recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tauterryggen** er det geofaglige navnet på en randmorene som danner en grunne tvers over Trondheimsfjorden omtrent midtveis, mellom Leksvik og Frosta. Den samme randmorenen gjenfinnes også på sørsiden av fjorden som Midtsandneset ved Midtsandan i Malvik kommune. De ulike grunnene langs ryggen har egne lokale navn, så som Storgrunnen, Rørvikgrunnen og Selligrunnen.

Grunna har en bestand av kaldtvannskoraller som var den grunneste kjente forekomsten i verden til 2014 da en grunnere forekomst ble funnet i Skarnsundet lengre inn i fjorden. På grunn av sin uberørte status ble Tauterryggen i juni 2013, sammen med Framvaren og Saltstraumen, vernet som marint verneområde i Norge – de første i sitt slag. I marine verneområder er det forbudt med trålfiske og oljeboring.

Den vanligste korallen er steinkorallen *Lophelia pertusa*, som vanligvis trives best i vann med temperaturer på 6–8°C på 200–1000 meters dyp, men på Tauterryggen lever den så grunt som 39 meter. 

Tauterryggen har også blitt kalt Tautraryggen, men 3. mai 2013 vedtok Statens kartverk at offisiell skrivemåte på norsk er Tauterryggen.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 15. august 2018.
2. ↑  «Norges geologiske undersøkelse (2014). Sensasjonelt korallfunn i Trondheimsfjorden.». Norges geologiske undersøkelse. 3. oktober 2014. Arkivert fra originalen 25. juli 2020. Besøkt 29. oktober 2020.
3. ↑  (no) Tauterryggen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  Ole Magnus Rapp, *De første nasjonalparkene på havets bunn*, i *Aftenposten* 22. juni 2013, side 12-13.
5. ↑  Mortensen, Pål Buhl (1964-) (2001). *Korallrev og andre bunnhabitater på Tautraryggen i Trondheimsfjorden*. Bergen: Havforskningsinstituttet.
6. ↑  «Faktaark: Tauterryggen». Kartverket. 3. mai 2013. Besøkt 6. november 2016. «Tauterryggen. Vedtak 3. mai 2013. Tautraryggen. Avslått 3. mai 2013»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Morten Michelsen** (født 1974 i Tromsø) er en norsk jazzmusiker (klarinett), kjent fra flere forestillinger og innspillinger.

Han er utdannet i kordireksjon og klarinettspill ved Norges musikkhøgskole (1996–2001) og Conservatoire National de Versailles i Paris (1997–98). 
Michelsen har vært musikalsk leder for Hålogaland Teater,
og virket som musiker ved
Nationaltheatret,
Riksteatret,
Det norske teatret,
Tromsø Symfoniorkester,
og
Thalia Teater.
Han har medvirket på utgivelser med Iren Reppen (*D e hart å være 2*), 
Randi Tytingvåg (*Let go*, 2006), Frøy Aagre's (2007), og selv etablert og gitt ut plater med Urban Tunélls Klezmerband (2001–).
Michelsen er bosatt i Oslo, der han med Hilde Louise Asbjørnsen, Jørn Øien og Håkon Mjåset Johansen har turnert med barne-forestillingen *Prinsesse Singaloo og hjelperne hennes* for Den kulturelle skolesekken og Rikskonsertene. 

Morten Michelsen var fra september 2010 og ut 2011 ansatt som produsent i Nordland Musikkfestuke i Bodø.

Michelsen har siden januar 2012 jobbet i Forsvarets Stabsmusikkorps i Oslo. I tillegg har han medvirket i flere musikaler og spilt med blant annet Morten Abel.

Referanser
----------

1. ↑  biografi og bilde Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. fra urbanklezmer.com

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Árbediehtu** er en nordsamisk betegnelse på tradisjonell kunnskap. Árbediehtu er en kollektiv kunnskap, som består av praktisk ferdigheter og teoretisk kompetanse, utviklet og bearbeidet av det samiske folk gjennom århundrer for å klare seg økonomisk og sosialt og for å vedlikeholde sin åndelighet. Árbediehtu er en tilpasningsdyktig kunnskap, som er videreført til generasjoner gjennom ord og handling.

Det samiske konseptet *árbediehtu* rommer to beslektede begrep, *diehtu*, «kunnskap», som inneholder både informasjon og prosess og *árbi*, «minne», «arv». I begrepet *árbediehtu* ligger en forståelse av at tradisjonskunnskap er både informasjon og prosess, og at de finnes ulike måter for å lære seg og skaffe seg kunnskap. Konseptet indikerer en uløselig sammenheng mellom fortid, nåtid og framtid.

Begrepet *árbediehtu* som tradisjonell kunnskap ble første gang brukt skriftlig i flertallsform *árbedieđut* av den samiske litteraturforsker Harald Gaski i 2003. Han viser til samisk kunnskap som er overført muntlig fra generasjon til generasjon. I dag er det samiske begrepet *árbediehtu* stadig oftere brukt i de nordsamiske områdene, både i samisk og i skandinaviske språk i Norge, Sverige og Finland.

Árbediehtu er også et partnerprosjekt om dokumentasjon og beskyttelse av samisk tradisjonskunnskap, initiert og ledet av Samisk høgskole i samarbeid med fire samiske institusjoner i Norge: Saemien Sijte, Árran, RiddoDuottarMuseat og Sjøsamisk kompetansesenter. Pilotprosjektet Árbediehtuer et kapasitetsoppbyggingsprosjekt. Prosjektets hovedmål er å utvikle en metodologi for dokumentasjon, bevaring, beskyttelse og lagring av árbediehtu.

Referanser
----------

1. ↑  Gaski, Harald: «Álbmotviisodat ja árbedieđut: Árgabeaivválaš poesia sátnevádjasiin,dajahusain ja árvádusain» i: Edel Hætta Eriksen (red.): *Árvvut – Árvo – Vierhtie – Samiske verdier*, 33-40. Kárášjohka: Davvi Girji, 2003 ISBN 82-7374-524-4

Eksterne lenker
---------------

* Arbediehtu.no
**Ángel Segundo Médici** (født 20. desember 1897 i Buenos Aires, død 9. august 1971) var en argentinsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Médici vant en olympisk sølvmedalje i fotball under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det argentinske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Uruguay. Argentinas vei til finalen var seier over USA med 11-2, vant mot Belgia i kvartfinalen med 6-3 og i semifinalen beseiret de Egypt med 6-0. I finalen møtte de Uruguay og kampen endte 1-1. Ny finalekamp tre dager senere, 13. juni, som de tapte med 1-2 og Uruguay forsvarte sin olympiske tittel fra forrige OL i Paris.

Han spilte 34 landskamper på Argentinas herrelandslag i fotball i perioden 1922 til 1928 og vant i 1925 Copa América. Han spilte 173 kamper for Boca Juniors og vant Primera División Argentina fire ganger.

OL-medaljer
-----------

* OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i fotball Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ángel Médici – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Médici – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Médici – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Médici – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Médici – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Morten Zeverin Myklebust** (født 11. september 1961) er en norsk tegneserietegner og illustratør. Han har arbeidet under navnet Mykle Illustrasjoner siden 1985. I 1995 startet han Fantasi-Fabrikken A/S i Tønsberg sammen med kona Anne Thowsen. De har siden laget en rekke faktabøker for barn om norsk historie, blant annet om Middelaldergutten Brage, og barnefilmfigurene Pelle Politibil, Den lille traktoren Gråtass og Stubbefolket.

Morten Myklebust mottok i 1991 Sproing-prisen for beste norske tegneserie for *Kristina av Tunsberg* tekst av Kåre Holt. Han fikk samme år også Kulturdepartementets tegneseriepris for dette albumet, i 1994 også for *I ramnens skugge*, en tegneseriebok i samarbeid med tegnerne Knut Westad og Ragnhild Beate Nilsen.

Morten Myklebust bor og arbeider på tettstedet Eik like nord for Tønsberg i Vestfold.

Eksterne lenker
---------------

* Fantasi-Fabrikkens nettsider
* Blakopier i Nasjonalbibliotekets digitalarkiv av bøker illustrert, skrevet eller produsert av Morten Myklebust

Portal: Tegneserie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Helligdomsarmen**, angivelig et ben fra Olav den helliges arm, har stått i en monter i den katolske Sankt Olav domkirke i Oslo siden 1860-tallet. Relikvien er blitt undersøkt av anatom dr. med. Per Holck, etter initiativ av religionshistoriker Øystein Morten, som offentliggjorde resultatet den 16. mars 2013. 

Undersøkelsen viste at relikvien er et skinneben fra et menneske. Karbondatering tilsier at det stammer fra en mann som døde i et tidsrom som omfatter slaget på Stiklestad i 1030. Personen ble omtrent like gammel som hellig Olav. Den døde har vært uvanlig høy for sin tid, rundt 180 centimeter (Olav den hellige skal ha vært høy). Man fant også vevsrester som tyder på at benet kan stamme fra en mumifisert kropp. Også dette kan være et indisium på relikviens ekthet, da liket til Olav den hellige ikke ble begravet, men i flere hundre år lå omsvøpt i tøyer i et skrin i Klemenskirken – senere Nidarosdomen.

Christian V kjøpte relikvien på auksjon fra amtmann Lützow i København i 1684. Relikviegjemmet (beholderen) relikvien da ble oppbevart i er fremdeles i Danmark. Relikviegjemmet i St. Olavs kirke er en kopi.

Relikviens historie før auksjonen i 1684 er ikke kjent.

Eksterne lenker
---------------

* – Fant Olav den Helliges ben i kirke i Oslo
* Om Helligdomsarmen i katolsk.no
**Guy Sajer** er et pseudonym for Guy Mouminoux (født 13. januar 1927 i Paris, død 11. januar 2022), var forfatter av memoarene *Den glemte soldat*. Siden 1946 har han også arbeidet som tegner av tegneserier under sitt egentlige navn Guy Mouminoux og pseudonymene **Dimitri** og **Dimitri Lahache**.

Liv og virke
------------

Hans far var fransk og hans mor var tysk, og «Sajer» er hans mors opprinnelige etternavn. Sajer vokste opp i Wissembourg i Alsace og hevder han ble vervet til den tyske hæren (Wehrmacht) som 16-åring under den andre verdenskrig. Han ble senere innrullert i elitedivisjonen Großdeutschland og kjempet i denne til krigens slutt. Etter krigen skrev han ned sine krigserfaringer og utga disse i boken *Den glemte soldat – en dagbok fra østfonten*. Det har blitt stilt spørsmålstegn ved nøyaktigheten av skildringene i, blant annet på grunn av mindre feil knyttet til beskrivelser hvordan den tyske hær var organisert, uniformsdetaljer og lignende. Men hovedinnholdet er blitt bekreftet av historikere og andre soldater som deltok i kampene som beskrives i boken. Boken er blant annet anbefalt som av det amerikanske forsvaret som en av flere bøker som bør leses for å få innblikk i krigens psykologiske effekt på soldater.

Den nederlandske filmregissøren Paul Verhoeven har diskutert med Sajer muligheten for filmatisering av *Den glemte soldat*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 13. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Babelio, oppført som Dimitri, Babelio forfatter-ID 40098[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BD Gest', oppført som Dimitri, BD Gest' author ID 1535, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Lambiek Comiclopedia, oppført som Guy Mouminoux, Lambiek Comiclopedia artist ID m/mouminoux\_guy, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.pfg.fr, besøkt 13. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.actuabd.com, utgitt 13. januar 2022, besøkt 13. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   www.lesdeuxmagots.fr, besøkt 12. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  Intervju med «Dimitri» (Guy Sajer) Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** BNE
 |
**Morten Marthinus Haagensen Grønvold** (født i 1650 på Stord, død ca 1717 på Orninggard på Stord), var en norsk fenrik og senere sekondløytnant i den dansk-norske hæren.

Ekteskap
--------

Han var gift med Else Elisabeth Berntsdatter Orning. De fikk åtte barn sammen, blant andre oberstløytnant Bernt Mortensøn Orning.

Orninggard
----------

Ekteparet var de siste i familien som bodde på Orninggård på Stord i Vestland. Grønvold måtte imidlertid ta opp lån med gården som pant, og i 1710 skjøtet han den over til Severin Seehusen, som senere ble adlet under navnet 'Av Svanenhjelm'. Mens Severin eide gården bodde dee leilendinger på den, Severin bodde altså ikke der selv, men eide gården som et investeringsobjekt.

Militær karriere
----------------

Han var fenrik ved Bergenhus nasjonale infanteriregiment fra 7. april til 30. september 1679, da Gyldenløvefeiden var slutt og hæren ble oppløst.

Han ble senere på nytt oppført ved samme regiments Søndre Søndhordlenske kompani, og stod siden der som fenrik til 10. oktober 1699. Etter dette blir navnet hans ikke lenger oppført i journalene, uten at de historiske kildene har noen merknader om årsaken.

Han ble forfremmet til sekondløytnant.

Omtale i historiske kilder
--------------------------

Han står nevnt i Tingbok 1.A.27, 1705 for Sunnhordland, 90b:

> ...Sl: welbr: Berent Orning, hans effter latte Encke frue og deris bør/n, dog har bemelte Encke Frue Frue Ziselle (Juel)l og hendes 2de døttre Mend Hr: Liut: Daniel Anderse/n (og) Monss: Fendrich Morten Grønvold dend 18 Octobr: 1699 ofver draget sam/m/e part wed Ee/n transport....
> 
> 

I Sunnhordland Tingbok 1.A.25 - 1702 omtales han slik:

> 7 Publicerit Fendrich Morterj GrønVold og hans Kieriste Else Elisabet Orning deris udgifne Forpantings bref till WelEdle Hr: Mayor, paa Kattetvett, og helte/n i Orgnings Gaards Saug till et frit brugelig pant i mod penge 100 Rdr: dat: 24: Janu: 1702.
> 
>

Kilder
------

* Erik Bakkevig, Sunnhordland Slekter
* Militære biografi av Stabsfanejunker Olai Ovenstad; Den norske hærs offiserer 18.1 1628 - 17.5 1814. Utgitt 1948
**Groruditt** er en meget sjelden bergart som bare finnes i riftsoner som Oslofeltet. Her finnes den i en stripe fra Grorud til Årvollåsen. Groruditten er en gangbergart med granittisk sammensetning, og den grønne fargen kommer av innholdet av ægirin. Groruditt må ikke forveksles med *grorudgranitt* som også finnes i Oslofeltet.

Groruditt er en tett og seig bergart, som når den splintres danner skarpe bruddflater. Dette gjorde den godt egnet som materiale for økser og liknende redskaper blant steinalderens groruddøler og andre Oslofolk - groruditten kunne erstatte flint, som ikke fantes her i landet. I Maridalen er det gjort funn som tyder på at Vaggestein og Skar har vært sentrum for produksjon av steinøkser i yngre steinalder.

I moderne tid har man også satt pris på groruditten, både for styrken og seigheten og for skjønnheten.

Fotnoter
--------

1. ↑  Geological survey of Norway[*død lenke*]
2. ↑  Maridalens venner: Kulturlandskapets historie i Maridalen

Kilder
------

* Kulturminneatlas for Groruddalen. Den tidlige historien (PDF) Byantikvaren, Oslo kommune
* Dons, Johannes A. 1977: *Geologisk fører for Oslo-trakten*, Universitetsforlaget
* Artikkelen bygger hovedsakelig på artikkelen om groruditt på Lokalhistoriewiki.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
En tegning av en ubåt fra ubåtklassen Borej
En ubåt fra ubåtklassen Borej
**Borej** (russisk Борей), eller **Prosjekt 955**, med NATO-betegnelsen **Dolgorukiy**, er en russisk ubåtklasse. Meningen er at Borej-klassen skal erstatte ubåtene i de eldre klassene Kalmar og Akula, som ble bygget i sovjettida. Ubåtene er atomdrevet og kan skyte ut atomraketter når fartøyet er neddykket.

Navn
----

Klassen har navn etter vindguden Boreas.

Hovedvåpen
----------

RSM-56 Bulava, 16 stykker, er hovedvåpen. Missilene er i kategorien SLBM.

Fartøy
------

### «Jurij Dolgorukij»

Den strategiske SSBN-ubåten (K-535) «Jurij Dolgorukij» av Borei-klasse, en koloss på 170 meter og toppfart på 25 knop. Ubåten blir dreven av atomkraft og er i tillegg bestykket med 16 RSM-56 Bulava-missiler, som kan inneholde opptil 10 stridshoder hver, selv om hvert missil normalt er utstyrt med færre. «Jurij Dolgorukij» har et mannskap på 102 personer.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  
«Россия спустила на воду атомную подлодку». BBC Russian.com. 15. april 2007.
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Fiskeren og kona hans*** (originaltittel: *Om fiskaren och hans fru*) er en svensk animert tv-kortfilm fra 1969. Den ble regissert av Gisela Ekholm (Gisela Frisén) og Per Ekholm. Filmens handling er inspirert av Brødrene Grimms eventyrfortelling «*Von dem Fischer un syner Fru*». 

Filmen ble vist på NRK i 1977.

Handling
--------

Et gammelt ektepar lever i en fattigslig liten jordhytte ved sjøen. En dag drar mannen til havs for å fiske og får der en merkelig fisk som snakker til ham. Fisken ber for sitt liv og lover mannen gull og grønne skoger hvis han blir sluppet ut i havet igjen. Mannen er imidlertid fornøyd med livet og slipper den derfor ut igjen uten noen gjenytelser. Men når mannen forteller det hele til sin kravstore hustru blir hun sint og sender ham tilbake for å finne fisken på ny, slik at de kan få sine ønskedrømmer oppfylt. Mannen finner fisken og forteller at kona ønsker seg et nytt vaskebrett. Ønsket blir oppfylt, men kona er fremdeles ikke fornøyd og ønsker nå et nytt hus. Mannen tar atter kontakt med fisken og med ett blir også dette ønsket oppfylt. Når mannen kommer tilbake til sitt nye hus er kona fremdeles misfornøyd. Etter det ønsker hun seg i tur og orden et palass, dronningtittel – og til slutt å bli herskerinne over havet slik at hun kan få sin vilje over den magiske fisken. Når mannen går tilbake til fisken for å be om konas siste ønske oppstår det en storm på havet. Når mannen kommer hjem oppdager han at alle av konas ønsker er blitt fratatt dem og at de har blitt hensatt til den fattigslige tilværelsen de hadde tidligere.

Referanser
----------

1. ↑  Svenska Filminstitutet
2. ↑  VG - TV i dag (12.03.1977, s.55)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) *Fiskeren og kona hans* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Ermadalen, sett fra landsbyen Jarlovo mot Rujfjellet i Bulgaria
Ermajuvet i Bulgaria
**Jerma** (serbisk: Јерма), eller **Erma** (bulgarsk: Ерма), er ei 72 km lang elv sørøst i Serbia og vest i Bulgaria. Selv om den ikke er lengre enn 72 km er den kjent for å krysse grensa mellom Serbia og Bulgaria to ganger. Den munner ut i elva Nišava, og er en del av Donaus tilsigsområde til Svartehavet.

Elva har sitt utspring i det sørøstlige hjørnet av Serbia, i det underutviklede og tynt befolkede området Krajište, mellom den kunstige innsjøen Vlasina og den bulgarske grensa. Den renner nordøstover og krysser grensa til Bulgaria i et område kalt *Znepolje*. I Bulgaria renner den på østsiden av fjellet Ruj, og elva skifter her navn til Erma eller *Transka reka* etter den bulgarske landsbyen Tran. Etter at den passerer denne landsbyen renner den gjennom juvet *Transko zjdrelo* (Tranjuvet), og møter like nedenfor den største sideelva si, Jablanitsa. Etter bare 26 km på den bulgarske sida, krysser den igjen grensa til Serbia. Her renner den forbi flere landsbyer og kloster før den munner ut i elva Nišava, sørøst for Pirot. Elva har et vannkraftpotensial, men dette er ennå ikke blitt utnyttet.

Referanser
----------

1. ↑  «Statistical Yearbook» (PDF). Statistical Office of the Republic of Serbia. s. 16. Besøkt 7. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Yuanjiang (rosa) i Yuxi (gul)
**Yuanjiang** (kinesisk: 元江哈尼族彝族傣族自治县; pinyin: *Yuánjiāng hānízú yízú dǎizú Zìzhìxiàn*) for hani, yi og daifolkene er et autonomt fylke i byprefekturet Yuxi i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 189 773 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommunene** Lijiang (澧江镇), Yinyuan (因远镇), Qinglongchang (青龙厂镇), Dong'e (东峨镇);

**Kommunene** Yangchajie (羊岔街乡), Yangjie (羊街乡), Nanuo (那诺乡), Wadie (洼垤乡), Mili (咪哩乡), Longtan (龙潭乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 

Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens sider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Luang Namtha** (laotisk ຫລວງນໍ້າທາ, også transkribert **Louang Nam Tha**), er en provins nord i Laos. Hovedstaden bærer samme navn som provinsen og er en ganske liten by. Kun én vei betjener denne byen. Fra 1966 til 1976 var provinsen slått sammen med Bokeo, og denne provinsen het Houakhong.

Provinsen grenser til de andre provinsene Bokeo i sørvest og Udomxai i sørøst, og har nasjonale grenser mot Myanmar i vest og Yunnanprovinsen i Kina i nordøst med grenseovergang ved Boten. Elva Mekong (*Nam Khong*) utgjør den nordvestre grensen til provinsen. Tre store elver renner vestover/sørover inn i Mekong: Nam Tha, Nam Fa og Nam Long.

En av de best bevarte og mest spektakulære uberørte monsunskoger i Laos ligger i Luang Namtha. Den ligger delvis bevart i Nam Ha NBCA (National Biodiversity Conservation Area), som også er utviklet som en destinasjon for økoturisme med hjelp fra naboland og vestlige land samt internasjonale organisasjoner (New Zealand, EU, UNESCO og Lao National Tourism Administration).

Administrativ inndeling
-----------------------

Provinsen er delt inn i følgende distrikter:

1. Long (3-03)
2. Nale (3-05)
3. Namtha (3-01)
4. Sing (3-02)
5. Viangphoukha (3-04)

* Veien fra Luang Namtha til Luang Prabang.Veien fra Luang Namtha til Luang Prabang.
* Grenseovergang mot Kina.Grenseovergang mot Kina.
* Provinshovedstaden sett fra nordvest.Provinshovedstaden sett fra nordvest.

| * v
* d
* r
Laos’ provinser |
| --- |
| Attapeu **·** Bokeo **·** Bolikhamsai **·** Champasack **·** Hua Phan **·** Khammuan **·** Luang Namtha **·** Luang Prabang **·** Phongsali **·** Sainyabuli **·** Saravane **·** Savannakhet **·** Sekong **·** Udomxai **·** Vientiane (prefektur) **·** Vientiane **·** Xieng Khouang | Laos’ flagg |
| ISO 3166-2:LA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jerevan kraftverk**  er et kompleks bestående av to sammenbygde gasskraftverk i de sørlige forsteder av hovedstaden Jerevan i Armenia. Det har en installert produksjonskapasitet på 793 MW fordelt på to sammenbygde eldre og nyere anlegg. Anlegget ble åpnet i 1963, og senere utvidet med andre separate anlegg innviet i 2010.. Brenselkilden er naturgass, og det eldste anlegget er et varmekraftverk mens driften i nyeste anlegget bygger på kombinasjonssyklus (CCGT).

Operatøren for hele komplekset er selskapet Yerevan Thermal Power Plant CJSC.

Anlegget består av:

* Jerevan varmekraftverk, med 2 x 150 MW og 5 x 50 MW ukrainske og russiske turbiner fra sovjettiden, installet 1963-1967. Anlegget har totalt 550 MW kapasitet.
* Jerevan (CCGT) gasskraftverk, utbygd av Marubeni og delfinansiert av Japan Bank of International Cooperation i 2007, med 1 x 63 MW og 1 x 180 MW turbiner fra Alstom og Fuji (2010). Anlegget har dermed totalt 243 MW kapasitet.

Eksterne lenker
---------------

* Yerevan Thermal Power Plant - *Global Energy Observatory*, besøkt 8.desember2019.
* Yerevan CCGT Power Plant - *Global Energy Observatory*, besøkt 8.desember2019.
**Groschgården**, som i dag heter **Landkredittgården** med adresse Karl Johans gate 45, ble tegnet av arkitekt Bernhard Christoph Steckmest. Bygningen stod ferdig 1897.

Bygningen
---------

Bygningen har en spesiell komposisjon og materialbruk, og er utført i polykrom tegl og sandsten. Den har et hjørnetårn flankert av to gavler. Detaljeringen er inspirert av middelalderske stilforbilder (nyromansk stil), men gården har elementer fra flere stilperioder, i det som kalles historisme og som dominerte bygårder fra de siste tiårene av 1800-tallet. At den er en 1800-talls bygning, sees i etasjenes komposisjon og i de store butikkvinduer i de to nederste etasjene. I fasadens første etasje finnes arkitektens navn innhugget. Denne form for signering forekommer på svært få bygninger i Oslo. 

Bygningen ble oppført på Byantikvarens gule liste i 1976 som verneverdig.

Litteratur
----------

* Christensen, Arne Lie: *Groschgården - fra monstrum til pepperkakehus. Om skiftende syn på kulturminner og verneverdier.* I Byminner nr.1-2007, s.2-21

Eksterne lenker
---------------

* Om arkitekt Steckmest
* «Groschgården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Borek Sedlák** (født 15. juni 1981 i Jablonec nad Nisou) er en tsjekkisk skihopper som representerer Dukla Liberec.

Han debuterte i verdenscupen med 50.- og sisteplass i skiflygingsbakken i Harrachov 13. januar 2001. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen er 16.-plass i Kulm 10. januar 2010. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 47 i sesongen 2007-08.

Han deltok i skiflygings-VM i 2006 og 2008, med 6.-plass (av 13 lag) med Tsjekkia i lagkonkurransen og 31.-plass i den individuelle konkurransen som beste resultater, begge i Oberstdorf i 2008.

I OL i Torino (Pragelato) i 2006 han nummer 38 i normalbakken og nummer 40 i storbakken. I lagkonkurransen ble Tsjekkia med ham på laget nummer 9 (av 16 lag).

I vinter-Universiaden i 2005 ble han nummer 33 (av 49 deltakere) i normalbakken i Seefeld og nummer 36 (av 46 deltakere) i storbakken i Innsbruck.

På tross av navnets likhet med det tyrkiske bakeproduktet har Sedlák cøliaki og tåler ingen former for børek.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 2005/06 | 82. | 02 |
| 2007/08 | 47. | 35 |
| 2009/10 | 52. | 51 |
| 2010/11 | 48. | 56 |

Referanser
----------

1. ↑   www.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Borek Sedlák – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Borek Sedlák – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Borek Sedlák – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Borek Sedlák – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Borek Sedlák – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Fiskerisonen ved Jan Mayen** er en begrenset økonomisk sone som dekker et sjøområde på 293 049 km² rundt Jan Mayen. Fiskerisonen strekker seg 200 nautiske mil utover fra territorialgrensen rundt Jan Mayen, men ikke slik at den krysser de avtalte avgrensningslinje mot Grønland (Danmark) eller Island.

Fiskerisonen ble opprettet med virkning fra 29. mai 1980, i likhet med fiskevernsonen ved Svalbard i medhold av lov om norsk økonomisk sone. 
Fiskerisonen ved Jan Mayen er ikke en full økonomisk sone, men en sone som er avgrensa til fiskeriformål.
I motsetning til ved det norske fastlandet er det ikke fastsatt en særlig fiskerigrense rundt Jan Mayen, og for utlendingers fiske og fangst i fiskerisonen gjelder det samme regelverket som i norsk økonomisk sone.

Referanser
----------

1. 1 2  Kartverket (23. desember 2015). «Maritime grenser». *kartverket.no*. Arkivert fra originalen 5. september 2015. Besøkt 11. mars 2016.
2. 1 2  Nærings- og fiskeridepartementet (11. mars 2014). «Fiskevernsonen ved Svalbard og fiskerisonen ved Jan Mayen». *regjeringen.no*. Besøkt 11. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Forskrift om opprettelse av fiskerisone ved Jan Mayen. Lovdata.
* (no) Lov om Norges økonomiske sone. Lovdata.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Saint Kitts og Nevis’ flagg Saint Kitts og Nevis |
| Friidrett: |
| Friidrett Sentralamerikanske og karibiske leker |
| Sølv | 2018 Barranquilla |  2,28 m (NR) |
| Friidrett Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett |
| Sølv | 2017 Trujillo |  2,19 m |
| Friidrett CARIFTA Games |
| Gull | 2017 Willemstad |  2,22 m (U20) |
| Gull | 2016 St. George's |  2,11 m (U20) |
| Gull | 2015 Basseterre |  2,06 m (U18) |

**Jermaine Francis** (født 9. mars 1998) er en sanktkittisk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp. Han ble nasjonal mester i høydehopp i 2015 og 2017, vant tresteg under NACAC-mesterskapet i friidrett 2018 (det nordamerikanske, sentralamerikanske og karibiske karibiske mesterskapet i friidrett) og kom på andreplass i Sentralamerikanske og karibiske leker 2018 med ny nasjonal rekord på 2,28 meter. Han har også tre gullmedaljer fra CARIFTA Games.

Idrettskarriere
---------------

### 2015

Francis vant TDC Interschool Championships 2015, og han kom på andreplass i U18-klassen i CARIFTA Games 2015, bak Lushane Wilson fra Jamaica. Han satte personlig rekord med 2,15 meter i et stevne i Cali i Colombia, og vant det sanktkittiske mesterskapet i friidrett 2015, med et hopp på 2,13 meter. I Ungdoms-VM i friidrett 2015 ble han slått ut i kvalifiseringsrunden, med 15. beste resultat. Han deltok i Samveldelekene for ungdom 2015 i Apia på Samoa, og kom der på femteplass.

### 2016

Han vant høydehopp i U20-klassen under CARIFTA Games 2016. I juli forbedret han sin personlige rekord til 2,16 meter da han vant Østkaribisk mesterskap i friidrett 2016 (OECS Track and Field Championships) i Elfenbenskysten. Han deltok i U20-VM i friidrett 2016, men ble slått ut i kvalifiseringsrunden, der han fikk 15. beste resultat.

### 2017

I CARIFTA Games 2017 vant han høydehopp i U20-klassen, med ny personlig rekord på 2,22 meter. Han vant høydehopp i det sanktkittiske mesterskapet i friidrett 2017, og deltok også i spydkast, der han kom på andreplass. Østkaribisk mesterskap i friidrett 2017 ble arrangert i Grenada, og Francis vant der høydehopp. I Panamerikansk U20-mesterskap i friidrett 2017 fikk han sølv i høydehopp, bak Roberto Vilches fra Mexico.

### 2018

Francis deltok i Sentralamerikanske og karibiske leker 2018 (CAC Games), der han fikk bronse i høydehopp.

Referanser
----------

1. ↑  Samveldelekene 2018 - *Jermaine Francis* (arkivert), besøkt 28. august 2018.
2. ↑  SKNAAA - *2015 CARIFTA Games* (arkivert), besøkt 28. august 2018.
3. ↑  IAAF - *9th IAAF World Youth Championships 2015 - Men - High jump - Qualification - Summary*, besøkt 28. august 2018.
4. 1 2 3 4  IAAF - *Jermaine Francis - Results*, besøkt 28. august 2018.
5. ↑  IAAF - *IAAF World U20 Championships Bydgoszcz 2016 - High jump men - Qualification - Summary*, besøkt 28. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jermaine Francis – World Athletics Rediger på Wikidata
**Fiskerhalvøya** (russisk: Полуостров Рыбачий – *Poluostrov Rybatsjij*, skoltesamisk: *Ǩiʹǩǩernjargg*, nordsamisk: *Giehkirnjárga*, finsk: *Kalastajasaarento*) er ei halvøy i den nordvestlige delen av Kolahalvøya i Russland. Fiskerhalvøya ligger ca. 55 km sørøst for Vardø og øst for Grense Jakobselv. Administrativt er den en del av Petsjenga rajon i Murmansk oblast.

Før andre verdenskrig var bygda Tsypnavolok på Fiskerhalvøya befolket av utvandrede nordmenn fra Finnmark, såkalte kolanordmenn. Disse nordmennene ble evakuert derfra under krigen, og stedet er nå avfolket. Etterkommere av disse nordmennene gis i dag statsborgerskap i Norge. Hele halvøya er nå militært område. Etter den russiske revolusjonen i 1917 ble halvøya delt mellom Finland og Sovjetunionen. Fredsavtalen i 1920 befestet dette. Da vinterkrigen mellom Finland og Sovjetunionen brøt ut, ble området evakuert. Finland måtte overgi den vestre delen ved fredsavtalen i Moskva den 13. mars 1940. Avtalen ble ratifisert i den finske Riksdagen to dager senere.

Landområdet mellom Fiskerhalvøya og fastlandet har det norske navnet Mellomhalvøya.

Eksterne lenker
---------------

* Kart fra 1927 som viser delingen av Fiskerhalvøya mellom Finland og Sovjetunionen før 1940
* Detaljerte topografiske og tematiske kart (på russisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS **·** GeoNames
 |
Jergenihøydenes beliggenhet i Europa
**Jergenihøydene** (eller **Jergeniåsene**) er et opptil 222 meter høyt og rundt 330 kilometer langt høydedrag i den sørøstlige delen av europeisk Russland.

Jergenihøydene strekker seg over den sørlige delen av den østeuropeiske slette. De ligger i republikken Kalmykia og i Volgograd og Rostov oblast, vest for Volgas nedre løp, mellom byen Volgograd i nord og Manytsjsenkningen i sør. Mens høydedraget i nord og vest går over i det vekslende slette- og åslandskapet på den østeuropeiske slette, faller de mot øst og sørøst gradvis ned mot de vidstrakte slettene i Den kaspiske senkning. 

Landskapsbildet på Jergenihøydene kjennetegnes av åser, hvor mange forskjellige elver har gravd seg inn. Blant de største er Sal, som renner fra utspringet på Jergenihøydene til munningen i Don. 

Den største byen på det tynt befolkede høydedraget er Elista, hovedstaden i kalmykia. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Nominasjon** er en del av prosessen med å velge en kandidat til et verv eller en utmerkelse. Gjennom en nominasjonsprosess samler en gruppe, gjerne en nominasjonskomité, inn navn og diskuterer hvilke personer, egenskaper eller bragder som gjør personen til en mulig kandidat. Den, eller de, best egnede kandidatene blir så nominert, og vil være kandidater til påfølgende valg. Hvem som kan nominere, hvem som kan nomineres, og hvordan nominasjonen skal skje, bestemmes av egne regler. Reglene varierer avhengig av viktigheten av nominasjonen.

Politisk nominasjon
-------------------

I Norsk politikk starter nominasjonsprosessen i partiene. Bruken av listevalg gjør at nominasjonskomiteene i de forskjellige partiene må nominere flere kandidater i prioritert rekkefølge. Partienes nominasjonsmøter kan endre på komiteens forslag, og vedtar den endelige nominasjonen. Dette blir partiets listeforslag som trykkes opp og blir valgseddel.

Innen de politiske partiene kan være få nominerte, ofte bare èn, også til viktige verv. Med bare èn nominert gjøres valg, når reglene tillater det, ved akklamasjon, eller om det er flere kandidater ved simpelt flertall eller alminnelig flertall.

Verv eller oppgaver utenfor politikken, som flere ønsker eller fortjener, kan også være gjenstand for nominasjon. Frivillige organisasjoner, foreninger eller aksjeselskaper kan ha egne regler for nominasjon av kandidater. Wikipedia har for eksempel regler for nominasjon av administratorer.

Nominasjon til utmerkelser
--------------------------

En rekke priser og utmerkelser tildeles til den foretrukne kandidaten blant en rekke nominerte. Mange priser regnes det som en ære å bli nominert til, selv om man ikke vinner prisen.
Nobels fredspris har i 2015 273 nominerte. Av disse er 68 forslag fra organisasjoner. 
To norske filmskapere ble nominert til Oscar for 2014.

Kåringer, som årets spill  eller årets bil, velges blant en rekke nominerte, selv om det da ikke er snakk om personer.

Se også
-------

* Norges politiske system

Referanser
----------

1. ↑  Lov om valg til Stortinget, fylkesting og kommunestyrer
2. ↑  Regler om nominasjon mv. ved tilsetting av biskoper
3. ↑  Ig Nobel Nominations
4. ↑  Nominasjon til Gullroten - Studentforeningens hederspris Arkivert 15. april 2015 hos Wayback Machine.
5. ↑  Nominasjoner til Nobels fredspris 2015 Arkivert 5. april 2015 hos Wayback Machine.
6. ↑  Spiel des Jahres
7. ↑  Hvem av disse blir ÅRETS BIL 2014

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Nominasjon – ordbokoppføring |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Friedrich Seyler** (født 13. desember 1642 i Basel i Sveits, død 31. januar 1708 samme sted), også skrevet *Friedrich Seiler*, var en sveitsisk kalvinistisk prest og teolog fra Basel.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Friedrich Seyler var sønn av magister Friedrich Seyler (1603–1676), rektor for gymnaset i Basel og tidligere sogneprest i kantonen St. Gallen. Han ble gift i 1672 med Elisabeth Socin, datter av dommer og rådsherre i Basel samt gesandt til det franske hoff Abel Socin og Maria Hummel. De var foreldre til dr.theol. og sogneprest i Liestal Abel Seyler (1684–1767) og besteforeldre til den berømte teaterdirektøren Abel Seyler.

*Anabaptista larvatus* av Friedrich Seyler
### Kalvinistisk pastor

Han studerte filosofi og teologi ved Universität Basel fra 1656, ble magister i 1660 og ble ordinert som kalvinistisk prest i 1665. Han reiste i noen år rundt i Frankrike, Flandern, Holland og Tyskland. 

Etter at han kom tilbake til Basel var han privatlærer i teologi frem til han ble slottsprest i Blotzheim i 1669, en stilling han hadde til 1671. Han var diakon ved St. Theodorskirken i Basel 1671–1690 og ved St. Peterskirken samme sted 1690–1704. Fra 1704 til sin død var han sogneprest ved St. Peterskirken.

Han er særlig kjent for *Anabaptista larvatus*, et omfattende kritisk verk om anabaptisme. Den første delen av verket behandler anabaptistenes historie, tydelig inspirert av Heinrich Bullinger og Johann Heinrich Ottius. Den andre «dogmatiske del» er et forsvar for de læresetninger som anabaptistene kritiserte, sett fra et kalvinistisk ståsted. Han utgav også diverse andre skrifter og en rekke prekener har blitt trykt.

Referanser
----------

1. ↑  Harold S. Bender (1959). "Seiler, Friedrich (1642–1708)." *Global Anabaptist Mennonite Encyclopedia Online*. Retrieved 3 March 2014.
2. ↑  Jacob Christof Iselin (ed.), "Seyler, Friedrich." *Neu-vermehrtes historisch- und geographisches allgemeines Lexicon*, Volume 6, J. Brandmüller, 1744, pp. 397–398.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Friedrich Weller** (født 22. juli 1889 i Markneukirchen, død 19. november 1980) var en tysk filolog, sanskrit-forsker og lærd innenfor buddhisme.

Fra 1938 til 1958 var Weller professor i sanskrit og også leder av det indiske institutt ved Universität Leipzig. Weller publiserte mange studier av indisk og sentralasiatisk historie og kultur, deriblant tibetanske studier, og ga mange viktige bidrag til studiene av indiske, tibetanske, kinesiske, mongolske og sogdiske tekster som er viktige for forståelsen av buddhismen.[] Han utga og oversatte mange buddhistiske tekster, deriblant den tibetanske teksten av *Buddhacarita* av Ashvaghosa, de tibetanske og mongolske utgavene av *Brahmajala sutra*, *Kasyapaparivarta* og en rekke andre. I 1955 ble han tildelt DDRs nasjonalpris.

Arbeider (utdrag)
-----------------

* *Versuch einer Kritik der Kathopanisad*. Berlin, 1953.
* *Die Fragmente der Jatakamala* in der Turfan Sammlung der Berliner Akademie. Berlin, 1955.
* *Die Legende von Sunahsepa im Aitareyabrahmana und Sankhayanasrautasutra*. Berlin, 1956.
* *Zum Kasyapaparivarta*, utgave 2. Berlin, 1965

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 127260622[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
En pneumatisk kanon
Avansert forbrenningskanon som drives av propan, og med prosjektiler for å skremme fugler
**Potetkanon** er et skytevåpen som kan lages av enkle rør i plast. De mest vanlige typene er forbrenningskanon og pneumatisk kanon (trykkluft). Slike kanoner lages og brukes for hobbyskyting og som fysikkeksperiment, men det finnes også nytteverdi, som kanoner som skyter skremmeskudd for å jage fugler. Disse har da prosjektiler som eksploder med høye smell.

Forbrenningskanon
-----------------

En kanon drevet av forbrenning er den enkleste typen, og den typen flest starter med. De kan også være lagd ganske avansert med vifter i forbrenningskammeret og målingsutstyr for propan. De fleste holder seg til startgass eller andre drivstoff som enkelt kan skaffes. Den fungerer ved å sprøyte brennbare stoffer i forbrenningskammeret, som antennes bak et prosjektil. Eksplosjonen som oppstår når den brennbare gassen tar fyr driver prosjektilet ut av løpet.

Pneumatisk kanon
----------------

En pneumatisk kanon kan bygges like enkelt som en forbrenningskanon. Forskjellen er at denne må kunne holde trykket lengre enn forbrenningskanonen, som kun holder det i brøkdelen av et sekund. Enkle versjoner lages gjerne av kobberrør og en kuleventil. De mest brukte er stempel ventiler, som virker ved at kammertrykket holder et stempel klemt mot løpet og tetter, når den skal avfyres, åpner man en ventil bak stempelet som slipper ut trykket som holder det på plass. Denne typen drivkraft begrenses til lydens hastighet (345m/s) siden luft som bryter lydmuren vil skape sjokkbølger som skaper ekstra motstand.

Hybridkanonen
-------------

Dette er en avansert kanon, ofte laget som store stålkonstruksjoner som avfyrer mer avanserte prosjektiler. Propan brenner ved en spesiell konsentrasjon i luft fordi den trenger oksygenet i lufta for å brenne. Derfor kan man ikke bruke ren propan som drivgass. Hybridkonseptet har et forbrenningskammer og ett løp. Mellom disse er en disk som tetter mellom de to. Dette gjør det mulig å komprimere gass bak disken uten at kanonen avfyrer. Den virker ved å bruke en miks av propan (4,2% er perfekt i vanlig luft) sammen med komprimert luft for å få ekstra oksygen. Man kan injisere fem ganger normal propanmengde og deretter pumpe inn luft slik at forholdet mellom luft/propan i kammeret er nede i 4,2% igjen. Når dette antennes vil trykket øke raskt og disken som er mellom løpet og kammeret vil feile i og holde det tilbake, og trykket finner veien til løpet og presser prosjektilet ut. Hybridkanonen er ikke begrenset til lydens hastighet i luft, siden gassene som produseres er varme, er lydens hastighet i disse mye høyere enn i vanlig luft.

Eksterne lenker
---------------

* Spudfiles potetkanon-forum
* Hvordan lage potetkanon på YouTube (en)
Potetløp som tradisjonell ferdighetstevling og lek under feiringen av Norges grunnlovsdag blant en gruppe nordmenn i Bagdad 17.mai 1941. De unge mennene løper med skjeen i munnen.  Foto: Finn Bergan (1918–1986) 
**Potetløp** er en idrettslek der to eller flere deltakere løper om kapp med hver sin potet som balanseres i en skje. Den som kommer først i mål uten å ha mistet poteten, vinner løpet.

Potetløp er i Norge særlig kjent som lek og uteaktivitet for barn under fellesfeiringen av grunnlovsdagen 17.mai.

Regler og gjennomføring
-----------------------

Barn under et typisk eggeløp (*egg-and-spoon race*), en variant av potetløp, under en idrettsdag i Hebden i North Yorkshire i England 2008.
Potetløp foregår typisk på en enkel, ofte improvisert bane utendørs. Banestrekningen kan for eksempel være på femti meter mellom markert start og mål. Deltakerne stiller seg langs startstreken og løper når startsignalet blir gitt. Potetene skal bæres i skjeen gjennom hele løpet. Dersom noen mister poteten på bakken, kan reglene variere. Ofte må man plukke opp poteten og fortsette løpet fra der den falt, andre ganger fra startpunktet. Den som holder poteten fast, blir diskvalifisert for juks.

Utfordringen kan gjøres vanskeligere ved å holde skjeen i munnen eller med venstre hånd. Potetløp kan også organiseres med flere runder eller som stafett med flere lag og flere poteter som skal flyttes. Potetløp kan også være et kappløp der en plukker inn poteter som ligger spredt langs løpebanen.

Potetene bør være ganske like, runde og glatte, skjeen kan være en spiseskje. I stedet for potet kan en bruke andre gjenstander med liknende form, for eksempel egg (kalkegg), kuler, steiner eller erteposer. Eggeløp kalles på engelsk gjerne *egg-and-spoon race*.

Potetløp er i Norge i stor grad forbundet med utendørsarrangementer i regi av borettslag, skoler, barnehager og organisert aktivitet i nærmiljøet. Potetløp er blant annet vanlig som lek for barna på skolene etter barnetoget under 17.mai-feiringen.

Se også
-------

* Sekkeløp, lek der deltakerne løper om kapp med beina i en sekk

Referanser
----------

1. 1 2  Om potetløp i Tove Riisers *125 uteleker : for barn i alle aldre* (1994)
2. ↑  Om potetløp i Borghild Bratlis *Leikeboka* side 40 (utgitt 1952)
3. ↑  Om potetløp i *Om Reglement for gymnastik og bajonetfegtning. Armeen* side 132 (1909)
4. ↑  Om potetløp i Hans Hegnas *Friluftslek : utvalgte leker og idrætsformer for skoler og ungdomslag* side 107 (1910)
**Huntly** (skotsk gælisk *Hunndaidh*) er en skotsk by i Aberdeenshire, tidligere kjent som *Milton av Strathbogie*. Den hadde en befolkning på 4 460 i 2004 og er sete for festningen Huntly Castle, nå i ruiner.

Huntly var hjembyen til forfatteren George MacDonald. Noen av hans romaner, spesielt de om Robert Falconer og Alec Forbes av Howglen har handling fra Huntly, selv om navnet er endret, og gir således et godt bilde av livet i Huntly på 1800-tallet.

Både Huntly og det omliggende distriktet Gordon er navngitt for en by og familie som opprinnelig hadde bakgrunn fra grenselandene lengre sør.

Huntly CastleHuntly er kjent for Huntly Castle, en vakker festning med utsyn over The Gordon Schools. 

Byen er også hjemmet for de kjente bakeriene Deans som produserte en verdenskjente kakekjekse. I november 2007 åpnet Deans i Huntly deres nye besøkssenter. Bosetning i nærheten inkluderer Keith og Rothiemay.

Det er utmerkede ørret og laksefiske i elvene River Deveron og River Bogie som blir administrert av «River Deveron Salmon Fisheries Board».

Huntly har en grunnskole, Gordon Primary, og en videregående skole, The Gordon Schools.

De viktigste utendørsaktivitetene inkluderer nordiske grener i naturområdet Clashindarroch Forest, fjellturer til fots og sykling, foruten rugby. Det lokale fotballaget er Huntly F.C.

I nærheten er starten til Skottlands lengste ridetur, *Highland Horseback*, som går 322 km til vestkysten.

Et galgetre finnes ved Leith Hall.

Huntly på New Zealand er oppkalt etter Huntly i Skottland.

Referanser
----------

1. ↑  Stats Arkivert 25. januar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Dean's of Huntly Shortbread[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Huntly nettsted. Arkivert 14. februar 2008 hos Wayback Machine.
* Gordon Primary
* The Gordon Schools
* Huntly ved *Undiscovered Scotland*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Francesco Chicci** (født 27. november 1980 i Camaiore) er en profesjonell italiensk landeveissyklist. Han sykler for Vini Fantini Selle Italia.

Meritter
--------

2002
 U23-verdensmester
2006
1. etappe Dunkirk 4-dagers
5. etappe Tour of Britain
1. etappe Driedaagse van West-Vlaanderen
2007
1. og 4. etappe Danmark Rundt
4. etappe Brixia Tour
Andreplass Paris-Tours
2008
7. etappe Tirreno-Adriatico
Etappe 1a og 4 Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
4. etappe Tour de Slovénie
7. etappe Tour of Missouri
5. etappe Catalonia rundt
2009
6. etappe Tour Down Under
2010
4. og 6. etappe i Tour of Qatar
Etappe 1a Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
1. etappe Tour de San Luis
4. etappe Tour of California
4. etappe Tour de Slovénie
2012
1. og 2. etappe Tour de San Luis
1. etappe Driedaagse van West-Vlaanderen
Nokere Koerse
Handzame Classic
2013
4. og 10. etappe, Le Tour de Langkawi
Riga – Jūrmala GP
Jurmala Grand Prix
2014
1. og 7. etappe, Vuelta a Venezuela
2015
3. etappe, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Francesco Chicchi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Francesco Chicchi – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Francesco Chicchi – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Francesco Chicchi – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Francesco Chicchi – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Francesco Chicchi – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |