recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Universell jurisdiksjon** er et folkerettslig prinsipp om at det finnes forbrytelser av en slik alvorlig karakter at alle verdens stater har et ansvar utover deres territorialhøyhet og personalhøyhet. Dette gir statene jurisdiksjon til å straffe en utlending for gjerninger begått i utlandet.

Det er enighet om at universell jurisdiksjon omfatter folkemord, forbrytelser mot menneskeheten, krigsforbrytelser og tortur. Mange inkluderer også piratvirksomhet (sjørøveri), slaveri, terrorisme og forbrytelser mot freden (aggresjon). Folkeretten stiller krav om universell jurisdiksjon når det gjelder sjørøveri, krigsforbrytelser, flykapring, forbrytelser mot sivil luftfart og handlinger omfattet av den europeiske terroristkonvensjon. Betegnelsen «internasjonal forbrytelse etter folkeretten» sikter til tilfeller der det gjennom folkerettslige traktater er etablert universell jurisdiksjon.

Israelske agenters pågripelse av Adolf Eichmann i Argentina og rettssaken i Jerusalem berørte spørsmål om universell jurisdiksjon. Rettsoppgjøret, i regi av FN, etter folkemordet i Rwanda reiste spørsmålet om universell jurisdiksjon.

Referanser
----------

1. ↑  Rett24
2. ↑  Amnesty International Norge
3. ↑  *Straffelovgivningens stedlige virkeområde: Straffelovkommisjonens delutredning II*. Oslo: Universitetsforl. 1984. ISBN 8200709124.
4. ↑  *Straffeloven med kommentarer*. Oslo: Universitetsforl. 1997. ISBN 8200126870.
5. ↑  *Ny straffelov: Straffelovkommisjonens delutredning VII : oppnevnt ved kongelig resolusjon 26. september 1980 : utredningen ble avgitt til Justis- og politidepartementet 4. mars 2002*. Oslo: Statens forvaltningstjeneste, Informasjonsforvaltning. 2002. ISBN 8258306367.
6. ↑  Arendt, Hannah (1998). *Eichmann i Jerusalem: en beretning om det ondes banalitet*. Oslo: Pax. ISBN 8253020139.
7. ↑  *Forsoning eller rettferdighet?: om beskyttelse av menneskerettighetene gjennom sannhetskommisjoner og rettstribunaler*. Oslo: Cappelen akademisk. 1998. ISBN 8245606278.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kapp Linné på kartet over SvalbardKapp LinnéKapp LinnéKapp Linné på kartet over Svalbard
Isfjord radio sett fra vest i juli 2005.  Foto: K.A. Gallis 
**Kapp Linné** er det nordvestligste punktet til Nordenskiöld Land og er det sørlige punktet på muningen til Isfjorden på Spitsbergen, Svalbard. Stedet har sitt navn etter den svenske botanikeren Carl von Linné (1707–78). På Kapp Linné ligger Kapp Linné fuglereservat som ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973 og er på 1 891 dekar.

På Kapp Linné ligger den nå automatiserte Isfjord radio, som i dag fjernstyres fra Bodø radio. Byggene som tilhørte radiostasjonen blir om vinteren benyttet til overnatting for turister. Om sommeren er byggene for det meste ikke i bruk, bortsett fra enkelte mastergradskurs i regi av UNIS. Stasjonen får strøm fra et dieseldrevet generator.

Eksterne lenker
---------------

* Kapp Linné *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
***Universets engler*** (originaltittel: *Englar alheimsins*) er en islandsk film fra 2000 regissert av Friðrik Þór Friðriksson.

Handling
--------

*Universets engler* følger Páll, som bor hjemme med sine foreldre. Han er av kunstnertypen og har ikke helt kontroll på livet sitt. Når kjæresten gjør det slutt, snus verden opp ned for Páll og han blir omsider lagt inn på psykiatrisk avdeling. Her får han to venner som skal vise seg å forandre hans syn på omverdenen.

Produksjon
----------

### Manus

Filmen er basert på Einar Már Guðmundssons bok med samme tittel. Boka fikk, da den kom i 1995, Nordisk råds litteraturpris. Det er imidlertid ikke første gang Friðriksson og Guðmundsson jobber sammen. De to skrev manus til de prisbelønte filmene *Bíódagar* og *Reisen tilbake*, hvor sistnevnte ble nominert til beste fremmespråklige film under Oscarutdelingen i 1991.

### Musikk

Hilmar Örn Hilmarsson har vært filmkomponist på en rekke av Friðrikssons produksjoner og står hovedsakelig for musikken bak Universets engler. Med seg har han det kritikerroste islandske bandet Sigur Rós på to av sporene. I tillegg finner man flere steder i løpet av filmen diverse amerikansk rockemusikk. Denne blandingen av spesialkomponert filmmusikk og populærmusikk er typisk for Friðrik Þór Friðrikssons filmer.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Universets engler* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Universets engler* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Universets engler* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Universets engler* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Universets engler* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Universets engler* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Universets engler* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Universets engler* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Universets engler* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
* (no) *Universets engler* hos Filmweb

Portal: Island
**Sverre Jakob Alvsvåg** (født 18. august 1961 i Bergen) er en norsk fysiker som jaktet på Higgs-bosonet. Etter cand.scient. i 1987 startet han på et 4-årig NAVF-stipend som brakte ham til CERN i Sveits der han, som medlem i DELPHI-eksperimentet (DEtector with Lepton, Photon and Hadron Identification), utviklet måleinstrumenter for en av de fire detektorene i den nystartede Large Electron–Positron (LEP)-akseleratoren. Disse var i drift 1989–2000 og brukt i jakten på Higgs-bosonet. Alvsvåg mottok i 1992 en dr.scient. på avhandlingen «The Fastbus trigger modules for the SAT detector in the DELPHI experiment at LEP, CERN».

> ...avgjør i løpet av noen få milliondels sekund om resultatet fra kollisjonene er interessant nok til at det bør leses ut på data. Hvert sekund skjer 40.000 kollisjoner og bare en eller to av dem er interessante
> 
> 
> Bergens Tidende, 30.10.1992, pressemelding i anledning doktorgraden
> 
> 

 Han mottok samme året Meltzerprisen 1992, på 30 000 kroner for yngre forskere.

Utgivelser
----------

* Alvsvåg, S. J.; Eide, B.; Frodesen, A. G.; Grung, B.; Iversen, P. S.; Klovning, A.; Kvaavik, D.; Lillestøl, E.; Lillethun, E.; Mæland, O. A.; Pettersen, T. E.; Rongved, R.; Topphol, A. K. (190). «The sat calorimeter of the DELPHI experiment at LEP; results of a module test». *Nuclear Instruments and Methods in Physics Research*: 290(2-3):320-326. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Referanser
----------

1. ↑  «DELPHI-gruppens hjemmeside».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Peter Svendsen Bekkevold** (født 1781 og døpt i Nordby kirke 12. august samme år, død 1851) var Henrik Wergelands svigerfar, 

Bekkevold hadde navn etter plassen Bekkevold innerst i Bunnefjorden der han skal ha bodd i oppveksten. Det heter seg at slekten kom fra Värmland. Peter selv og en yngre bror Frederik, begynte som frakteskuteskippere og høkere på Moss. De var dristige og flinke sjøfolk, og fraktet fetevarer fra Danmark til Christiania på slutten av Napoleonskrigene 1807-1814, da helstaten Danmark-Norge kom med i krigen på Napoleons side. Det førte til en ulykkelig tofrontskrig for Norges vedkommende. Landet var i krig både med Sverige og England.

Brødrene Bekkevold kom opp i flere farlige situasjoner, og det hendte at de mistet både skip og last. Men de satte seg i ny gjeld, og fortsatte sin virksomhet. Peter Bekkevold var snarrådig og uredd, kom seg ut av vanskelige kniper og skaffet seg derved et ry som ville ha gitt ham Dannebrogsordenen om ikke unionsoppløsningen hadde kommet i 1814.

Peter Bekkevold var gift to ganger, annen gang med Gunhild Evensdatter Ihlen. Hun ble mor til 10 barn, hvorav ni vokste opp.

Sine siste år holdt Peter Bekkevold med familie til i Christiania der han drev en liten forretning med skjenkestue på gateplan i det som i dag er Skippergata 3. Den eldste datteren Amalie Sofie Bekkevold, ble gift med dikteren Henrik Wergeland i 1839. Sønnen Frederik Bekkevold fikk akademisk utdannelse ved Henrik Wergelands hjelp. Han ble en dyktig franskpedagog og tidens store bass-baryton. Han skal også ha vært en fremragende taler. Han gledet Henrik Wergeland med sang på hans dødsleie.

Wergelands åre
--------------

I dag heter Bekkevolds skjenkestue Grei Kafé og drives av norsk-pakistaneren Mohammed Aslam. Oppunder en takbjelke ble det sist på 1900-tallet plassert en åre til minne om at Henrik Wergeland fikk lov å sette inn årer og seil hos Bekkevold mens han var på arbeid på Universitetsbiblioteket. I lokalet finner man også bilder av Henrik og Amalie ved siden av idoler som Marilyn Monroe og Elvis Presley.

Litteratur
----------

* Amundsen, Leiv (1974; *Brevene til Amalie*
**Thorleif Dahl** (født 29. oktober 1907 i Skien, død 9. februar 1997) var en norsk jurist og NS-mann.

Dahl var cand.jur. fra Universitetet i Oslo fra 1926. Fra 1934 til 1940 arbeidet han som overrettssakfører i Skien.

Han gikk inn i Nasjonal Samling (NS) i 1938 og ble NS-lagfører i Skien i 1940. Høsten samme år var han aktuell som NS-statsråd i en Quisling-ledet regjering, men han endte opp som «innenriksråd» (omtrent tilsvarende departementsråd) og Albert Viljam Hagelins stedfortreder da denne ble leder for det nyopprettede Inneriksdepartementet som en av Josef Terbovens kommissariske statsråder. Dahl ble i denne stillingen frem til frigjøringen i 1945. Han arbeidet sammen med Ole Vries Hassel blant annet med Kommunalforordningen – NS' omorganisering av norske kommuner etter førerprinsippet. Som en del av arbeidet i Inneriksdepartementet var han også leder for NS' personalkontor, der han hadde som oppgave å følge opp tjeneste- og embetsmenn som gjorde seg skyldig i «NS-fiendtlig opptreden» og få dem skiftet ut med NS-tilhengere.

Innenriksråd Thorleif Dahl i 1941, sammen med Vidkun Quisling, NS-leder og nazi-kollaboratør, og Rudolf Schiedermair, leder av avdelingen for statsforvaltning i det tyske rikskommissariatet i Norge under andre verdenskrig.  Foto: Nationaal Archief 
Dahl ble stilt for retten for landssvik i forbindelse med landssvikoppgjøret etter krigen og ble dømt til tvangsarbeid i fem år, inndraging av formue og rettighetstap i ti år. Lagmannsretten fant det formildende at han hadde ivaretatt landets økonomiske interesser i de årene han satt i ledelsen i Inneriksdepartementet.

Referanser
----------

1. 1 2   Varden, side(r) 9, type referanse dødsannonse, utgitt 25. februar 1997[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, utgitt 6. juni 1945[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Studentene fra 1926*. Oslo. 1951. s. 63.
4. ↑  «Da Quisling arbeidet med planer om en samlingsregjering og 'finansråd' Dahl skulde bli en av fire NS-ministre». *Aftenposten*, 6. juni 1945.
5. ↑  «'Innenriksråd' Dahl fungerte ofte som Hagelins stedfortreder : Arbeidet for å nazifisere stats- og kommunalforvaltningen». *Aftenposten*, 18. januar 1949.
6. ↑  «Ville omlegge stats- og kommuneforvaltningen». *Norges Handels og Sjøfartstidende*, 18. januar 1949.
7. ↑  «'Innenriksråd' Thorleif Dahl idømt 5 års tvangsarbeid». *Aftenposten*, 1. februar 1949.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Peter Tornquist** (født 1963) er komponist og tidligere rektor ved Norges musikkhøgskole.

Tornquist har svensk bakgrunn, men er oppvokst i bl.a. Sveits og Brasil. Han flyttet til Norge i 1984 for å studere komposisjon med Lasse Thoresen ved Norges musikkhøgskole. I 1989-1991 studerte Tornquist ved Royal College of Music i London, med den britiske komponisten George Benjamin som veileder. Tornquist var stipendiat i Stipendiatprogram i kunstnerisk utviklingsarbeid, og avsluttet i 2006.

De fleste verk fra studietiden ble urfremført under Ung Nordisk Musikkfestivalene på slutten av 1980-årene. Dette gjelder verk som *Poemas* (1986), *La Céremonie du Kuarup* (1987) og *Annus Mirabilis* (1988). Senere har Tornquist arbeidet på bestillingsverk for bl.a. Rikskonsertene (*Actus Mutuus*, 1992), Norges Korforbund (*Gjest på jorden*, 1995), Copenhagen Guitar Festival (*Spins/Quive*, 1996) og Stavanger symfoniorkester (*Acalanto*, 1994).

Peter Tornquist har undervist ved Norges musikkhøgskole i et bredt spekter av musikkteoretiske fag. Han har samarbeidet med komponisten Lasse Thoresen om utviklingen av den auditive analysemetoden Sonologi. I samarbeid med Universitetet i Oslo og NoTAM har Tornquist gjennomført en rekke kurs i bruk av nyere datateknologi ved musikalsk notasjon.

Som medlem av komponistgruppen *Absolute Pling Plong* medvirket Tornquist med orkesterverket *Acalanto* på CD-en *Definitely Pling Plong*. *Acalanto* var også et av de norske bidragene under det internasjonale Rostrum i Paris våren 1996. Det har også vært fremført av Tokyo Symphony Orchestra og åpnet ISCM-festivalen i Bucarest i 1999. Tornquist har også bestillinger for Cikada Trio, Oslo Sinfonietta og Det Norske Solistkor.

Tornquist har siden studietiden vært aktiv i musikklivets styre og stell, først som leder i den norske UNM-komiteen og senere som daglig leder for Oslo Sinfonietta. Han har vært president i foreningen nyMusikk, viseformann i Norsk Komponistforening og i tillegg styremedlem i TONO.

1. august 2013 overtok Peter Tornquist som ny rektor for Norges musikkhøgskole.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. november 2016. Besøkt 16. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Verkliste fra NB noter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Depothytte på Kapp Circoncision. Fra den tredje Norvegia-ekspedisjonen 1929.
**Kapp Circoncision** er en odde på nordvestsiden av det norske bilandet Bouvetøya i Sør-Atlanteren. Odden skiller de to kyststrekningene Esmarchkysten og Morgenstiernekysten.

Bouvetøya ble oppdaget av den franske marineoffiseren Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier 1. januar 1739. Bouvet de Lozier trodde at øya var en del av Terra Australis og ga stedet navnet *Cap de la Circoncision* (norsk: *Omskjærelsens forberg*) etter kirkefesten samme dag. Senere har øya blitt navngitt etter oppdageren, mens det originale navnet har blitt gitt til den fremtredende odden på nordvestkysten.

Under den andre Norvegia-ekspedisjonen 1928–29 ble det oppført en depothytte på Kapp Circoncision, og året etter ble ytterligere en hytte oppført her av den tredje Norvegia-ekspedisjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Kapp Circoncision *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt
2. ↑  «Bouvetøya». Norskpolarhistorie.no. Arkivert fra originalen 25. desember 2008. Besøkt 5. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Historisk byplan over Hønefoss fra 1888
**Øya** i Hønefossen er synonym med det området hvor Hønefoss Brug, tidligere Ringerike Stormarked og Hønefoss kraftstasjon I ligger i dag. Øya tilhørte opprinnelig Kvernbergsunds-Ødegaarden (gnr. 45) og eksisterte i tiden før Hønefossen ble temmet og Hønefoss ble by. Den gangen var fossen mye større, i det den hadde tre nedløp. I tillegg til *Storfossen*, som er synonym med dagens fossefall, fantes også den såkalte *Sigtefossen* eller *Høgbro foss* og *Litlefossen*. Litlefossen gikk langs det vi nå kaller Fossveien, mens Sigtefossen gikk mellom Litlefossen og Øya. Øya lå mellom Sigtefossen og Storfossen.

Øyabakken (bakken opp fra krysset mellom Hønefoss bru, Arnemannsveien og Kongens gate) er oppkalt etter Øya. Lokalhistorien er også full av historier om folket på Øya, der det skal ha vært lovløse tilstander både på 1600- og 1700-tallet.

Under folketellingen i 1865 bodde det 1026 personer i Hønefoss, og Øya var med sine 19 bolighus den fjerde største av byens fem bydeler. De fire andre var Nordsiden (55 boliger), Sørsiden (35 boliger), Blyberghaugen (25 boliger) og Vesterntangen (7 boliger).

Øyasamfunnet og oppgangssagene
------------------------------

Det var tømmerfløtingen på elva og oppgangssagene rundt fossen som la grunnlaget for både samfunnet på Øya og senere byen. Rett overfor fossen ligger stilla Molvald med Molvaldhengslet, der det ble samlet sammen enorme mengder tømmer som skulle skulle ned fossen og ut i Tyrifjorden. Noe av dette var også skurtømmer som skulle gjennom oppgangssagene i fossen. Man antar at de første sagene ble anlagt der omkring år 1620. Før dette var det møllebrukene som dominerte. I 1640 er det 6 sager i drift rundt fossen. Noen år senere var dem blitt 18, men på det meste var det minst 23 sager der, om man skal tro kildene. 

«Oppgangssaga» er en større skulptur laget av Knut Steen. Den ble gitt i gave fra Hønefoss Sparebank til Ringerike kommune i forbindelse med bankens 100-årsjubileum i 1976. Skulpturen ble opprinnelig plassert i bybruas sørende, men fordi den har rennende vann skapte den problemer for trafikken. Mange mente dessuten at den heller skulle vært plassert ut i fossen, og dit ble den omsider flyttet i 1987.

Norges første dampskip
----------------------

Norges første egenbygde dampskip ble sjøsatt i Hønefoss i 1837, nedenfor fossen som ga navn til byen. Dampbåten fikk navnet DS «Kong Ring» og ble bygget på Øya i Hønefossen, før fossen fikk endret sine nedløp. Båten skulle frakte tømmer og varer på elva og over Tyrifjorden til Svangstrand i Lier, men de viste seg snart å være for svak for oppgaven. En ny og kraftigere dampbåt, som fikk navnet «*Halvdan Svarte*», ble derfor bygget på Randsfjord i Jevnaker og fraktet over Eggemoen og sjøsatt på elva nedenfor Øya.

Se også
-------

* Kvernbergsund-ødegård
* Edward Lloyd Limited
* Hønefoss Brug
* Hønefoss kraftstasjon I
* Ringerike Stormarked
* Tippen

Referanser
----------

1. 1 2  Jørn Jensen (2000) *De eldste husene i Hønefoss*. Heftet Ringerike, 2000 (72): 32–36. Besøkt 2022-08-14
**Kapp Amsterdam** er et nes i Nordenskiöld Land på Spitsbergen på Svalbard. Neset markerer det nordvestlige innløpet til Sveabukta som fortsetter nordover til Sveagruva.

Kapp Amsterdam ligger 15 km fra Sveagruva og var utskipningshavnen til Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Kullet ble fraktet med lastebiler fra Sveagruva til kaianlegget. I mars 2011 var det en kullbrann i en haug med rundt 80 000 tonn kull på Kapp Amsterdam.

I september 1946 oppførte bygningsarbeidere fra Sveagruva en fyrlykt på kappet ved innseilingen til Sveagruva. Lykta var i drift fra 17. september samme år.

Kapp Amsterdam har sitt navn etter det svenske selskapet A/B Sveas dampskip «Amsterdam» som ankret opp i området 11. august 1917.

Lasteanlegget er idag revet og hugget opp sammen med kaia som stod der som ifølge av Miljøprosjekt Svea og Lunckefjell - Store Norske der Svea ble vedtatt stengt av stortinget mars 2020 for å tilbakeføre området tilbake til naturen og den arktiske tundraen

Referanser
----------

1. ↑  NRK Nordnytt 23. mars 2011: Kullbrann slokket på Svalbard Arkivert 24. mars 2011 hos Wayback Machine.. Besøkt 5. mars 2013.
2. ↑  Reidar Lyngaas, *Oppføringen av Isfjord radio, automatiske radiofyr og fyrbelysning på Svalbard 1946*. Brøggers boktrykkeri, Oslo 1947. Side 4 og 13.
3. ↑  Kapp Amsterdam *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Utsyn over Øya. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2012) 
Gamle Øybrua mellom Mo og Øya. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2011) 
**Øya** er et byområde vest i Mosjøen. Elven Vefsna skiller det fra de andre delene av byen. Øya er et område for tyngre næringer og lettindustri.

Informasjon
-----------

I motsetning til resten av byen ligger Øya på vestsiden av elven Vefsna. Området er tilknyttet byen med to broer, som er *Gamle Øybrua* (i dag stengt for biltrafikk) og *Nye Øybrua*. Før gikk det ferge over elven.

Som følge av politisk regulering har området nesten bare tyngre næringer og lettindustri. Av tyngre næringer finnes eller fantes blikkenslagerverksteder, bilverksteder og liknende, samt et varehus. Også Statens vegvesen med trafikkstasjon har tilhold der. Store deler av områdets grunn består av grusmasse og brutt sten som sjøen er blitt fylt opp med.

Ved Øya går Mosjøens bygrense i vest. Derfra finnes elvepromenade til friluftsområdet Marsøra, og for erfarne er det mulig å gå opp Trongskaret og videre til Øyfjellet.

Galleri
-------

* Vegvesenets kontor og trafikkstasjon. Foto: Commons-bruker Basketbread (2010)Vegvesenets kontor og trafikkstasjon. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2010)
* Tidligere blikkenslagerverksted. Foto: Commons-bruker Basketbread (2011)Tidligere blikkenslagerverksted. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2011)
* Bilforretning og -verksted. Foto: Commons-bruker Basketbread (2010)Bilforretning og -verksted. Foto: Commons-bruker *Basketbread* (2010)

Se også
-------

* Mosjøen

| * v
* d
* r
Byområder i Mosjøen |
| --- |
| Byflata **·** Halsøya med Breimoen og Kulstadlia **·** Nyrud med Kippermoen, Trudvang og Mo **·** Olderskog med Aspåsen **·** Skjervengan med Hammarheim **·** Vollan med Nervollan og Baustein **·** Øya **·** Åsbyen med Halsåsen |
**Peter Tidemand Malling** (født 24. november 1807 i Drammen, død 19. april 1878 i Christiania) var en norsk boktrykker og bokhandler.

Liv
---

Mallings foreldre var drammenskjøpmannen Michael Malling og hustru Maren Elisabeth Klein. Han var elev på Strømsø Borgerskole og i noen år på Latinskolen i Drammen. Senere arbeidet han som læregutt i Det Rhodeske Bogtrykkeri i Drammen. Ved endt læretid reiste han til Amsterdam, og fikk plass ved et av byens større trykkerier.

Etter å ha perfeksjonert seg i utlandet vendte han omsider tilbake til Norge, som faktor i Det Wintherske Trykkeri, og dernest hos Guldberg & Dzwonkowski i Christiania. I 1838 grunnla han på en liten arv han mottok sitt eget trykkeri, og året etter en forlagsbokhandel. Denne forretningen lå i Sverdfegerbakken 25, ble etter hvert utvidet til å bli en av de fremste bokhandlerforretningene i Norden. I 1840 begynte han også å forlegge bøker. Forretningen ble værende på samme adresse inntil gården ble solgt til et interessentskap i 1873, og Malling inngikk kompaniskap med Georg Kristian Johannessen Parmann (1839 - 1916), som «Assocìe». De flyttet forretningen til den langt større Køckeritzke Væveribygning i Øvre Slottsgate, og utvidet virksomheten til også å omfatte asortimentshandel og undervisningsmateriell. Ganske raskt tok skolemeteriellet så mye tid og oppmerksomhet at de ga opp assortementshandelen for bare å konsentrere seg om læremidler.

Malling var gift tre ganger og etterlot seg ni barn.

Peter Tidemand Malling var i mange år medlem av Kristiania kommunestyre, formann i Bokhandlerforeningen, og deltok i forskjellige foreninger og almennyttige tiltak. For eksempel var han den første kassereren i Den norske historiske forening. Forretningen hans gikk ved hans død over til kompanjongen Parmann. Forretningen opphørte i 1899.

Malling var Ridder av St. Olavsordenen.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 7. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Peter\_Tidemand\_Malling[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_T\_Malling, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Historisk Tidsskrift* I (1870), s. II.

Kilder
------

* (da) Keilhau, W.:  «Malling, Peter Tidemand», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XVI, København: J. H. Schultz, 1924, s. 484.
* «Boghanler Malling» (s. 137-138). I: *Ny illustreret Tidende* No. 18. Kristiania, 5te Mai 1878.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
Opel Diplomat A
**Opel Diplomat** A ble introdusert som Opels flaggskip i 1963. Den ble levert med åttesylindrede V-motorer på henholdsvis 4,6 og 5,4 liter. Da Diplomat ble introdusert var dette den største bilen i Tyskland fram til Mercedes-Benz lanserte sin 600. 

A-modellen ble også levert i kupéversjon med 5,4 liters motor. Motorene kom fra GM i USA, og var henholdsvis 283 og 327 kubikktommers «Small block» Chevrolet V8. Disse var til dels tilpasset Opel, men basert på standarddeler. 

Gearkassene kom også fra USA. Man benyttet seg av totrinns «Powerglide» automatgear. Bakakselen ble også levert direkte fra USA, den kom fra Pontiac. A-modellens design ble utført i USA, hvorpå en ferdig modell i leire ble sendt til Tyskland hvor Opels designere gjorde mindre tilpasninger. 

A-modellen ble produsert i følgende antall: 

* 4,6 liter, 8 515 stk.
* 5,4 liter, 330 stk.
* 5,4 liter coupé, 304 stk.

A-modellen ble i 1969 avløst av B-modellen, som ble produsert frem til 1977. B-modellen ble levert med både 5,4 liter V8 og med en sekssylindret rekkemotor på 2,8 liter og Bosch D-jetronic bensininnsprøyting. 

V8 motoren i B-modellen var den samme som for A-modellen, men gearkassen ble endret. Fra og med B-modellen var dette en tretrinns TH-400 automatgearkasse, som også var et GM-produkt. 

2,8-litersmotoren, som var Opels CIH-motor (Camshaft In Head), ble bare levert med tretrinns TH-180 automatgearkasse.

I forbindelse med introduksjonen av B-modellen ble det satt fokus på mer avansert teknikk enn i forgjengeren, som i stor grad var preget av amerikansk teknikk, noe den til dels ble kritisert for i Europa. På B-modellen ble det bl.a introdusert De-Dion bakaksel, ventilerte skivebremser på alle hjul, og elektronisk bensininnsprøytning for 2,8 liter motoren. 

  

Designet ble denne gangen i større grad påvirket av Europa, og da spesielt italiensk design, for å falle i europeisk smak.

Blant formgiverne er bl.a Claire McKichan og Hans Seer nevnt.

Diplomat-B ble produsert i et antall av 18 725 stk, derav 11 108 5,4 liter V8.

Diplomat var en del av den såkalte KAD-serien, som var forkortelse for KapitänAdmiralDiplomat-serien. A-modellen av henholdsvis Kapitän, Admiral og Diplomat hadde identisk utseende. Det som skilte dem fra hverandre var dels motorstyrken og dels utstyret, med Kapitänen som den mest spartanske. B-modellen av Admiral, Kapitän og Diplomat var også identiske, bortsett fra at Diplomat 5,4 hadde en litt annen front og hekk.

Opel Diplomat 5,4 utkonkurrerte tilsvarende Mercedeser og BMWer når det gjaldt ytelse og demonstrerte Opels amerikanske tilknytning gjennom General Motors (GM). Motoren var identisk med den som satt i Chevrolet Corvette, men var bedre tilpasset høyhastighetskjøring på tyske motorveier. Under utprøving av 5,4-literen viste det seg nemlig at Chevrolet-motoren brøt sammen. Opel ble derfor nødt til å forsterke Chevrolet-motoren, slik at den ble tilpasset tyske forhold. Motoren i Opel Diplomat 5,4 er med andre ord mer slitesterk enn tilsvarende motor i Chevrolet Corvette. Her kan du se en film om bilen:
Marimekko, Helsingfors
**Marimekko** er et finsk firma som ble grunnlagt i 1951. De fikk i 1960- og 1970-årene overveldende suksess gjennom sin satsing på design. Grunnleggeren av Marimekko het Armi Ratia og levde mellom 1912 og 1979. Armi Ratia gikk i 1951 inn i tekstilfirmaet Printex og innbød finske designere til å tegne mønstre. 

For å lansere tøyene fikk Ratia sydd opp en kolleksjon som ble registrert under navnet Marimekko. Marimekko/Printex ble et begrep som stod for enkle, funksjonelle klær og tekstiler med store abstrakte mønstre i kraftige farger. 

Etter en storsatsing på nye fabrikker i 1970-årene fulgte økonomiske problemer i 1980-årene. I 1990-årene hadde firmaet igjen fremgang etter en ny satsing på design, hovedsakelig av klær. Se video

Eksterne lenker
---------------

* Marimekko

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN
 |
Illustrasjon fra Richard Francis Burtons gjendiktning av eventyrene i 1870
**Kong Vikram og vampyren Baital** (Sanskrit: वेतालपञ्चविंशति, *vetālapañcaviṃśati* eller *Baital Pachisi* som betyr «femogtyve fortellinger om Baital») er en indisk litterær syklus av eventyr fra 11. århundre redigert av Somadeva og inkludert i det større verket Kathasaritsagara. Syklusen er basert på tidligere muntlige overleveringer.

Den bærende fortellingen er om kongen Vikram, kongssønnen Dharma Dwaj, vismannen Shanta-Shil og den menneskelignende og blodsugende flaggermusdemonen Baital. Baital henger opp-ned fra et tre and tar tilflukt i døde skapninger som han levendegjør. 

Kongen sto i takknemlighetsgjeld til vismannen og gjør det vismannen ber om. Vismannen tar kongen og hans sønn med til en øy der spøkelser og demoner holder til. På øya bor blant andre flaggermusdemonen Baital, og det var dette vesenet kongen hadde som oppdrag å fange for å gjengjelde vismannens tjenester. 

Kongen og prinsen jakter og jakter etter Baital, men den slipper alltid unna. Hver gang Vikram prøver å fange demonen forteller den en historie som ender i en gåte med moralsk innhold.

I avslutningsfortellingen er de til slutt så trette at de legger seg under et tre og faller i søvn. I søvnen åpenbarer Baital for kongen historier om kjærlighet, godhet og ondskap og avslører for ham at vismannens egentlige plan er å ta kongemakten. Det er derfor kongen og prinsen er sendt for at demonen skulle fortære dem. Neste morgen drar kongen og prinsen etter vismannen og overgir ham til Baital i sitt sted.

Deler av verket ble gjendiktet til engelsk av Richard Francis Burton og andre, og til tysk av Hermann Brockhaus (de).

Referanser
----------

1. ↑  ««Vikram and The Vampire» by Sir Richard R. Burton, Classic Hindu Tales of Adventure, Magic, and Romance Edited by his Wife Isabel Burton». 1870.
2. ↑  Asbjørnsen, P. Chr. (Peter Christen) (1888). *Popular tales from the Norse*. New York: Putnam's Sons. s. cxxxviii.
**Opel Ampera** (2011–) er en fire-seters kombi familiebil fra Opel. Ampera er den europeiske utgaven av hybridbilen Chevrolet Volt. Volt/Ampera ble Årets bil i Europa i 2012. Navnene kommer av ampere og volt som betyr strøm og spenning.

Ampera kom med elektrisk motor på 150 hk + bensinmotor på 83 hk, men med elektrisk rekkevidde på mellom 40-80 km, og kombinert bensin-elektrisk rekkevidde på 630 km, solgte den lite i Norge tross samarbeidet med Tone Damli Aaberge.

Ampera etterfølges i 2016 av den elektriske **Ampera-e**, som er egentlig Chevrolet Bolt (ikke Volt altså) som ifølge Opel har en rekkevidde på over 500km.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Opel Ampera***  eller  ***Chevrolet Volt*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Chevrolet Volt i Store norske leksikon.
2. ↑  Opel Ampera Arkivert 24. mai 2015 hos Wayback Machine. testet av Norges Automobil-Forbund.
3. ↑  Knut Skogstad, *Test Opel Ampera: Noen ganger er det ikke smart med pen dame* i TV2.no sitt Broom-magasin den 12. desember 2013.
4. ↑  NYE AMPERA-E. MER ENN 500 KM\* REKKEVIDDE
**Kapp Dezjnjov** (russisk: мыс Дежнёва) er et nes som er det østligste punktet på det asiatiske – og eurasiske – kontinent. Det befinner seg ved Beringstredet, lengst øst på Tsjuktsjerhalvøya i Tsjukotka i Russland. 

Fyrtårnet på Kapp Dezjnjov
Neset har en 740 meter høy fjelltopp, med bratte skrenter ned til sjøen. Øverst er det et fyrtårn utformet som et monument over Semjon Dezjnjov. Innenfor er det flere bosettinger og militærbaser: Uelen, Lavrentia, Lorino, Novoje Tsjaplino, Sireniki og Uelkal.

På østsiden av Beringstredet, 82 km øst for Kapp Dezjnjov, ligger Cape Prince of Wales i Alaska, og i Beringstredet mellom dem ligger Fairway Rock og Diomedesøyene. 

Navnet kommer fra den russiske oppdagelsesreisendde Semjon Dezjnjov (1605–1672) som oppdaget det i 1648. Inntil begynnelsen av 1700-tallet ble neset omtalt som **Tsjuktsjineset**. Da James Cook kom dit i 1778 kalte han det **Cape East**.

Referanser
----------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь: Географические названия / под ред. Э. Б. Алаева и др. гл. ред. А. Ф. Трёшников. — М.: Советская энциклопедия, 1989. — 2-е изд. — С. 147. — 592 с. ISBN 5-85270-057-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Marilyn Cochran** (født 7. februar 1950 i Richmond, Vermont) er en tidligere amerikansk alpinist. Hun er søster av olympiavinneren Barbara Ann Cochran og alpinistene Lindy Cochran og Bob Cochran.

I VM 1970 i Val Gardena kom hun på tredjeplass i kombinasjonsøvelsen, bak franske Michèle Jacot og Florence Steurer.

Hun hadde enda større suksess i verdenscupen. I 1969-sesongen vant hun storslalåmcupen sammenlagt. I løpet av karrieren vant hun tre verdenscuprenn; ett i storslalåm og to i slalåm. Hun la opp som aktiv alpinist i mars 1974.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 13. februar 1971 | Mont Sainte-Anne | Canada | Slalåm |
| 26. januar 1973 | Chamonix | Frankrike | Slalåm |
| 15. mars 1973 | Naeba | Japan | Storslalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marilyn Cochran – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marilyn Cochran – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Marilyn Cochran – Vermont Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Marilyn Cochran – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Marilyn Cochran – ski-db.com Rediger på Wikidata
***Parahelichus*** er en slekt av mudderbiller som lever i eller ved vann. De er avlange biller, som oftest er oversiden kledt med lange, oppstående hår. Antennene er karakteristiske, ganske korte, de 5-6 ytterste leddene danner en kølle eller har kamaktige utvekster.

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange, blanke, mørke mudderbiller. De ligner overflatisk på familien elvebiller (Elmidae), noe navnet spiller på. Antennene er vanligvis kortere enn hodets bredde, og består av 3-13, vanligvis 8-11, ledd. De to innerste leddene er mye lengre enn de andre, og de ytterste leddene synes ofte som et lite vedheng på det store andre leddet. Den 5-6 ytterste leddene danner en avlang kølle, eller de har kamaktige utvekster. Dekkvingene er forholdsvis avlange og smale. Beina er slanke, fotleddene er ofte ganske lange med store klør ytterst. Undersiden hos de artene som lever i vann er kledt med fine, korte, vannavstøtende hår, et såkalt plastron, som holder på et luftlag som er nyttig for billenes gassutveksling. Hunnene har et langt, spisst eggleggingsrør som vanligvis er trukket inn i bakkroppen.

Levevis
-------

Disse billene lever i eller ved vann. Det er bare de voksne individene av noen arter som er rent vannlevende, andre voksne og alle larver finner man gjerne i mudderet i vannkanten. Denne slekten utmerker seg ved at larvene er nokså rent landlevende. De artene som lever i vann kan ikke svømme, men kryper rundt på bunnen, under steiner eller på vannplanter. De trenger ikke komme opp til overflaten for å puste, men gassutvekslingen skjer gjennom plastronet på undersiden. Dette krever oksygenrikt vann og disse artene er derfor vanligvis å finne i kjølig, rennende vann med mye oksygen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Kaukasus og Sentral-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien mudderbiller, Dryopidae
				+ Slekten ***Parahelichus*** Bollow, 1940
					- *Parahelichus angulicollis* (Reitter, 1887)
					- *Parahelichus fenyesi* (Reitter, 1894)
					- *Parahelichus granulosus* (Delève, 1974)
					- *Parahelichus hintoni* Bollow, 1940
					- *Parahelichus koltzei* Bollow, 1940
					- *Parahelichus pseudogranulosus* Lojková, Degna & Kodada, 2014

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Parahelichus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Parahelichus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Parahelichus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Parahelichus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Parahelichus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Parahelichus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Peter Stalin** (født 2. september 1753 i Åre i Sverige, død i Meråker 21. juni 1811) var en svensk forretningsmann som gjorde seg spesielt bemerket innenfor trelasthandel. Han ble gift 24. februar 1786 i Trondheim med Rebecca Dorothea Greve. De fikk i alt syv barn, men ved folketellingen anno 1801 var kun to av disse i live. Navnet *Stalin* har sitt opphav i bygden Sta i Jämtland.

Peter Stalin etablerte seg som forretningsmann i Trondheim i 1780-årene, og var svært fremgangsrik innenfor trelasthandel. Han var fra 1800 kompanjong med prokurator og politimester Mons Lie (oldefar til forfatteren Jonas Lie), og sammen etablerte de sagbruk i Fersdalen nord for Meråker. Etter hvert ble Stalin eneeier av bruket, og han bygget også sin bolig – *villa Sorgenfri* – på Langsåvollen like ved.

Peter Stalin var beryktet for sin hensynsløse utbytting av oppsitterne i Fersdalen, og gjennom trakassering, utspekulerte transaksjoner og lurendreieri klarte han på kort tid å overta hele dalføret, samt å drive flere av beboerne på flukt. Hatet mot Stalin var sterkt, og i juni 1811, mens Stalin lå syk i sitt hjem, brente Halvor Olsen Sulaamoen, *Litj-Halvar*, ned sagbruket. Peter Stalin døde noen få dager etter. Litj-Halvar ble dømt til døden ved halshugging, men straffen ble mildnet til soning i tukthus.

Peter Stalin er kjent som oldefaren til forfatteren Laura Petersen (gift Kieler), som var rollemodell for *Nora* i Ibsens skuespill *Et Dukkehjem*.

Peter Stalin er gravlagt på Gudå kirkegård i Meråker.

Kilder
------

* 1800 - Fersdalen inn i verdenslitteraturen –
*
**Kong Oscar IIs belønningsmedalje** var en norsk kongelig utmerkelse innstiftet i forbindelse med kong Oscar IIs kroning som Norges konge i Nidarosdomen i Trondheim i 1873. Medaljen var til belønning av fortjenester av det kongelige hus, kunst, vitenskap, litteratur, med videre. Medaljen ble tildelt i svært begrenset antall og ble regnet som særdeles eksklusiv. Den ble tildelt både norske og utenlandske borgere. Også kvinner ble tildelt Kong Oscar IIs belønningsmedalje. Den ble siste gang tildelt i 1902. Medaljen var en av flere fortjenstmedaljer innstiftet av Oscar II.

Utforming
---------

Kong Oscar IIs belønningsmedalje er utformet som en oval medaljong av gull. Medaljongen har en kongekrone på toppen. På framsiden bærer medaljongen Oscar IIs kongemonogram sammen med innskriften «broderfolkenes vel», kongens valgspråk, begge deler satt inn i en eikekrans. Baksiden bærer innskriften «til Belønning» og «1873», årstallet for medaljens innstiftelse. Medaljebåndet er mørkerødt.

Tildeling
---------

Kong Oscar IIs belønningsmedalje ble tildelt 23 personer i tidsrommet 1873 til 1902. Medaljen ble tildelt 16 nordmenn, 5 svensker, 1 danske og 1 franskmann. Blant mottakerne var 6 kvinner.

* 1873 Hartvig Lassen, Norge
* 1873 Jonas Lie, Norge
* 1874 Christian Holst, Norge
* 1875 Henrik Ibsen, Norge
* 1875 Andreas Munch, Norge
* 1877 Johan Svendsen, Norge
* 1878 Johan Behrens, Norge
* 1880 Johanne Louise Heiberg, Danmark
* 1882 Carl David af Wirsén, Sverige
* 1882 Yngvar Nielsen, Norge
* 1884 Carl Rupert Nyblom, Sverige
* 1884 Helgo Nikolaus Zettervall, Sverige
* 1885 Christina Casa de Miranda (Christina Nilsson), Sverige
* 1889 Lorentz Dietrichson, Norge
* 1889 Magdalene Thoresen, Norge
* 1889 I. Chr. Hallström, Sverige
* 1892 Camilla Collett, Norge
* 1895 Anton Christian Bang, Norge
* 1897 Olaus A. Grøndahl, Norge
* 1900 Eva Nansen, Norge
* 1902 Marcelin Berthelot, Frankrike
* 1902 Gina Oselio, Norge
* 1902 Magnus Synnestvedt, Norge

Se også
-------

* Kong Oscar IIs medalje til belønning for fortjenstlig virksomhet
* Kong Oscar IIs medalje til belønning for det norske landbruk

Referanser
----------

1. ↑  *Norges statskalender for aaret 1906*, efter offentlig foranstaltning redigeret af N. R. Bull, Kristiania: Alb. Cammermeyers Forlag, 1906, sp. 907-908.
2. 1 2 3 4  Carsten Svarstad: «Oscar II’s medalje "til belønning"», *Nordisk Numismatisk Unions Medlemsblad*, nr. 10, desember, 1950, s. 190-193.
Ordensinsignier for Kong Tomislavs stororden
**Kong Tomislavs stororden** eller **Kong Tomislavs stororden med bånd og stor morgenstjerne** (kroatisk: *Velered kralja Tomislava* eller *Velered kralja Tomislava s lentom i Velikom Danicom*) er en kroatisk orden innstiftet i 1992. Ordenen er oppkalt etter kong Tomislav I av Kroatia, som fra regjerte 910 som hertug og fra 925 som den første konge av Kroatia. Kong Tomislavs stororden er Kroatias fornemste orden og rangerer foran Dronning Jelenas stororden. Den tildeles utenlandske statsledere for fremme av gode bilaterale forbindelser. Kong Tomislavs stororden tildeles av Kroatias president.

Inndeling
---------

Kong Tomislavs stororden har én klasse.

Insignier
---------

Ordensinsigniene for Kong Tomislavs stororden består av et bånd til å bære over skulderen og ned til hoften, der ordenstegnet er opphengt, samt av en ordensstjerne. 

Ordenstegnet består av en ornamentert «H», for *Hrvatska*, landets navn på kroatisk. Bokstaven har et flettverksmønster og er besatt med fem røde koraller. I midten har den en medaljong i gull som bærer et middelaldersk motiv av en kronet konge, sittende på en trone og med septer og rikseple i hendene. Kongen er flankert av to solmotiver. Kroatias riksvåpen er plassert over midtmedaljongen og under den finnes en rød korall i midten av en sol med tolv stråler. På ordenstegnets revers står innskriften «KRALJ TOMISLAV» (*kong Tomislav*) og «REPUBLIKA HRVATSKA» (*Republikken Kroatia*).

Ordensstjernen har åtte lange stråler i sølv og mellom disse kortere stråler i gull og sølv. Midtmedaljongen er i gull og har samme motiv som medaljongen i ordenstegnet.

Ordensbåndet er blått, hvitt og rødt, som i Kroatias flagg, men med et gult flettverksmønster på det blå og røde.

Båndstripen er delt i rødt med to smale gule striper, hvitt og blått med to smale gule striper, samt midtmedaljongen i miniatyr i midten.

Tildeling
---------

Kong Tomislavs stororden tildeles utenlandske statsledere, som bidrar til å fremme landets internasjonale anseelse, og for fremme av gode forbindelser mellom Kroatia og andre land. Ordenen er siden 1995 kun tildelt andre lands statsoverhoder, men før den tid kunne den også tildeles andre framtredende personer. Det ble foretatt én slik tildeling, til president i Den internasjonale olympiske komité, Juan Antonio Samaranch.

Norske innehavere
-----------------

Kong Harald mottok Kong Tomislavs stororden i forbindelse med statsbesøk i 2011.

Kilder
------

* «Croatia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1051, 1053

Eksterne lenker
---------------

* *Zakon o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske*, *Narodne Novine*, nr. 20, 1995, med loven om dekorasjoner (kroatisk)
* Oversikt over Kroatias utmerkelser, fra Kroatias forsvar
**Kong Oscar IIs medalje til belønning for fortjenstlig virksomhet** (etter tidligere rettskrivning også: **Kong Oscar II.s Medaille til Belønning for fortjenstlig Virksomhed**) var en norsk kongelig utmerkelse innstiftet av kong Oscar II i forbindelse med feiringen av hans sølvbryllup 6. juni 1882. Medaljen ble tildelt i to valører, gull og sølv. Den var en av flere fortjenstmedaljer innstiftet av Oscar II og ble utdelt så lenge Bernadotte-dynastiet satt på Norges trone. I 1908 innstiftet kong Haakon VII en ny fortjenstmedalje, som stadig utdeles, Kongens fortjenstmedalje.

Utforming
---------

Kong Oscar IIs medalje til belønning for fortjenstlig virksomhet hadde først Oscar IIs monogram på avers. Baksiden har omskriften «BELØNNING FORFORTJENSTLIG VIRKSOMHED» sammen med «INDSTIFTET 6 JUNI 1882» og innenfor dette danner en krans et felt der mottakernes navn er inngravert. Noen år etter innstiftelsen, trolig i 1885, ble aversmotivet byttet ut, mens reversen forble uendret. Etter dette hadde forsiden av medaljen Oscar IIs brystbilde sammen med hans navn og tittel, «OSCAR II NORGES OG SVERIGES KONGE», og valgspråket «BRODERFOLKENES VEL». I 1888 graverte Ivar Throndsen medaljens motiver på nytt og ornamentene under kronen ble endret.

Medaljen er opphengt i et bånd som er mørk rødt, men det kjennes også medaljer med rødfiolett bånd.

Medaljen ble først produsert av firmaet Berliner Medaillen-Münze, deretter fra 1888 av Den Kongelige Mynt på Kongsberg.

Tildeling
---------

Kong Oscar IIs medalje til belønning for fortjenstlig virksomhet var en fortjenstmedalje som ble tildelt for innsats i både offentlig eller privat virksomhet, i Norge eller i utlandet. Medaljen ble også tildelt svenske og andre utenlandske statsborgere.

Se også
-------

* Kong Oscar IIs belønningsmedalje
* Kong Oscar IIs medalje til belønning for det norske landbruk

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Norges statskalender for aaret 1906*, sp. 907-908.
2. 1 2 3 4 5 6  Hallberg 2012, s. 165–176.

Kilder
------

* Hallberg, Harald: *Norske dekorasjoner. Tildelt med bånd til å bæres på uniform eller sivilt antrekk*, Ålgård: Dreyer bok, 2012
* *Norges statskalender for aaret 1906*, efter offentlig foranstaltning redigeret af N. R. Bull, Kristiania: Alb. Cammermeyers Forlag, 1906, sp. 907-908.
**Irakli Zurab Kakabadze** (født 1969 i Georgia i daværende Sovjetunionen), er en georgisk forfatter og journalist. Han begynte å skrive allerede som 12 åring. Som 19-åring ble han politisk interessert og begynte å arbeide i den Nasjonale Frigjøringsbevegelsen. Han begynte der å skrive om sosiale og politiske forhold i hjemlandet.

I 1990 fikk han prisen Best Literary Creation for romanen "Allegro or the Chronicle of one year" fra det Georgiske tidsskriftet Tsiskari. Fra 1991–2001 oppholdt han seg i USA hvor han blant annet virket som journalist i The Tbilisi newspaper i New York og som FN korrespondent for Voice of America. Under hans tid i USA studerte han til Master i konfliktanalyse og konfliktløsning ved George Mason University.

I 2001 dro han tilbake til Georgia, for å jobbe som redaktør i bladet Peace Times i Tbilisi. 

Irakli er en multikunstner som har samarbeidet med en rekke forfattere og artister for å etablere prosjekt som Polyphonic blues band og teatergruppen Theater for Change.

29. juni 2006 ble flere medlemmer av det "Egalitarian Institute" arrestert på ordre fra Tbilisi appeldomstol mens de demonstrerte utenfor domstolen. Han ble arrestert flere ganger for å kritisere myndighetene, og vennen og kollegaen Irakli Charkianai døde under mystiske omstendigheter. Irakli Kakabadze er hedret med "International Helman Award" i USA for skuespillet "Candidate Jakola" og per 2008 lever fortsatt i eksil i New York.

Referanser
----------

1. ↑   www.nplg.gov.ge[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |