recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luigi Variara** (født 15. januar 1875 i Viarigi i Piemonte i Italia, død 1. februar 1923 i San José de Cúcuta i Norte de Santander i Colombia) var en italiensk katolsk prest og misjonær. Han æres som salig i den katolske kirke med minnedag 1. februar.

Biografi
--------

Luigi Variara sluttet seg til salesianerne i 1891 og avla sine løfter påfølgende år. I 1894 reiste han til Colombia for å misjonerr og oppfostret barn av leprasyke foreldre. I 1905 grunnla han kongregasjonen Jesu og Marie hellige hjertes døtre, som blant annet bestod av døtre av leprasyke; disse unge damer hadde vanskeligheter ned å bli tatt inn i en tradisjonell orden.

Han ble presteviet i 1909. 

Med tiden sviktet pater Variaras helse og han tilbragte i hovedsak sin siste tid i bønn og eukaristisk tilbedelse.

Referanser
----------

1. 1 2   GCatholic.org, GCatholic person ID 68022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Ökumenisches Heiligenlexikon, oppført som Aloisius Variara, Ökumenisches Heiligenlexikon ID A/Aloisius\_Variara.html[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ball 1990, s. 357

* «Beato Luigi Variara, sacerdote salesiano, fondatore». *Santi e Beati*. Besøkt 31. desember 2020.
* «Blessed Luigi Variara». *CatholicSaints.Info* **(engelsk)**. Besøkt 31. desember 2020.

Trykte kilder
-------------

* *Modern Saints: Their Lives and Faces* **(engelsk)**. Rockford, Illinois: TAN Books and Publishers. 1990. s. 355–360. ISBN 0-89555-223-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Sutukobas Venner** (***Friends of Sutukoba***) er en vennskapsforening mellom Norge og Gambia. Sutukoba ligger i Wuli Distrikt i Gambia.

Foreningen startet i 1983 av Helga Arntzen, Risør. Etter hvert har Sutukobas Venner (Friends of Sutukoba) utvidet området fra Sutukoba til å gjelde hele distriktet som landsbyen Sutukoba ligger i. Pr i dag har de utført over 100 prosjekter – fra landbruk, skole, helse, miljø, og næringsliv. 

Sutukobas Venner ønsker å bidra i synliggjøring og gjennomføring av FNs tusenårsmål.

Hovedprosjektene til Sutukobas Venner i dag er hovedsakelig risprosjektet og fadderbarn.

Risprosjektet
-------------

Sutukobas Venner har gått i samarbeid med Aktive Fredsreiser, landsbyen Sutukoba og jordbruksdepartementet i Gambia om å etablere et stort risprosjekt til selvforsyning i Sutukoba – Wuli distrikt i Gambia.

Jordbruskdepartementet står for den tekniske rådgivning, Sutukobas Venner og Aktive Fredsreiser forsøker å skaffe midler, og landsbyen med komiteen for Risprosjektet skal gjennomføre prosjektet. 

Jordstykket som skal opparbeides er 4 kvadratkilometer stort = 400 hektar

Fadderbarnsprosjektet
---------------------

*Kunnskap er første skritt til et bedre liv...*

Skolen er i utgangspunktet gratis, men foreldrene må stå for skoleuniform, eksamensavgift, blyanter, skrivebøker etc. For mange foreldre er dette ett stort løft.

Sutukobas Venner motiverer alle familier til å sende barna sine på skolen. Sutukobas Venner støtter i dag over 500 barn med skolegang.

Eksterne lenker
---------------

* Sutukobas Venner
**Anspert** (muligens født i Biassono, død 7. desember 881 i Milano) var erkebiskop av Milano fra 861 til 881.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etten tradisjonen tilhørte Anspert slekten Confalonieri, dette er imidlertid ikke dokumentert. Tradisjonen om dette knyttes til hva som er formidlet av Goffredo da Bussero som tilhører 1200-tallet.

Mens han ennå ikke var blitt biskop, mottok Anspert fra keiser Ludvig II Ansprands gods; Ansdprand hadde drept monarkens bror.

### Erkebiskop

Han ble utnevnt til erkebiskop av Milano den 26. juni 868, og under Ludvig II var han *missus dominicus* (palassinspektør). Han var en vel utdannet mann, og bad irske munker om å grunnlegge erkebiskopens *scriptorium* i Milano, som ble et senter for fremstillingen av illuminerte manuskripter.

Den 12. august 875 forflyttet han seg til Brescia, der keiseren like før var avgått med døden. Han organiserte der gravferd og begravelse som så fant sted i basilikaen Sant'Ambrogio i Milano. I januar det påfølgende år deltok han ved kroningen av Karl den skallede i Pavia, og fra den nye konge mottok han ytterligere territorier ved Cavenago, Vimercate og Ornago. I juli 877 tok han del ved synoden i Ravenna der han fikk utvirket en rekke privilegier for det milanesiske metropolitanerkebispedøme.

Etter Karl den skalledes død i 877 trådte Anspert i konflikt med pave Johannes VIII. Paven gikk inn for Boso av Vienne som ny konge av Italia, mens Milano-erkebiskopen foretrakk Karloman av Bayern.

Den 1. juli 879 ble han ekskommunisert av paven, som den påfølgende oktober også avsatte ham. Men Anspert forble imidlertid på sin post idet han hadde det milanesiske kleresiets støtte. Erkebiskop Anspert og pave Johannes ble forsonet i forbindelse med at de begge var med på kroningen av Karl den tykke som konge av Italia (6. januay 880) i Ravenna.

Det var under hans tid som erkebiskop av Milano at dette erkebispesete begynte å bli betegnet som *ambrosiansk*.

Anspert døde i Milano i desember 881 og ble begravet i basilikaen Sant'Ambrogio.

Kilder
------

* Pavan, Massimiliano (1960). Alberto Maria Ghisalberti, red. *Dizionario Biografico degli Italiani*. Milano: Istituto della Enciclopedia italiana.

Litteratur
----------

Margherita Giuliana Bertolini, ‘Ansperto’ in *Dizionario Biografico degli Italiani*, Volume 3 (1961)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND
 |
Satellittfoto av Zibo
Zibo-prefekturet i Shandong
**Zibo** (kinesisk: 淄博; pinyin: *Zībó*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Shandong i Kina. Befolkningen anslås (31. desember 2001) til 1 514 000 innbyggere. 

I fjellene sør for byen har elven Yi he sine kilder, og i nord er Den gule flod.

Kulturminner
------------

En del av den store Qi-muren står igjen i verneverdig tilstand her, og er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. 

### Staten Qi

Det gamle Qi-rikets hovedstad, Linzi, er rett øst for Zibo. Qi-riket var det siste som ble erobret av Qing-dynastiet, og da det var skjedd, i 221 f.Kr. var Kinas samling fullført. 

Restene av den gamle hovedstaden er også vernet kinesisk kulturminne.

### Houlikulturen

Funnstedet for houlikulturen (*Houli yizhi*) fra tidlig neolittisk tid, som ble utgravd 1989-1990, ble i 2006 også tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Administrativt består Zibo av fem bydistrikter og tre fylker:

* Bydistriktet Zhangdian (张店区), 360 km², 690 000 innbyggere, administrasjonshovedsete;
* Bydistriktet Zichuan (淄川区), 999 km², 670 000 innbyggere;
* Bydistriktet Boshan (博山区), 682 km², 470 000 innbyggere;
* Bydistriktet Linzi (临淄区), 668 km², 590 000 innbyggere;
* Bydistriktet Zhoucun (周村区), 263 km², 310 000 innbyggere;
* Fylket Huantai (桓台县), 499 km², 480 000 innbyggere;
* Fylket Gaoqing (高青县), 830 km², 360 000 innbyggere;
* Fylket Yiyuan (沂源县), 1 637 km², 550 000 innbyggere.

Næringsliv
----------

Zibo ligger i et område rikt på naturressurser: Over femti mineraler er blitt oppdaget der. I området utvinnes blant annet bauxitt, kull, jern og leire velegnet for keramikk. Noe nord for Zibo er det store olje- og naturgassreserver. Zibo er en rekke ganger blitt kåret til "en av Kinas 50 økonomisk sterkeste byer".

Samferdsel
----------

### Jernbane

Jiaojibanen, en jernbanestrekning som løper vest-øst i Shandong mellom Jinan og Qingdao, har stoppested i Zibo. 

Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.

### Vei

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Kinas riksvei 308 løper gjennom området. Den begynner i Qingdao i Shandong og fører via Jinan til Shijiazhuang i Hebei.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zibo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ansjos** (*Engraulis encrasicolus*) er en sildefisk.

Den kan skilles fra andre sildefisker på den lange, slanke kroppen og det tydelige overbittet. Arten kan bli opptil 20 cm lang, men individer lengre enn 16 cm er uvanlige. Ansjos er en pelagisk stimfisk som eter plankton. Den forekommer både i kystfarvann og langt til havs. Den tåler en saltholdighet ned til 5 ‰, og om sommeren kan den vandre opp i laguner og elveoser. I Middelhavet tilbringer den vinteren på 100–150 m dyp, og utenfor kysten av Vest-Afrika er den tatt ned til 400 m.

Utbredelsen omfatter det østlige Atlanterhavet fra Norge til Angola. Den er sjelden i Nordsjøen og finnes ikke i Østersjøen. Ansjos er vanlig i Middelhavet og Svartehavet og har spredt seg til Suezbukta gjennom Suezkanalen. Den er også funnet ved St. Helena. Det er ikke noe klart skille mellom denne arten og sørafrikansk ansjos (*Engraulis capensis*), som overtar sør for Angola.

Det drives omfattende fiske etter ansjos med ringnot og andre redskaper. I Middelhavet er Tyrkia den nasjonen som fisker mest ansjos. Årlig verdensfangst varierer mellom 400 000–700 000 tonn.

Fisken som selges som «ansjos» i Norge tilhører ikke denne arten, men er brisling lagt ned i en krydderlake.

Referanser
----------

1. ↑  Ansjos i FAO FishFinder Besøkt 15. juni 2014.

Litteratur
----------

* P. Pethon (2005). *Aschehougs store fiskebok* (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ansjos* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *ansjos* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ansjos* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ansjos* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ansjos* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *ansjos* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *ansjos* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *ansjos* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Engraulis encrasicolus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Engraulis encrasicolus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Engraulis encrasicolus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Engraulis encrasicolus* (Linnaeus, 1758) European anchovy - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Zidani Most** (norsk: steinbroen) er et sted i Laško kommune, øst i Slovenia, hvor elven Savinja munner ut i Sava fra venstre. Zidani Most har jernbanestasjon som knytter sammen jernbanen langs Sava med den som kommer inn langs Savinja.

Det er på stedet oppført to jernbanebroer og en veibro, henholdsvis i 1826, 1846 og 1931, hvorav samtlige krysser Savinja. Tidligere gikk det på stedet også bro over Sava. 

Den første broen i Zidani Most ble oppført av romerne i 290 e.Kr. Stedet hentet sitt navn etter en bro som ble oppført i 1223.

Bildegalleri
------------

* Zidani Most 1856Zidani Most 1856
* Zidani Most 1960Zidani Most 1960

Referanser
----------

1. ↑  Slovenias statistikkbyrå besøkt 6. desember 2014
2. ↑  Slovenias turistinformasjon besøkt 6. desember 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zidani Most – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Strukturformel
Zidovudine-3D
**AZT**, *azidotymidin* eller *zidovudin*, C10H13N5O4, var det første legemiddelet mot HIV.

Azidotymidin ble syntetisert allerede i 1964, da i den hensikt å bekjempe kreft. Men det viste seg at den ikke hadde den antatte effekt. Om lag tyve år senere ble azidotymidin testet mot HIV, og det viste seg at den hadde effekt.

Azidotymidin tilhører gruppen omvendte transkriptashemmere; den ligner byggesteinen tymidin som finnes i DNA. Det er imidlertid en viss forskjell mellom tymidin og azidotymidin, som innebærer at nye byggesteiner ikke kan bygges på azidotymidinen: Derfor blir dannelsen av nye virus hemmet.

Noen forskere, som for eksempel Peter Duesberg, hevder at AZT også kan forårsake aids. Dette motsies imidlertid av de fleste publiserte studier.

Referanser
----------

1. ↑  "AZT and AIDS" Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.. Från National Institute of Allergy and Infectious Diseases' websted om hiv/aids. Lest 19. april 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Peter H. Merkl** (født 29. januar 1932 i München) er en amerikansk statsviter. 

Merkl er utdannet med mastergrad i internasjonal politikk fra University of Minnesota (1953) og tok i 1958 doktorgraden i statsvitenskap ved University of California, Berkeley. Han var fra 1958 og fram til 2001, da han gikk av for aldersgrensen, professor ved University of California, Santa Barbara. I sin forskning har Merkl særlig konsentrert seg om sammenlignende politikk og har beskjeftiget seg med tysk politikk, fascisme og høyreekstremisme, samt politisk vold og terrorisme. 

Merkl holdt i 1998 Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 170172066, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside Arkivert 17. august 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Anders Ravik Jupskås** (født 1983) er en norsk statsviter og nestleder ved Senter for ekstremismeforskning. Hans forskningsområder er høyreekstremisme, populisme, partier og nordisk politikk. Han har utgitt boka *Ekstreme Europa* (2012, ny utgave 2017) og en rekke vitenskapelige artikler. Han mottok Kristian Ottosen-prisen i 2008 og tok doktorgraden i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO) i 2015. Han har fra starten vært sentral i oppbyggingen av Senter for ekstremismeforskning, og har styreverv i bl.a. Holocaustsenteret og Institutt for samfunnsforskning.

Utvalgt bibliografi
-------------------

* *Ekstreme Europa* (2012, ny utgave 2017)
* Anders Ravik Jupskås og Eviane Leidig (red.): *Knowing what’s (far) right: A compendium* (C-REX, 2021)

Referanser
----------

1. ↑  «Bokanmeldelse: Anders Ravik Jupskås: «Ekstreme Europa»». *www.vg.no*. Besøkt 7. april 2021.
2. ↑  «Anders Ravik Jupskås - C-REX - Center for Research on Extremism». *www.sv.uio.no* **(engelsk)**. Besøkt 7. april 2021.
**Zacharias Backer** (født 26. februar 1930, død 17. januar 2003) var en norsk hæroffiser. 

Som oberstløytnant ble han sjef for Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) 1975-1979. Senere var han sjef for Norbatts kontingent III (1979) med graden oberst. Backer var også sjef for Den norske FN-styrken i Libanon (Norcontico) med graden oberst II, og deltok i utallige FN-oppdrag. Han var også deltaker i Koreakrigen.

Zacharias «Zachen» Backer ble i 2002 tildelt Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner m/laurbærgren for tjeneste i Tysklandsbrigaden, NORMASH, UNEF, UNMOGIP og UNIFIL.

Han representerte Røde Kors/Røde Halvmåne ved flere anledninger i internasjonale fora/delegasjoner, bl.a. som sjefsdelegat i Libanon i 1993. I 1997-98 ledet ham Røde Kors-føderasjonens arbeide i Afghanistan.

Backer var, sammen med oberst Reidar Vangen, en av pionerene og grunnleggerne av fallskjermtjenesten ved daværende Hærens Fallskjermjegerskole HFJS. 

Backer var også grunnlegger av og første formann i fallskjermseksjonen i Norsk Aero Klubb fra desember 1960. Han ble tildelt NAKs sølvmedalje i 1973.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Peter Andreas Gullestad** (født 25. september 1948) er en norsk embetsmann og tidligere fiskeridirektør. 

Gullestad er utdannet sosialøkonom fra Universitetet i Oslo. Han ble i 1977 ansatt i Fiskeridirektoratet, der han i 1996 ble utnevnt til fiskeridirektør. Han satt i stillingen som fiskeridirektør til 2008.

Gullestad ble i 2004 utnevnt til kommandør av den chilenske Bernardo O'Higgins-ordenen.for bidrag til utvikling av samarbeidet mellom Chile og Norge på fiskerifeltet. 
Gullestad ble i 2008 tildelt H.M. Kongens fortjenstmedalje i gull. Gullestad ble blant annet hedret for sin faglige tyngde og store innsats for norsk fiskeriforvaltning.

Referanser
----------

1. ↑  Peter Gullestad er tilsett som fiskeridirektør for ein ny åremålsperiode på seks år, Pressemelding, Fiskeridepartementet, 13. september 2002.
2. ↑  «Fornøyde chilenere», *Bergens Tidende*, 14. januar 2004, s. 28.
3. ↑  H.M. Kongens gull til Peter Gullestad, Skipsrevyen 14. oktober 2008  Arkivert 13. april 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Suovas/soeves** (nord-/sørsamisk) er betegnelsen på lettsaltet, kaldrøykt reinkjøtt. Dette er en konserveringsmetode som har vært brukt av samer i generasjoner. Fremdeles er røyking av reinkjøtt en konserveringsmetode som er aktuell blant samer - spesielt blant reindriftssamer som i lange perioder oppholder seg i fjellet under enkle kår. Suovas fremstilles ved at kjøttet tørrsaltes og kaldrøykes, og røykingen gir kjøttet en spesiell smak.

Produsenter
-----------

I de senere år har det vokst fram flere samiske bedrifter som videreforedler reinkjøtt til et større marked. Lett kaldrøykt reinkjøtt finnes under fellesnavnet suovas som en spesialitet. Suovas ble kåret til årets reinkjøttprodukt i 2017 av Innovasjon Norge .

Tilberedning
------------

Kjøttet kan skaves i tynne skiver og stekes lett i smør/margarin. Suovas har mange bruksområder som for eksempel i pitabrød, wraps, pizza, men kan også serveres med potet/potetmos eller bare med brød.

Referanser
----------

1. ↑  Innovasjon Norge: Souvas fra Arctic Rein og Vilt - Årets produkt Arkivert 4. januar 2018 hos Wayback Machine.
**Husebybadet** er en kommunal svømmehall som ligger på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den ligger vegg-i-vegg med Husebyhallen og Heimdal videregående skole i Blisterhaugvegen. Badeanlegget har flere bassenger, blant annet et 25 meters idrettsbasseng med seks baner, et terapibasseng, et plaskebasseng for barn samt boblebad. Også tilknyttet anlegget er et treningssenter.

Husebybadet benyttes i tillegg til rekreasjon også til babysvømming, eldretrim, vanngym og organisert vannidrett. Det arrangeres også svømmeundervisning i regi av Vestbyen Idrettslag. Badeanlegget ble åpnet i 1984 og ble tegnet av Arkiplan.

Referanser
----------

1. ↑  Trondheim2030 – Husebybadet - Et bad for alle (Av Ola Flatøy Lysberg. Publisert 27. februar 2019, besøkt 29. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Husebybadet på Facebook Rediger på Wikidata
* Svøm.no – Husebybadet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Antityske** (ty. *Antideutsche*) er fellesnavnet gitt en rekke forskjellige teoretiske og politiske tendenser innenfor den radikale kommunistiske bevegelsen hovedsakelig i Tyskland og Østerrike. De antityske fremstod som en distinkt politisk tendens som en respons på økningen i rasistiske angrep og nasjonalismen som oppstod i Tyskland etter den tyske gjenforeningen. «Antitysk» skal her forstås i ideologisk betydning. Av Bundesamt für Verfassungsschutz tilordnes den det voldelig venstreekstreme og forfatningsfiendtlige spektrum. Den overvåkes av Verfassungsschutz på føderalt- og delstatsnivå, og nevnes i den årlige Verfassungsschutzbericht. 

Termen refererer ikke til noen særskilt venstreradikal tendens men heller til en hel rekke ulike strømninger, fra de såkalte hardcore antityske slik som kretsen rundt det radikale magasinet Bahamas til det såkalt softcore miljøet rundt bladet Phase 2, opprinnelig et diskusjonsmagasin for antifamiljøet etter oppløsningen av Antifaschistische Aktion/Bundesweite Organisation. Noen antityske ideer har også hatt en viss innflytelse i det bredere radikale miljøet; blant annet i månedsmagasinet konkret og ukeavisen Jungle World. 

Den posisjonen som er mest asossiert med de antityske er solidariten med Israel. Dette er imidlertid ikke en posisjon som kun de antityske holder innenfor de radikale miljøene. Gruppen Krisis og Exit, vanligvis forbundet med Robert Kurz, og andre antifa-grupperinger i Tyskland, har også pro-israelske meninger mens de samtidig ikke er antityske. 

Antityske har bl.a. gjort seg bemerket med slagord som «no tears for krauts» under årsdagen for bombingen av Dresden. Sentralt i den antityske ideologien står også en solidaritet med Israel og USA og en sterk kritikk mot de arabiske statene og palestinerne. Grupperingen er dessuten sterkt kritisk til den europeiske venstresiden, også til andre venstreradikale bevegelser som f.eks. antiimperialister. Den antityske grupperingen er sentrert rundt tidsskriftet *Bahamas* i Berlin og «Initiative Sozialistisches Forum» i Freiburg.

Referanser
----------

1. ↑  «Verfassungsschutzbericht 2006» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. august 2007. Besøkt 13. september 2007.
**Husebygrenda** (1–21, 4–20) er en vei og et boligområde mellom Makrellbekken og Huseby i bydel Vestre Aker i Oslo. Veien begynte opprinnelig på nordsiden av Sørkedalsveien vis-à-vis Njårdhallen for så å gå vestover parallelt med den. I dag er veien stengt for biltrafikk i østenden, men har gangveiforbindelse med Sørkedalsveien der. Innkjøring til veien skjer imidlertid omtrent midt i dens lengde, slik at Husebygrenda som vei fremstår som to blindveier med felles berøringspunkt med Sørkedalsveien omtrent midt på.

Veien fikk navn i 1951 etter Huseby gård. Utbyggingen av området startet i 1946 (innflytting 1948–51) og var organisert i Husebygrenda borettslag, jf. oppslaget om boligfeltet.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Husebygrenda». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 268. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***The Secret of the Swamp*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Lynn Reynolds.

Handling
--------

Chet Wells, sammen med moren sin, leier et stykke eiendom av diakon Todd med det formål å demonstrere Chets ideer om mer vitenskapelig jordbruk. Major Burke og datteren hans, Emily, bor i nærheten og blir Chets nye naboer. Emily er allerede forlovet med en annen velstående ung mann fra det samme nabolaget. Men hun tilbringer også mer tid sammen med Chet, med det resultat at de blir mer og mer glade i hverandre. Men Chet klarer ikke å få gården til å bli lønnsom nok, så når diakon Todd krever husleie kan ikke den unge mannen betale alle pengene han skylder.

Under en konfrontasjon mellom Chet og Todd reiser Mrs. Wells seg plutselig fra sengen hennes. Men den spente samtalen mellom Todd, byens sheriff og Chet gir henne et slikt sjokk at hun faller på gulvet og dør snart av skadene. Chet sverger å ta hevn på diakon Todd, som han gir skylden for å ha fremskyndet morens dødsfall. Til slutt tvunget til å forlate den nye gården deres, selger Chet løsøret sitt før han reiser sin vei - og søker lykken andre steder.

Diakon Todd flytter deretter inn i huset Chet har forlatt, men det oppstår snart et fiendskap mellom major Burke og den gamle diakonen. Majoren oppdager blant annet at diakonen har sluppet kuene sine inn på majorens korn, noe som har forårsaket store skader. Men Todd forsvinner kort tid senere, samme kvelden som Chet plutselig kommer tilbake. Chet blir derfor anklaget for å ha stått bak Todds forsvinning, selv om det etter hvert viser seg at det majoren var den egentlige ansvarlige for dødsfallet.

Skuespillere
------------

* George Hernandez som Major Burke.
* Myrtle Gonzalez som Emily Burke.
* Fred Church som Allan Waite.
* Frank MacQuarrie som Diakon Todd.
* Val Paul som Chet Wells.
* Countess Du Cello som Chets mor.
* Lule Warrenton som en tjenestepike.
* Jack Curtis som en Sheriff

Referanser
----------

1. ↑  The Secret of the Swamp
2. ↑  THE SECRET OF THE SWAMP

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Secret of the Swamp* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Secret of the Swamp* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Secret of the Swamp* på Silent Era Rediger på Wikidata
*For bygge-realityserien på TV 2 i 2017, se Huset (TV-program 2017)*

***Huset*** var et norsk reality-konsept som var tilgjengelig på nettet fra 2000 til 2001. *Huset* var et «Big Brother-lignende» konsept i regi av TV 2, der en gruppe unge mennesker skulle oppholdet seg i en bygning over en lengre periode. Konseptet var utelukkende tilgjengelig på internett og hadde få seere. Per Melbye var prosjektleder, mens Morten Holst var konseptredaktør.

Det unike med dette reality-«programmet» var at det utelukkende var tilgjengelig på nettet. Antallet seere ble derav begrenset. Deltakerne befant seg i en 700 kvadratmeter stor millionvilla lokalisert på Nordstrand i Oslo. Herfra kunne potensielle seere følge deltakerne på nettet døgnet rundt via 25 ulike kamera som var monter rundt om i huset. De kunne også chatte med deltakerne. Planen til TV2 var etterhvert å sende noe det på TV hvis det fikk mange nok seere på nettet, men den lave interessen gjorde at det aldri fikk noen sendeflate på TV.

Deltakerne flyttet inn 1. november 2000 og den med flest poeng etter ti måneder skulle få en premie. Men det var uklart hva denne premien var. Det ble avsluttet den 1. juli 2001, noe tidligere enn det som ble annonsert i starten.

Alle jentene trakk seg i protest i februar da det ble avslørt at TV 2 hadde gitt en av deltakerne 10 000 poeng for å ha sex for åpent kamera. Mange «kjedelige dager» og lav publikumsinteresse ble grunngitt som en medvirkende årsak. Tre nye jenter ble derfor sendt inn i løpet av februar.

Deltakere
---------

* Vegard M. Thomassen (f. 1979) (fra Oslo)
* Geir Nordby (f. 1978)
* Kristian Hajdu (f. 1979)
* Hege Thorstensen (f. 1980)
* Elena Tamnes (f. 1980)
* Marit (23)
* Monica Dyrø (f. 1976) (forlot huset i protest)
* Emma Marie Bjørke (f. 1979) (fra Skillebekk i Oslo) (forlot huset i protest)
* Joan Kristin Hammeren (f. 1976) (fra Steinkjer) (forlot huset i protest)
* Kjersti Hole (f. 1978) (fra Larvik) (forlot huset i protest)

Referanser
----------

1. ↑  VG - Netto på nett (7.10.2000)
2. ↑  «Adressa – Logget av livet på nettet (24.2.2001)». Arkivert fra originalen 10. mars 2016. Besøkt 21. mars 2012.
3. 1 2 3 4 5  Dagbladet – Fiasko for TV 2-«Huset» (3.5.2001)
4. ↑  VG - Deltakerne dropper ut av TV 2-såpe (20.2.2001)

Eksterne lenker
---------------

* TV 2-selskap belønnet nettsex (Dagbladet, 2001)
**91:an-stipendiet** var en utmerkelse som ble innstiftet i 1974 av det daværende forlaget Semic som påskjønnelse til svenske tegneserietegnere, -manusforfattere og andre som bidro til å fremme svenske serier og svensk serieproduksjon.

Prisen ble innstiftet til minne om tegneserieskaperen Rudolf Petersson, som var mannen bak figuren 91:an Karlsson (på norsk: 91 Stomperud). Selve prisen bestod av en statuett i messing og en pengesum som fra år til år varierte i størrelse. Prisen ble siste gang utdelt i 1996, bare fem dager før Petersson ville fylt 100 år. Om lag et år senere ble forlaget Semic kjøpt opp av det danske mediekonsernet Egmont.

Prisvinnere
-----------

| Årstall | Prisvinner |
| --- | --- |
| 1996 | Monica Hellström |
| 1995 | Patrik Norrman |
| 1994 | Lena Ackebo |
| 1993 | Charlie Christensen |
| 1992 | Jonas Darnell |
| 1991 | Krister Petersson |
| 1990 | Janne Lundström |
| 1989 | *Ikke noe stipend ble delt ut* |
| 1988 | *Ikke noe stipend ble delt ut* |
| 1987 | Hans Lindahl |
| 1986 | Lena Furberg |
| 1985 | Ulf Jansson |
| 1984 | Rolf Gohs |
| 1983 | Max Lundgren |
| 1982 | Ola Ericson |
| 1981 | Magnus Knutsson |
| 1980 | Gunnar Persson |
| 1979 | Rune Andréasson |
| 1978 | Gösta Gummesson |
| 1977 | Sture Hegerfors |
| 1976 | Jan Lööf |
| 1975 | Torsten Bjarre |
| 1974 | Nils Egerbrandt |

Portaler: Litteratur | Kunst
91:an Karlsson på Storgatan i Halmstad med Norre Port i bakgrunnen
En skulptur av 91:an Karlsson på Tidö Leksaks & Seriemuseum utenfor Västerås.  Foto: Dependability  
**91:an Karlsson**, Mandel Karlsson, er en tegneseriefigur som ble skapt av Rudolf Petersson i 1932. Flere av seriens offiserer hadde levende forbilder i virkeligheten. Det var offiserer som Rudolf Petersson hadde møtt da han avtjente verneplikten på I16 i Halmstad fra 1916 til 1918. 

De første årene hadde ikke serien snakkebobler, handlingen ble derimot beskrevet i verselinjer satt til kjente svenske visemelodier. Serien «En beväringsmans upplevelser och äventyr» begynte i ukebladet Allt för Alla, og ble senere flyttet til Levande Livet og Året Runt. Det har blitt utgitt julealbum med 91 Karlsson siden 1934. Serien fikk sitt eget blad i 1956. 

Serien skildrer det militære liv på en humoristisk måte. Den lever både i fortiden (seriefigurenes uniformer gikk ut av bruk på 1950-tallet), mens omgivelsene påminner mer om dagens situasjon. Kontrastene kan derfor iblant være store, for eksempel når offiserer i 50-tallsuniformer kjører helt nye biler av årets modell.

91 Stomperud
------------

Forleggeren Ernst G. Mortensen oppdaget Karlsson-tegneserien i Sverige, og fikk sikret rettighetene til å lage en norsk versjon som kom på trykk første gang i Norsk Ukeblad i 1938. På norsk begynte serien som *91* *Stomperud* i Norsk Ukeblad i april 1937 med én helside per nummer. Den norske versjonen var det første året rene gjengivelser av Peterssons manus, med tegninger av Thorbjørn Weea. Etter hvert ble imidlertid redaktøren Ernst Gervin ansvarlig for teksten. Denne utviklingen skal etter sigende ha vært et resultat av bruddet med nabolandet under krigen. I motsetning til den svenske versjonens snakkebobler, har Norges *Stomperud*-serie brukt replikker *under* serierutene nesten helt fra starten (bortsett fra de første ukebladsidene, som var oversatte snakkebobleserier av Petersson). Den er således en av de få norske seriene som ennå lages med tekst *under* bildene.

Referanser
----------

1. ↑  «Julehefta høyrer med». *Bygdebladet*. Nasjonalbiblioteket - www.nb.no. 23. desember 1995. Besøkt 22. oktober 2020.
2. ↑  «Juliintervjuet: Det er vanlig å ta med en bygave hjem når en har vært på bytur. Bygaven til våre lesere er 91 Stomperud, den evige optimist i kongens klær.». *Innherreds Folkeblad og Verdalingen*. Nasjonalbiblioteket - www.nb.no. 10. juli 1979. Besøkt 21. oktober 2020. «Fram til 1951 var daværende redaktør av Norsk Ukeblad, Ernst Gervin seriens tekstforfatter.»

Eksterne lenker
---------------

* Alle omslag 1956-2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Kuzma Minin. Maleri av Ilja Repin, 1894.
**Kuzma Minitsj Minin** (russisk Кузьма Минич Минин; fødselsår ukjent, død 1616) var en kjøpmann fra Nizjnij Novgorod som sammen med fyrst Dimitrij Pozjarskij ledet en russisk styrke i Den polsk-russiske krig (1605–1618). Han har siden fått status som folkehelt i Russland.

Minin kom egentlig fra Balakhna, og var slakter i Nizjnij Novgorod. Under krigen var Moskva og andre viktige byer blitt besatt i polakkene, og Minin fikk ansvaret for å organisere en folkehær med det formål å befri de besatte områdene.

I 1612 greide Minins og Pozjarskijs frivillige hær å drive polakkene ut av Moskva. Minin utmerket seg under felttoget, og ble etterpå adlet av den nye tsaren, Mikhail Romanov. Da Minin døde i 1616 ble han gravlagt i katedralen i Nizjnij Novgorod. Et torg i byen har senere fått navn etter Minin og Pozjarskij.

Pozjarskij- og Minin-monumentet
-------------------------------

På begynnelsen av 1800-tallet ble det bestemt at det skulle lages et monument til ære for Pozjarskij og Minin. Monumentet skulle avdukes i 1812, som markering av at det var 200 år siden seieren over de polske styrkene i Moskva. På grunn av Napoleons felttog i Russland i 1812 kunne avdukingen først skje i 1816. 

Monumentet står i dag på Den røde plass i Moskva.

Referanser
----------

Bildegalleri
------------

* Minin-Pozharsky-monumentet hadde en annen plassering før revolusjonen i 1917 enn dagens plassering foran Vasilijkatedralen i Moskva. Dette postkortet med tekst på russisk og fransk er fra begynnelsen av 1900-tallet.Minin-Pozharsky-monumentet hadde en annen plassering før revolusjonen i 1917 enn dagens plassering foran Vasilijkatedralen i Moskva. Dette postkortet med tekst på russisk og fransk er fra begynnelsen av 1900-tallet.
* Pozjarskij og Minin-monumentet foran Vasilijkatedralen i Moskva.Pozjarskij og Minin-monumentet foran Vasilijkatedralen i Moskva.
* Monumentet med Vasilijkatedralen i bakgrunnen, fotografert i 2005.  Foto: Alex ZelenkoMonumentet med Vasilijkatedralen i bakgrunnen, fotografert i 2005.  Foto: Alex Zelenko

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
***The Sensorites*** er en Doctor Who-historie på 6 episoder som ble vist på BBC One fra 20. juni til 1. august 1964. Den tredje episoden ble utsatt en uke fordi sportsprogrammet Grandstand gikk over tiden.

Doktoren, Ian, Barbara og Susan har landet i et romskip der mannskapet lider under telepatisk interferens fra sensorittene. Sensorittene stjeler låsen til tardisen, og Doktoren og hans følgesvenner må prøve å få den tilbake.

Episodenavn
-----------

1. Strangers in Space
2. The Unwilling Warriors
3. Hidden Danger
4. A Race Against Death
5. Kidnap
6. A Desperate Venture

Produksjon
----------

### Opprinnelse

Under produksjonen av *Doctor Who*s første sesong, samtalte Peter R. Newman med manusredaktør David Whitaker og de ble enige om at han skulle skrive manus for serien. I januar og februar 1964 utarbeidet Newman manusene til *The Sensorites*, som ble formelt bestilt 25. februar. Mervyn Pinfield ble valgt til å regissere historien på grunn av at han hadde den nødvendige erfaringen til å få til en visuelt god produksjon på tross av historiens lave budsjett. Det ble senere enighet om at Frank Cox skulle ta over regisseringen av de to siste episodene.

Jacqueline Hill fikk to uker ferie under produksjonen og ble derfor skrevet ut av episode fire og fem.

### Innspilling

Produsent Verity Lambert hadde over lengre tid prøvd å få flyttet serien fra den teknisk dårlige Lime Grove studio D. 30. april fikk hun tillatelse til å bruke BBC Television Centres (TC) studio 3 og 4 når det var mulig og Lime Grove studio G. På grunn av dimensjonene til sistnevnte kunne ikke historien spilles inn der.

Filming av historiens modellsekvenser og spesialeffekter ble utført hos Ealing Studios i mai 1964. Innspillingen av episodene begynte fredag 29. mai med den første episoden og de resterende ble spilt inn de etterfølgende fredagene. De to første episodene ble spilt inn i TC3, den fjerde i TC4 og resten i Lime Grove studio D.

Se også
-------

* Doctor Who – hovedartikkel
* Liste over Doctor Who-historier

Eksterne lenker
---------------

 **The Tardis Data Core** har informasjon om: ***The Sensorites*** External website
* *The Sensorites* hos BBC
**Christer Olav Johannesen** (født 9. april 1945 i Uppsala) er en norsk offiser, musiker og korpsdirigent. Han ledet i en årrekke Forsvarets musikkorpsvirksomhet og har spilt en sentral rolle i utviklingen av den sivile janitsjar- og korpsmusikken i Norge.

Johannesen ble i 1965 ansatt i Forsvaret etter avsluttet militærtjeneste i HM Kongens Gardes musikkorps. Han spilte i Forsvarets Musikkorps Østlandet inntil han i 1975 ble utnevnt til sjef for korpset. Fra 1983 og i 20 år var han musikkinspektør i Forsvaret og hadde overordnet ansvar for militærmusikken i Norge. Johannesen har ledet Norsk Militær Tattoo siden 1994. I Sverige dirigerte Johannesen musikere fra Symfonikernas musikkår i Stockholm ved innspilling av svenske infanterimarsjer. Johannesen ble i 2003 pensjonert med obersts grad.

Johannesen har også ledet sivile korps. Han dirigerte Norges Nasjonale Ungdomskorps. Under hans ledelse vant korpset en internasjonal konkurranse i USA i 1976 og gikk til topps i Wereld Muziek Concours i Kerkrade i Nederland i 1978. Under Johannesens direksjon vant Telemark janitsjarorkester førstedivisjon i verdensmusikkonkurransen i Kerkrade. Johannessen har dirigert Lillestrøm Musikkorps og Sarpsborg Janitsjar til seier i norgesmesterskap. I en årrekke dirigerte han også Sarpsborg Guttemusikkorps og vant med dette norgesmesterskap for skolekorps.

Kongen utnevnte i 2005 Johannesen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans virke som dirigent.» Han er innehaver av ridderkors av Den islandske falkeorden. I 1996 mottok han *The Colonel George S. Howard Citation of Musical Excellence For Military Concert Bands*.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Christer O. Johannesen, snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  *Aftenposten*, 9. april 1995, s. 11.
3. ↑  «Christer O. Johannesen», *Store norske leksikon*. Lest 9. november 2014.
4. ↑  musikkorps.no Historiens gang - synspunkter fra en som bidrog
5. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.
6. ↑  Fálkaorðuhafar[*død lenke*].
7. ↑  The Colonel George S. Howard Citation of Musical Excellence For Military Concert Bands[*død lenke*], The John Philip Sousa Foundation.

Eksterne lenker
---------------

* «Ompa til du dør», Intervju i *Forsvarets Forum*
* Medley i militærmusikk[*død lenke*], foredrag av Johannesen i Oslo Militære Samfund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Betty Egeberg Tandberg** (født 21. mai 1853 i Christiania, død 9. desember 1930 i Oslo) var en norsk pianist.

Liv og virke
------------

Betty Egeberg studerte i Leipzig og var elev av Edvard Grieg. Grieg omtalte henne som sin «[…] Ungdoms mest musikfyldte Elev». Hun hadde absolutt gehør, ble regnet som en fremragende kunstnerinne og ble i sin tid kalt «Christianias mest musikalske dame». På grunn av sitt svake hjerte ga hun ikke offentlige opptredener.

Som gift medvirket hun i fattigpleie, ungdomssaken og misjonsarbeid. Ved hennes bisettelse var kisten dekket av utelukkende hvite blomster, og i sin minnetale beskrev presten Lexow-Breck henne som «Liljen som betok oss alle og som hadde en egen evne til å avvæbne det uedle og ufine». Hun ble gravlagt på Vår Frelsers gravlund.

Edvard Grieg tilegnet Egeberg sine *Lyrische Stücke* (Op. 12) utgitt i 1867. Agathe Backer-Grøndahl tilegnet henne utgivelsen *Fem sange med Piano-akkompagnement*.

Familie
-------

Betty Egeberg var datter av kirurgen Christian August Egeberg (1809–1874) og Jeanette Marie Broch (1819–1904), søster av komponistene Anna Egeberg (1843–1914) og Fredrikke Lindboe (1855–1930) og brordatter av komponisten Fredrikke Egeberg (1815–1861). Hun ble 1. mai 1883 gift i Christiania med senere biskop Jens Frølich Tandberg (1852–1922). Ekteskapet var barnløst.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 30. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Dagbladet 1930.12.10*. Norge, Oslo. 1930. s. 11.
4. ↑  Holmsen, Cato (1929). *Slegten Gløersen med sidelinjer*. Oslo: Eget forlag, Hønefoss. s. 113.
5. ↑  Grieg, Edvard (1993). *Dagbøker*. Bergen offentlige bibliotek. s. 111. ISBN 8291290008.
6. 1 2  Tandberg, Elisa (1938). *slekt Tanberg-Tandberg*. Oslo. s. 64.
7. ↑  *Morgenbladet 1930.12.11*. Norge, Oslo. 1930. s. 5.
8. ↑  Eikenes, Eivind A.C. (1993). *Edvard Grieg fra dag til dag*. E.A.C Eikenes forl. s. 75. ISBN 8299141362.
9. ↑  *Dagbladet 1881.12.16*. Norge, Oslo. 1881. s. 2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Christer Karlsson** er en svensk tidligere skihopper som representerte Djurgårdens IF.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1972-1980, og hadde 32.-plass i 1973/74 som beste sammenlagtplassering i Hoppuka. I verdenscupens første sesong, 1979/80, ble han nummer 69 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka og verdenscupen var 13.-plass i Saint-Nizier 9. og 10. februar 1980.

I VM i Falun i 1974 ble han nummer 15 i normalbakken og 29 i storbakken. I VM i skiflyging i Oberstdorf i 1973 ble han nummer 38 av 51 deltakere. Han ble svensk mester i normalbakke i 1979 og 1980.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 23. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christer Karlsson – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Ved Araguaia
**Araguaia** (portugisisk: *Araguaia*) er ei elv i Brasil. Den er den største sideelva til Tocantins, og er 2 627 km lang, med et nedbørfelt på 358 125 km².

Geografi
--------

På grunn av det enorme antallet sideelver er det ikke lett å entydig bestemme elvas kilde. Viktige sideelver har sitt utspring i fjellkjeden Araras i Mato Grosso, og også i fjellkjeden Divisões i Goiás. I hehold til andre kilder er Araguaías kilder i Caiapó-fjellkjeden, på grensen mellom Goiás og Mato Grosso. Fra kildeområdene renner elva mot nordøst til samløpet med Tocantins nær byen São João. 

Langs sitt løp danner elva grensa mellom delstatene Goiás, Mato Grosso, Tocantins og Pará. Omtrent midtveis i løpet deler Araguaia seg i to grener, en vestlig som beholder navnet Araguaia og en østlig gren kalt *Rio Javaés*. Elvegrenene løper senere sammen, og danner dermed Bananaløya, verdens største elveøy. 

En stor del av Araguaias løp er seilbar hele året, men nedenfor Bananal blir elva avbrutt av stryk.

Det sammenlagte nedslagsfeltet til elvene Araguaia og Tocantins (også kalt *Araguaia-Tocantinsbekkenet*) utgjør rundt 9.5 % av Brasils territorium. Området er en integrert del av Amazonasbekkenet, selv om Tocantins (og dermed Araguaia) ikke er ei sideelv til Amazonas. 

«Araguaia» betyr «Araelva» på det lokale Tupispråket.

Araguaias største sideelv er Rio das Mortes, som har sitt utspring i Serra de Sao Jeronymo, nær Cuiabá i Mato Grosso. Andre viktige sideelver er Bonito, Garcas, Cristallino og Tapirape fra vest, og Pitombas, Claro, Vermelho, Tucupa og Chavante fra øst.

Blant de viktigste byene langs Araguaia er Barra do Garças, Aragarças, Aruanã, Luiz Alves, São Félix do Araguaia, Santa Terezinha, Araguacema, Conceição do Araguaia, Xambioá, São Geraldo do Araguaia og São João do Araguaia.

Turisme
-------

Flere områder langs elveløpet er beskyttet via nasjonalparker og annet, som Emas nasjonalpark og Araguaia nasjonalpark. Araguaia er velkjent for sin vakre natur, og et spesielt bemerkelsesverdig særpreg er elvas «strender» – lyse sandbanker som dekker elvebreddene fra mai til oktober. I løpet av de siste årene har enkelte strekninger av elva blitt viktige destinasjoner for økoturisme. Sammen med båtturer er amatørfiske en populær aktivitet blant både brasilianske og internasjonale turister.

Til tross for den juridisk beskyttelsen som lange strekninger av Araguaia nyter godt av, representerer flere utviklingsprosjekter en potensiell trussel mot dette ennå uberørte landskapet.

Referanser
----------

1. ↑  River Discharge Database Arkivert 2. september 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Rio Araguaia, informasjon for turister (portugisisk, spansk og engelsk)
* Hydrografisk informasjon (portugisisk)
* Kart over nedbørsområdet (portugisisk)
* Kart over delstaten Tocantins Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Kart over delstaten Pará Arkivert 27. mars 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
En butikkutstilling i Tyskland
En kunstutstilling i Frankrike
En **utstilling** er en fremvisning av varer, kunstverk eller annet.

En **separatutstilling** er en temporær utstilling av verk fra en enkelt kunstner. Separatutstilling er antonym til *kollektivutstilling*. 

I kommersielle kunstgallerier er separatutstillinger som regel salgsutstillinger som viser de seneste verk fra en kunstner. Separatutstillinger i kunstmuseer viser gjerne verk med et spesifikt tema, fra en distinkt periode eller i et særskilt medium. Mer omfattende separatutstillinger som viser sentrale verk fra en hel karriere kalles *retrospektivutstillinger*. Museenes separatutstillinger er som regel ikke salgsutstillinger. Kunsthallene kan ha separatutstillinger som salgsutstillinger, men utvalg av kunstner og verk skal være fundert på kunstfaglige kriterier og uavhengig profitthensyn.

Avhengig av kunstinstitusjonens omdømme og stilling i kunstverdenen, inngår separatutstillinger i et uoffisielt krediteringssystem. Som regel regnes separatutstillinger som mer meritterende enn kollektivutstillinger. Separatutstillinger i ikke-kommersielle kunstinstitusjoner regnes som regel som mer meritterende enn utstillinger i kommersielle kunstgalleri. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC
 |
**Utsjekk** er en prosedyre med opplæring og godkjenning som gir en person gyldig kompetanse til en spesiell aktivitet. Begrepet brukes ofte for flygere og flyteknikere og annet luftfartspersonell.

For hver ny flytype som skal brukes, må flyger, flyteknikere og kabinpersonalet ha en opplæring og godkjenning av godkjent instruktør som fører attestasjon av utsjekken i vedkommendes flygetidsbok. Slik utsjekk kan gis av instruktører med flere grader av godkjenning, deriblant også såkalte «type-rating instructors», som er instruktører som ikke kan gi instruksjon for sertifikatopplæring.

Halehjulsutsjekk er en egen utsjekk som flygere må ha før første utsjekk på halehjulsfly. Siden halehjulsfly har hovedhjulene foran flyets tyngdepunkt, er det fare for at flyet kan snu rundt sin egen akse, såkalt «groundloop». Det er mindre fare for slik rotasjon med fly med nesehjul og hovedhjulene bak flyets tyngdepunkt.

Utsjekk må skilles fra sertifikat eller bevis. For å fly sjøfly, flermotors fly, luftballong etc. trengs eget sertifikat som utstedes etter oppflyging.
**Christer Ottesen** (født 18. september 1973 i Porsgrunn) er en norsk musiker og komponist fra Bergen. Ottesen har vært aktiv i musikkmiljøet i Bergen, siden han som tenåring deltok på Kronstadfestivalen i 1988 med bandet Damage. Siden den gang har han spilt bass med Paraplegic, Popium, Cane, Savoy, Skitzophones, Faith Circus, Audrey Horne og gitar og synth i Flare. Ottesen spiller nå bass og synger i Magick Touch.

Sammen med Truls Kvernhusvik og plateselskapet Rec 90 stod han bak albumet *Flaming Youth – A Norwegian Tribute to KISS*.

I 2011 ga Ottesen ut soloalbumet *Life on Mariner 4* under navnet Spiders from Danmarksplass, som ble lansert sammen med en fotobok. Platen er produsert av Even «Magnet» Johansen, med Frode Unneland på trommer.

Diskografi
----------

### Spiders From Danmarksplass

* *Life on Mariner 4* (2011)

### Flare

* *In Search of Fame* (2005)
* *Lost from Love* (2007)
* *Ravishing a Universe for Love* (2010)

### Popium

* *Popium* (2001)
* *Permanently High* (2002)
* *Camp* (2004)
* *The Miniature Mile* (2006)

### Paraplegic

* *Strawberry Letter 23* (1995)
* *Wulfila* (1998)

### Cane

* *Unable* (1997)

### Skitzophones

* *Best Off* (2012)

### Magick Touch

* *Electrick Sorcery* (2015)
* *Blades, Chains, Whips & Fire* (2018)
* *Heads Have Got To Rock’n’Roll* (2020)
* Cakes & Coffins (2023)

Eksterne lenker
---------------

* Life on Mariner 4 – offisiell side
* Hyller helten med dukkebilde-bok NRK
* Bildebok til låns Bergen Bibliotek
* Popium
* Cane
* Flare
* Flaming Youth
* Faith Circus[*død lenke*]
* Magick Touch

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |