1. ↑  Kulturhistorisk leksikon, bd. 3,, spalte 319.
2. ↑  Kielland (1927) s. 177 og pl. 190.
3. ↑  Hanap fra Gjesdal i Rogaland. H M Ma.4667 og hanap fra Averøya, Møre og Romsdal, HM 11200
**Ilulissat** (grønlandsk for *isfjell*, dansk: **Jakobshavn**) er en by i Avannaata kommune på vestkysten av Grønland. Byen hadde 4 563 innbyggere i 2018.

Like ved ligger Ilulissatfjorden, en isfjord som er med på UNESCOs verdensarvliste. 

Vintertemperaturen i området kan gå ned til rundt -30° celsius og sommertemperaturen kan stige til 25°C. Det er midnattssol fra 21. mai til 24. juli og mørketid fra 26. november til 13. januar.

Historie
--------

Det har bodd folk i Ilulissatområdet i minst tre tusen år.[] Semermiut, som nå er forlatt, var en gang den største bosetningen på Grønland med 250 mennesker.[] Stedet ligger to kilometer sør for Ilulissat, som ble grunnlagt i 1741 som Jakobshavn av misjonæren Paul Egede etter at pelshandleren Jakob Severin hadde slått seg ned der.

Polforskeren Knud Rasmussen ble født og oppvokst her, og et museum i byen er tilegnet ham.

Turisme
-------

Fra Ilulissat er det panoramautsikt over Ilulissatfjorden, som har gjort byen til det viktigste turistmålet på Grønland, og Diskobukta med Diskoøya, som man kan besøke med båt eller helikopter.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ilulissat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ilulissat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
«Den lille sorte», 1964.
«Den lille sorte» med lange ermer.
Begrepet **den lille sorte** ble introdusert i 1926 av Coco Chanel, og først presentert i amerikanske *Vogue* som en halvlang cocktailkjole med lange ermer og en enkel, rett silhuett. Yves Saint-Laurent har uttalt at selv han har problemer med å tidfeste kjoler av denne typen, fordi stilen er så tidløs.

Den er en knekort kjole brukt til fest eller ved andre anledninger der man ønsker et pent, klassisk uttrykk. Kjolen er sydd i svart stoff og virker elegant.

Få kjoler har endret motebildet like sterkt. Marilyn Monroe bar den i filmen *Asfaltjungelen* fra 1950.

Audrey Hepburn bar den i 1960 i *Breakfast at Tiffany's*, for anledningen designet av Hubert de Givenchy.

Det sies at Coco Chanel gikk i svart mens hun sørget over Arthur «Boy» Capel som døde i 1919, og at hennes første utgaver av den lille sorte var inspirert av de enkle svarte kjolene franske bondekoner trakk på seg i de landsbyene hun kjente som barn. Selv om Chanel gjorde svart til mote, var hun ikke den første som så muligheter i fargen. I 1916 nevnes *little black satin dress* i det engelske bladet *The Queen*, og Henry James nevner *a little black frock* i *The Wings of the Dove* i 1902.

Karl Lagerfeld beskrev antrekket slik: "*I «den lille sorte» er man aldri overpyntet eller for enkelt kledd.*" (*One is never overdressed or underdressed in a little black dress*).

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Den lille soldat*** (fransk: *Le Petit Soldat*) er en fransk langfilm fra 1963 regissert av Jean-Luc Godard med Anna Karina og Michel Subor i hovedrollene. Dette er Godards første film med Anna Karina, de to hadde blitt gift i mars 1961 før produksjonen av filmen var påbegynt.

Handling
--------

Under Algeriekrigen er Bruno Forestier bosatt i Genève, for å unnslippe å bli vervet til militæret i Frankrike. Han arbeider for fransk etterretning og får ordre om å drepe Palivoda, som støtter Front de libération nationale (FLN) for å bevise at Bruno ikke er en dobbeltagent. Men han ønsker ikke å gjennomføre attentatet.

I mellomtiden blir Bruno forelsket i Véronica Dreyer, som også støtter FLN. Bruno planlegger å reise sammen med henne til Brasil, men han blir tatt til fange og torturert av algeriske revolusjonære. Han godtar å drepe Palivoda for franskmennene, i bytte mot muligheten til å reise til Brasil sammen med Véronica. Franskmennene oppdager imidlertid Véronicas bånd til FLN, og torturerer henne til døde.

Medvirkende
-----------

* Michel Subor : Bruno Forestier
* Anna Karina : Veronica Dreyer
* Henri-Jacques Huet : Jacques
* Paul Beauvais : Paul
* László Szabó : Laszlo
* Georges de Beauregard : aktivist
* Gilbert Edard : ikke kreditert
* Jean-Luc Godard : mann på togstasjon
* Jean-Pierre Melville : mann på tog

Utgivelse
---------

Filmen ble forbudt i Frankrike og ikke tillatt utgitt før januar 1963 på grunn av torturscener. Dette var Godards andre spillefilm som regissør etter hans debutfilm Til siste åndedrag, men var hans femte til å bli lansert på kino.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den lille soldat* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den lille soldat* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Den lille soldat* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den lille soldat* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille soldat* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den lille soldat* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den lille soldat* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille soldat* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille soldat* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille soldat* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**«Le petit cordonnier»** er en fransk sang med melodi av Rudi Revil. Den franskspråklige originalteksten var skrevet av Francois Lemarque. Engelsk tittel er «The Little Shoemaker». Den engelskspråklige teksten var skrevet av Geoffrey Claremont Parsons, Nathan Korb (Francois Lemarque) og John Turner.

I USA ble den bestselgende versjonen spilt inn på plate av The Gaylords. Den kom på Billboard Best Seller-listen i 1954. I Storbritannia ble «The Little Shoemaker» den første listeplasserte hiten for Petula Clark samme år.

Innspillingen med The Gaylords ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 70403.

Innspillingen med The Hugo Winterhalter Orchestra fra 25. april 1954 ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-5769. Den andre siden var «The Magic Tango».

Sangen ble også spilt inn på plate av Rosemary Clooney 9. juli 1954 og kombinerte den engelske teksten med noe av den franske originalteksten.

Alma Cogan and The Kordites with orchestra cond. by Frank Cordell spilte den inn i London 7. april 1954. Sangen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognumrene B 10698 og 7M 219. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3475. Den andre siden på alle utgivelsene var «Chiqui Chaqui».

Knud Pfeiffer har skrevet en dansk tekst. Den danske tittelen er «Den lille skomager». Raquel Rastenni, akk. Harry Felberts sekstett, Dir.: Harry Felbert spilte den inn i København i 1954. Sangen ble utgitt på His Master's Voice X 8211 (i Danmark) og på His Master's Voice A.L. 3459 (i Norge). Den ble arrangert av Ole Mortensen.

Det er også skrevet en islandsk tekst. Den islansdske tittelen er «Tøfraskornir». Adda Ørnulfsdottir med B.G. Kvintettinn spilte den inn 5, januar 1955 Sangen ble utgitt på 78-platen HSH (Hjlodfæraverzlun Sigridar Helgadottir) Nr.

Norsk versjon
-------------

Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Den lille skomaker». The Monn Keys med Egil Monn-Iversens orkester har spilt den inn. Den ble utgitt på Musica A 5106 i 1954.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Petula Clark | Storbritannias flagg Storbritannia | # 7 | 10 | 12. juni 1954 |
| The Gaylords | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 2 | 19 | 23. juni 1954 |
| The Hugo Winterhalter Orchestra | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 9 | 11 | 7. juli 1954 |

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Chart Stats - Petula Clark - The Little Shoemaker
3. 1 2  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
***Le pendu*** er en fransk stumfilm fra 1906, regissert av Louis J. Gasnier.

Handling
--------

En ung skuffet mann som nylig har blitt avvvist av sin store kjærlighet vandrer inn i en skog, hvor han tilsynelatende forsøker å begå selvmord. En gutt som oppdager ham, løper forskrekket sin vei for å fortelle en gartner han møter, som er lett tilgjengelig. Men selv om gartneren har en ljå i hånden, tørr han ikke klippe over tauet uten å informere politiet først. En ridende politimann kommer snart til området, og ser på den hengende personen.

Men politimannen går deretter tilbake til stasjonshuset for å skrive rapport. Politimannens sjef dukker også opp, men ignorerer mannens skjebne. Han bestemmer seg i stedet for å informere den unge mannens far og kjæreste først. Men når mannens nærmeste endelig dukker opp, viser det seg at mannen ikke hadde begått selvmord likevel. Han hadde egentlig hektet en krok under klærne i nakken som han hang seg etter, for å finne på en morsom spøk.

Referanser
----------

1. ↑  Attempted Suicide

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Le pendu* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Ordenstegnet for Indias kroneorden
Ordenstegnet for Indias kroneorden. Illustrasjon fra Maximilian Gritzner: *Handbuch der Ritter- und Verdienstorden*, 1893
Prinsesse Augusta av Cambridge, senere storhertuginne av Mecklenburg-Strelitz, bærer ordenstegnet for Indias kroneorden ved skulderen. Fotografi fra omkring 1900
**Indias kroneorden** (engelsk: *The Imperial Order of the Crown of India*) var en britisk-indisk orden innstiftet 1. januar 1878 av dronning Victoria av Storbritannia, som fra 1876 også var keiserinne av India. Ordenen var en dameorden og hadde én klasse. Den ble tildelt britiske og indiske fyrstelige, samt ektefeller av britiske embetsmenn i India.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Indias kroneorden er en keiserkronet, gjennombrutt medaljong bestående av innstifterens kongelige og keiserlige monogram, bokstavene «VRI», omgitt av en ring. Medaljongen er i gull og er besatt med diamanter, turkiser og perler. Kronen er dekorert med edelstener og emalje. Ordenstegnet er opphengt i en lys blå sløyfe med hvite kantstriper.

Ordenstegnet ble båret på venstre side ved skulderen.

Tildeling
---------

Indias kroneorden ble tildelt sparsomt. Antallet medlemmer var i 1947 ikke høyere enn 26, men kan ha kommet opp i omkring 60 ved århundreskiftet. 

Ordenen ble tildelt medlemmer av den britiske kongefamilien, der prinsesser mottok ordenen etter å ha fylt atten år. Aldersregelen ble i 1947 satt til side, slik at prinsesse Margaret kunne utnevnes til medlem av ordenen. Den ble også tildelt kvinnelige medlemmer av de fremste indiske fyrstefamilier. Indias kroneorden ble videre tildelt ektefeller av visekonger, generalguvernører, guvernører og andre framtredende embetsmenn i India. Etter at India ble selvstendig i 1947 er ordenen ikke tildelt.

Forkortelsen CI benyttes etter en mottagers navn for å indikere ordensmedlemskap.

Norske innehavere
-----------------

Dronning Maud ble som britisk prinsesse utnevnt til medlem av Indias kroneorden.

Kilder
------

* Peter Galloway: «The Imperial Order of the Crown of India» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 838–839