recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Albert Grünwedel** (født 31. juli 1856 i München i Tyskland, død 28. oktober 1935 i Lenggries) var en tysk indolog, sinolog, tibetolog, arkeolog og oppdagelsesreisende. Hans forskningsfelt var Sentral-Asia. Han var en av de første lingvister som utforsket det tibetanske språket lepcha.

Grünwedel studerte asiatiske språk, blant annet avestisk, og oppnådde doktorgraden ved Universitetet i München i 1883. Han ble snart underdirektør for de etnografiske samlinger i Museum für Asiatische Kunst i Berlin.

Grünwedel publiserte mange forskningsresultater om buddhistisk kunst, sentralasiatisk arkeologi og språk i Himalaya. To særlig viktige verker var hans *Buddhistische Kunst in Indien* (1893) og *Mythologie des Buddhismus in Tibet und der Mongolei* (1900)

I 1899 ble Grünwedel på en russisk arkeologisk forskningsreise ledet av Wilhelm Radloff til den kinesiske provins Sinkiang. I 1902–1903 ledet Grünwedel sin første egne ekspedisjon til byen Turpan i samme provins. Mellom 1905 og 1907 forestod han en neste ekspedisjon til Turpan.

Han gikk i pensjon i 1921, og i 1923 bosatte han seg i Bad Tölz, der han forfattet enda en rekke vitenskapelige studier. I de senere verkene fikk han imidlertid problemer med å skjelne mellom vitenskapelige funn, spekulasjoner og egne påfunn. Han hevdet for eksempel å ha løst det etruskiske problem. Også disse senere verkene vant en del innflytelse. Grünwedels spekulasjoner om en angivelig etruskisk satanskult ble for eksempel overtatt av Alfred Rosenberg i hans bok *Der Mythus des zwanzigsten Jahrhunderts* (München 1930).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 116893389, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500318866, utgitt 14. mai 2018, besøkt 28. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
**Einar-Fredrik Ofstad** (født 6. mai 1916, død 15. februar 1998) var en norsk diplomat, som bl.a. var ambassadør i Vest-Tyskland og Østerrike.

Han studerte ved University of Cambridge, ble utdannet offiser og deltok i krigshandlingene nær Voss i 1940, før han ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1941. Han var politifullmektig i Bergen 1941–1942 og arbeidet i Rikstrygdeverket 1942–1943. I 1944 tok han seg over til Sverige og deretter England, hvor han jobbet i Forsvarets Overkommando og Forsvarsdepartementet i eksil. Han begynte i utenrikstjenesten i 1946, og var attaché i Storbritannia 1946–1948, visekonsul i Chicago 1948–1951, sekretær i Utenriksdepartementet 1951–1953, førstesekretær i Tyrkia og Nederland, byråsjef 1960–1964, ambassaderåd i Vest-Tyskland 1964–1968, underdirektør i rettsavdelingen i Utenriksdepartementet 1968–1971 og ekspedisjonssjef 1971–1973, og endelig ambassadør til Vest-Tyskland 1973–1977 og Østerrike 1977–1984.

Han hadde en rekke oppdrag for Europarådet, Røde Kors, NATO og FN, og var rådgiver for Norges delegasjon til FNs generalforsamling 1968–1970.

Han var kommandør av St. Olavs Orden, mottok Norges Røde Kors hederstegn, var storridder av Den islandske falkeorden, kommandør av Oranje-Nassau-ordenen og mottok stort fortjenstkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (Großes Bundesverdienstkreuz). Ofstad var katolikk og var også ridder av Den suverene militære Malteserorden fra 1977.

Han var gift (fra 1948) med Beate Paus-Knudsen (f. 1926), datter av kunsthandler Gunnar Paus-Knudsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Einar-Fredrik Ofstad, (06.mai 1916 - 15.februar 1998).», besøkt 10. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Einar-Fredrik Ofstad 75 år 6. mai» **(norsk)**. Norwegian News Agency. 19. april 1991.
3. ↑  Tresselt, Per (27. februar 1998). «Einar-Fredrik Ofstad (nekrolog)». *Aftenposten*. s. 9.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook
 |
**Albert Paul Durant** (født 1. juli 1892, død ukjent) var en belgisk vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris. 

Durant vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i vannpolo-turnering. Belgia vant over Sverige med 5-3 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-3. 

Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han en ny sølvmedalje i vannpolo. Det var tretten nasjoner som stilte lag. I kvartfinalen vant Belgia over Ungarn med 7-2 og siden slo de Tsjekkoslovakia med 5-1 i semifinalen. De tapte finalen mot Frankrike med 0-3 og Frankrike ble dermed olympiske mestere i vannpolo. I spillet om andreplass vant siden Belgia over Sverige med 4-3 og over USA med 2-1.

Under OL 1912 i Stockholm var han med på Belgias lag som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia
* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse i vannpolo Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albert Durant – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Albert Durant – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Albert Durant – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Albert Durant – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Durant – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Ein Kessel Buntes i Palast der Republik med programleder Helga Hahnemann, sending 23. september 1989
***Ein Kessel Buntes*** ("En kjele med farve") var et svært populært[] underholdningsprogram i det tidligere DDR og siden i det gjenforente Tyskland. Det ble sendt i årene 1972 til 1992. Som navnet antyder ble programmet sendt i farver først fra Friedrichstadtpalast og senere fra Palast der Republik, så vel som fra andre prominente musikkhaller i byer i DDR. 

Åpningsvignetten viste en serie berømte klokker i Øst-Berlin, slike som den i Rotes Rathaus og Verdenstidsuret på Alexanderplatz, som viste sendetidspunktet som var kl. 20.00. Valget av dette tidspunktet var ikke tilfeldig, det var da (og er det fortsatt) nyhetene ble sendt på den vesttyske kanalen ARD. Programmet gikk opprinnelig på Deutscher Fernsehfunk.

Litteratur
----------

* Hans-Ulrich Brandt: *Das war unser Kessel Buntes*. Homilius-Verlag, Berlin 2002, ISBN 3-89706-890-7
* Hendrik Petzold: *Ein Kessel Buntes und mehr. hinter die Kulissen von DDR-Unterhaltungssendungen geschaut*. mdv Mitteldeutscher Verlag, Halle (Saale) 2001, ISBN 3-89812-090-2

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ein Kessel Buntes* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ein Kessel Buntes* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
I kjemi og relaterte felt er molart volum, symbolet ***Vm****,* eller *{\displaystyle {\bar {V}}}* til et stoff forholdet mellom volumet som er okkupert av et stoff til mengden stoff, vanligvis gitt ved en gitt temperatur og trykk. Det er lik den molare massen (M) delt på massetettheten (*ρ*):

{\displaystyle V\_{m}={M \over \rho }}
Det molare volumet har SI-enheten kubikkmeter per mol (m3/mol), selv om det er mer typisk å bruke enhetene kubikkdesimeter per mol (dm3/mol) for gasser, og kubikkcentimeter per mol (cm3/ mol) for væsker og faste stoffer.

Definisjon
----------

Endring i volum med økende etanolfraksjon.
Molart volum til et stoff *i* er definert som dets molare masse delt på dets tetthet ρi0:

{\displaystyle V\_{m,i}={M\_{i} \over {\rho \_{i}^{0}}}}
For en ideell blanding som inneholder *N* komponenter, er det molare volumet av blandingen den vektede summen av molvolumene til dens individuelle komponenter. For en ekte blanding kan ikke molvolumet beregnes uten å kjenne tettheten:

{\displaystyle V\_{m}={\sum \_{i=1}^{N}x\_{i}M\_{i} \over \rho \_{miks}}}
Det er mange væske-væskeblandinger, for eksempel blanding av ren etanol og rent vann, som kan oppleve sammentrekning eller ekspansjon ved blanding. Denne effekten er representert av mengden overflødig volum av blandingen.

### Forhold til spesifikt volum

Molart volum er relatert til spesifikt volum av produktet med molar masse. Dette følger ovenfra hvor det spesifikke volumet er det gjensidige av tettheten til et stoff:

{\displaystyle V\_{m,i}={M\_{i} \over \rho \_{i}^{0}}=M\_{i}v\_{i}}

Ideell gass
-----------

For ideelle gasser er molart volum gitt av idealgassloven; dette er en god tilnærming for mange vanlige gasser ved standard temperatur og trykk. Den ideelle gassligningen kan omorganiseres for å gi et uttrykk for det molare volumet til en ideell gass:

{\displaystyle V\_{m}={V \over n}={RT \over P}}
Derfor, for en gitt temperatur og trykk, er molvolumet det samme for alle ideelle gasser og er basert på gasskonstanten: R = 8,31446261815324 m3⋅Pa⋅K−1⋅mol−1 , eller omtrent 8,20573660809596×10−5 m**3** ⋅atm⋅K−1⋅mol−1.

Molvolumet til en ideell gass ved 100 kPa (1 bar) er

0,022710954641485... m3/mol ved 0 °C,
0,024789570296023... m3/mol ved 25 °C.
Molvolumet til en ideell gass ved 1 atmosfære trykk er

0,022413969545014... m3/mol ved 0 °C,
0,024465403697038... m3/mol ved 25 °C.

Referanser
----------

1. 1 2  *Quantities, units, and symbols in physical chemistry* (2nd ed utg.). Oxford: Blackwell Scientific Publications. 1993. s. 41. ISBN 0-632-03583-8. OCLC 27011505. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  Ivanov, Dragia Trifonov (1. mars 2007). «Experimental verification of Boyle’s law and the ideal gas law». *Physics Education*. 2. 42: 193–197. ISSN 0031-9120. doi:10.1088/0031-9120/42/2/011. Besøkt 7. november 2022.
3. ↑  «CODATA Value: molar gas constant». *physics.nist.gov*. Besøkt 7. november 2022.
**Albert Emil Hangeland** (født 6. februar 1827 i Mandal, død 30. mai 1907, Drammen) var en skipsfører, dispasjør, fyrdirektør, politiker og ordfører i Drammen kommune.

Karriere
--------

Hangeland, som var født i Mandal, kom til Drammen i 15 års alderen. Han tok styrmannseksamen, og tilbrakte de kommende år til sjøs som skipsfører, inntil han i 1866 ble utnevnt til dispasjør i Drammen. Hangeland var formann i Drammen Sømandsforening fra 1866 til 1869, og deltok dessuten i kongelige kommisjoner, hvor han utarbeidet lover innen skipsfart. Han skal senere ha flyttet fra Drammen, for en jobb som fyrdirektør. 30. mai 1907 døde Hangeland etter en lengre sykdomsperiode. Da var han 80 år og en av Drammens eldste innbyggere.

### Politikk

Hangeland var medstifter og første formann i Drammens Grundlovsforening(Drammen Høyre), varamann til Stortinget og ordfører i Drammen fra 1875 til 1883.

Familie
-------

Hangeland var sønn av Jacob T. Hangeland og Ingeborg Hangeland. Han var gift med Constance Laurine Poppe Hangeland(1825–1908, Fredriksvern), og sammen fikk de et barn, Jacob Frederik(1865–). De skal ha bodd på Tangen og nedre Bragernes.

St. Olavs Orden
---------------

Hangeland ble den 21. januar 1895 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for allmennyttig virksomhet.

Hangelands gate
---------------

Hangelands gate var fremmet som forslag i 1929 på nåværende Lammers gate, men forslaget falt med 35 mot 25 stemmer i bystyret. Den ville i så fall være oppkalt etter Albert Emil Hangeland. Gaten ble i stedet kalt Lammers gate etter direktør i forsikringsselskapet Norge, Aage Lammers.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Drammen byleksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Buskeruds Blad 1907.05.31». Norge;Viken;;Drammen;;;;. 1907. s. 3.
3. ↑  Lindeman, Thv. (1924). *trønderske familie Lindeman*. (Cammermeyers bogh.). s. 29.
4. ↑  «Kysten 1907.05.31». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 31. mai 1907. s. 3.
5. ↑

Litteratur
----------

* Ruud, Arnt (1979). *Drammen byleksikon*. no#: Buskerudbanken. s. 73.
* *Bidrag til Agders historie*. no: Historielaget. 1922. s. 36.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Albert Gordon Duncanson** (født 2. november 1911, død 24. mars 2000) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Duncanson ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Duncanson, William Cockburn, Clifford Crowley, George Garbutt, Roy Hinkel, Victor Lindquist, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Duncanson spilte en kamp og scoret et mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Albert Duncanson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Albert Duncanson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Albert Duncanson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Duncanson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Albert Duncanson – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Albert Duncanson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Clemora*** er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En middelsstor (14-17 millimeter), kort og bred oldenborre, gulaktig eller rødaktig brun. Oversiden er sterkt hvelvet. 
Dekkvingene har rader av grove punktgroper.

Levevis
-------

Larvene kan gjøre noe skade på sukkerrør, særlig på Mauritius der den ikke hadde noen naturlige fiender da den ble innført. Man har senere klart å begrense skadevirkningene ved biologisk bekjemping.

Utbredelse
----------

Arten stammer opprinnelig fra Antillene (Barbados, Trinidad) men har blitt innført til Mauritius ved et uhell og spedt seg der.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
					- Stammen Rhizotrogini Burmeister, 1855
						* Slekten *Clemora* Saylor, 1942
							+ *Clemora smithi* (Arrow, 1912)

Kilder
------

* hannetons.fr - beskrivelse av arten (på fransk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Clemora* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Clemora* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Ingmar Anton Relling** (født 8. april 1920 i Sykkylven, død 9. april 2002) var en norsk formgiver av møbler.

Han var utdannet fra SHKS 1947, etter at han som ung hadde arbeidet som snekker og treskjærer hos Vestlandske Møbelfabrikk i hjembygda Sykkylven. Han arbeidet i broren Adolf Rellings (1913–2006) firma før han i 1950 begynte for seg selv. De første årene gjorde han også innredningsarbeider, men etter 1960 konsentrerte han seg om stoler.

En av de mest kjente møblene hans er stolen «Siesta» (1966) i hud og laminert bøk. De fleste av hans stoler, og alle fra midten av 1960-tallet, er laget i laminert bøk, kombinert med enten hud eller seilduk. Stolene produseres i dag av møbelfabrikken LK Hjelle. 

I 1976 begynte A/S Vestlandske Møbelfabrikk å produsere lenestolen Orbit som Ingmar Relling formgav og tegnet. Stolen, laget i formet laminert bøk, kunne bygges om til en sofa med så mange seter en hadde behov for. Orbit var en av de aller første norskproduserte lenestolene man kunne regulere seteryggen på. Stolen gikk ut av produksjon etter 10 år i omløp.

Han holdt separatutstillinger i Oslo, København, Zürich og Paris. Han er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo, Victoria and Albert Museum i London, Röhsska museet i Göteborg og Cooper-Hewitt Museum New York. Flere av hans arbeider har fått Merket for god design – blant annet fikk «Siesta» en klassikerpris i 1992, han mottok Jacobprisen 1978, har fått møbeldesignpriser i Wien og London og ble hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull 1999. En bok om ham ble utgitt av næringsforeningen i hjembygda i 1991.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ingmar\_Relling[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ingmar\_Relling, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 1daadacf-4c80-4e16-886c-8e685066429b, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (no) Ingmar Relling i Norsk biografisk leksikon
5. ↑  Leena Mannila. *God form i Norge, Jacob-prisens vinnere 1957-1995*. Messel forlag / Norsk Form, 1996. ISBN 82-452-0011-5. (ebok)
6. ↑  dinside.no Klassikeren:Siesta-stolen Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
7. ↑  Within 4 Walls UK om Ingmar Relling[*død lenke*]
8. 1 2  *Møbeldesigneren Ingmar Relling i perspektiv. The life and work of Ingmar Relling*. Sykkylven, 1991. ISBN 82-992499-0-2 (ebok)
9. ↑  norskdesign.no Søk i designpriser Arkivert 25. april 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Ragnar Sten** (født 22. desember 1943 i Drammen) er en norsk maler.

Han var hospitant ved Statens kunstakademi før han dro til Berlin og var elev ved *Schule Porath* 1963 – 1965. Sten deltok i flere mønstringer i Unge Kunstneres Samfund fra 1973 og utover. Der hadde han også separatutstilling 1968. Har siden stilt ut ved gallerier og kunstforeninger flere steder både på Østlandet og i Danmark og Sverige.

Sten har oppnådd flere stipender og hatt opphold ved kunstnerkollektiver.

Han har hatt utsmykningsoppdrag for:[]

Esso Norge
Ringerike sykehus
Sten er innkjøpt av bl.a. Riksgalleriet, Norges Bank, Norsk kulturråd, Vinmonopolet, flere fylkeskommunale og kommunale instanser i Buskerud.[]

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ragnar\_Sten, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID b0b285ec-ecd7-4b3a-874e-bf55996acc45, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Rita Drangsholt Christensen**
(født 18. mars 1917 i Valen i Kvinnherad, død 26. juli 2012 i Bærum)
var en norsk operasangerinne, opplært av Mimi Hviid, men
mest kjent som popsanger med tidlig radioopptreden (1934). Rita Drangsholt og Tutta Rolf var de første norske kvinnelige grammofonplateartister som
ble bestselgere. Hun solgte meget på 1930-tallet og
var ofte å høre i radio med
de over førti innspillingene hun stod bak.
Hun turnerte landet rundt i Jens Book-Jenssens busselskap.
I NRKs radioprogrammer deltok hun ofte sammen med Rolf Kirkvaag og ledet
selv *Før gullplatens tid* og *Ukens artist*. Flere konserter
ble gitt, akkompagnert av orkestre og artister som
Ragnar Danielsen, Frank Hansen, Bjarne Amdahl og Robert Levin.
Rita Drangsholt var bosatt på Høvik, men tilbrakte sine 3 siste år på Stabekk bo- og behandlingssenter.

Utgivelser
----------

* *Når det går mot vår* (Rex (plateselskap), 1937)
* *Jeg elsker kun violer* (Rex, 1937). Med Willie Vieths Bristolorkester.
* *Jeg er jo bare en kvinne* (Columbia),
* *Sigøynerfiolinen* (Columbia),
* *Det er så skønt*
* *Amour, amour*
* *Kjærlighetens gamle sang* av J. Lemkow og Peter Magnus, innspilt med Øivind Berghs Bristolorkester

Referanser
----------

1. ↑  Biografi Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon
2. ↑  Dødsannonse[*død lenke*] i Aftenposten 02.08.2012.
3. ↑  «Rita Drangsholt M. Øivind Berghs Bristolorkester – Jeg Er Jo Bare Kvinne / Kjærlighetens Gamle Sang (Shellac)» **(engelsk)**. Besøkt 10. desember 2021.
**Tormod Stephan Alnæs** (født 7. oktober 1921 i Fredrikstad, død 22. desember 2003) var en norsk interiørarkitekt, møbeldesigner og professor ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.

Han hadde diplomeksamen fra SHKS 1948 med Arne Korsmo som lærer, og ble selv ansatt som lærer ved skolen i 1950. I 1988 ble han utnevnt til professor i møbel- og innredningsarkitektur.

Ved siden av undervisningen drev han eget designfirma fra 1956. Som designer er han særlig kjent for stolen «Ponny» (1953) i stålrør og seilduk, som både gav ham en utmerkelse på Triennalen i Milano 1954 og Merket for god design 1967. Han har også tegnet kjøkkeninnredning og andre møbler. Han var daglig leder av Foreningen Brukskunst i Oslo 1956-62, og utstillingsarkitekt for foreningens årlige Høstmønstringer i Kunstnernes Hus 1956-60 og for andre utstillinger av design og brukskunst.

Han fikk Jacobprisen i 1971, Merket for god design tre ganger 1966-87 og Oslo bys kulturstipend i 1961. Han er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo.

Han var gift med sin kollega, professor Anne Alnæs. Ekteparet omkom i en trafikkulykke.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Tormod Alnaes, AKL Online kunstner-ID 10021280[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Tormod\_Alnæs, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID a682d622-12a6-450f-bc51-20e69313f2d5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (no) Tormod Alnæs i Store norske leksikon
5. ↑  «Tormod Alnæs» i Norsk kunstnerleksikon. Oslo, 1982-86
6. ↑  Nekrolog i Aftenposten, 14.1.2004
7. 1 2  norskdesign.no Søk i designpriser[*død lenke*]
8. ↑  utopiaretromodern.com «Ponny» avbildet Arkivert 28. februar 2018 hos Wayback Machine.
9. ↑  Leena Mannila. *God form i Norge, Jacob-prisens vinnere 1957-1995*. Messel forlag / Norsk Form, 1996. ISBN 82-452-0011-5. (ebok)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Nationalencyklopedin **·** KulturNav
 |
***«Jeg husker godt da jeg forlovet blev»*** er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. På norsk finner man denne også med tittelen «Brevet». Opprinnelig er nok denne skillingsvisen fra Sverige.

Teksten
-------

**1.**Jeg husker godt da jeg forlovet blev,  

det var en aften henvid juletid,  

så moro har jeg aldri hatt noen gang  

musikken spilte hele natten lang.  

  

**2.**Jeg husker godt den 12te januar,  

og månen ennu høyt på himmelen var,  

jeg kledde på meg og gikk til pikens hjem  

for der at tage avskjed med min venn.  

  

**3.**Min pike gråt, hun gråt den lange dag,  

til at trøste henne var jeg altfor svag,  

jeg husker godt hun fulgte meg til strand  

jeg skulle ut på det ville osean.  

  

**4.**Min pike var den vakreste i vår by,  

og hennes skjønnhet den sto høyt i ry,  

en liten rose bar hun på hvert kinn  

den var så rød, så rød som en georgin.  

  

**5.**I flere år jeg om på sjøen drev,  

men brev til henne uopphørlig skrev.  

Og brev fra henne fikk jeg i hver havn  

hun skrev kom snart kom hvil deg i min favn.  

  

**6.**Da tiden kom jeg skulle reise hjem  

for der at holde bryllup med min venn,  

men der kom hindringer denne gang også,  

der kom et brev med en sort forseiling på.  

  

**7.**Enhver kan tenke seg hvordan jeg ble  

da jeg først tok og åpnet dette brev,  

thi brevets innhold sto der disse ord:  

Den som du elsker nu i graven bor.  

  

**8.**Nu vil jeg slutte med min simple sang  

nu vil jeg reise hjem for siste gang.  

Og se det sted hvor lille vennen bor  

og med en tåre væte hennes jord.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen,Damm 2007
«Sommerregn», 1900, olje på lerret. Tilhører Nasjonalmuseet.
**Torleiv Stadskleiv** (født 1865, død 1946) var en norsk billedkunstner. 

Han bodde hele sitt liv i Bø i Telemark og de fleste av hans romantiske landskapsmotiver er herfra. 

Våren 1895 flyttet den unge, talentfulle kunstneren Halfdan Egedius til Bø. Egedius og Stadskleiv utviklet et tett vennskap og påvirket hverandre kunstmessig. Det er sagt at det var Stadskleiv som pirret den unge Egedius sin sans for bygdeeksotikk, med motiver fra låvedans, felespill og middelaldersk frieri. 
Egedius kjente verk *Drømmeren* portretterer Stadskleiv.

Torleiv Stadskleiv er hedret med en statue på Bø Stasjon, hvor han står med ansiktet vendt mot togsporet og baken mot bygdefolket.

I 1967 utga Aschehoug en biografi om Torleiv Stadskleiv, ført i pennen av billedhugger og multikunstner Dyre Vaa.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
***Jeg gjør som jeg vil*** (originaltittel: *The Girl Who Had Everything*, også vist i Norge med tittelen *Hun som fikk alt*) er et amerikansk romantisk drama fra 1953, regissert av Richard Thorpe og med Elizabeth Taylor, Fernando Lamas, og William Powell i de viktigste hovedrollene.

Handling
--------

Jean bor sammen med faren sin, forsvarsadvokat Steve Latimer en enkemann, som nylig hadde gått med på å forsvare Victor Y. Ramondi i en rettssak på grunn av anklager om gambling og organisert kriminalitet. Før den seks dager lange rettssaken, ba Jeans langvarige kjæreste, Vance Court nok en gang om hennes hånd i ekteskapet. Men hun avslår høflig, og påstår at hun fremdeles ikke er klar til å gifte seg. Selv om Vance er skuffet, er han enig i at det er best for henne å få litt mer tid - men ikke for mye, fordi han gjerne vil slå seg til ro sammen med henne snart.

Under rettssaken blir Jean og Victor Ramondi kjent gjennom deres forbindelser med Steve Latimer, og de får umiddelbart en ubestridelig kjemi mellom seg. I løpet av den første kvelden sammen snakker de lenge over middag, og Jean åpner seg snart for ham. Victor opptrer som en gentleman ovenfor Jean, noe som vekker interessen hennes for ham ytterligere.

Forholdet mellom Jean og Ramondi fortsetter å utvikle seg etter at Victor overbyr Vance på en auksjon i Lexington, Kentucky for en hingst som selges for 20 000 dollar - som Ramadi senere gir til Jean som gave. Som Ramondis forsvarsadvokat blir Steve snart klar over Victors forskjellige triks og lyssky påfunn, og ser det nødvendig å advare datteren sin om Ramondis svikefulle fortid. Han forstår at Victor aldri ville ha brukt en så stor sum penger på en gave til noen, uten å ønske seg noe annet tilbake. Men Jean ønsker fremdeles å møte Victor.

Skuespillere
------------

* Elizabeth Taylor: Jean Latimer
* William Powell: Steve Latimer
* Fernando Lamas: Victor Y. Raimondi
* James Whitmore: Charles „Chico" Menlow
* Gig Young: Vance Court
* Robert Burton: John Ashmond
* Bill Walker: Julian

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jeg gjør som jeg vil* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jeg gjør som jeg vil* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Jeg gjør som jeg vil* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg gjør som jeg vil* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Jeg gjør som jeg vil* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Jeg gjør som jeg vil* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg gjør som jeg vil* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg gjør som jeg vil* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg gjør som jeg vil* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Manipulert versjon av en kjøreseddel
En **kjøreseddel** er en bekreftelse på at en sjåfør oppfyller særskilte krav til vandel og helse. Denne bestemmelsen gjelder sjåfører som, mot vederlag, fører drosje, selskapsvogn, turvogn, rutevogn og motorvogn som er spesielt utformet og/eller utstyrt for transport for funksjonshemmede. En kjøreseddel kommer i tillegg til førerkort. Bestemmelsen om kjøreseddel finnes i yrkestransportlovens kapittel 7A.

Søknad
------

Søknad om kjøreseddel sendes politiet i sjåførens lokale politidistrikt og må vedlegges legeattest ikke eldre enn 3 måneder. I enkelte politidistrikter er det krav om kjentmannsprøve for å bli godkjent som fører av drosje. I tillegg må politiet kunne innvilge sjåføren vandelsattest.

Vilkår
------

En kjøreseddel krever at søkeren er over 20 år og har en slik vandel at politiet mener søkeren ikke er uskikket som fører. En kjøreseddel er som standard gyldig i 10 år av gangen; for personer over 60 blir kjøreseddelen utstedt for 5 år av gangen, men ikke til personer over 75 år. Aldersgrensen ble utvidet fra 70 til 75 år fra 1. juli 2009. Dersom spesielle helseforhold tilsier det, kan kjøreseddelen utstedes for kortere perioder.

Se også
-------

* Drosje
* Drosjeløyve
* Turvognløyve
* Kjentmannsprøve
* Taksameter

Eksterne lenker
---------------

* odin.dep.no – Samferdseldsdepartementet, om kjøreseddel
* lovdata.no – Lov om yrkestransport med motorvogn og fartøy (yrkestransportloven)
**Tormod C. Endresen** (født 10. desember 1966) er en norsk jurist og diplomat. 29. mai 2020 ble han utnevnt til ekspedisjonssjef ved Statsministerens kontor. Fra 2012 var han Norges ambassadør til Singapore.

Virke
-----

Endresen er utdannet jurist (cand.jur.) fra Universitetet i Oslo.

Endresen har tjenestegjort ved Norges FN-delegasjon i New York og senere som avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet. Han har vært dommerfullmektig og siden advokat i advokatfirmaet Wiersholm i Oslo fra 2001 til 2003. Han har vært styremedlem i Asia and Europe Foundation og varamedlem i Extractive Industries Transparency Initiative (EITI).

Fra 2008 til 2012 etablerte og ledet Endresen Norges generalkonsulat i Guangzhou i Kina.
Endresen ble utnevnt til Norges ambassadør til Singapore i 2012.

Utmerkelser og ordener
----------------------

I 2013 ble Endresen utnevnt til kommandør av den Kongelige norske fortjenstorden. I 2015 utnevnte Næringslivets hovedorganisasjon (NHO) Endresen til "Årets ambassadør" for sitt arbeid for å fremme norske interesser.

Referanser
----------

1. ↑  *Beyond Governments: Making Collective Governance Work - Lessons from the Extractive Industries Transparency Initiative*. Greenleaf Publishing. 1. juni 2015. s. 9–. ISBN 978-1-78353-183-7.
2. ↑  «‘A lot being done’ to melt China freeze». *www.newsinenglish.no* **(engelsk)**. Besøkt 30. juni 2017.
3. ↑  NHOs ambassadørpris Arkivert 3. oktober 2017 hos Wayback Machine. NHO, 18 August 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Star Cricket Club** (stiftet i 1996) er en cricketklubb fra Oslo, som spiller i eliteserien i cricket for menn 2013.

Historikk
---------

Star spilte sitt første Norgesmesterskap samme år som de ble stiftet. Inam Butt var kaptein og ledet klubben til finalen og sølvmedalje i 1996. Fra 1996 og frem til i dag har Star vunnet en del pokaler og medaljer. I tillegg til NM har Star alltid spilt i eliteserien, den øverste divisjonen i serien.

### Meritter

Norgesmesterskapet i cricket for menn
* Gull: 2000, 2001, 2003 og 2007.
* Sølv: 1996, 1997 og 1998.

Eliteserien i cricket for menn
* Gull: 2009
* Sølv: 2012

Andre nevneverdige priser
* Gull i *Innendørs Vinter Liga* i 2010 og 2011.
* Gull i T20-serien i 2012, det minste formatet av cricket.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Star Cricket Club hos Norges Cricketforbund.

| * v
* d
* r
Eliteserien i cricket for menn 2020 |
| --- |
|  | 
* Bjørvika
* Bærum
* Christiania
* Fossum
* Nord
* Oslo
* Sentrum
* Sinsen
* Stabekk
* Star

 | Norges flagg |
«***Jeg fikk en sorg så stor***» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Det ble samlet og presentert i Alf Prøysens visespalte i Magasinet For Alle på 1950-tallet.

Teksten
-------

**1.**Jeg fikk en sorg så stor i mine unge dager,  

som aldri ende får så lenge som jeg lever,  

som aldri slukkes ut så lenge jeg er til,  

hjelp meg trofaste Gud gjør med meg hva du vil.  

  

**2.**I stede for brudeseng, i barselseng jeg træde,  

i stede for spill og dans jeg hører barnet græde,  

i stedet for kjærlighet jeg nu bedragen var,  

i stedet for vennen min jeg nu slett ingen har.  

  

**3.**Jeg ønsker deg min venn så mange gode netter,  

som lunden den har løv som hasselen den har nøtter,  

som fisken ut i sund som fuglen ut i lund,  

som stjerner uten tall i himmelens frydesal.  

  

**4.**I mine barndomsdager jeg skjenket blev to skåler,  

den ene drakk jeg ut, den blandet jeg med tårer,  

den andre står til skjenk for meg o akk o ve,  

jeg drikker daglig den med stor bedrøvelse.

Kilder
------

* De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975
* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
**«Jeg har vandret med Jesus»** er en sang som ble skrevet av David Welander i 1922, året før han skrev «Navnet Jesus blekner aldri». Welander laget selv melodien til sangen, som er å finne i en rekke sangbøker.

Bakgunn
-------

Ifølge Nils-Petter Enstad i Norsk biografisk leksikon avspeiler teksten opplevelser i Welanders liv. Første linje i sangen lyder: *«Jeg har vandret med Jesus i mørke og lys»*. Da Welander som ung gutt arbeidet på Norsk Hydro på Rjukan, fikk han i en arbeidsulykke svovelsyre rett i det ene øyet, som han ble blind på. Siden gikk han alltid med mørke briller, både for å skjerme det friske øyet og for å skjule arret etter det ødelagte øyet. De mørke brillene ble et slags kjennetegn på ham.

Innspillinger
-------------

Sangen er blitt spilt inn av mange artister:

* Ruth Hagen. Innspilt i Oslo 23. april 1968. Utgitt på EP-platen *Lykksalig* (HMV 7EGN 64
* Fanny Elsta på dobbelt-cd *Jeg har vandret med Jesus* fra 2007 på Normann Records.
* Mons Leidvin Takle, som har den på en av sine instrumentalutgivelser, *Navnet Jesus*.
* Wenche og Kjell synger den på plata *Sanger vi minnes 2* på Phonofile fra 2008.
* Rune Larsen har den med på dobbelt-CD-platen *Min Sang Og Min Glede*
* De Syngende Husmødre på platen *La oss leve for hverandre* Arne Bendiksen A/S 1981

Referanser
----------

1. ↑  Ruth Hagen: *Lykksalig* (EP, HMV 7EGN 64)
2. ↑  Jeg har vandret med Jesus[*død lenke*]
3. ↑  Mons Leidvin Takle: Navnet Jesus Arkivert 7. november 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Sanger vi minnes 2[*død lenke*]
5. ↑  Min Sang Og Min Glede Arkivert 28. oktober 2007 hos Wayback Machine.
**Haviguan** (*Amblyrhynchus cristatus*) er en iguan som finnes bare på Galápagosøyene. Den skiller seg fra alle andre nålevende øgler ved at den svømmer og lever av alger.

Haviguaner på øyen Fernandina på Galápagos

Habitat
-------

Haviguanen finnes på alle Galápagosøyene, som tilhører Ecuador. Der holder de til på klipper langs kysten. Noen steder er det opptil 3000 haviguaner per kilometer kystlinje, men de fleste steder er det langt færre av dem enn det. Haviguanen har ikke særlig mange naturlige fiender, og galapagoshauken utgjør den største trusselen for voksne haviguaner. Eggene kan også bli tatt, av andre fugler og av slanger.

Atferd
------

Haviguanen tilbringer dagene på de solfylte klippene langs kysten for å samle varme. Når solen står opp inntar den en positur som gjør at mest mulig av kroppen får sollys. Når den når sin idealtemperatur på 35.5 °C endrer den kroppspositur for å unngå overheting. Den kan da løfte overkroppen vendt mot solen, slik at luft kan sirkulere inn under kroppen og kjøle den ned, samtidig som det reduserer soleksponeringen på deler av kroppen. Reptiler kan ikke svette, men hvis haviguanen når 40° vil den begynne å pese for å kvitte seg med varme.

### Ernæring

De fleste haviguaner spiser én gang i løpet av dagen, men noen av de største individene spiser bare hver andre eller tredje dag. De største hannene venter vanligvis til midt på dagen når solen er på sitt varmeste, slik at de har rukket å bli varme i solen før de svømmer ut for å dykke etter alger. Resten av kolonien spiser alger i vannkanten når det er fjære sjø. Der spiser de til de blir truffet av bølgene igjen. Den store forskjellen skyldes sannsynligvis at de mindre individene ikke er like gode svømmere, og ikke klarer å holde like godt på varmen.

### Reproduksjon

De fleste haviguaner er kolonidyr det meste av året. Bare et fåtall hanner holder seg utenfor koloniene. Utenfor paringssesongen er det lite aggresjon mellom individene, men ved starten av paringssesongen blir hannene territoriale og mer aggressive.

Hannen kurtiserer hunnen ved å sirkle rundt henne og nikke med hodet.

Referanser
----------

1. 1 2  Galapagos – A Natural History (Michael H. Jackson, 1993)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Haviguan* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Haviguan* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Amblyrhynchus cristatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Amblyrhynchus cristatus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Amblyrhynchus cristatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* ARKive: Images of life on Earth Bilder, og video

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kart over Trondheim med Vaterland som åker, tegnet av Olof Naucler i 1658.
Vaterland lå i dette området ved Stiftsgårdsparken, Dronningens gate og nordover til høyre i bildet.  Foto: Postkort fra rundt 1900 
**Vaterland** (fra lavtysk eller nederlandsk, *Waterland*) var et myr- og sumpområde i Midtbyen i Trondheim som lå nord og øst for Stiftsgården og Stiftsgårdsparken. Sumpområdet lå noe lavere enn omkringliggende områder, noe som førte til at det samlet seg vann her. Fra Vaterland rant *Gautbekken* nordover og ned mot fjorden. 

Vaterland ble drenert ved siste halvdel av 1600-tallet av kjøpmannen Peder Leth, som deretter benyttet området som åkerland. Hans sønn Hans Pedersen Leth utstykket jorda til 40 eiendommer etter bybrannen i 1681 og området ble siden gradvis utbygd til en etter hvert bymessig karakter.

Se også
-------

* Vaterlandsveita
* Gaubekveita

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 608. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 350. ISBN 82-7028-471-8.
En næringspark i Santa Barbara County
En **næringspark** er et område regulert til næringsformål, der flere bedrifter holder til. 

Bedriftene kan utnytte samlokaliseringen med felles støttefunksjoner slik som kantine og verksted eller investering i infrastruktur som ellers ikke hadde vært mulig. Et eksempel på dette er byggingen av Risavika Gas Centre og infrastrukturen rundt dette i Energiparken i Sola kommune.

Bedriftene drar også gjerne nytte av hverandre ved samlokaliseringen ved samarbeid eller salg av varer og tjenester til hverandre.

Stiftelse
---------

Det er ikke uvanlig at næringsparker oppstår som følge av omorganisering eller nedleggelse av en større bedrift der deler av bedriften fisjoneres ut i småselskaper. Eksempler på dette er Elkem Aluminium Mosjøen som på 1990-tallet outsourcet og rasjonaliserte driften med det resultat at antall arbeidsplasser i bedriften ble redusert fra 1 200 i 1990 til 400 i 2005. Dette avfødte Mosjøen Næringspark med 35 bedrifter som selger nå outsourcede varer og tjenester inn mot Elkem, men som står på flere ben ved at det også har andre kunder lokalt og nasjonalt.

Lignende situasjoner finner man i nevnte Energiparken med bakgrunn i et tidligere Shell-raffineri og i næringsparker startet opp i samarbeid med Norsk Hydro industri og næringsparker. Disse utnytter typisk ledige lokaler, infrastruktur og kompetanse ved aluminiumsverk med redusert produksjon. 

Spesielt i forbindelse med kompetansen som en større hjørnesteinsbedrift etterlater seg, brukar man gjerne teorien om næringsklynger. F.eks etablering av en næringsklynge med tema biomasse etter nedbemanning i Norske Skog Follum.

Næringsparker kan også være et kommunalt virkemiddel for oppstart av nye næringsvirksomhet. Dette gjenspegles for eksempel i Mosjøen Næringspark som har kommunen som medeier og tilrettelegging og støtte av nye bedrifter i sine vedtekter.

Referanser
----------

1. ↑  Storskala testsenter for gass i Risavika, Teknisk Ukeblad,
2. 1 2  We stand alone together[*død lenke*] (PDF)
3. ↑  Hydro etablerer industriparker, NRK
4. ↑  Hun sparket 70 for å redde 400, Teknisk Ukeblad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Havnabakken** (5-43, 2-48) er en vei på Nordberg og Korsvolli bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra nordøstover fra Nordbergveien og slynger seg, avbrutt av Sognsvannsbanen ved Østhorn stasjon, oppover åsen til en rundkjøring ved Korsvoll skole. Før Sognsvannsbanen ble bygget om til metrostandard i 1993, var veien sammenhengende, men nå består den av to adskilte deler.

Veien fikk navn i 1943 etter Havnajordet.

Nedre del av veien har boliger som i sin tid ble oppført for ansatte i Akersbanene. Havnabakken barnehagen er i nr. 46. I øvre del av veien ses rester av et svenskegjerde, et steingjerde bygget av svenske krigsfanger i 1807–14.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Havnabakken». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 236. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Baranduin** eller **Brennvina** er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard.

Baranduin har sitt opphav i Nenuial (*Skymringsjøen*) i den nordre delen av Eriador, og derfra flyter den omtrent 60 mil mot øst før den svinger og renner videre nesten rett mot sør; etter enda 120 mil renner den gjennom den aller østligste delen av Hobsyssel. Med dette skaper Brennvina den østre grensen av Hobsyssel, med unntak av Bukkenland som ligger mellom Brenvina og Gammelskogen mot øst. Den eneste større krysningspunktet i Hobsyssel er *Brennvin broen* på Østveien og Bukkaborg frega.

Brennvina skapte en grense rundt Gammelskogen på sørsida av skogen, og derfra svinger elva mot sørvest, og krysser en gammel vei ved Sarnvad og flyter videre mot den nordre delen av det ubefolkede området av Minhiriath før den flyter videre ut i Belegaer nord for den skogdekkede regionen av Eryn Vorn.

Navnet *Baranduin* var Sindarin for *Gylden-brun elv*. Hobbitene fra Hobsyssel hadde opprinnelig gitt elva navnet *Branda-nîn*, som betydde *Grense vann* på originalt Hobbit Vestrønt. Dette ble senere forandret igjen til *Bralda-hîm* som betydde *Gjenstridig øl* (og myntet på vannets farge), og som Tolkien skrev om til engelsk som *Brandywine* (Brennvina).

For Hobsyssels hobbiter var Brennvina grensen mellom det kjente og det ukjente, og selv de som bare levde rett på den andre sida av elva, i Bukkenland, ble sett på som rare og underlige.

Portal: Litteratur
**Abdol Hossein Sardari** (1914–1981) var en iransk diplomat som under andre verdenskrig reddet livet til over 1000 jøder i Frankrike fra forfølgelse og mulig Holocaust. På grunn av dette har han i ettertid blitt kjent som den «iranske Schindler».

Sardari hadde ansvaret ved det iranske konsulatet i Paris i 1941. Det var en koloni av iranske jøder bosatt i Paris da Hitler okkuperte byen i 1941. Sardari klarte å overbevise de tyske nazistene om at de iranske jødene var iranere og hadde bodd i Iran siden Kyros den stores tid, og at de derfor falt under beskyttelsen til Iranske lover. Som resultat ble ikke persiske jøder angrepet eller internert av nazi-regimet. Sadari skaffet også iransk pass til en rekke ikke-iranske jøder slik at de ble reddet fra forfølgelse.

Etter krigen ble Sadari anklaget for å ha utstedt uautoriserte pass og forlot derfor det iransk Utenriksdepartementet og begynte isteden å arbeide for National Iranian Oil Company på 1950-tallet. Han flyttet til England i midten av 1950-årene. 

Hans handlinger var lite kjent inntil 2004, da han ble tildelt en pris posthumt av Simon Wiesenthal-senteret (mottatt av hans nevø Fereydoun Hoveyda).

Annet
-----

Den iranske tv-serien *Madare sefr darajeh* (på norsk: *Null graders sving*) fra 2007 er løst basert på hans handlinger.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Authorities, besøkt 4. desember 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1043117946, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 4. februar 2007. Arkivert fra originalen (PDF) 4. februar 2007. Besøkt 30. august 2021.
5. 1 2 3 4  «Abdol Hossein Sardari (1895–1981)». *encyclopedia.ushmm.org* **(engelsk)**. Besøkt 30. august 2021.
6. ↑  «News Releases - SWC New Design Test». *web.archive.org*. 3. september 2007. Arkivert fra originalen 3. september 2007. Besøkt 30. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* POSTHUMOUS HONORS FOR IRANIAN MUSLIM DIPLOMAT WHO SAVED JEWS DURING WWII (The Simon Wiesenthal Center)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |