recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En vanlig avgrensning av Stor-Polen, fra *Codex diplomaticus Maioris Poloniae*.
Det storpolske voivodskaps våpenskjold
**Stor-Polen** (polsk *Wielkopolska*, latin *Polonia Maior*) er en historisk region i sentralvestlige del av Polen langs elven Warta, med hovedbyene Poznań, Gniezno og Kalisz.

Stor-Polen utgjorde kjernen i den unge polske middelalderstaten, og regnes derfor ofte for å være Polens vugge. Regionen omfatter store deler av områdene som dreneres av Warta og dens bielver, og kan deles opp i to geografiske hovedområder – innsjøområdet i nord og flatlandet i sør. Det historiske Stor-Polen ligger i dag i det storpolske voivodskap og deler av voivodskapene Lubusz, Kujawy-Pomorze og Łódź.

Området var i begynnelsen kjent under navnet «Polonia» (Polen) – navnet «Polonia Maior» ble tatt i bruk først i det 14.-15. århundre (i motsetning til «Polonia Minor» – Lille-Polen i sør).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greater Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**RSI La 2** (norsk oversettelse: *RSI toeren*) er en italienskpråklig offentlig tv-kanal i Sveits. Kanalen eies av Radiotelevisione svizzera di lingua italiana, allmennkringkasteren for det italiensktalende Sveits.

Bakgrunn
--------

Mens RSI La 1 ble etablert i 1961, startet La 2 opp høsten 1997 etter at den felles-sveitsiske kringkastingsorganisasjonen SRG SSR hadde gitt opp forsøket med å etablere en felleseuropeisk tv-kanal, kalt *Svizzera 4*. Kanalen sendte på alle de fire offisielle språkene i Sveits, men slet med lave seertall. I stedet ble Svizzera 4 lagt ned 1. september 1997 og erstattet med tre nye kanaler: RTS Deux (fransk), SRF zwei (tysk) og RSI La 2 (italiensk).

Kanalen het opprinnelig TSI 2, der TSI var en forkortelse for *Televisione svizzera di lingua italiana* (Sveitsisk italienskspråklig fjernsyn). De to kanalene byttet navn til dagens navn, RSI La 1 og RSI La 2 i 2009.

Mens RSI La 1 er en allmennkanal som henvender seg til et bredt publikum, retter La 2 seg mot et noe snevrere publikum og sender sportsbegivenheter, fiksjon, dokumentarfilmer og barneprogrammer.

Referanser
----------

1. ↑  svizzera, RSI Radiotelevisione. «Dalla Messa alla Festa delle camelie: inizia l'avventura ticinese». *rsi* **(italiensk)**. Besøkt 18. desember 2017.
2. ↑  «Année politique Suisse 1997». *anneepolitique.swiss*. Besøkt 16. desember 2017.
3. ↑  «Il primo vagito di RSI LA 2». *www.rsi.ch* **(italiensk)**. RSI Radiotelevisione svizzera. Besøkt 18. desember 2017.
4. ↑  svizzera, RSI Radiotelevisione. «TV». *rsi* **(italiensk)**. Besøkt 18. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**«I Was Kaiser Bill's Batman»** var en britisk hitsingle fra 1967, Roger Cook og Roger Greenaway. Det var en noveltyplate og ble mest fremført gjennom plystring. Den ble kreditert *Whistling Jack Smith* og Billy Moeller brukte det navnet, skjønt plystringen egentlig ble fremført av John O'Neill, skaffet som sessionmusiker fra The Mike Sammes Singers.

Mange fans av oval race vil være kjent med denne låten som temamusikk for Saloon Stox. Sangen er kjent for sin falske avslutning, hvor etter at den slutter etter siste refrenget og en mannsstemme roper *OY*, starter sangen opp igjen med refrenget og fader snart ut.

Norsk versjon
-------------

Edgar Rufus har skrevet en norsk tekst. På norsk heter den «Klara og Sara og Trine».

### Innspilling

* Oslo Harmonikvartett og et orkester under sin dirigent, Musikkorporal Egil Monn-Iversen. Utgitt på singlen Polydor NH 66797.

Referanser
----------

1. ↑  Paul Simpson, *The rough guide to cult pop*,
2. ↑  Terry Rawlings, *Then, now and rare British beat 1960-1969*,
3. ↑   *Whistling in the wind for a good tune*, Western Daily Press, Oct 11, 2005
Stekeovn med varmluftsfunksjon
Vifte i stekeovn
En **varmluftsovn** eller **vifteassistert ovn** er en ovn som har vifter for å sirkulere luft rundt maten, for å skape et jevnt oppvarmet miljø. Den økte tvungne luftsirkulasjonen fører til at en vifteassistert ovn steker maten raskere enn en konvensjonell konveksjonsovn uten vifte som er avhengig av naturlig konveksjon for sirkulering av den varme luften.

Temperaturen i en varmluftsovn må ofte være om lag 20 celsius lavere sammenlignet med når man lager mat med en ovn uten vifte for å unngå å brenne utsiden av maten.

Varianter
---------

Det finnes konveksjons-mikrobølgeovner som kombinerer en konveksjonsovn med en mikrobølgeovn for å lage mat med hastigheten til en mikrobølgeovn og bruningsevnen til en konveksjonsovn.

En luftfrityrkoker er en mindre varmluftsovn som kan plasseres på en benkeplate.

En kombidampovn er en ovn som kombinerer konveksjonsfunksjonalitet med vanndamp (som høyere termisk kapasitet) for å lage mat enda raskere og beholde mer næringsstoffer og fuktighet.

Referanser
----------

1. ↑  «Definition of CONVECTION OVEN».
Testskyting av RS-28 Sarmat  Foto: Ministry of Defence of the Russian Federation 
**RS-28 Sarmat** (russisk: РС-28 (РС -ракета стратегическая (strategisk missil)) Сармат; NATO-kallenavn: **SS-X-30 Satan 2**), er et russisk interkontinentalt ballistisk missil (ICBM) drevet med flytende brennstoff. Missilet er videre utstyrt med MIRV med supertunge termonukleære stridshoder. Det har vært under utvikling av Makejev rakettdesignbyrå siden 2009. Det ment å erstatte den tidligere R-36M (SS-18 *Satan*).
RS-28 Sarmat kan ta med seg 10 tonn nyttelast, eksempelvis 10 tunge (550 kilotonns sprengvirkning) eller 15 lette (150 kilotonn) MIRV stridshoder,
Den 20. april 2022 ble missilet testet under full pressedekning med skyting fra Plesetsk til Kamtsjatka

Se også
-------

* De strategiske rakettstyrker
* SS-29
* R-36
* UR-100N
* SS-25
* RT-2UTTH Topol M

Referanser
----------

1. ↑  Новую тяжелую ракету «Сармат» будут делать в Красноярске *Rossijskaja Gazeta*, 2. februar 2015.
2. ↑  Перспективная тяжелая МБР РС-28 / ОКР Сармат – SS-X-30 (проект)
3. ↑
4. ↑  Litovkin, Nikolai (2. mars 2018). «Which new weapons has Putin given Russia?».
5. ↑
«**I Won't Dance**» er en sang komponert av Jerome Kern, med tekst originalt skrevet av Oscar Hammerstein II og Otto Harbach for musikalen *Three Sister* i 1934. Men *Three Sisters* var mislykket, og ble raskt glemt, så når tiden kom for å filme Kern-Harbach-musikalen *Roberta*, ble sangen tatt med i filmen. Den ble slik en slager at den nå er inkludert i alle sceneopptredener og opptak av *Roberta*.

For RKO-filmen *Roberta* (1935) endret Dorothy Fields og Jimmy McHugh sangens tekst, og beholdt kun tittelen, som Hammerstein var opphavet til. Det er Field og McHugs tekst som er best kjent i dag. 

Sangen er anakronistisk brukt som et musikknummer i den TV-lagde biografien om president Franklin D. Roosevelt, *Warm Springs*, som hovedsakelig finner sted i år 1924.

Notable versjoner
-----------------

* Anita O'Day – *Pick Yourself Up with Anita O'Day* (1956)
* Ella Fitzgerald og Louis Armstrong – *Ella and Louis Again* (1957)
* Ella Fitzgerald – *Ella Swings Brightly with Nelson* (1961)
* Peggy Lee – *Mink Jazz* (1963)
* Jane Monheit og Michael Bublé – *Taking a Chance on Love* (2004)
* Frank Sinatra – *A Swingin' Affair!* (1957), *Sinatra-Basie* (1962)
* Jula de Palma – *Jula al Sistina* (1970)
* Will Young – *Pop Idol: The Big Band Album* (2002)
* Sylvia McNair med Andre Previn og David Finck – *Sure Thing: The Jerome Kern Songbook* (1994)
**RS 100 «Ægir»** er en tidligere norsk redningsskøyte fra 1988. Den ble finansiert av Den Norske Krigsforsikring for Skib i forbindelse med deres 50-årsjubileum, og var det 100. fartøyet til Redningsselskapet. RS «Ægir» tilhørte Skomværklassen, og ble bygget i Hyen i Gloppen kommune for Redningsselskapet. Skroget var bygget i komposittmateriale, nærmere bestemt glassfiber-forsterket plastikk (GRP) sandwich.

I løpet av sin tid i tjeneste reddet redningsskøyta 40 liv, samt assistert over 3000 personer og nærmere 5000 fartøy.

Havari og kondemnering
----------------------

Den 29. september 2016 var redningsskøyta ute på redningsoppdrag ved Borhaug i Farsund etter melding om at to personer hadde falt i sjøen. I tillegg til redningsskøyta ble ett Sea King-redningshelikopter fra 330-skvadronen sendt til stedet.

Underveis i søket ble «Ægir» tatt av brottsjø som slo fartøyet rundt to ganger. Redningsskøyta pådro seg store skader og mistet fremdriften, slik at mannskapet ble tvunget til å evakuere fartøyet. Mannskapet sendte ut nødmelding over VHF som ble besvart av Rogaland radio. Redningshelikopteret som allerede var i området gikk umiddelbart til assistanse.

Mannskapet på tre tok på seg overlevelsesdrakter og ble instruert til å hoppe i sjøen én og én for så å bli plukket opp i vannet av redningsmann fra helikopteret. Den siste av mannskapet ble plukket opp fra dekk da fartøyet var for nære land til at det var forsvarlig å hoppe i sjøen. Mannskapet kom fra hendelsen uten alvorlige skader.

Redningsskøyta drev i land på Storestranda på Lista. På grunn av omfattende skader ble den umiddelbart tatt ut av tjeneste, og etter en nøye gjennomgang av skadeomfanget ble det klart at fartøyet formelt ble kondemnert.

Da den opprinnelige redningsaksjonen ble iverksatt var det ikke avklart om en eller to var savnet. Hendelsen med redningsskøyta fikk ikke innvirkning på selve søket, ettersom det ble avklart at kun en person hadde vært savnet. Personen ble funnet og fraktet til Bergen med luftambulanse. Vedkommende døde senere av skadene han pådro seg.

Se også
-------

* Redningsselskapets redningsskøyter

Referanser
----------

1. ↑  «Finnmark får ny redningsskøyte - Båtliv.no». *Norsk Maritimt Forlag - Båtliv.no*. 18. september 2010. Arkivert fra originalen 15. april 2018. Besøkt 15. april 2018.
2. ↑  «RS 100 Ægir». *www.redningsselskapet.no*. Besøkt 10. oktober 2016.
3. 1 2  NRK. ««Ægir» evakuert etter å ha blitt tatt av brottsjø». *NRK*. Besøkt 15. april 2018.
4. 1 2  «RS Ægir gikk rundt to ganger - Hovedredningssentralen». *Hovedredningssentralen*. 30. september 2016. Besøkt 15. april 2018.
5. ↑  «Redningsmenn tatt av kjempebølge: «Mayday, mayday. Det er Ægir»». *TV 2*. Besøkt 10. oktober 2016.
6. ↑  Aas, Tarald Reinholt (20. oktober 2016). «Redningsskøyta i vest kondemneres». *Agderposten* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 15. april 2018. Besøkt 15. april 2018.
**RSI** (engelsk: Relative Strength Index) er en indikator innen teknisk aksjeanalyse. 

Den relative styrkeindeksen (RSI) – utviklet av J. Welles Wilder og introdusert i hans bok fra 1978: "New Concepts in Technical Trading Systems" – er en anvendelig og populær momentum oscillator. RSI viser styrken av en aksjes opp- og nedganger og omvandler denne informasjonen til et tall mellom 0 og 100, med høy- og lavnivåmarkører på hhv. 70 og 30. 

Tradisjonelt sett er RSI'er som går over 70 regnet å være i overkjøpt territorium, mens en RSI under 30 er regnet å være i oversolgt terriotorium. Verdier mellom dette regnes som nøytrale, med markør rundt 50, som betyr ingen tegn på noen trend. Hvis RSI'en ligger under 50, indikerer det at aksjen taper mer enn den tjener, og motsatt; ligger RSI'en over 50 betyr det at aksjen tjener mer enn den taper.

Den har bare en parameter: antallet tidsperioder som skal anvendes ved utregningen. Vanligst er 14 tidsperioder.

Beregning: RSI = (100 - (100 / (1 + RS))
Kong Willem-Alexanders innsettelsesmedalje (avers, dameversjon)
Medaljens revers
**Kong Willem-Alexanders innsettelsesmedalje** (nederlandsk: *Inhuldigingsmedaille 2013*) er en nederlandsk minnemedalje innstiftet 24. april 2013 til minne om innsettelsen av Willem-Alexander som konge av Nederlandene 30. april 2013. 

Innsettelsesmedaljer er tidligere utgitt i forbindelse med innsettelsen av dronning Wilhelmina i 1898, dronning Juliana i 1948 og dronning Beatrix i 1980.

Utforming
---------

Medaljen er i sølv og har en diameter på 30 mm. Avers har Willem-Alexanders venstrevendte portrett. Reversen er prydet av et kronet monogram bestående av bokstavene W og A, datoen «30 april 2013» og omskriften «Willem-Alexander Koning der Nederlanden».

Medaljen er opphengt i et oransje bånd med fire blå striper i midten. Båndet er i fargene til Huset Oranien-Nassau, oransje og blått. Menn bærer medaljen i rett medaljebånd, kvinner i bånd utformet som en sløyfe.

Medaljen er utformet av Hans van Houwelingen og produsert av Koninklijke Nederlandse Munt.

Tildeling
---------

Kong Willem-Alexanders innsettelsesmedalje tildeles personer som har gjort en spesiell innsats i forbindelse med innsettelsen og for det kongelige hus, samt gjester ved innsettelseseremonien.

Kronprins Haakon og kronprinsesse Mette-Marit har mottatt medaljen.

Referanser
----------

1. ↑  For avbildning, se: «Inhuldigingsmedaille 2013» Arkivert 21. september 2013 hos Wayback Machine.  *Koninklijke onderscheidingen*, Kanselarij der Nederlandse Orden, 2. mai 2013.
2. 1 2 3  «Besluit van 24 april 2013, houdende de instelling van een herinneringsmedaille ter gelegenheid van de inhuldiging van Onze zoon Willem-Alexander», *Staatsblad van het Koninkrijk der Nederlanden*, nr. 163, 26. april 2013.
3. ↑  «Inhuldigingsmedaille 2013», Rijksoverheid, 2. mai 2013.
4. ↑  «Rutte geeft medewerkers inhuldiging medaille», *Volkskrant.nl*, 1. mai 2013.
5. ↑  H.K.H. Kronprinsens dekorasjoner, kongehuset.no.
6. ↑  H.K.H. Kronprinsessens dekorasjoner, kongehuset.no.
Ferge ved Skutvik med en rutebil fra Stoklands Bilruter, før 1963.  
Foto: Å.L. / Nasjonalbiblioteket
**Stoklands Bilruter A/S** er et transportselskap på Presteid i Hamarøy som driver som driver gods- og persontrafikk, bilverksted, bensinstasjon og slamtransport. Selskapet hadde konsesjon på rutebusskjøring i Hamarøy og deler av Tysfjord kommuner frem til mars 2008. Selskapet disponerer fire busser som benyttes til turkjøring, seks godsbiler og syv septikbiler (per 2014). Selskapet har 32 ansatte.

Stoklands Bilruter ble startet av Ludvig Stokland, som i 1924 startet skysstrafikk med en T-Ford. Et par år senere startet han rutebildrift mellom Presteid og Skutvik, og Hamsund og Buvåg. I 1935 kjøpte han sin første offentlige buss. Bedriften ble omdannet til aksjeselskap i 1959. I 1986 hadde Stoklands Bilruter 29 kjøretøy. Året etter ble selskapet kjøpt av Saltens Bilruter, og er i dag et heleid datterselskap av Saltens Bilruter.

Referanser
----------

1. ↑  Lokalavisa Nord-Salten 19. januar 2008, Etablerer seg på Ulvsvåg. Besøkt 29. mars 2014.
2. ↑  Stoklands Bilruter, buss. Besøkt 29. mars 2014.
3. ↑  Stoklands Bilruter, gods Arkivert 8. desember 2013 hos Wayback Machine.. Besøkt 29. mars 2014.
4. ↑  Stoklands Bilruter, slam/høytrykksspyling Arkivert 8. desember 2013 hos Wayback Machine.. Besøkt 29. mars 2014.
5. ↑  Stoklands Bilruter, ansatte. Besøkt 29. mars 2014.

Kilder
------

* Erling Svanberg: *Langs vei og lei i Nordland – Samferdsel gjennom 3000 år*. Nordland fylkeskommune, Bodø 1990. ISBN 82-7416-021-5

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Kongedømmet Fusa** var et kunstprosjekt for å utforske spørsmål knyttet til begrepet identitet. Den 21. juni 2003 ble Fusa kommune erklært som egen stat under en seremoni på Eide. Kunstneren Morten Holmefjord ble av formannen i eldrerådet utnevnt til visekonge. Kommunen ble slik til Kongedømmet Fusa. Forholdet mellom Visekongen og de folkevalgte var regulert i Engeviktraktaten, som ble signert av daværende ordfører Asbjørn Heidal og Visekongen.

21. juni 2004 gav Fusa Sentralbank ut den nye valutaen fusisk krune (FSK). En fusisk krune var like mye verd som 100 norske kroner. Året etter utgav Sentralbanken i samarbeid med Det viseregale kontoret et eget sett med brevmerker for Fusa.

21. juni 2005 ble Fusapasset lansert. I tillegg til mange vanlige passfunksjoner, inneholdt Fusapasset bl.a. en statskalender for kongedømmet, lister over viseregale og kongelige verv, forvaltning og reglement, en revidert utgave av Engeviktraktaten og 10 teser for kongedømmet Fusa. Forsiden viste Fusas riksvåpen og bar teksten «Fusa», «pass», «Kingdom of Fusa» og «Passport».

Kongedømmet Fusa ble aldri anerkjent som selvstendig stat i juridisk sammenheng. Allikevel rakk landet å få et omfattende representasjonskorps den korte tiden det eksisterte. Det hadde utenriksråd, ambassadører, konsuler og generalkonsuler i flere land og i en rekke norske byer, såvel som omreisende representanter.

Æresfusinger
------------

Det viseregale kontoret rakk å dele ut seks æresborgerskap, som gav disse personene tittelen æresfusing:

* dr. polit. Marian Flick
* professor Frank Aarebrot
* disponent Tom Rasmussen
* eldrerådsformann Johannes Lygre
* museumsdirektør Morten Johan Svensen
* geheimråd Margit Gjøn

Kongedømmet Fusa avvikles
-------------------------

Den 12. september 2005 ble det holdt en folkeavstemning i Fusa om kongedømmets fremtid. Resultatet ble 680 stemmer for å holde frem som egen stat (42,8%), 908 stemmer imot (57,2%) og 22 henlagte stemmer, til sammen 1 610 stemmer av 2 757 med stemmerett (et fremmøte på 60,6%).

Nyttårsaften 2005 ble Kongedømmet Fusa høytidelig nedlagt da Visekongen abdiserte som følge av flertallets nei. Representasjonskorpset fikk avskjed, kongekronen ble sluppet i vannet midtfjords, Visekongen reiste i eksil til Sør-Amerika, og Fusa gikk tilbake til en styreform som en vanlig, norsk kommune.

Kilder
------

 Arkivert 1. juli 2016 hos Wayback Machine.
**Kongedømmet Allada** var en vestafrikansk kyststat i den sørlige delen av dagens Benin. Navnet er også stavet Ardra, Ardrah, Ardres, Hardre, Arda, Arada, og Arrada.

Staten eksisterte fra rundt 1100 til 1724, da den ble annektert av kongedømmet Dahomey, som lå lenger øst. Hovedstaden, som også het Allada, lå der den nåværende byen Allada i Benin ligger. Denne byen hadde kongedømmets viktigste havn.

Både byen og kongedømmet Allada skal ha blitt grunnlagt av en gruppe ajaer som innvandret fra Tado, et sted ved Mono-elven i dagens Togo, i det 12. eller 13. århundre. Alladas konger styrte «med samtykke av de eldste av folket». Kongedømmet nådde høydepunktet av sin makt på 1500- og tidlig på 1600-tallet, da det var en viktig leverandør av slaver til den transatlantiske slavehandelen.

Ved midten av 1400-tallet hadde byen Allada en befolkning på ca 30 000 mennesker. Landet som helhet hadde på 1500-tallet en befolkning på nesten 200 000 mennesker.

Referanser
----------

1. ↑   *The Modern Part of an Universal History,* Vol. XVI, Bk. xvii, Ch. vii, London, 1760,  .
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Aderinto, Saheed (red.) (2017). *Afrikan kingdoms : an encyclopedia of empires and civilizations*. ABC-CLIO. ISBN 9781610695794.
4. ↑  Monroe, J. Cameron. «Urbanism on West Africa's Slave Coast». American Scientist. Arkivert fra originalen 13. januar 2014. Besøkt 24. september 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Harald Brynjulf Damm** (født 23. oktober 1873 i Oslo, død mai 1940) var en norsk offiser. Han var sønn av farver Christian og Oline (Nilsen) Damm fra Romdal på Hedemarken og bror av bergmester Carl Olav Bernhard Damm, ingeniør Nils Damm, Knud Odin Damm, og Anna Johanne Kristine Damm.

Damm gikk på Oslo Katedralskole fra 1885. Han tok examen artium i 1892, og på nytt i 1894.[] I 1897 ble han uteksaminert fra Krigskolen, og utnevnt til premierløytnant i Christiansandske Brigade. I 1901 giftet han seg med Dagmar Louise Preus. De fikk to døtre, Lillian og Gerd. Han ble kaptein i 1900, major i 1921, oberstløyntant i 1925, og oberst i 1928. Fra 1901 til 1904 var han kartkonduktør på Flekkefjordbanen. Fra 1905 til 1917 var han tilsatt som lærer ved Porsgrunds kommunale middelskole. Mens han var i Porsgrunn, ble han engasjert i svømme- og livredningsaken. I 1908 var han med på å stifte Porsgrunn kreds av Norges Livredningselskap, og satt i styret i flere år. I 1912 ledet han Stavanger-Spitzbergen-ekspedisjonen i 1912. I 1919 deltok han i en norsk delegasjon på befaring av ødeleggelsene i Frankrike etter Den store krigen. På 1920-tallet var han grensekommisær ved Garnisonen i Sør-Varanger. Fra 1928 til 1932  var han regimentsjef ved Sør-Hålogaland Regiment. I 1932 ble han sjef for Infanteriregiment nr 3 på Kongsberg.

Referanser
----------

1. ↑  «Digitalarkivet». Besøkt 07.09.2019.
2. ↑  Anders Langangen. «Elever ved Kristiania katedralskole som begynte på skolen i årene (hefte 7). 1881 – 1890» (PDF). Besøkt 19.12.2021.
3. ↑  «Norsk Militært Tidsskrift 1897». *Norsk Militært Tidsskrift 1897*. Vol. 67 (Nr. 60): 100. 1897.
4. ↑  Steenstrup, H (1930). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H Aschehoug & Co. s. 95.
5. ↑  Isak Jakobsen. «Porsgrunn videregående skole 100 år». Arkivert fra originalen 21. oktober 2021. Besøkt 07.09.2019.
6. ↑  H.E. Kjølseth. «Porsgrunns kreds av Norges Livredningsselskap gjennom 40 år». Besøkt 08.09.2019. [*død lenke*]
7. ↑  Gustav Rossnes (1993). «Norsk Overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940» (PDF). Norsk Polar Institutt. Besøkt 08.09.2019.
8. ↑  «Norsk Militært Tidsskrift 1922». *Norsk Militært Tidsskrift 1922*. 85 (5): 218. 1922.
9. ↑  «Sør-Hålogaland Regiment». Besøkt 07.09.2019.
10. ↑  Steenstrup, HJ (1934). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 111.
**Harald Berthelsen** (født 22. november 1863 i Austre Moland, død mars 1931) var en norsk ingeniør og industrimann. Hans far Gunder Berthelsen som etablerte Pusnes Støperi og Mekaniske Værksted på Tromøy i 1875. Harald Berthelsen overtok ledelsen for virksomheten på Pusnes i 1886 og ledet den frem til sin død i 1931.

Utdannelse
----------

Harald Bertellsen tok sin utdannelse ved Horten tekniske skole og dro deretter til England og Skottland. Her tilbrakte han flere år ved ulike skipsverft. Etter det store bankkrakket i Arendal i 1886 overtok Harald Berthelsen ledelsen av Pusnes Mekaniske Verksted etter sin eldre bror.

Verkseier
---------

Som ingeniør var han spesielt interessert i vinsjer, og i 1891 ble den første Pusnes-vinsjen levert. Oppdragsgiver var skipsfører Jørgen Bang i Grimstad. Pusnes-vinsjene viste seg å være konkurransedyktige både på kvalitet og pris, og ble raskt populære. Etter en mindre brann i 1901 ble Harald Berthelsen eneeier av bedriften og under hans ledelse ble verkstedet på Tromøy en av landets ledende produsenter av dekksmaskineri.

Politiker
---------

Harald Berthelsen engasjerte seg også i lokalpolitikken og var i to perioder ordfører i Tromøy kommune i årene mellom 1913 til 1919.

Arkiv
-----

Arkivmateriale knyttet til Harald Berthelsen befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet består av ulike dokumenter, tegninger, utklipp m.m. knyttet til Harald Berthelsen og Pusnes Støperi og Mekaniske Værksted og andre virksomheter Berthelsen eide.

Referanser
----------

1. ↑  Pusnes vinsj no 1135. Fra sydpol til nordpol, 22.08.2018

Kilder
------

* Frøstrup, Johan Christian (1994) *Det var en gang. Arendals historie i tekst og bilde.* Friluftsforlaget

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Harald Berthelsen på Arkivportalen
Shellhuset i Kampmannsgade, hvor det nå er bensinstasjon på gateplan
Det opprinnelige Shellhuset
**Shellhuset** var en bygning i kvartalet Kampmannsgade/Vester Farimagsgade/Dahlerupsgade/Nyropsgade i København. Den opprinnelige bygningen var tegnet av arkitekt Gerhard Rønne i 1932 som hovedkvarter for Shell i Danmark. Under Andre verdenskrig (1944) ble bygningen konfiskert og brukt som hovedkvarter av Gestapo i Danmark. 

I Shellhuset befant seg i 1945 livsviktige dokumenter og opplysninger om den københavnske modstandsbevegelse som kunne avsløre den. Tyskerne var klar over at et angrep på Shellhuset kunne skje. For å hindre det, plasserte Gestapo fanger fra motstandsbevegelsen i de øverste etasjer. De ventet på å bli avhørt, sendt til konsentrasjonsleire eller henrettet.

Shellhuset bombes
-----------------

Gerhard Rønnes bygning bygget av rødsten ble forvandlet til en ruin under Bombingen av Shellhuset den 21. mars 1945. Den ble erstattet av den nåværende som er oppført for Dansk Shell 1950-51 etter tegninger av Vilhelm Lauritzen.

Bygningen fraflyttes
--------------------

Dansk Shell flytter fra bygningen etter 50 års bruk i 2001, da bl.a. Ststsadvokaten flyttet inn.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Harald Olav Berget** (født 13. september 1906, død 3. juni 1974) var en småbruker og lokalpolitiker fra Trysil. Han var ordfører i Trysil 1964–1971 for Arbeiderpartiet.

Han var født i Østby, og bygde i 1956 sammen med kona Inga småbruket Bie ved Grønsjøen i Jordet, nord i Trysil. Ved siden av kommunepolitikken hadde han verv i landbruksorganisasjonene og i Jordet misjonsmenighet.

Berget ble valgt inn i kommunestyret i 1945, og satt i kommunestyret i 16 år, og i ulike kommunale verv i totalt 29 år. Han var ordfører i åtte år, inntil «en ny lokalpolitisk stjerne ble tent og tok over, Arvid Nyberg». Nyberg var varaordfører i Bergets siste periode, og Berget var varaordfører i Nybergs første periode.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Trysil

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Rolf Arne Moen. *Samfunnsbyggerne : Trysil arbeiderparti 100 år*. Utgitt av partiet, 2015. Side 33. ISBN 9788230329009
3. ↑  Harald Olav Berget; nettstedet Gravminner i Norge
4. 1 2  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 7 : Garder og slekter*. Trysilboknemnda. 1997. s. 104, 319, 330. ISBN 8290698097.
Østradiol
**Østrogener** er en gruppe steroide hormoner som fungerer som det primære kvinnelige kjønnshormon. De produseres hovedsakelig i eggstokkene og i morkaken. Noen østrogener produseres i mindre mengder i leveren, binyrene, og i brystene.
De tre vanligste naturlig forekommende østrogenene er østradiol, østriol og østron. Disse produseres i kroppen ved at androgener omdannes ved hjelp av enzymer. Østradiol produseres fra testosteron, og østron fra androstendion. Østron er svakere enn østradiol, og finnes i større mengder enn østradiol hos kvinner etter overgangsalderen.
Østrogener finnes naturlig både hos kvinner og menn, men i betydelig større mengder hos kvinner. Østrogenene fører til utvikling av kvinnelige sekundære kjønnskarakteristika som for eksempel bryster. Menn kan også få kvinnelige trekk, for eksempel ved bruk av doping. Dopingmidler etterlikner i hovedsak det mannlige hormonet testosteron, men når man inntar for mye av det blir det via enzymet aromatase omdannet til østrogen som gir pupper, også til menn (gynekomasti).

Østrogener styrer også menstruasjonssyklusen.

Østrogen i legemidler
---------------------

Siden østrogener styrer menstruasjonssyklusen, inneholder de fleste p-piller modifisert østrogen. Det er lite hensiktsmessig å benytte naturlige østrogener i tablettform, da biotilgjengeligheten er dårlig og halveringstiden meget kort.

Alle tilgjengelige østrogenpreparater (bl.a p-piller) som er tilgjengelige i Norge, inneholder syntetisk etinyløstradiol eller estere av østradiol (østradiolvalerat eller østradiolhemihydrat).

| * v
* d
* r
Hormoner og hormonkjertler |
| --- |
| Hormonkjertler: | **Hypothalamus:** GnRH **·** TRH **·** CRH **·** GHRH **·** somatostatin **·** dopamin **·** oreksin
**Nevrohypofysen:**
vasopressin **·** oksytocin
**Adenohypofysen:**
GH **·** ACTH **·** TSH **·** LH **·** FSH **·** prolaktin **·** MSH **·** endorfiner **·** lipotropin
**Binyrebarken:**
aldosteron **·** kortisol **·** DHEA
**Binyremargen:**
adrenalin **·** noradrenalin 
**Skjoldkjertelen:**
T3 **·** T4 **·** kalsitonin
**Biskjoldbruskkjertelen:**
PTH
**Eggstokken:**
østradiol **·** progesteron **·** inhibin **·** aktivin 
**Testikkelen:**
testosteron **·** AMH **·** inhibin 
**Morkaken:**
hCG **·** HPL **·** østrogen **·** progesteron
**Bukspyttkjertelen:**
glukagon **·** insulin **·** somatostatin 
**Konglekjertelen:** melatonin |
| Andre kjertler: | **Nyren:** renin **·** EPO **·** kalsitriol **·** prostaglandin 
**Hjertets forkammer:**
ANP
**Magesekken:**
gastrin 
**Tolvfingertarmen:**
CCK **·** GIP **·** sekretin **·** motilin **·** VIP 
**Ileum:**
enteroglukagon
**Lever:**
IGF-1
**Fettvev:**
leptin **·** adiponectin **·** resistin 
**Muskelvev:** irisin |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
NDSU inngangsparti.
 **North Dakota State University** er et delstatseid universitet i Fargo i delstaten Nord-Dakota, USA. Det ble opprettet i 1890 som North Dakota Agricultural College, et såkalt *land grant college* (dvs med føderal bistand til ervervelse av campusgrunn). Det inngår i North Dakota University System.

Ved universitetet var det 12 258 studenter og 700 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 722 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Det tilbys hele 42 ulike doktorgrader og 56 mastergrader. Det er en bred, typisk *liberal arts*-innretning på fagene som inkluderer de fleste humanistiske, sosialvitenskapelige og naturvitenskapelige fag, samt en egen business school.

*NDSU* er den største forskningsaktøren i Nord-Dakota, og inngår i Red River Valley Research Corridor. Viktige forskningsfelter er landbruk og næringsmidler, kjemisk teknologi og polymerer, RFID, magnetoelektronikk (spintronics) og nanoteknologi. Flere prosjekter har føderal finansiering, også fra det amerikanske Forsvarsdepartementet.

Bibliotekene ved *NDSU* har om lag 1,4 millioner titler.

Referanser
----------

1. 1 2   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑   www.crl.edu[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) North Dakota State University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NDSU Research Park

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** GeoNames
 |
Elvebakken VGS i Vestre Elvebakke
**Østre Elvebakke** og **Vestre Elvebakke** er to gatestubber i strøket Hausmannsområdet i bydel Grünerløkka i Oslo. Navnene dateres til 1864. De går fra Hausmanns gate bratt ned til Akerselva på hver si side av Elvebakken videregående skole. Nederst ved elva er det en tverrveg mellom dem, og denne tilhører Østre. 

På høyre side (sett nedover) av Østre Elvebakke (1–7) har vi baksida av Norsk Form og Norsk Design- og Arkitektursenter, som har besøksadresse Hausmanns gate 16. På den sida er det en del mindre næringslokaler, samt noen leiligheter i de øverste etasjene.

I bunnen av Østre er det ei gangbru over Akerselva til Nedre gate på Grünerløkka.

På venstre side ligger den eldre delen av Elvebakken videregående skoles bygningsmasse (nr 2). Fra 1903 til 1917 var det synagoge i nr 4.

På høyre side av Vestre Elvebakke ligger skolens nybygg (nr 3), mens venstre side utgjøres av ubebygde tomter som inngår i kultursenteret Hausmania. Det foreligger et skisseprosjekt for bygging av sirkushall her.

Det sjølforklarende Elvebakke er ellers et gammelt navn (i alle fall fra 1852) for området mellom Hausmanns gate og elva nord for Ankertorget. Vestre Elvebakke var først planlagt videre på andre sida av Hausmanns gate, omtrent der Jess Carlsens gate nå ligger .

Referanser
----------

1. 1 2  Knut Are Tvedt, red. (2000). *Oslo byleksikon* (4 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-0815-3.

Portal: Oslo
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Mizunoligaen |
| Gull |  2022 |  |
| Sølv |  2020 |  |
| Sølv |  2023 |  |

**Jarle Fornes** (født 1995) er en norsk volleyballspiller som spiller for Koll. Fornes har vunnet to seriegull (2016 og 2017) og ett cupgull (2016) med Førde.

Karriere
--------

Sesongen 2014/15 var Fornes en dominerende spiller i norsk 1.divisjon, for hjemklubben Spirit Lørenskog. Etter sesongen skiftet han lag til Førde, og fikk dermed spille i eliteserien. Sesongen 2015/16 tok Fornes 65 poeng i eliteserien, i det som ble en jubelsesong for Førde, med gull i både serie og cup. Året etter ble det 35 poeng, i en sesong hvor Førde "bare" vant serien. Sommeren 2017 meldte Fornes overgang til Koll. Sesongen 2017/18 var han en nøkkelspiller for Koll, som endte på 5.plass i Mizunoligaen. Med 156 poeng var han lagets toppscorer. I sin andre sesong i Koll tok Fornes 147 poeng, og ble da nunner åtte på toppscorerlisten i Mizunoligaen.

I 2021 ble Fornes tidenes yngste norgesmester i Veteran NM i klassen menn 50år. Fornes spilte for Spirit Lørenskog. Gjennomsnittsberegning av lagets alder, samt et spesielt unntak i 2021 fra den nedre grensen på 30år gjeldende dersom lag ikke fant nok spillere grunnet den pågående Covid-19 pandemien, gjorde at Fornes kunne delta på tross av sin alder på bare 26år.

Sandvolleyball
--------------

Jarle Fornes er også en habil sandvolleyballspiller. I 2016 deltok han i kvalifisering til World Tour i USA, og vant også en kamp der.

Karrierestatistikk
------------------

### Klubb

| Klubb | Sesong | Liga |
| --- | --- | --- |
| Divisjon | Kamper | Poeng | Tabellplassering |
| Norges flagg Førde | 2015–16 | Mizunoligaen |  |  |  |
| 2016–17 |  |  |  |
| Norges flagg Koll | 2017–18 | Mizunoligaen |  |  |  |
| 2018–19 |  |  |  |
| 2019–20 | 15 | 178 | 2 |
| 2020–21 | 6 | 58 | *Avlyst* |
| 2021–22 | 14 | 70 | 1 |
| 2022–23 | 18 | 100 | 2 |

Referanser
----------

1. ↑   Volleybox, Volleybox-ID p60810[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Competition Site by Data Project». *nvbf-web.dataproject.com*. Arkivert fra originalen 23. juli 2018. Besøkt 22. juli 2018.
3. ↑  «Competition Site by Data Project». *nvbf-web.dataproject.com*. Besøkt 28. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jarle Fornes – FIVB (Beach Volleyball Database) Rediger på Wikidata

* (en) Jarle Fornes – Volleybox Rediger på Wikidata

* (en) Jarle Fornes – World of Volley Rediger på Wikidata
* Spillerprofil poengliga.no
**Iljusjin Il-1** var et sovjetisk «pansret» jagerfly utviklet av Iljusjin for å møte de da nyeste tyske jagerflyene. To prototyper ble bygget, én en-seter etter de spesifikasjonene byrået fikk fra myndighetene, og én to-seter fordi Sergej Iljusjin ifølge enkelte kilder ikke hadde noen tro på flyet som jagerfly. Denne to-seteren skulle bli prototypen til angrepsflyet **Il-10**.

En-seteren fløy første gang 19. juni 1944. Denne var utstyrt med en Mikulin AM-42 vannavkjølt 12-sylindret V-motor med en ytelse på 1973 hk, og hadde en bestykning bestående av 2 VJa 23 mm kanoner. To-seteren ble prioritert fra starten av og fløy 18. april 1944, før en-seteren. Denne hadde samme dimensjoner som en-seteren, men var bygget helt i metall og hadde i tillegg til de to 23 mm kanonene i vingene en 20 mm kanon i et tårn plassert i cockpitens akterende.

Siden de allierte ved midten av 1944 hadde luftherredømme, så man ikke lenger noe behov for et tungt pansret jagerfly og en-seteren ble kansellert av byrået selv. To-seteren ble utviklet til angrepsflyet Il-10.

| Dimensjoner | Il-1 ( en-seter ) |
| --- | --- |
| Lengde | 11,12 m |
| Vingespenn | 13,40 m |
| Vingeareal | 30,00 m² |
| Nettovekt | 4 285 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 580 km/t |
| Klatrehastighet | 8,3 minutter til 5000 m |
| Maksimal lastet vekt | 5 320 kg |
| Rekkevidde | 1 000 km |
| Andre data |  |
| Mannskap | 1 |
| Motor | 1× Mikulin AM-42 ( 1 973 hk ) |
| Bestykning | 2× VJa 23 mm kanoner |
De østtibetanske regioner Amdo og Kham, øst i det gule feltet
Das Kloster Döndrub Ling i Kyegu Do (Yüru´u, Nord-Kham)
**Østtibet** (tibetansk: *mdo khams*) er en ofte brukt men geografisk uskapt definert betegnelse som sammenfatter de østtibetanske kulturregionene Amdo og Kham, som for det meste (med unntak av en vestlig del av Kham) i dag tilhører de kinesiske provinser Qinghai, Gansu, Sichuan og Yunnan. Ettersom Tibet av mange benyttes om hele det tibetanske høylandsområde, og befolkningen i stor grad er tibetansktalende (skjønt med en annen egenbetegnelse), er det ofte bare uvesentlige forskjeller mellom de østlige deler av den autonome region Tibet og Østtibet i sin helhet.

Innbyggerne i Østtibet kaller seg ikke Böpa (*bod pa* - som det tibetanske begrep for tibetanere lyder), men for Amdowa (*a mdo pa*) og Khampa (*khams pa*).

Under Qing-dynastiet ble Amdo i 1724 og det østlige Kham i 1728 innlemmet i de tilgrtensende kinesiske provinser. Disse områdene tilhørte verken i perioden 1911 til 1950 Tibet, og de ligger også utenfor den autonome region Tibet. Men de utgjør tibetanske autonome prefekturer og fylker innen sine provinser.

Referanser
----------

1. ↑  *The Times Atlas of World History*, 1989, p. 175
2. ↑  Schirokauer, Conrad. *A Brief History of Chinese Civilization*, 2006, p. 242
3. ↑  Wang Jiawei, "The Historical Status of China's Tibet", 2000, pp. 162-6

Litteratur
----------

* Christoph Baumer, Therese Weber: *Ost-Tibet. Brücke zwischen Tibet und China.*, ADEVA, Graz 2002, ISBN 3-201-01788-4
* Michael Brandtner: *Minya Konka Schneeberge im Osten Tibets. Die Entdeckung eines Alpin-Paradieses.* Detjen-Verlag, Hamburg 2006, ISBN 978-3-937597-20-1
* Andreas Gruschke: "*The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo*", 2 Bände, White Lotus Press, Bangkok 2001.
* Andreas Gruschke: "*The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham*", 3 Bände, White Lotus Press, Bangkok 2004 ff.
* Willi Senft, Marita Ludwig: *Osttibet Reiseführer* Weishaupt-Verlag, 2007, ISBN 978-3705902527

Eksterne lenker
---------------

* Andreas Gruschke: Demographie und Ethnographie im Hochland von Tibet, erschienen in: Geographische Rundschau, 49 (1997), Heft 5, S. 279-286
* Die Osttibet-Seite Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Roar Kjølv Jenssen** (født 14. februar 1963) er en norsk skuespiller som nå er fast engasjert ved Rogaland Teater. Roar Kjølv Jenssen ble uteksaminert fra Statens Teaterhøgskole i 1990.
Samme år begynte han ved Oslo Nye Teater, hvor han blant annet skrev, komponerte og framførte *Mellom Menn* på Centralteatret.
Senere dro han til Trøndelag Teater der han blant annet spilte *John Lennon* og *Munken*. Deretter ble han engasjert hos NRK dramaavdelingen og turnerte rundt i Europa med *Passage Nor Teater* fra 1993 til 1998.

Etter turnelivet i Europa var han i flere år høgskolelektor i skuespillerteknikk ved NTNU i Trondheim og ved Høgskolen i Nord-Trøndelag. Utenfor teaterscenen har han i tillegg coachet og drevet med kurs om kommunikasjon for bedrifter og offentlige etater over hele landet.
På scenen har han også spilt barneteater, han har spilt barneforestillingen *Hjortefot og Kristiansen* over 1000 ganger.
Som regissør har han blant annet regissert musikalene *We Will Rock You* i Bjørnsonhuset i Molde, *Sarah* i Trondheim, og *Portrett Av En Varulv* av Carl Frode Tiller, som ble vist på studioscenen på Trøndelag Teater.
I 2011 spilte han i enmanns-forestillingen *Fighterhjerte*, historien om Team Klemetsen.

Kilder
------

* rogaland-teater.no: Roar Kjølv Jenssen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
En **varmekraftmaskin** omdanner varme (termisk energi) til arbeid ved å utnytte temperaturforskjellen mellom en varmekilde og et *varmesluk*. Varme blir overført fra varmekilden til sluket og i denne prosessen blir noe av varmen omdannet til arbeid. Energiomforming er definert ved termodynamikkens andre lov.

Den teoretisk høyeste effektiviteten på noen varmekraftmaskin er definert av carnotprosessen. Carnotprosessen har en effektivitet på {\displaystyle (T\_{1}-T\_{2})/{T\_{1}}} hvor {\displaystyle T\_{1}} er temperaturen på varmekilden og {\displaystyle T\_{2}} er temperaturen på varmesluket.

Eksempler på dagligdagse varmekraftmaskiner er dieselmotorer og bensinmotorer. Disse drives av ekspansjon av varme gasser. Omgivelsene er varmesluket som tilfører relativt kalde gasser som ekspanderer hurtig når de varmes opp og driver mekaniske stempler.

Eksempler på varmekraftmaskiner:

* Damp/gass prosesser. Disse prosessene og motorene bruker væsker og gasser som arbeidsmedium:
	+ Carnotprosess (carnotmaskin/motor)
	+ Rankineprosess (dampmaskin/turbin)
* Gassprosesser. Disse prosessene og motorene bruker arbeidsmedium som oppfører seg som gass:
	+ Braytonprosess eller Jouleprosessen (gassturbin)
	+ Stirlingprosess (stirlingmotor)
	+ Forbrenningsmotorer:
		- Ottoprosess (bensinmotor)
		- Dieselprosess (dieselmotor)
		- Atkinsonprosess
		- Lenoirprosess (pulsjetmotor)
* Direkte omdanning:
	+ termoelektrisitet (Peltier-Seebeck effekten)
	+ termionisk emisjon
* Kuldeprosesser:
	+ Carnotkuldeprosess
	+ varmepumpe

En kuldemaskin er praktisk talt en varmepumpe, en reversert varmekraftmaskin, som bruker arbeid for å skape en temperaturforskjell.

Fra termodynamikkens lover får vi at:

{\displaystyle H=C-W}

Hvor *H* er energien fra varmekilden, *C* er energien overført til varmesluket og *W* er arbeidet motoren utfører.

Effektiviteten til en varmekraftmaskin er:

{\displaystyle e={\frac {W}{H}}={\frac {C}{H}}-1}

Ingen varmekraftmaskin kan ha en virkningsgrad på 1. Det mest effektive en varmekraftmaskin som opererer mellom 2 temperaturer kan være er gitt av hvor effektivt en carnotprosess mellom disse temperaturene vil være.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Roar Løwer Nilsen** (født 14. januar 1942) er en tidligere bandy- og fotballspiller fra Drammen, født og oppvokst i nærheten av Marienlyst stadion. Han spilte hele sin aktive karriere for Drafn og fikk sju norgesmesterskap i bandy, samt to junior-NM. Han har 33 landskamper for Norge. Han var med og sikret Norge sølv i VM i bandy i 1965, og scoret sågar det eneste målet i den avgjørende 1–0-seieren over Finland.

«Løwern» spilte finale i Norgesmesterskapet for junior i fotball i 1960, da Drafn etter omkamp tapte 1–2 for Fredrikstad på Marienlyst i Drammen. Han ble toppscorer i 2. divisjon i fotball i 1970. Han spilte totalt 394 seniorkamper i fotball for Drafn, samt 288 seniorkamper i bandy, og han er slått til Ridder av Drafns Orden.

Til tross for svakt syn var han toppscorer i både bandy og fotball, og har fortalt spøkefullt at han ofte ikke forsto han hadde scoret før publikum jublet.

Roar Løwer Nilsen er for øvrig utdannet typograf og ble i 2004 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser
----------

1. ↑  Ole Kristian Strøm (26. januar 2013). «Historisk sølv – guttenes bandybragd». *VG*.
2. ↑  Kjell Borgersen, red. (1985). *Drafn 75 år 1910-1985*. Drammen. s. 63. Arkivert fra originalen 2. april 2015.
3. ↑  «Kongens fortjenestemedalje 2002-2004 i Buskerud». Buskerud fylkeskommune. Besøkt 2. mars 2015. [*død lenke*]
**Trondheim Elektroniske Kunstsenter** (**TEKS**) er en ideell stiftelse opprettet i 2002 i Trondheim av kunstneren Espen Gangvik. Stiftelsen har som formål å fremme elektronisk kunst innenfor alle fagfelt, lokalt og nasjonalt. TEKS er et ressurs- og kompetansesenter for kunstnere som benytter seg av digitale og elektroniske verktøy.

Stiftelsen initierer og gjennomfører kunstneriske produksjoner og prosjekter, driver formidling og kompetanseheving gjennom kurs og workshops, og arrangerer eller er medarrangør for ulike kulturelle tiltak i regionen. Stiftelsen er IT-konsulent for kulturinstitusjoner, samt administrerer e-post lister og webhotell for kulturprosjekter.

Med utgangspunkt i Trondheim som nasjonalt teknologisk senter prioriterer stiftelsen å samordne lokale ressurser og kompetanse, blant annet gjennom oppbygging av et inter-institusjonelt nettverk. Ved å prioritere tverrfaglige samarbeidsprosjekter med relevante utdannings- og forskningsmiljøer utvikles og realiseres kunstneriske prosjekter.

TEKS arrangerer Trondheim Matchmaking, en årlig internasjonal festival for ny teknologi og elektronisk kunst. Festivalen er en arena og møteplass for presentasjon av innovative idéer og kunstneriske prosjekter, et sted for å ivareta og utvikle kompetanse og ressurser.

Stiftelsen er medlem i PNEK, *Produksjonsnettverk for Elektronisk Kunst*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Trondheim Thereminorkester** (**TTO**) er et samtidsmusikalsk ensemble med base i Trondheim som ble dannet i 2006 av Ailo Kemi Gjerpe, Kenneth Holter og Thomas Andersen, alle daværende musikkteknologistudenter ved NTNU, samt Lars Erik Brustad Melhus, daværende musikkvitenskapstudent. Allerede i 2007 hadde de blitt et ettertraktet tilskudd til byens livescene, mye på grunn av en svært egenartet stil. Trondheim Thereminorkester er Norges eneste rene thereminorkester, hvor all lyd, om enn prosessert og omformet via effektbokser, stammer fra thereminer. Gruppen baserer mye av sin musikk på lange borduntoner med langsomme endringer, men har også raskere, rytmebaserte låter som fungerer som en form for «fri» elektronika. Verkene deres improviseres frem innenfor gitte, strukturelle rammer.

Avbrekk og utgivelse
--------------------

Etter en lang periode med lite aktivitet på slutten av 2008, samlet Trondheim Thereminorkester seg i studio to dager i april 2009, men uten Gjerpe. Disse opptakene ble liggende ubrukt. Etter dette, da både Gjerpe og Holter hadde forlatt Trondheim, ble orkesteret inaktivt. Melhus har riktignok vært involvert i thereminrelaterte aktiviteter siden. I 2016 valgte Holter å samle, mastre og utgi ensemblets liveopptak fra tiden 2007 til 2008. Disse er planlagt utgitt på Holters eget label Eonel Sound i mai 2016.

Medlemmer
---------

* Ailo Kemi Gjerpe, theremin, sampler og effektbokser
* Kenneth Holter, theremin og Kaoss Pad
* Lars Erik Brustad Melhus, theremin og effektbokser
* Thomas Andersen, theremin og effektbokser

Referanser
----------

1. ↑  «Universitet på utstilling». *Under Dusken*. 07.05.2007.
2. ↑  «Ola Nordal: Svar til Lars Ove Ørjasæter». *Universitetsavisa*. 22.11.2006.
3. ↑  «Ørens lyd å få». *Universitetsavisa*. 27.03.2007.
4. ↑  Sjelmo, Vigdis (19.08.2015). «Instrumentkunnskap: Theremin». Arkivert fra originalen 16. april 2016. Besøkt 05.04.2016.
5. ↑  «Eonel Sound - Releases». Arkivert fra originalen 9. april 2017. Besøkt 05.04.2016.
**Marte Magnusdotter Solem** (født 1978) er en norsk skuespiller og forfatter.

Hun jobbet ved Torshovteatret i 2000 og ble uteksaminert fra Statens Teaterhøgskole i 2003. Hun jobbet deretter ved Hålogaland Teater fra 2004 til 2007 hvor hun debuterte i Anton Tsjekhovs *Ivanov*. Hun hadde senere roller ved Nationaltheatret, blant annet *Seks personer søker en forfatter* hvor hun spilte datteren. Solem spilte sammen med Ellen Dorrit Petersen hovedrollen i filmen *Fjellet* av Ole Giæver fra 2011. For rollen vant hun Kanonprisen 2011 i klassen beste kvinnelige hovedrolle og ble i tillegg nominert til beste kvinnelige hovedrolle ved Amandaprisen 2011 sammen med Petersen. Hun hadde en rolle i Giævers film *Mot naturen* fra 2014 og ble for den nominert til Kanonprisen 2014 i klassen beste birolle. Hun ble også nominert til Amandaprisen 2021 i klassen beste kvinnelige birolle for Guro Bruusgaards dramafilm *HAN* fra 2021.

I 2018 debuterte hun som forfatter med romanen *Jeg har mer jeg vet du vil like*. Hun har også skrevet manus og hatt roller i kortfilmen *Besøk* (2009) som var bidrag til manuskript-konkurransen TVIBIT.

Filmografi og oppsetninger
--------------------------

* *Sommerhuset*, film (2008)
* *En god nummer to*, TV-serie (2009)
* *Fjellet*, film (2011)
* *Mot naturen*, film (2014)
* *Frøken Julie*, Hålogaland teater (2016)
* *HAN*, film (2021)
* *CLUE: Maltesergåten*, film (2021)
* *Pørni*, TV-serie (2022)
* *Made in Oslo, TV-serie (2022)*

Referanser
----------

1. ↑  Marte Magnusdotter Solem Arkivert 21. november 2018 hos Wayback Machine.; aschehoug.no
2. ↑  «Kanonskrell for Triers Oslo-film!». *p3.no*. 20. mars 2012. Besøkt 2. april 2021.
3. ↑  «Amanda 2011 – de nominerte». *rushprint.no*. 23. juni 2011. Besøkt 2. april 2021.
4. ↑  «Kinoaktuell film med flest Amandanominasjoner». *nrk.no*. 16. juni 2021. Besøkt 6. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marte Magnusdotter Solem på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Marte Magnusdotter Solem hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Marte Magnusdotter Solem hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Marte Magnusdotter Solem hos The Movie Database Rediger på Wikidata