recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rashad Muhammad al-Alimi** (arabisk: رشاد محمد العليمي ) (født 1954) er en jemenittisk politiker som har vært leder for presidentrådet i Jemen siden 7. april 2022.

Biografi
--------

Rashad al-Alimi er født i 1954 i byen al-Aloom i guvernementet Ta’izz, og han er sønn av dommer Mohammed ben Ali al-Alimi.

Som representant for partiet Den allmenne folkekongressen var han innenriksminister fra 2001 til 2008. Fra mai 2008 var han leder for den nasjonale sikkerhetskomiteen og visestatsminister med ansvar for forsvar og sikkerhet, fra 2014 var han rådgiver for president Abdrabbuh Mansur Hadi.

Under oppstanden i Sana i 2011 ble al-Alimi skadet sammen med president Ali Abdullah Saleh under et angrep på al-Nahdin-moskeen i presidentpalasset. Han fikk behandling i Saudi-Arabia og Tyskland før han kom tilbake til Sana i juni 2012. Han reiste til Saudi-Arabia igjen da houhiene overtok makten i Jemen i 2015.

Den 7. april 2022 ble han leder for presidentrådet i Jemen, et organ som har overtatt presidentens maktposisjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Who is the new President of the Presidential Council in Yemen?». Middle East 24 News English. 7. april 2022.
2. ↑  «April 2001». www.rulers.org.
3. ↑  «Yémen : le président Saleh blessé, son armée riposte». leparisien.fr. 3. juni 2011.
4. ↑  «Saudi Arabia shakes up Yemen alliance in bid to exit quagmire». Middle East Monitor. 7. april 2022.
5. ↑  «Yémen: le président en exil transfère le pouvoir à un nouveau conseil». Le Point. 7. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Generalkommandoen** er en bygning plassert på Sct. Mathias Gade 96, like overfor Viborgs Middelalderlige Katedralskole i Viborg. Den er oppført i 1913 etter tegninger av arkitekt Søren Vig-Nielsen (1876–1964), og var inntil 2007 eiet og benyttet av Forsvaret. Bygningen har vært fredet siden 2006.

Historie
--------

Bygningen ble bygget på grunn av at Viborg ble det militære sentrum for Fyn og Jylland, etter hærloven av 1909 bestemte at 2. Generalkommando skulle flyttes fra Aarhus til Viborg, som én av to generalkommandoer i landet. Det var Viborg kommune som skulle stå for oppføringen av bygningen, og innkvartering av det medfølgende personale. Jyske brigade fikk også sitt stabskvarter i bygningen. I 1923 ble Generalkommandoen i Viborg nedlagt, og bare Generalkommandoen i København var igjen. Jyske brigade skiftet navn til 2. jyske divisjon, og igjen i 1933 til Jyske divisjon. Staben benyttet Generalkommandobygningen inntil november 1942, da tyskerne under andre verdenskrig flyttet alle danske militære avdelinger vekk fra Jylland.

Etter krigens avslutning kom bygningen igjen i Forsvarets besittelse. Forsvarets Bygningstjeneste overtok bygningen i 1959, etter at innkvarteringsloven av 1924 var blitt opphevet, og dermed Viborg kommunes forpliktelser overfor personalet og bygningene. I 1976 flyttet Bygningstjenesten selv inn i bygningen som eneste bruker av Generalkommandoen. Forsvarets Bygningstjeneste flyttet i 2007 personalet til Hjørring, og Forsvaret solgte bygningene til en privat eier.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Generalkommandoen (Viborg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Saksbeskrivelse hos Kulturarvsstyrelsen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Jan Elgarøy** (født 20. desember 1930, død 24. juni 2018) var en norsk organist og komponist.

Han studerte orgel og komposisjon med Sigurd Islandsmoen (1945–48), og oppnådde høyere organisteksamen under Arild Sandvold og Nicolai Dirdal ved Musikkonservatoriet i Oslo (1950). Deretter fordypet han seg under Finn Viderø i København,
Albert de Klerk i Haarlem, Bedrich Janacek i Lund, og besøkte ellers læresteder i Tyskland, Sveits og Østerrike.
Han var lærer ved sitt konservatorium (1957–60) og ble organist i Lambertseter kirke, samt orgellærer ved Universitetet i Oslo (1975–92).
Hans komposisjoner (i det vesentlige for kor og orgel) er modernistiske. Han bodde i Moss.

Fra 1952 til 1954 var Elgarøy dirigent for Høybråten damekor.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Jan Elgaroy, BNF-ID 14827097d[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, «Jan Elgarøy», besøkt 3. september 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  bilde og omtale Arkivert 17. juli 2007 hos Wayback Machine. fra musikkhuset.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Shanghai byprovins med Chongming fylke i mørkebrunt. Chongmingøya er den største av de tre øyene.
**Chongming** (øy) og **Chongming fylke** (kinesisk: 崇明县, pinyin: *Chóngmíng Xiàn*， på Wu: *Dzonmin Jeu*) tilhører byprovinsen Shanghai og ligger i utløpet av floden Yangtze i Østkinahavet. Chongming har et areal på 1041,38 km² og hadde en befolkning på 694 600 i 2001.

Som fylke omfatter det tre større øyer: Chongming-øya (崇明岛, pinyin: *Chóngmíng Dǎo*), Changxing og Hengsha. Disse tre øyene er lavtliggende alluviale øyer, som altså er blitt bygget opp over lang tid av sedimenter som Chang Jiang har ført med seg nedover. Chongming-øya ble «født» i 618, og er vokst til en av Kinas største øyer. Kun Taiwan og Hainan er større. 

Nanmen, Chongmings største by pr 2006
Bystaten Shanghai bestod før årtusenskiftet av en rekke fylker, men nå (2006) er de omgjort til distrikter. Chongming fylke er det eneste som fortsatt har fylkesstatus. Det var lenge det med landlige område av Shanghai, men med den pågående bygging av tunnel over floden, er det mange som flytter over til øyene blant annet for å lete etter gull. Chongming er også et viktig omplasseringsområde for folk som er blitt fortrengt av de tre slukters demning. 

Det planlegges en ny by, Dongtan, på øya. Det er meningen at byen skal stå klar med boliger for 50 000 mennesker innen åpningen av Expo 2010 i Shanghai. I 2040 skal byen etter planene dekke et område som tilsvarer en tredel av Manhattan og ha en befolkning på 500 000.

*Chong Mings nasjonale skogspark* er også her.

Shanghais byregjering ønsker å utvikle øya for turisme (2008). Et langtidsplan som går frem til år 2020 setter utviklingen i forbindelse med den etter kinesiske myndigheters vurdering svært vellykkede utvikling av Pudong. Det er meningen av øyas skogsareal innen målåret skal ga vokst fra 16 % til 55 %. Øya skal bli «miljøvennlig».

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Chengqiao (城桥镇), administrativt sete; Buzhen (堡镇镇); Changxing (长兴镇); Chenjia (陈家镇); Dongping (东平镇); Gangxi (港西镇); Gangyan (港沿镇); Jianshe (建设镇); Lühua (绿华镇); Miao (庙镇); Sanxing (三星镇); Shuxin (竖新镇); Xianghua (向化镇); Xinhai (新海镇); Xinhe (新河镇); Zhongxing (中兴镇);

**Kommuner:**

* Hengsha (横沙乡), Xincun (新村乡).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chongming District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Mazeppa** (1819) er et fortellende dikt av den engelske forfatteren Lord Byron. Handlingen utspiller seg etter slaget ved Poltava når hetmanen Ivan Masepa drar hjemover sammen med Karl XII. De slår leir, og Ivan Mazepa forteller en historie fra sin ungdom, da han var forelsket i en grevinne, men ble tatt av mannen hennes og straffet med å bli bundet naken til ryggen på en villhest. Mesteparten av diktet skildrer hestens ridetur gjennom Øst-Europa med den hjelpeløse Masepa på ryggen.

Diktets tema er stoisk beherskelse og etikk i en tapssituasjon. Det ble utgitt på svensk i 1853 i tolkning av C.V.A. Strandberg.

Bakgrunn
--------

Interessen for Ukraina i Vest-Europa ble svært merkbar på slutten av 1600-tallet og begynnelsen av 1700-tallet. Dette fremgår av de mange historiske bøkene, tidsskriftartikler og reiselitteraturen som ble utgitt på den tiden. I England var *The General History of the Turks* av Richard Nolls, utgitt i 1603, den første publikasjonen som omtalte Ukraina. I 1638 ble denne boken trykt opp på nytt fem ganger, og ifølge Lord Byrons biografer hadde den en usedvanlig stor innvirkning på den unge Byron og førte til hans fascinasjon for det osmanske riket. Trolig var det fra Nolls' bok at Byron først fikk vite om Ukrainas eksistens.

**Horace Vernet** 1826

Innhold
-------

Reiseskildringen preges av frihetsmetaforer. Selve løpingen av hesten med Masepa kan tolkes som et ønske om frihet for den ukrainske lederen, for Ukraina selv og generelt for alle mennesker som ønsker å være fri. Byron støttet disse ambisjonene med romantisk lidenskap. I diktet fremstår Masepa som en av sin tids største europeiske ledere som overskygger det gamle Skytias herlighet (*All Scythia's fame to thine should yield*).

Litteratur
----------

* Prymak, Thomas M. (2014). "The Cossack Hetman: Ivan Mazepa in History and Legend from Peter to Pushkin". *The Historian*. **LXXVI** (2): 237–77. doi:10.1111/hisn.12033.

Referanser
----------

1. 1 2  Byron, Lord (1819). *Mazeppa*. John Murray.
2. ↑  Connor Doak (2016). *The Slavonic and East European Review*. 1. 94: 158. ISSN 0037-6795. doi:10.5699/slaveasteurorev2.94.1.0158. Besøkt 2. april 2024.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *The Cambridge introduction to Byron* **(engelska)**. Cambridge: Cambridge University Press. 2012. s. 105–108. ISBN 978-0-521-11133-1.
4. ↑  Byron, Lord. *Mazeppa*. 1819.

Eksterne linker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) en:Mazeppa (Lord Byron) – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* Mazeppa i svensk versjon hos Projekt Runeberg
* Lord George Gordon Byron. *Mazeppa* (lydbok)(engelsk)
**Mount Washington** (1 917 moh.) er høyeste fjell i det nordøstre USA, beliggende i delstaten New Hampshire. Mount Washington er en av de syv toppene i fjellkjeden *Presidential Range* som er oppkalt etter hver sin amerikanske president. *Presidential Range* er del av *White Mountains* («Hvitfjellene»), som i sin tur utgjør en del av Appalachene.

Værmålinger på Mount Washington ble påbegynt 5. juni 1871, og værstasjonen der ble kjent for å ha verdens verste vær med en lang rekke rekorder: Flest ødelagte værmålingsinstrumenter, mest vind i løpet av et døgn, og laveste vindtemperatur som er målt (vind på 160 km/t kombinert med -44℃ som er kaldere enn i Antarktis). «*Det kan hende været er verre iblant, på en eller annen utgjestmild plass på planeten Jorden, men det finnes ennå ingen sikre målinger av det.*»

Fjellet ligger på et punkt der værsystemer fra Canada og «de store sjøer» møter fuktig og relativt mild luft fra Atlanterhavet. Resultatet kan være ekstreme mengder snø og nådeløs vind. Det faller 6,25 m snø i året som legger seg seks meter høye fonner, og vinden blåser med orkans styrke (over 120 km/t) i to av tre vinterdager. Meteorologen Salvatore Pagliuca måtte surre et tau rundt livet, og to kolleger holde godt fast i andre enden, da han kjempet seg frem til sine utendørs måleinstrumenter 12. april 1934. Den vårdagen satte fjellet rekord for høyeste vindhastighet målt på jordoverflaten med kast på 371,5 km/t, en rekord som først ble slått av en syklon 10. april 1996 i Western Australia.

Fra vestsiden kan toppen nås med Mount Washington *cog railway*. Fra østsiden kan man kjøre med bil opp til fjelltoppen på en buktende vei kalt Mount Washington *Auto Road*. Den drøyt 3 000 kilometer lange turløypa *Appalachian Trail* fra Georgia til Maine krysser også fjellet.

Mange har satt livet til på Mount Washington siden nasjonalparken begynte å registrere dødsfall i 1849.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Peakbagger.com: *Mount Washington, New Hampshire*
2. ↑  Salvatore Pagliuca: *Winds of superhurricane force*, 1934
3. ↑  William Lowell Putnam: *The Worst Weather on Earth: A History of the Mount Washington Observatory*: «*There may be worse weather, from time to time, at some forbidding place on Planet Earth, but it has yet to be reliably recorded.*»
4. ↑  Bill Bryson: *I de dype skoger* (s. 257), Gyldendal 1997, ISBN 82-05-35336-0
5. ↑  *World Record Wind*, hentet fra *Wayback Machine*
6. ↑  Randi Mann: *Experts didn't trust Earth's fastest wind speed datum because it was so extreme*, 10. april 2023
7. ↑  Peter Crane: *Avalanche Deaths a Tragic Part of Mount Washington History*, 15. juni 2001
8. ↑  *Mount Washington’s fatalities*, 9. mai 2019

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Washington (New Hampshire) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Tiltalepruting** (engelsk: *plea bargaining*) er en praksis i rettsvesenet som går ut på at den siktede pruter med påtalemyndigheten om mildere tiltale og/eller straffepåstand mot at hen erklærer seg skyldig under rettssaken. Praksisen er spesielt utbredt i Amerikas forente stater, der langt de fleste straffesaker ender i tiltalepruting. I en rekke andre jurisdiksjoner er tiltalepruting forbudt ved lov.

Norge
-----

I norsk straffeprosess er det ikke regler om dette, men i de senere år[*når?*] har det skjedd at påtalemyndigheten har gitt løfter om mildere straffepåstand dersom tiltalte tilstår.[] Siden retten ikke er bundet av påtalemyndighetens straffepåstand, men kan gi strengere eller mildere straff, jf. straffeprosessloven § 38, har det vært usikkert og omstridt om løfter fra påtalemyndigheten skal tillegges selvstendig vekt. Spørsmålet har vært oppe i Høyesterett to ganger og i storkammeravgjørelse fra 2009 (Rt. 2009 s. 1336) kom retten enstemmig til at dette ikke skulle ha selvstendig vekt ved straffeutmålingen.[]

Det følger imidlertid av straffeloven § 59 annet ledd at det er en formildende omstendighet at tiltalte har tilstått det straffbare forhold han er tiltalt for – tilståelsesrabatt ved straffeutmålingen.[] Men at påtalemyndigheten har gitt løfter om hvor stor denne rabatten vil bli, er altså retten ikke bundet av.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** LCCN **·** NKC
 |
Den russiske generalguvernøren i Storfyrstedømmet Finland, Nikolaj Bobrikov er ofte sett som typisk representant for russifisering
**Russifisering** refererer dels til offisielle og uoffisielle politiske intensjoner i Russland og Sovjetunionen, med mål om å spre den russiske majoritetskulturen til minoriteter rundt om i landet. Dette avspeiles blant annet i spredning av det russiske språket, på bekostning av lokale slaviske, uralske og andre minoritetsspråk.

De to hovedretningene av russifiseringen er politikk og kultur. Det hevdes også at tvangforflytninger av folkegrupper til fordel for den russiske befolkningsgruppen også er en slags russifisering. I politikk innebærer det delvis å gi russere høyere embeter og bedre tjenester.

En form av russifiering er å bruke det offisielle kyrilliske alfabetet for språk som opphavelig brukte latinsk alfabet, eksempelvis tatarsk og karelsk.

Et eksempel på russifisering finner man i den ukrainske byen Mariupol. Byen ble erobret av russiske styrker under Russlands invasjon av Ukraina 2022. Store deler av byen ble hardt skadd under angrepene, og etter erobringen fortsatte rivingen av bykjernen med sikte på å sette opp nye bygninger tegnet av russiske arkitekter. Ukrainske monumenter, som monumentet over Holodomor, ble fjernet. Gatenavn ble endret, for eksempel fra Miru Prospekt ("Fredens gate") til Lenina Prospekt ("Lenins gate"). Russisk pensum ble innført i skolene, formidlet av lærere sendt inn fra Russland. Folk ble sendt til filtreringleire for å avdekke sympati med Ukraina. Barn ble adoptert bort til russere. Ukrainere som nekter å godta russisk statsborgerskap i de okkuperte områdene, kan bli deportert. Russlands president Vladimir Putin begrunner dette med at «Det er viktig og nøye å gjøre dette arbeidet slik at folk føler tilhørighet til et enkelt økonomisk, pedagogisk, kulturelt rom i landet vårt» og at «Det er vårt folk».

Relaterte artikler
------------------

* Russifisering av Ukraina
* Russifisering av Belarus

Referanser
----------

1. ↑  «Mariupol: Russia's new model city in Ukraine», Sky News, 20. februar 2023
2. ↑  «Ny ordre fra Putin: Ukrainere blir «utlendinger» i eget land», VG, 30. april 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Bykova på et frimerke fra 2001 fra Jugoslavia
**Jelizaveta Ivanovna Bykova** (født 4. november 1913, død 8. mars 1989) var en sovjetisk sjakkspiller og to ganger verdensmester i sjakk for kvinner, fra 1953 til 1956, og fra 1958 til 1962. Hun ble tildelt titlene Kvinnelig internasjonal mester i 1950, Internasjonal mester i 1953, og Kvinnelig stormester i 1976. I 2013 fikk hun plass i World Chess Hall of Fame.

Karriere
--------

Bykova ble født i en bondefamilie. Da hun var tolv flyttet familien til Moskva hvor hun begynte å spille sjakk med broren. Talentet hennes ble tydelig i 1927 da hun vant skolens mesterskap i sjakk.

I 1938 vant hun Moskva-mesterskapet for kvinner og etter andre verdenskrig var hun en tre ganger vinner av det sovjetiske sjakkmesterskapet for kvinner (1946, 1947 og 1950).

Etter å ha vunnet Kandidatturneringen for kvinner i Moskva i 1952 beseiret hun i 1953 i Leningrad den regjerende mesteren Ljudmila Rudenko, med syv seire, fem tap og to uavgjorte. Hun mistet tittelen til Olga Rubtsova i 1956, men vant den tilbake to år senere, og ble den første kvinnen som gjorde det.

I 1960 forsvarte hun med suksess tittelen sit mot Kira Zvorykina (+6-2=5), men i 1962 tapte hun tittelen mot den 21 år gamle Nona Gaprindashvili (+0-7=4).

Hun jobbet som ingeniør i et stort trykkeri i Moskva, og var også forfatter og spaltist om sjakk i Sovjetunionen. Bykova skrev også tre bøker om Vera Menchik, sovjetiske kvinnelige sjakkspillere og verdensmesterskapet for kvinner. Hun fremmet også sjakk gjennom forelesninger og organisering av turneringer.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  eller *Elisabeth Bykova*, russisk: Елизаве́та Ива́новна Бы́кова
2. ↑  + indikerer seier, - indikerer tap, = indikerer remis

Referanser
----------

1. ↑   *The Encyclopaedia of Chess*
2. ↑  «Elizaveta (Elizabeth) Bykova».
3. ↑  «Fifth Elizaveta Bykova Memorial Tournament in Vladimir». ChessBase. Besøkt 12. oktober 2014.
4. ↑  «World Chess Hall of Fame». Arkivert fra originalen 20. oktober 2014. Besøkt 12. oktober 2014.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Arbëreshë** er en etnisk og språklig albansk minoritet som bor i den sørlige delen av Italia, særlig i regionene av Puglia, Basilicata, Molise, Calabria og på øya Sicilia.

Historie
--------

De er etterkommere av albanere som flyktet fra Albania mellom 1400- og 1700-tallet fra okkupasjonen og undertrykkelsen av Albania og Balkan av osmaner. De utgjør mellom 80 000 og 100 000 mennesker. De utgjorde i 1976 rundt 260 000 innbyggere i Italia, men mange av dem er idag fullstendig integrert i det italienske samfunnet. Det fortsatt mange arbëreshëne som behersker gammelt albansk, dialekten som kalles arbërisht.

Arbëreshë-landsbyene har to navn, et albansk, og et italiensk, for eksempel Piana degli albanesi (italiensk)/ Hora e Arbëreshëvet (arbërisht), Santa Cristina Gela (ärberesh: Sëndahstina), og Contessa Entellina (arbereshe-albansk: Kundisa). Albanernes nasjonalhelt Gjergj Kastriot Skanderbeg, som levde da disse albanerne forlot Albania, var og er en samlingsfigur og ble en del av den opphavsfortellingen som den første generasjonen formidlet videre til sine barn og barnebarn. Flertallet av arberesherne er katolikker, men det fins også kristne ortodokse.

Galleri
-------

* Typiske arbëreshë-kostymer for kvinnerTypiske arbëreshë-kostymer for kvinner
* 
* 
* 
* 
* Arbëreshë-landsbyen Piana degli AlbanesiArbëreshë-landsbyen Piana degli Albanesi
* 
* 
* Arbëreshë-språket kommer fra dialeken tosk.Arbëreshë-språket kommer fra dialeken tosk.
* Statue av nasjonalhelten Skanderbeg.Statue av nasjonalhelten Skanderbeg.
* Veiskilt på italiensk og arbëreshë.Veiskilt på italiensk og arbëreshë.

Kjente arbëreshë-folk
---------------------

Francesco Crispi, tidligere italiensk statsminister i periodene 1887–1891 og 1893–1896.

Referanser
----------

1. ↑  Minni, C. Dino; Ciampolini, Anna Foschi (1990): *Writers in transition: the proceedings of the First National Conference of Italian-Canadian Writers*. Guernica Editions. ISBN 978-0-920717-26-4. s. 63–64.
2. ↑  Gottschalk-Batschkus, Christine E.; Green, Joy C. (2002): *Handbook of ethnotherapies*, BoD – Books on Demand, ISBN 3831141843, s. 110
3. ↑  Santayana, Manuel Pardo de; Pieroni, Andrea; Puri, Rajindra K. (2010): *Ethnobotany in the New Europe: People, Health and Wild Plant Resources*, bind 14, Berghahn Books, ISBN 1845458141, s. 18.
4. ↑  Albanian, Arbëreshë - A language of Italy - Ethnic population: 260,000 (Stephens 1976).
5. ↑  Dow, (2002): *The History of Albanians in Italy*, s. 50

Eksterne lenker
---------------

* Arbëreshë hos *DMOZ*
* Albanian, Arbëreshë i *Ethnologue Languages of the World*
* Jemi.it, den arbërisht nettportal
* Arbitalia Shtëpia e Arbëreshëvet të Italisë / Hjemmet til albanere i Italia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Armando Madonna** (født 5. juli 1963 i Alzano Lombardo, Provinsen Bergamo, Italia) er en italiensk fotballtrener og tidligere -spiller. Han er hovedtrener for Piacenza Calcio i den italienske Serie B.

Spillerkarriere
---------------

Madonna var en midtbanespiller og gjorde sin profesjonelle debut i 1981 for Atalanta B.C.. Fra 1983 spilte han i fem sesonger for Piacenza, før han returnerte til Bergamo i 1988. Han spilte deretter for S.S. Lazio i sesongen 1990–91, og de neste to årene for henholdsvis Piacenza og SPAL 2013.

I 1993, da han var 30 år gammel, vendte Madonna tilbake til sin hjemby Alzano Lombardo for å spille for det lokale fotballaget Alzano Virescit, som da spilte i Serie D. Han spilte for Alzano i ni sesonger på rad, og var frontfiguren for lagets opprykk til de høyeste nivåene i italiensk fotball, med et historisk opprykk til Serie B i 1998–99. Han la opp som spiller i 2002, 39 år gammel.

Trenerkarriere
--------------

I 2003 ble Madonna ansatt som trener for ungdomslaget til U.C. AlbinoLeffes U-19 (*Primavera*)-lag. 26. mai 2008 ble han overraskende ansatt som ny hovedtrener for AlbinoLeffe, etter at den tidligere treneren Elio Gustinetti fikk sparken med bare en kamp igjen av sesongen. Han førte også AlbinoLeffe i playoff-kampene for opprykk, hvor de slo Brescia i semifinalene, men tapte sammenlagt 2–1 for U.S. Lecce i finalekampene. Han fortsatte som AlbinoLeffe-trener for Serie B-sesongen 2008-09, men ble avsatt etter noe få måneder på grunn av dårlige resultater, og ble erstattet av veterantreneren Emiliano Mondonico.

I juli 2010 ble han ansatt som ny hovedtrener for Piacenza Calcio.

Hans sønn, Nicola Madonna, er også fotballspiller og spilte for AlbinoLeffe player.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 166556, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Alzano, una favola gia' scritta» **(italiensk)**. La Gazzetta dello Sport. 11. mai 1999. Besøkt 26. juni 2008.
3. ↑  «ARMANDO MADONNA è IL NUOVO ALLENATORE DELL'ALBINOLEFFE» **(italiensk)**. ZonaCalcio.it. 26. mai 2008. Besøkt 26. juni 2008.
4. ↑  «Armando Madonna nuovo tecnico del Piace». Piacenza Calcio. 7. juli 2010. Arkivert fra originalen 21. juli 2011. Besøkt 12. juli 2010.
5. ↑  «Madonna, l'AlbinoLeffe e un caso in famiglia: «Mio figlio non mi parla più»» **(italiensk)**. Goal.com. 10. juni 2008. Besøkt 26. juni 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armando Madonna – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Armando Madonna – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Armando Madonna – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Armando Madonna – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Armando Madonna – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Armando Madonna – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Frysja** er et navn brukt blant annet i Sverres saga om det vi i dag kaller Akerselva.

Ifølge Oslo byleksikon kan navnet ha sammenheng med ordet «fruse», i betydning «skumme», «bruse», og henspiller på de mange små fossene i elva.

I et kongelig reskript av 17. oktober 1636 befales de av Vatterlandets, Grønlands og Piipervigens beboere som har råd til å bygge i Christiania, å flytte dit. De som ikke hadde råd, skulle flytte til strøket ved «*Aggershuses elv*» mellom Sagene og den nåværende elvemunningen.

Dette er første gangen vi finner det nye navnet på elva i skrevne dokumenter. Navnet ble etter hvert forenklet til "Agers elv", som er en dansk skriveform som kan ha koeksistert med en hjemlig form "Akerselva". Sistnevnte form ble med tida offisiell skrivemåte.

Navnet brukes i dag, noe feilaktig, om bolig- og industriområdet mellom Maridalsvannet og Nydalen vest for Akerselva. Dette strøket heter opphavlig Brekke.

Litteratur
----------

* Gunnar Jerman. *Akerselva, Fra Sagatid til Opera*. Schibsted, Oslo, 2003

Eksterne lenker
---------------

* Historielaget Grefsen - Kjelsås - Nydalen: Om Frysja-navnet
**Grímsey** er en liten øy 40 km nord for Island, beliggende ved polarsirkelen. Øya er 105 meter høy, 4,7 km lang og 1,7 km bred. Grímsey ligger 39,4 km nord for Flatey i Skjálfandi. Grímsey utgjør kommunen (*hreppur*) Grímseyjarhreppur.

Øya utgjør 5,3 km² og er det nordligst bosatte området på Island med et folketall på 102 (2005). Hovednæringen er fiske. Øya har båtforbindelse til Dalvík på selve Island og i tillegg en 1200 meter lang flystripe med regelmessige flyruter til Akureyri.

Polarsirkelen går bare 600 meter fra nordspissen av øya, mens bygda ligger på sørvestkysten. Den høyeste temperaturen som er målt på Grímsey, er 26 °C, mer enn én grad over varmerekorden i Reykjavík.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grímsey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Fritz Feuerlein** (født 5. februar 1911) var en tysk SS-Unterscharführer kjent for sin rolle som fangevokter ved Politifengslet i Stavanger under andre verdenskrig. Feuerlein fikk et beryktet rykte på grunn av sin brutalitet mot fanger, særlig for sin deltakelse i henrettelsen av krigsfanger, samt for sin mishandling av fanger under avhør.

Tidlig liv og karriere
----------------------

Fritz Feuerlein, opprinnelig fra München, Tyskland, arbeidet som maler før han ble involvert med de tyske myndighetene under krigen. Han begynte tjenesten sin i Stavanger i mars 1942, etter å ha tjenestegjort som fangevokter i Praha og Theresienstadt.

Aktiviteter i Stavanger
-----------------------

Feuerleins handlinger i Stavanger var preget av ekstrem grusomhet og sadisme. Han ble implicert i flere tilfeller av alvorlig mishandling og dårlig behandling av fanger, med rapporter som indikerte hans involvering i henrettelsen av russiske krigsfanger på ordre fra sine overordnede. Feuerlein, sammen med andre Gestapo-offiserer, var ansvarlig for å gjennomføre avhør ved hjelp av brutale metoder, inkludert tortur, mot fanger.

Beryktethet
-----------

Feuerlein fikk raskt et rykte for sin nådeløse oppførsel, noe som ga ham kallenavnet "Barrabas" blant lokalbefolkningen. Han var særlig beryktet for sin rolle i henrettelsen av syv fanger, som ble tvunget til å grave sine egne graver før de ble skutt i nakken. Feuerleins handlinger førte til tapet av mange liv, og han ble bredt ansett som en av de mest forhatte figurene i regionen.

Gestapos verste og mest forhatte torturister var Arnold Höllscher, Fritz «Barrabas» Feuerlein og Leonard Wickstrøm. Disse mennene sto for avhørene og utdelingen av de verste slagene og sparkene. Blant dem var Fritz «Barrabas» Feuerlein den mest fryktede. Sterkt alkoholisert og uten noen form for medlidenhet, herjet Feuerlein med alle som viste det minste tegn til svakhet, og han behandlet dem som viste motstand med enda mer brutalitet.

Etterkrigstidens pågripelse og rettssak
---------------------------------------

Etter krigen ble Feuerlein arrestert av britiske styrker og deretter stilt for retten for sine forbrytelser mot menneskeheten. Han ble dømt for drap på britiske borgere og dømt til livsvarig fengsel. Feuerleins rettssak avdekket detaljer om hans sadistiske oppførsel og manglende anger, som beskrevet av de britiske myndighetene.

I tillegg til dommen sin ble Feuerlein, sammen med andre tyske offiserer, anklaget for å ha mishandlet sovjetiske krigsfanger i Rogaland. Han ble senere overført til sovjetisk varetekt for å stå til ytterligere ansvar for sine handlinger.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Nøkleby, Berit (2003). *Gestapo : tysk politi i Norge 1940-45*. Aschehoug. ISBN 8203227880.
2. ↑  Wyller, Trygve (1964). *Av Stavangers historie under okkupasjonen 1940-1945*. Stabenfeldt.

Eksterne lenker
---------------

* Vitneutsagn: Fritz Feuerlein, 06.07.1945 og 16.08.1945
* *Gestapokjelleren*. no: Kolofon. 2016. ISBN 9788230015339.
* *Stritt folk*. Dreyer bok. 1979. ISBN 8270960705.
Falukorv kjøttpålegg.
**Falukorv** er en stor pølse av svensk opprinnelse, med lange tradisjoner. Den er laget av en kjøttfarse av svin og storfe eller kalv, med potetmel, og milde krydder.

Historie
--------

Pølsens historie går tilbake til kobbergruvene ved Falun på 1500-tallet og 1600-tallet. Der ble okseskinn skåret opp i lange remser som ble preparert og tvunnet sammen og brukt som liner til gruveheisene. Kjøttet var et biprodukt som ble saltet og røkt, samt brukt til å lage pølser. Pølseoppskriften minner om lyonerpølsen ved det at kjøttet er røkt og saltet, og kan ha blitt bragt til Falun av tilflyttende tyske gruvearbeidere.

Produksjonsmetoden ble grepet fatt i og gjenopplivet sent på 1800-tallet av slakteren Anders Olsson. Hans virksomhet skapte den moderne falukorven med sin kjøttblanding.

I EU gjelder det merkevarerestriksjoner for hva som kan kalles «falukorv». Kun potetmel kan benyttes som bindemiddel, og kjøttinnholdet kan ikke falle under 45 prosent. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |


1. 1 2  NRK (6. juli 2004). «Pølsekrig med svenskene». *NRK*. Besøkt 11. april 2024.
2. ↑  Brimi, Arne; Myhr, Eirik; Strømstad, Aase (2005). «Sverige». *Nordiske nasjonalretter : en matglad reise i Norden*. Oslo: Norsk fakta forlag. s. 124. ISBN 82-7888-066-2.
Reindalen med Reindalsseter turisthytte ligger sentralt i Tafjordfjellene, her sett fra Naushornet.
**Tafjordfjellene** eller **Tafjordfjella** er et fjellområde i Møre og Romsdal (kommunene Stranda, Rauma og Fjord) og Innlandet (Skjåk kommune). De to høyeste fjellene er Puttegga (1999 moh.) og Karitinden (1982 moh.). Navnet kommer av Tafjord ved den innerste fjordarmen (Tafjorden) som går innover mot fjellområdet. Ålesund-Sunnmøre Turistforening har hytter og vedlikeholder løyper i området. Den største hytten ligger i Reindalen. Området avgrenses i vest fylkesvei 63, i sør av Ottadalen (riksvei 15) og i nord av Romsdalen og Langfjelldalen. Mot sørøst overlapper området dels med Reinheimen nasjonalpark.

T-merket sti, utsikta mot den spisse Trollkyrkja mellom Muldal og Valldal.
Danskehytta ved Vikvatnet.
Tafjord Kraft utnytter fallhøyder og nedbørsfelt til kraftproduksjon. En rekke vann er regulert til magasin og lange tunneler fører vannet frem til kraftstasjonene.

> På Pyttbua skulde vi være bare en ½ time, men måtte være der i flere timer, kunde ikke løsrive oss fra scenariet. Det er jo herlig å komme op i den rolige og majestetiske natur og slippe bort fra alle spørsmål om valuta, diskontoog alt det der. På Reindalsseter befant vi oss i omgivelser av rent fantastisk skjønhet. Den følgende dag drog vi ned til Tafjord. Et storslagent syn. Gang på gang må vi stanse for å nyte billedet av det vi som vi skal forlate, og stadig dukker nye naturens overraskelser frem for blikket. En rundtur i Sunnmøres fjellverden fyller en med uutslettlig inntrykk av den største skjønhet.
> 
> 
> Nicolai Rygg, 1934 (ved innsamling etter Tafjord-ulykken)
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Fylling, John H. (1999). *Tafjordfjella*. Larsnes: Vista. ISBN 8299217792.
2. ↑  «UT.no | Utforsker | Tafjordfjella og Reinheimen». *www.ut.no*. Besøkt 5. april 2024.
3. ↑  Sunnmørsposten, 18. april 1934.

Eksterne lenker
---------------

* Turforslag til Tafjordfjella på DNT og NRKs nettsted ut.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Bertheus Normann** (1843–1933) var en norsk lærer, organist og lokalpolitiker. Han var ordfører i Ofoten og Ankenes kommuner.

Normann var fra Bakkejorda i Herjangen. Han utdannet seg til lærer på Tromsø lærerskole, og ble i 1867 ansatt som lærer i Ankenes kommune hvor han arbeidet i bygdene Herjangen, Rombaken og Bjerkvik. Han var ansatt som organist i Ankenes kirke fra 1867 til 1915.
I 1882 ble Normann valgt til ordfører i Evenes herred og i 1884 ble han den første ordføreren i Ankenes kommune, et verv han hadde sammenhengende frem til han frasa seg gjenvalg i 1916.

Bertheus Normanns vei i Bjerkvik er oppkalt etter ham. Han hadde også en vei oppkalt etter seg i Vassvik i Narvik, som i 1974 endret navn til Helmer Hansens vei.

Referanser
----------

1. 1 2   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Per Helge Berg. *Gatelangs i Narvik*, bind 1. Side 142.
3. ↑  Ankenes kirke 1842—1942.
4. ↑  Nils A. Ytreberg, *Narviks historie*. Bind 1. Side 96. Narvik kommune 1953.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Esten A. Osmark** | **Ordfører i Ofoten**(1882–1884) | Etterfølger:**Jakob J. Anderssen** |
| Forgjenger:**Verv etablert** | **Ordfører i Ankenes**(1884–1916) | Etterfølger:**Peter Leiros** |
**Nina Gaarden** (født 1990) er en norsk artist fra Narvik. 
I 2017 ga hun ut debutsingelen *Løv*, produsert av Andreas Lanesjord. Singelen ble anbefalt av NRK P3-programmet Urørt og fikk gode omtaler fra P1-programmer som *Kveldsåpent* og *Norsk på norsk*.

Debut-EP-en *Bær det på min rygg*  ble utgitt i 2020 på Lydbroderiet plateselskap. Plata ble produsert av Rune Berg. Han var også en av de mange erfarne musikerne som bidro på plata, som: Åge Reite, Simen Mæhlum, Lise Voldsdahl, Bjørn Holm, Peer Nic, Johnny Hide, Rudi Myntevik og Ingunn Lien. EP-en ble anbefalt av NRK P1-programmet Norsk på norsk  og fikk spilletid på blant andre Ordentlig Radio, Radio Signal og NRK Nordland. Flere av låtene på plata ble også spillelistet av musikkbloggene *Evig Lyttar* og *Mitt liv som Erik*, samt *Norsk på Spotify*.

Senere i 2020 ga hun ut singelen *Bare glem det*, som ifølge musikkbloggeren Erik Valebrokk var i selskap blant 100 norske suverene tekster, samt en av årets beste låter. 

Etter konserten under Vinterfestuka i Narvik 2024 (med musiker Hans-Urban Andersson på klarinett, saksofon og cello), mottok hun en strålende konsertomtale av Jan Westby fra avisen Fremover, som skrev følgende: *"Gjennom låtskriverkunsten sin deler hun historier og følelser vi kan relatere til (…) Tekstene har en dybde i seg, uten å bli utilgjengelige. Det er stillfarent og stemningsfullt. Rett og slett veldig vakkert."*[]

Diskografi
----------

* *If Love Was Right in Front of You* (2022) - Singel (produsert av Andreas Lanesjord)
* *Heartbreak and Masquerades* (2022) - Singel (produsert av Andreas Lanesjord)
* *Globuslampeklode* (Lydbroderiet plateselskap 2021) - Singel
* *Bare glem det* (Lydbroderiet plateselskap 2020) - Singel
* *Bær det på min rygg* (Lydbroderiet plateselskap 2020) - EP
* *Løv* (2017) - Singel (produsert av Andreas Lanesjord)

Referanser
----------

1. ↑   Proff, oppført som Nina Therese Gaarden, besøkt 18. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nina Gaarden med ny debut fremmover.no 18. mai 2020
3. ↑  Norsk på norsk 21. mars 2020 Arkivert 25. januar 2021 hos Wayback Machine. nrk.no
4. ↑  Norsk på norsk - 100 suverene tekster Mitt liv som Erik 27. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Nina Gaarden på Facebook Rediger på Wikidata

* Nina Gaarden på Instagram Rediger på Wikidata
**Gerard Jones** (født 10. juli 1957) er en amerikansk forfatter. 

Han har siden midten av 1980-tallet skrevet en rekke tegneserier og bøker. Jones fikk sitt gjennombrudd som tegneserieforfatter med den satiriske eventyrserien *The Trouble With Girls* som han skrev sammen med Will Jacobs. Under psevdonymet Sidney Mellon utgav han i 1989 parodiserien *Thunderskull* (tegnet av Chuck Austen) Sammen med tegneren Mike Parobeck har han laget serien *El Diablo* (1989–1990) og en miniserie om superhelten *Elongated Man* (1991–92). Sammen med Mark Badger har han laget seriene *The Score* (1990), *Martian Manhunter: American Secrets* og Batman-seriene *Run, Ridler, Run* (1992) og *Jazz* (1995) samt webserien *Carabella On the Run*. Fra 1989 til 1992 skrev han *The Shadow Strikes*, om den gamle pulphelten (hovedsakelig tegnet av Eduardo Barreto og Rod Whigham). Han har også skrevet for en rekke superheltserier som Green Lantern, *Guy Gardner* Justice League, *Wonder Man*, *Hulk 2099*, *Prime*, *Ultraforce* og *Freex*. 

Jones har også skrevet flere bøker om populærkultur, Han skrevet to bøker om amerikansk fjernsynshistorie: *The Beaver Papers: The Story of the Lost Season* (med Will Jacobs, 1984) og *Honey I'm Home: Sitcoms selling the American Dream* (1985). Han har også skrevet de tegneseriehistoriske verkene *The Comic Book Heroes: The First History of American Comic Books – From the Silver Age to the Present* (med Jacobs, 1985), og *Men of Tomorrow: Geeks, Gangsters and the Birth of the Comic Book*. Hans bok *Killing Monsters: Why Children Need Fantasy, Superheroes and Make-Believe Violence* (2003) fins også oversatt til norsk under tittelen *Drep monstrene* (2004).

Referanser
----------

1. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 15079, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 30980, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerard Jones på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Portal: Videospill

***Sid Meier's Ace Patrol: Pacific Skies*** er et enkelt turbasert taktikkspill der man som flyger under andre verdenskrig skal utføre militære oppdrag, enten alene eller sammen med andre flygere. Firaxis skapte spillet for iPad, iPhone og PC og lanserte det 12. november 2013. Spillet er en oppfølger til *Sid Meier's Ace Patrol* som hadde tema fra første verdenskrig.

Spillet
-------

Spilleren må velge å kjempe på amerikansk eller japansk side. Fra en gruppe på fire flygere velger spilleren hvem som skal fly det neste oppdraget, og pilotene får nye ferdigheter som følge av erfaring. Ettersom tiden går får man også nye fly som er raskere, tåler mer, flyr høyere eller manøvrerer bedre, samt at en flyger kan få spesielt utstyr til sitt fly. Pacific Skies skiller seg fra det første spillet i serien ved at det har flere kart, flere manøvre samt at hver pilot kan ha flere fly.

Spillet er turbasert, så spilleren må tenke over hvilke manøvre piloten og flyet kan, hva motstanderen kan, og så må man fly slik at man kan angripe målet samtidig som man må passe på å ikke ende midt i skuddlinjen for fiendene når det er deres tur.

Mottagelse
----------

Spillet fikk en blandet mottagelse, der flere som likte det første spillet *Ace Patrol* også likte *Pacific Skies*, mens andre var lunkne eller misfornøyde. Spillet fikk ros for å ha alt innholdet i en leveranse og slik bryte med betalingsmodellen fra det første spillet.
Spillet var «runner up» til beste taktiske mobilspill hos nettstedet pockettactics.com - kun slått av *XCOM: Enemy Unknown* som også ble laget av Firaxis Games.

Referanser
----------

1. ↑  SID MEIER TALKS ACE PATROL: PACIFIC SKIES, 1. nov 2013
2. ↑  Review: Ace Patrol Pacific Skies Arkivert 5. april 2016 hos Wayback Machine. Owen Faraday, 7. november 2013
3. ↑
4. ↑  Pocket Tactics Best of 2013 Awards Arkivert 9. juni 2014 hos Wayback Machine.
**Syntetisk apertur-sonar** (**SAS**) er en avbildende sideseende sonar med tilhørende signalbehandling som kombinerer etterfølgende sonarpulser (ping) for å øke oppløsningen langs bevegelsesretningen. Metoden kan tolkes som om flere sonarer plasseres etter hverandre gjennom etterprosessering i programvaren og dermed bygger opp en langt lengre sonar, noe som gir en tilsvarende økning i oppløsning. 

SAS har potensial for å produsere høyoppløste sonarbilder med centimeter oppløsning over flere hundre meters rekkevidde. En viktig egenskap er at for et gitt system vil oppløsningen langs kjøreretningen være uavhengig av avstand (og frekvens). Bildekvaliteten vil likevel avta noe med avstand da signalet blir svakere.

SAS som teknikk er nært knyttet til syntetisk apertur-radar, med en hovedforskjell i at sonar benytter trykkbølger i vann mens radar benytter elektromagnetiske bølger i luft eller vakuum. To viktige konsekvenser er knyttet til navigasjon og forplantningshastighet i vannvolumet. Siden nøyaktig (global) navigasjon som GPS ikke er tilgjengelig under vann er de høye kravene ping-til-ping navigasjon en hovedutfordring som må løses for suksessfull SAS-avbildning. Siden forplantningshastigheten er rundt 1.500 m/s i vann mot 300.000.000 m/s i luft får man også helt andre krav til maksimal forflytninghastighet for enkeltelement sonarsystem. Som en konsekvens er alle praktiske SAS-systemer i dag multielement sonarsystem.

Referanser
----------

1. ↑  Roy Edgar Hansen (2011), *Introduction to Synthetic Aperture Sonar*, Sonar Systems, N. Z. Kolev (Ed.), ISBN 978-953-307-345-3, InTech. Open access article, available from: [*død lenke*].

Eksterne lenker
---------------

* HISAS 1030 Arkivert 25. november 2018 hos Wayback Machine. er en kommersielt tilgjengelig syntetisk apertur-sonar utviklet i Norge av Kongsberg Maritime og Forsvarets forskningsinstitutt.
***Aktuell. Illustrert ukerevy*** var et ukeblad som ble gitt ut i Norge mellom 1945 og 1974. Bladet var et bilde- og reportasjeblad som hadde til hensikt å fremme arbeiderbevegelsen.

Opprettelsen av bladet ble planlagt og forberedt under krigen. Torolf Elster, som da var i Stockholm og ga ut bladet *Håndslag*, ble førespurt om å bli redaktør, da han avslo ble Per Bratland, som befant seg i London, spurt. Første nummer kom ut i juni 1945 med et opplag på 120.000 som ble utsolgt. Bladet skulle ikke først og fremst være et kamporgan, men skulle drive bredt anlagt opplysningsvirksomhet. «Landet skal reises igjen etter års utplyndring. Vi står overfor en nydanningsprosess av en dybde og et omfang som ingen annen generasjon har vært med på», skrev Bratland i den første lederen. Aksel Sandemose var med 300 artikler blant bladets viktigste bidragsytere 1945 til 1965. Sandemose skrev innenfor mange genre. Blant annet rapporterte han fra rettssaken mot Carl Jacob Schnitler og advarte mot rop om hevn fordi han mente Schnitler var en meget syk mann. Arnulf Øverland, Johan Borgen og Sigurd Evensmo leverte også stoff.

Eierskapet var delt mellom LO, Arbeiderpartiet og Kooperasjonen, som til sammen hadde 3/5 av aksjene, og privatpersoner tilknyttet arbeiderbevegelsen. Tiden Norsk Forlag overtok senere Kooperasjonens aksjepost.

Bladet gikk inn i 1974. Viktige årsaker til dette var innføringen av bladmomsen i 1970 og at redaksjonen, i motsetning til eierne, gikk mot norsk medlemskap i EEC i 1972.

Aktuell-navnet er i dag i bruk på nettsiden www.aktuell.no, som samler nyheter fra medlemsblader tilknyttet forbundene i LO Stat.

Redaktører
----------

* Per Bratland (1945–1956)
* Asmund Rørslett (1956–1959)
* Jostein Nyhamar (1959–1973)

Referanser
----------

1. ↑  *Prosa*, nr 3, 2015, s. 46.

Eksterne lenker
---------------

* Magasinet Aktuell Arkivert 25. februar 2010 hos Wayback Machine.
Arendal og omegn kunstisbane på Myra
For tettstedet i Vegårshei, se: Myra (tettsted)
**Myra** er en sentrumsnær bydel i Arendal kommune i Aust-Agder. Området er sterkt i vekst med Sam Eyde videregående skole og Arendal idrettspark som sentrale bidragsytere.

Sam Eyde videregående skole er Aust-Agders største skole med om lag 1 600 elever (2017). Skolen ligger vegg i vegg med Sparebanken Sør Amfi, en flerbrukshall med tilskuerkapasitet på over 2 000. I Arendal idrettspark finner en også to kunstgressbaner, 2 sandvolleyballbaner, 8 tennisbaner, 2 basketbaner, skatepark, turnhall og kunstisbane. Samtidig bygges det ny rulleskiløype i forbindelse med utvidelse av Sam eyde videregående skole i 2017.

I 2005 arrangerte Arendal skøiteklubb NM på skøyter i Arendal idrettspark. Dette ble en enorm suksess med 8 000 besøkende, 5 verdensrekorder og 59 personlige rekorder. Skøytemiljøet på Myra har fostret frem kjente skøytere som Øystein Grødum og Simen Spieler Nilsen.

Myra ligger nord for Arendal sentrum, nær ved E18 og Stoa, kommunens nye handelssentrum. Tidligere var Myra ei bygd i Moland kommune. I 1980-årene startet utbyggingen av Myra, og i dag har store deler av området bymessig karakter, og er en del av tettstedet Arendal.

Myra har barneskole, videregående skole, barnehage, bedehus og idrettspark. Myra er et av kommunens utbyggingsområder.

Myra hører til Trefoldighet menighet.

Referanser
----------

1. ↑  Skøiteklub, Arendal. «Historie». *www.arendal-sk.no*. Arkivert fra originalen 24. juli 2013. Besøkt 22. mars 2017.
Elizabeth Cady Stanton organiserte møtet sammen med en gruppe kvekere
**Kvinnesaksmøtet på Seneca Falls** i 1848 var det første kvinnesaksmøtet i USA og fikk en sentral rolle i etableringen av den amerikanske kvinnesaksbevegelsen, og dermed kvinnesaksbevegelsen som helhet, også internasjonalt. Arrangørene beskrev det som et møte «for å diskutere kvinners sosiale, sivile og religiøse stilling og rettigheter». Det ble holdt i Wesleyan Chapel i Seneca Falls i delstaten New York, og strakk seg over to dager fra 19. til 20. juli 1848. En gruppe lokale kvekere organiserte møtet sammen med Elizabeth Cady Stanton, som ikke selv var kveker. Det fikk stor oppmerksomhet i samtiden og ble fulgt opp av lignende møter. Fra 1850 ble det holdt årlige kvinnesaksmøter i Worcester i Massachusetts. Kvinnesaksmøtet på Seneca Falls ble starten på det organiserte kvinnesaksarbeidet i USA og førte i 1860-årene til etableringen av organisasjoner som National Woman Suffrage Association og American Woman Suffrage Association, som ble forløpere til dagens League of Women Voters og som også inspirerte Gina Krog til etableringen av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.

Referanser
----------

1. ↑  Baker, Jean H. *Votes for Women: The Struggle for Suffrage Revisited*. Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-513016-2
2. ↑  Aslaug Moksnes (1984). *Likestilling eller særstilling? Norsk kvinnesaksforening 1884–1913* (s. 52), Gyldendal Norsk Forlag, ISBN 82-05-15356-6