recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bernt Tobias Bessesen** (født 6. oktober 1802, død 18. oktober 1887 i Kvinnherad) var en norsk prest.

Bessesen var sønn av skipper Besse Bessesen og Maren Olsdatter Foss. Han ble student fra Kristiansand skole i 1819 og var deretter huslærer hos Løvenskiold på Fossum i to år. I 1824 ble han *cand. theol.* I 1826 ble han utnevnt til sogneprest i Rennesøy og var fra 1836 prost i Stavanger prosti. I 1839 ble han sogneprest i Biri, i 1848 i Nes på Romerike, og i 1854 dessuten prost i Øvre Romerike prosti. Fra 1855 var han sogneprest i Kvinnherad og fra 1863 også prost i Nordre Sunnhordland prosti. Han gikk av i 1877.

Han var representant for Stavanger amt på det overordentlige Stortinget i 1836, og var medlem av justiskomiteen. 1850–1851 var han medlem av husmannskommisjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 86[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Tallak Lindstøl: *Stortinget og statsraadet 1814–1914*. Kristiania, 1914

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Einar Marensius Bull** (født 20. september 1942 i Alta) er en norsk diplomat og tidligere ambassadør.

Einar Bull er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen (1968). I 1968-1970 var han generalsekretær i Europabevegelsen i Norge. Han var kontorsjef i Norsk Nefelin, Elkem 1970-1972 og fra 1972 i utenrikstjenesten. Han var først stasjonert ved konsulatet i Genova og var deretter byråsjef i Utenriksdepartementet fra 1982 til 1985, og var bl.a. også medlem i Styret for veiledningskontoret for import fra utviklingsland. I 1985-1988 var han ambassadør i Nigeria og sideakkreditert til Porto-Novo i Benin, Yaoundé i Kamerun, Accra i Ghana og Lomé i Togo. Han var deretter underdirektør i Utenriksdepartementet, fra 1988–1992 Utenriksdepartementets representant i valutarådet (Norges Bank). 

Fra 1992 var Bull ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet og ledet også det 
faglige arbeidet med EØS-forhandlingene som ble undertegnet i mai 1992. Fra 1992 til 1996 var han Utenriksdepartementets representant i Norges Eksportråd og spesialråd for handelssaker 1994–1996. I 1996 etterfulgte han Eivinn Berg som Norges ambassadør til EU i Brussel fram til 2001. I 2002–2006 var han president i EFTAs overvåkningsorgan i Brussel, og avsluttet karrieren som ambassadør ved Norges ambassade i Roma 2006–2011.

Han er av slekten Bull. Hans tipptipp-oldefar var dikter og fogd på Sunnmøre, Ole Christian Bull (1762–1814), hvis ene sønn Fredrik Nannestad Wingaard Bull (1800–1893) bosatte seg først i Hasvik senere i Alta og ble far til Ole Christian Bull (1838–1916). Einar Bull arvet eiendommen Bull-kaia (kaianlegg, pakkhus) i Bukta, Alta etter Jacob «Marentius» Cederstrøm Bull, sønn av Fredrik Nannestad Wingaard Bull som i sin tid hadde kjøpt stedet.

Einar Bull er kommandør av St. Olavs Orden (1996).

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Einar Bull» i *Store norske leksikon*
2. ↑  «Einar M. Bull». Forvaltningsdatabasen.
3. ↑  80 års omtale i Aftenposten 20. september 2022
4. ↑  Tildelinger. Einar M. Bull - kongehuset.no

Eksterne lenker
---------------

* «- Her begynner tøffeltilværelsen», artikkel i *Aftenposten*, 1. oktober 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Melsom videregående skole** ligger i tettstedet Melsomvik i Sandefjord kommune i Vestfold, mellom Tønsberg og Sandefjord. Skoleåret 2012/13 hadde skolen om lag 300 elever. Skolen tilbyr programområdene medier og kommunikasjon, naturbruk med heste- og hovslagerfag og landbruk samt studiespesialiserende utdanningsprogram i kombinasjon med toppidrett hest med sprangridning, trav og dressur (dressur fra skoleåret 2013). Skolen har et av landets største hesteanlegg med 2 ridehaller med internasjonale mål, 2 ridebaner, 4 staller med plass til 92 hester, langstrekke for trav og ridestier. Skolen tilbyr også internatplass for opptil 70 elever.

Melsom gård er skilt ut som egen enhet under rektor og forvalter om lag 2000 dekar skog og innmark. Melsom gård driver melkeproduksjon i moderne driftsanlegg reist i 2012.

På Melsom videregående, tidligere Vestfold landbruksskole, er det reist en bauta over Jacob Sverdrup (1775–1841). Som den første landbrukslæreren i Norge opprettet han et «akerdyrkingsseminar» på Semb Hovedgård i Borre i 1825. Foto: 2019

Linjer
------

Disse linjene finnes på skolen:

* Naturbruk
* Medier og kommunikasjon
* Studiespesialisering
* Toppidrett hest (sprangridning, trav, dressur)

Eksterne lenker
---------------

* Melsom videregående skoles hjemmesider

| * v
* d
* r
Videregående skoler i Vestfold |
| --- |
| Offentlige: | Færder  **·** Greveskogen  **·** Holmestrand  **·** Horten  **·** Melsom  **·** Nøtterøy  **·** Re  **·** Sande  **·** Sandefjord  **·** Thor Heyerdahl | Skoler |
| Private: | Gjennestad  **·** Rudolf Steinerskolen  **·** Signo grunn- og videregående skole  **·** Skagerak International School  **·** Wang toppidrett |
| Tidligere: | Vestfold flyttbare fylkesskole |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Gunnar Johan Georg Ljungdahl** (født 16. august 1920 i Malmö i Sverige, død 3. januar 2022 i Stockholm,) var en svensk diplomat.

Log og virke
------------

### Bakgrunn

Gunnar Ljungdahl var sønn av sognepresten Johan Ljungdahl og hans hustru Signe Pettersson.

Ljungdahl avla studentexamen i 1939, reserveoffiserseksamen i 1942 og juris kandidatexamen i Lund i 1945. 

Han giftet seg i 1946 med Ebba Uggla (1919–1997), datter av obersten Carl Uggla og Sigrid af Petersens.

### Utenrikstjenesten

Han ble attaché ved det svenske Utrikesdepartementet (UD) i 1945. Ljungdahl ble postert til New York City i 1946, Mexico City i 1948, Havana i 1950 og til UD i 1950. Han ble tilforordet andresekreter i 1953 (extra ordinarie 1952), beskikningssekretær ved OEEC-delegasjonen i Paris i 1954 og første ambassadesekretær i Bonn i 1957.

Ljungdahl var ambassaderåd i Brussel og Luxembourg 1961–1965, i Helsingfors 1965–1968 og var kansliråd ved handelsavdelingen ved UD 1968–1974. 

Han var sjef for den svenske kontingenten ved De nøytrale nasjonenes overvåkningskommisjon i Korea 1973–1974 og ordførende for flere svenske delegasjoner ved en rekke internasjonale konferanser ved FN og OECD 1968–1973.

### Ambassadørsnivå

Han var sendebud i Sofia 1974–1978, utrikesförvaltningens inspektør 1978–1983 og ambassadør ved Den hellige stol 1983–1986. Ljungdahl var deretter bitredende introduktör av främmande sändebud (*Introducteur des ambassadeurs*) i 1986 og så selv introduktör 1988–1990.

Referanser
----------

1. ↑  Dödsannonse i *Svenska Dagbladet*, 16. januar 2022, s. 70
2. ↑  Minnesord efter Gunnar Ljungdahl i *Svenska Dagbladet*, 1. februar 2022, s. 26
3. 1 2 3  Uddling, Hans; Paabo, Katrin, red. (1992). *Vem är det: svensk biografisk handbok. 1993*. Stockholm: Norstedt. s. 699. ISBN 91-1-914072-X. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
4. ↑  Harnesk, Paul, red. (1962). *Vem är vem? 1, Stor-Stockholm*. Stockholm: Vem är vem. s. 835.
**Eretoaivvit** (nordsamisk, historisk også skrevet *Eretoaivit*) er et fjellområde i Lebesby kommune i Finnmark. Det avgrenses i sør av de nordligste utløperne av Gaisa-massivet, i øst av dalen til Važžejohka, ei sideelv til Adamsfjordelva, og i nord og vest av dalføret til Sørelva. Som navnet indikerer (*oaivvit*, flertall av *oaivi* – «rund topp») har Eretoaivvit mange toppunkter. Det er høyest i sørøst og det høyeste punktet ligger på 490 meter over havet. Høydene avtar ned til 350 moh. mot nord og vest, for så å øke igjen helt i nord, hvor en rekke med mindre topper på rundt 400 moh. strekker seg fra Jorba Eretoaivi i vest til Ruksesbákčohkat i øst.

Referanser
----------

1. 1 2  Eretoaivvit på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 6. september 2019
2. ↑  «Eretoaivvit». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 6. september 2019.
3. ↑  «Muhtun dábálaš luonddunamahusat». *oahpa.no* **(nordsamisk)**. UiT Norges arktiske universitet. Besøkt 6. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tjøme ungdomsskole** er en ungdomsskole på Tjøme i Færder kommune i Vestfold fylke. Skolen er Tjømes eneste ungdomsskole, og har rundt 20 ansatte og 115 elever fra 8. til 10. klasse. Skolen ble tatt i bruk i 1990 og ligger rett nord for sentrum i tettstedet Tjøme. Skolen har egen gymnastikksal og et vakkert uteområde med grøntanlegg, turterreng og skog. Rektor er Anita Kvisle. Det arbeides med planer for renovering av skolen.

Ungdomsskolen på Tjøme fikk opprinnelig elever fra tidligere Tjøme kommunes to barneskoler: Lindhøy skole, som ble bygd sør for sentrum i 1952, og den vesle Hvasser skole, opprinnelig fra 1886, på øya Hvasser. Hvasser skole ble nedlagt i 2009, slik at ungdomsskolen nå bare får elever fra Lindhøy skole. Tidligere var ungdomsskolen på Tjøme en del av Lindhøy skole. Det har siden 1860-tallet vært i alt åtte faste skoler på forskjellige steder på Tjøme og Hvasser.

De fleste elevene ved Tjøme ungdomsskole fortsetter på Nøtterøy videregående skole på Nøtterøy eller på Færder eller Greveskogen videregående skole i Tønsberg. Andre søker seg også til WANG Toppidrett.

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Færder kommune |
| --- |
| Barneskoler: | Brattås skole  **·** Føynland skole  **·** Herstad skole  **·** Lindhøy skole  **·** Oserød skole  **·** Teie skole  **·** Torød skole  **·** Veierland skole  **·** Vestskogen skole | Skoler |
| Ungdomsskoler: | Borgheim ungdomsskole  **·** Teigar ungdomsskole  **·** Tjøme ungdomsskole |
| Tidligere skoler (Nøtterøy): | Bergan skole  **·** Grindløkken skole  **·** Hårkollen skole  **·** Lysheim skole  **·** Skjerve skole  **·** Tømmerholt skole |
| Tidligere skoler (Tjøme): | Bjørnevåg skole  **·** Haug skole  **·** Honerød skole  **·** Hvasser skole  **·** Kirkebakken skole  **·** Kirkely skole  **·** Utbygda skole |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Moe skole** er en 10-årig grunnskole i Sandefjord. Skolen drives i henhold til Privatskoleloven av Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn (DELK). Skolen har godkjennelse for inntil 140 elever.

Skolen holder til i Moveien, og det har vært kontinuerlig skoledrift der siden ca. år 1900. I 1995 brant skolen og kirken ned til grunnen og kun en liten del av bygget ble stående tilbake. I november 1997 stod det nye bygget ferdig. Omtrent samtidig kjøpte menigheten også en enebolig, og i 2008 ble det kjøpt ytterligere en enebolig. Begge eneboligene benyttes i dag til klasserom, kontorer og lager. I 2009 ble det bygget tilbygg på drøyt 500 kvadratmetre.

Referanser
----------

1. ↑   kff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Moe Skole». *Skoleporten*. Utdanningsdirektoratet. Besøkt 30. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hideto Matsumoto** (japansk 松本 秀人 *Matsumoto Hideto*, stort sett omtalt som **hide**, født 13. desember 1964, død 2. mai 1998) var en japansk musiker. Han ble berømt som gitarist i bandet X Japan og hadde senere også suksess i bandene *Zilch*, *hide with Spread Beaver* og som soloartist.

Biografi
--------

Hideto Matsumoto ble født i St Joseph's Hospital, Midorigaoka, Yokosuka, 13 desember 1964. Han studerte engelsk i 3 år, etterfulgt av en innmelding i Yokosuka Tokiwa Junior High School. Han ble interessert i rock and roll da han var 15 år gammel gjennom albumet *Alive!* av *Kiss*. Samme året fikk han sin første elektriske gitar av bestemoren sin, en Gibson Les Paul Deluxe.

2. mai 1998 ble hide funnet død i sin egen leilighet, hengende i et håndkle som var bundet fast i et dørhåndtak. Det antas at han begikk selvmord, 33 år gammel. Medlemmene i X-Japan benektet denne teorien ved grunnlaget at det ikke var noe selvmordsbrev. I dagene deretter var det flere selvmordforsøk blant fanene, og minst en av dem døde. Blant de 50 000 som deltok i begravelsen hans ble nesten 60 innlagt på sykehus og rundt 200 mottok medisinsk behandling.

Diskografi
----------

* *hide your face* (1994)
* *Psyence* (1996)
* *Ja, Zoo* (1998)
* *Zilch 3.2.1* (1998)
* *hide SINGLES—Junk Story* (2002)

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopaedia Metallum, Encyclopaedia Metallum artist-ID 36481, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Hide Matsumoto, Find a Grave-ID 8103392, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Hadfield, James (1. mai 2018). «Hide: The musician whose death rocked Japan». *The Japan Times* **(engelsk)**. Besøkt 24. mai 2020.
4. ↑  Strauss, Neil (18. juni 1998). «THE POP LIFE; End of a Life, End of an Era». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 24. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hide (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Oslofjord Folkehøgskole** ligger på Stabekk (Bærum) i Akershus. Skolen tar årlig imot mellom 80 og 90 elever og eies av Det Norske Baptistsamfunn. Skolen ble etablert i 1958.

Historie
--------

Oslofjord Folkehøgskole åpnet 1. oktober i 1958. Det var 28 elever som begynte på skolen. Skolen var en privat skole som drev de første fire årene uten offentlig støtte. Skoleanlegget er tegnet av arkitekt Bård Hjelde i funkisstil.

### Martin Luther King jr.s besøk

Under Norges-besøket i 1964 baptistpastoren og ikkevoldsforkjemperen Martin Luther King jr. for å motta Nobels fredspris besøkte han også skolen. Jens Øen, skolens første rektor, ble året etter valgt inn i eksekutivkomiteen i baptistenes verdensallianse, og var i den anledning på en reise i USA hvor han også talte i Eben Ezer Baptist Church, Alabama hvor Martin Luther King jr. var prest.

Linjefag ved skolen
-------------------

Oslofjord Folkehøgskole tilbyr flere linjer;

* Curling Canada
* Design Mote & Interiør New York
* Voice New York
* Reiseliv - Global forståelse Sør-Afrika og New York
* På gateplan Thailand
* Klimabrølet med egen klimareise
* Musikkproduksjon New York

Internat
--------

På Oslofjord bor alle elever i internat på skoleområdet. Det er to internatbygg. Elevene bor i enkelt- eller dobbeltrom med bad og internett på alle rom.

Fasiliteter
-----------

Skolen har et hovedbygg med kontor, klasserom, klasserom, elevkjeller, filmrom, treningsrom, stue og matsal. Der ligger også gymsalen og forelesningssal.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (no) Oslofjord Folkehøgskole på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Oslofjord Folkehøgskole på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Julian Lillebøe Berntzen** (født 2. februar 1981) er en norsk musiker fra Bergen. Han er barnebarnet til Rolf Johannes Berntzen.

For albumet *Waffytown* fikk han Spellemannprisen 2003 som årets nykommer og ble nomimert til mannlig popsolist samme år. Han har dessuten to Alarmpris-nominasjoner. 

Julian Berntzen har også skrevet musikken til fire musikaler: Felix Fantastisk Orkester, ( Det Norske Teatret 2012) Snødronningen, (Den Nationale Scene 2012) Hellemyrsfolket ( Den Nationale Scene 2014) og Kristin Lavrandsdatter ( Den Nartionale Scene 2018) han er initiativtaker og gründer av Norges eneste agentur for formidling og representasjon av rettigheter for dramatiske verk gjennom selskapet Teaterforlaget Songbird AS.

Diskografi / Verk
-----------------

* 2003 *Waffytown ( album)*
* 2004 *Pictures In the House Where She Lives (album)*
* 2008 *Rocket Ship Love ( album)*
* 2010 Revind Love ( singel - MGP)
* 2012 "Ellie & Elliot (album)
* 2012 Hellemyrsfolket ( Album

Musikaler:

- Felix Fantastiske Orkester ( Det Norske teatret 2012)

- Snødronningen ( Den nationale Scene 2012)

- Hellemyrsfolket ( Den nationale Scene 2014)

- Kristin Lavransdatter ( Den nationale scene 2018)

Listeplasseringer
-----------------

### Album

* 2003 VG-lista: 4 uker, #12 som beste plassering: *Waffy Town*
* 2004 VG-lista: 1 uke, #22 som beste plassering: *Pictures (In The House Where She Lives)*
* 2008 VG-lista: 2 uker, #14 som beste plassering: *Rocketship Love*

Eksterne lenker
---------------

* julianberntzen.com
* waffytown.com
* Julian Berntzen på myspace (inkl. lydklipp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Risdalsfjellet** er et fjell på Nordkinnhalvøya i Gamvik kommune i Finnmark. Det har en høyde på 370 meter over havet. Toppen av Risdalsfjellet er viddepreget, med lite vegetasjon.

Risdalsfjellet er rundt 6 kilometer nord-sør og 3,5 kilometer øst-vest. Mot vest ender Risdalsfjellet mot Risdalen. Mot sørvest går en bred rygg over mot Koifjordfjellet, mens det mot sørøst faller ned mot Finnkongkeila. I nord går slake skråninger ned mot Omgang og lavlandet ved Barentshavet. Mot øst faller fjellet ned mot Tanafjorden over 200 meter høye klipper som danner fuglefjellet Omgangsstauran, vernet som naturreservat siden 1983.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  Avstand til samme høyde på Koifjordfjellet.

Referanser
----------

1. 1 2  Risdalsfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 23. juli 2019
2. ↑  «Risdalsfjellet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 23. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
yyvyuuyuyuyuuyyuyu

Tradisjonell, islandsk torremat:   
*svið* (smalahove),   
*hangikjötr* (røykt lammekjøtt),   
*hrútspungar* (værtestikler),   
*lifrarpylsa* (leverpølse),   
*blóðmör* (blodpudding) og   
*hákarl* (gravet håkjerring)   
servert med *rúgbrauð* (rugbrød) og *flatbrauð* (flatbrød)
*Håkjerring (*hákarl*) som henger til tørking og gjæring ved Bjarnahöfn Foto: Chris 73* 
**Det islandske kjøkken** omfatter tradisjonelle retter, eller nyere retter basert på tradisjonelle råvarer, i islandsk matkultur. Viktige deler av dette er lam, melk og fisk, det siste mye grunnet bosetningens nærhet til havet. Populære retter på Island er blant annet skyr, hangikjöt (røkt lam), kleinur, laufabrauð og bollur. Þorramatur er en tradisjonell buffet som blir servert under festivalen midtvinters kalt Þorrablót, og inneholder et utvalg kjøtt- og fiskeprodukter lagret på tradisjonelt vis, servert med rúgbrauð (mørkt rugbrød) og brennivín (en islandsk akevitt). Mye av smaken på disse tradisjonelle rettene kommer av oppbevaringsmåtene som blir brukt; sylting i gjæret myse eller saltlake, tørket og røkt.

Moderne islandske kokker legger vanligvis vekt på de tilgjengelige produktenes kvalitet fremfor tradisjonene. Derfor har mange restauranter på Island spesialisert seg innen sjømat, og i den årlige kokkekonkurransen Mat og Moro (arrangert siden 2004) lager kokker nye retter med ferske ingredienser fra Island. Kjennetegn er kvaliteten på lammekjøttet, sjømaten og (i den senere tid) skyr. Andre lokale ingredienser som har en naturlig plass hos islandske kokker, er sjø- og svømmefugler (både kjøttet og eggene), laks og ørret, krekling, blåbær, rabarbra, islandsk mose, ville matsopper, villtimian, løpstikke og tørkede alger, i tillegg til et vidt spekter av meieriprodukter.

Dyreprodukter dominerer det islandske kjøkken, og å leve som vegetarianer på Island er umulig uten å støtte seg på importerte varer. Den allmenne smak har imidlertid nærmet seg den europeiske normen, og bruk av grønnsaker har økt kraftig de seneste tiårene i takt med at fisk har minket i bruk. Ferskt lammekjøtt er derimot en tradisjonell rett som har opprettholdt sin popularitet.

Eksterne lenker
---------------

* Islandsk mat, oppskrifter og matkultur.
* Islandsk restauranter[*død lenke*] Informasjon om restauranter som serverer islandsk mat

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BBC Things
 |
Den polske bispekonferanses sekreteriats bygning i Warszawa (2015)
**Den polske bispekonferanse** (polsk: *Konferencja Episkopatu Polski*, forkortet *KEP*) er det sentrale samarbeidsorgan for biskopene i den katolske kirke i Polen.

Forhistorie, fremvekst
----------------------

De polske biskoper har en lang tradisjon for samarbeid, som har eksistert siden begynnelsen av polsk kirkehistorie, spesielt synlig etter 1418, da den polske bispekonferansen oppsto rundt erkebiskopene av Gniezno, den polske kirkes primas. I andre halvdel av 1700-tallet begynte biskopene av de latinske, bysantinske og armenske riter å holde konferanser på polsk territorium for å utveksle erfaringer og oppfatninger og for å koordinere pastoralt arbeid. 

I 1917 innkalte metropolitanerkebiskopen av Warszawa, erkebiskop Aleksander Kakowski, den første, ennå ikke offisielle, forsamling av biskoper fra de tre okkuperte deler av Polen. Den første generalforsamlingen fant sted kort tid etter reetableringen av Polen – i desember 1918 – under ledelse av den apostoliske visitator erkebiskop Achille Ratti (den senere pave Pius XI. Over tid tok strukturen til den polske bispekonferansen form, som fikk institusjonell og juridisk myndighet først etter Det andre Vatikankonsil (1965).

Den polske bispekonferanse henter sitt grunnlag i Det annet vatikankonsils dekret *Christus Dominus* (Art. 38) som ble videre normert i Kirkeloven av 1983 (cc. 447–459 CIC).

Presidenter
-----------

(Frem til 1994 var det øverske lederverv *ex officio* tilliggende den polske kirkes primas)

* 1919–1926 – kardinal Edmund Dalbor
* 1926–1948 – kardinal August Hlond
* 1948–1981 – kardinal Stefan Wyszyński
* 1981–2004 – kardinal Józef Glemp
* 2004–2014 – erkebiskop Józef Michalik
* Fra 2014 – erkebiskop Stanisław Gądecki

Visepresidenter
---------------

* 1969–1978 – kardinal Karol Wojtyła
* 1979–1994 – kardinal Franciszek Macharski
* 1994–1999 – erkebiskop Henryk Muszyński
* 1999–2004 – erkebiskop Józef Michalik
* 2004–2014 – erkebiskop Stanisław Gądecki
* Fra 2014 – erkebiskop Marek Jędraszewski

Generalsekretærer
-----------------

* 1918–1919 – biskop Antoni Julian Nowowiejski
* 1919–1925 – biskop Henryk Przeździecki
* 1925–1926 – biskop Romuald Jałbrzykowski
* 1926–1946 – biskop Stanisław Kostka Łukomski
* 1946–1968 – biskop Zygmunt Choromański
* 1969–1993 – biskop Bronisław Wacław Dąbrowski
* 1993–1998 – biskop Tadeusz Pieronek
* 1998–2007 – biskop Piotr Libera
* 2007–2011 – biskop Stanisław Budzik
* 2011–2014 – biskop Wojciech Polak
* Fra 2014 – biskop Artur Miziński

Referanser
----------

1. ↑  «Dekret CHRISTUS DOMINUS über die Hirtenaufgabe der Bischöfe». vatican.va. Besøkt 27. mars 2014.
2. ↑  «Codex des Kanonischen Rechtes». vatican.va. Besøkt 27. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

Offisiell nettside
**Agnes Ida Pettersen** (født 1981 i Tromsø) er en norsk komponist oppvokst i Harstad. Hun skriver mest for akustiske instrumenter, men jobber også med elektronisk musikk, installasjoner og scenisk musikk.

Virke
-----

Pettersen er utdannet i komposisjon på Norges musikkhøgskole (2011) med Bjørn Kruse og Henrik Hellstenius som hovedveiledere. Fra 2011 har hun virket som frilans komponist med base i Oslo. Hun deltok med verket *In b* på Nordiske musikkdager i 2015. Verket *I det stille // Epilog* er innspilt av Telemark kammerorkester og er også framført av Det norske kammerorkester. Hun har også jobbet med Det Norske Blåseensemble, Felicia Kaijser, Ingvild Maria Mehus, NOSO Sinfonietta m.fl. I 2017 gav hun ut plata *Listen and Dance* på eget selskap. Kormusikk er utgitt på musikkforlaget Cantando. Hun vant Edvard-prisen i klassen samtid i 2021 for verket *Å vere i livet* som bygger på Halldis Moren Vesaas' dikt *Å vere i livet – tre vers til mor*.

I tillegg til sitt virke som komponist har Pettersen hatt mange tillitsverv, bla som leder av Ung Nordisk Musikk og i Ny Musikks komponistgruppe. Fra våren 2016 har hun hatt funksjon som likestillingsombud i Norsk komponistforening.

Verk (utvalg)
-------------

### Ensemblemusikk

* *Concertino* (2017)
* *I det stille // Epilog* (2014)
* *Venterom* (2011)

### Kammermusikk

* *Dockside Collection* (2018)
* *Verdensfryd!* (2017)
* *In b* (2015)
* *Songar frå Kongepingvinens fargar* (2013)
* *Turned Garden* (2013)

### Soloverk

* *Grazioso* (2015)
* *Maskerade* (2012)

### Elektroakustisk musikk

* *Nadir* (2013)

### Musikk til scene, film og annet

* *The kinky letter & Dandy* (2017)
* *All the dreams* (2013)
* *Lykken er (…)* (2011)

Referanser
----------

1. ↑  «Lydlig samtidsbredde». *ballade.no*. 12. oktober 2015. Besøkt 23. mai 2018.
2. ↑  «Den nye komponistgenerasjonen». *Aftenposten*. Besøkt 23. mai 2018.
3. ↑  «Edvard-pris til Agnes Ida Pettersens «Å vere i livet»». *ballade.no*. 8. desember 2021. Besøkt 12. desember 2021.
4. ↑  «Agnes Ida Pettersen». *Vill Vill Vest* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 23. mai 2018. Besøkt 23. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Agnes Ida Pettersens hjemmeside
* Agnes Ida Pettersen på Norsk komponistforenings hjemmeside Arkivert 23. mai 2018 hos Wayback Machine.
* Agnes Ida Pettersen på Imdb
* Plata Tapestry hos Lawo store Arkivert 24. mai 2018 hos Wayback Machine.
Foto: Herman Aasly

**Holmsvannet** eller **Revovannet** er en innsjø som ligger på grensa mellom Holmestrand og Tønsberg kommuner i Vestfold og Telemark fylke. Den nordlige delen av vannet ligger ved gården *Holm* i Holmestrand, og her brukes navnet Holmsvannet. Den sørlige delen ligger ved gården *Revo* (eller *Revå*) i Tønsberg, og vannet kalles da Revovannet her.

Innsjøen har tilsig fra Korssjøen i vest og noen små bekker. Utløpet er på østsiden, der Storelva renner et lite stykke mot nord, før den svinger sørover og renner videre til Aulielva. Det første stykket danner elva kommunegrense mellom Holmestrand og Tønsberg. 

På vestsiden stuper terrenget bratt ned i innsjøen, mens det på østsiden er flatere og en del jordbruk. Vannet har høyt innhold av næringssalter og en svært høy biologisk produksjon. Fiskebestandene domineres av karpefisker og gjedde.

Innsjøen er betegnet som en svært viktig lokalitet av typen *rik kulturlandskapssjø*, med forekomster av flere rødlistede ferskvannsorganismer. Men det er også påvist at arter er forsvunnet fra området. Konkret er den sjeldne og tidligere påviste orkidéen *myrflangre* blitt borte herfra.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. mai 2015
3. ↑  «Vannportalen - Om Aulivassdraget». *web.archive.org* **(norsk)**. Archived from the original on 2. august 2017. Besøkt 21. juni 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  Kim Abel: *Kartlegging av naturtyper. Verdisetting av biologisk mangfold i Re kommune*, Siste sjanse notat 2005-4[*død lenke*]
5. ↑  «Even Woldstad Hansen: Forslag til handlingsplan for myrflangre Epipactis palustris (L.) Cranz 2011-2015» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 2. august 2017. Besøkt 27. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Om kulturmiljøet Holmsvannet Revåvannet på nettsidene til Vestfold fylkeskommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For andre elver med samme navn, se Sandfjordelva (andre betydninger).*

**Sandfjordelva** (nordsamisk: *Dávatjohka*, historisk *Davatjåkka*) er ei elv i Båtsfjord kommune i Finnmark. Den renner i nordøstlig retning fra Skipskjølen og munner ut i Barentshavet ved Sandfjord, rundt fire kilometer sør for Hamningberg. Elva er 51,3 kilometer lang.

Elvas løp
---------

Elva har sitt utspring på nordøsthellingen av Skipskjølen midt inne på Varangerhalvøyas fjellvidde. Herfra renner elva først mot øst, senere nordøst. Sandfjordelva er uten innsjøer. Den har mange små sideelver, hvorav den største er Orošjohka.

Sandfjordelvas dalføre har en form som er ganske enestående i Norge, idet elva er skåret ned i de flattliggende, løse bergartene i fjellplatået og har en flat og veldrenert dalbunn med et forgreinet elveløp. Den ligner på denne måten enkelte dalfører man kan finne på Spitsbergen, men ikke i Norden for øvrig, utenom Varangerhalvøya.

Hele vassdraget er skogløst, men det vokser vierkratt vokser på elveørene på de nederste fem kilometrene. Deltaet ved munningen er en viktig hekkeplass for småvadere og spurvefugl. Selve dalbunnen har en særegen, interessant flora.

Inngrep og bruk
---------------

Vassdraget er uten store inngrep. Fv341 krysser vassdraget ved munningen, og det går en grusvei rundt fem kilometer oppover dalen. Det ligger en del hyttebebyggelse i Sandfjord, og et par kraftledninger krysser den nedre delen av vassdraget.

Vern
----

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973, med bakgrunn i de naturvitenskapelige interesser.

En stor del av nedbørfeltet inngår i Varangerhalvøya nasjonalpark, og med unntak av hytteområdene langs fylkesveien ved munningen inngår resten i Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde. Helt nederst ved havet ligger Sandfjordneset naturreservat, som omfatter et område med flyvesand og sanddyner mellom elvemunningen og bukta utenfor.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. april 2021
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. april 2021
3. ↑  «Sandfjordelva». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 9. september 2017.
4. ↑  *Rapport fra kontaktutvalget Kraftutbygging–naturvern om vassdrag som bør vernes mot kraftutbygging*. Bergen. 1971. s. 132.
5. ↑  «238/1 Sandfjordelva (Dávatjohka)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 29. oktober 2021. Besøkt 13. oktober 2021.
6. ↑  (no) Varangerhalvøya nasjonalpark i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
7. ↑  (no) Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
8. ↑  (no) Sandfjordneset naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sirpmájohka** (nordsamisk, historisk *Sirbmajåkka*) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Tana og er 10,8 kilometer lang.

Vassdraget har utspring sør på fjellet Urroaivi. Elva, som her kalles Jávrrijohka, renner i sørøstlig retning gjennom en skogkledt dal, til den løper sammen med ei navnløs sideelv som kommer fra Bievrroaivi i sør. Etter samløpet kalles elva Sirpmájohka, som fortsetter mot øst ned mot bygda Sirma i et relativt stritt løp. Ved Sirma snur elva mot nord, senere nordøst, og fortsetter i et meget rolig og stedvis meanderende løp. Den renner nesten parallelt med Tana over en strekning på nesten 4 kilometer. Mellom elvene ligger den oppdyrkede Sirmasletta (*Sirpmávuovdi*). Elva munner ut i Tana rundt 3,5 kilometer øst for Sirma.

Europavei 6 følger nedre del av elva.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 22. februar 2019
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Målt med «Tegneverktøy – Areal». Besøkt 22. februar 2019
3. ↑  «Sirpmájohka». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 22. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Russens Hovedstyre** (**RHS**) er en ideell organisasjon som jobber med både offentlige og private aktører for å fremme russens interesser. Russens Hovedstyre ble opprettet i 1990-årene, og har siden den gang årlig bestått av 6–8 styremedlemmer fra videregående skoler i Oslo og Akershus, som alle innehar verv med ulike ansvarsområder.  Russens Hovedstyres står bak de årlige offisielle russeknutene og retningslinjene som følger med.

### Utsettelse av russefeiringen i 2021

På grunn av koronapandemien var Norges befolkning underlagt omfattende smitteverntiltak i 2021. Lørdag 6. mars 2021 holdt Russens Hovedstyre sammen med russepresidentene i Oslo en avstemning for å sette start- og sluttdato for russetiden i 2021. Det ble vedtatt at russetiden 2021 skulle utsettes til 17. mai 2021, etter anbefaling fra statsministeren og Oslo politidistrikt. Sluttdato ble satt til vitnemålsutdelingen og siste skoledag før sommerferien 18. juni 2021.

Dersom smittesituasjonen nærmere 17. mai tillot russen å begynne tidligere, åpnet vedtaket for at Russens Hovedstyre kunne fremskynde datoen, og dersom RHS nærmere 17. mai så at russefeiringen ikke kunne begynne til satt dato, skulle feiringen bli utsatt ytterligere. Grunnet den varierende smittesituasjonen fra skole til skole kom RHS også fram til at en felles russedåp for Oslo ville være utfordrende å gjennomføre. Derfor skulle dåpsdato i 2021 settes av de ulike russestyrene, i samråd med rektor og vedkommende skoles ledelse.

List over presidenter
---------------------

Presidenter i Russens Hovedstyre| Navn  | År |
| --- | --- |
| Sondre Hagelund Sandøy | 2023 |
| Thomas Aasen | 2022 |
| Sivert Leirbakk | 2021 |
| Johann Rief | 2020 |
| Oscar Christopher Husebye | 2019 |
| Johannes Uthaug | 2018 |
| Anneli Rystad Aune | 2017 |

Referanser
----------

1. ↑  «Om RHS». *Russens Hovedstyre* **(norsk)**. Besøkt 8. mars 2021.
2. ↑  «Russens Hovedstyre – Russ.no». *medlem.russ.no*. Besøkt 8. mars 2021. [*død lenke*]
3. ↑  Eliassen, Heather Ørbeck (25. april 2021). «Årets knuter preges av korona». *NRK*. Besøkt 29. april 2021.
4. ↑  «Russeknuter». *Russens Hovedstyre* **(norsk)**. Besøkt 8. mars 2021.
5. 1 2  «RUSSENS HOVEDSTYRE 2021 (@russenshovedstyre) • Instagram». *www.instagram.com*. Besøkt 8. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Russens Hovedstyre på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Russens Hovedstyre på Instagram Rediger på Wikidata
**Herkelås** er en kolle på Tjøme i Færder kommune i Vestfold. Herkelås er med sine høye på 80,5 moh. Tjømes høyeste punkt, og det mest karakteristiske med sin stupbratte fjellside mot sørvest. Herkelås er omkring 2 meter høyere enn Holtekjæråsen som ligger litt lenger sør på Tjøme. Som resten av Tjøme består Herkelås av dypbergarten larvikitt. Topografisk er Herkelås delt på langs i Store og Lille Herkelås.

På toppen av Herkelås er det flere gravrøyser fra bronsealder eller jernalder. Totalt er det registrert to gravrøyser på det høyeste punktet på fjellet, og to graver på bakkenivå ved stien mot hulen. 

Fra Herkelås er det god utsikt over gårdene Holtekjær og Gjervåg, skjærgården utenfor Tjøme, samt Oslofjorden. En ser blant annet Færder fyr og øya Store Færder. 

Herkelås er også kjent for Herkelåshula. Denne hula er blitt til ved at fjellet har sprukket opp og fjellblokker er flyttet slik at det er dannet et hulrom. Hula ligger på le side av det store svaberget som åsen utgjør. I hula er registrert funn etter bosetting av eldre sivilisasjon, og den er registrert som kulturminne. Herkelåshula er vanskelig å finne for ukjente. 

Herkelås er turmål for lokalbefolkningen og hyttegjester.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 3. mai 2016. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 23. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Herkelås». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) «Herkelås». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Zoombart luftfoto over Herkelås

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Platisus*** er en slekt av flatbiller som lever under barken på døde trær.

Utseende
--------

Middelsstore biller (6 – 25 mm), avlange, flate og jevnbrede, svarte. **Hodet** er stort og bredt, gjerne litt bredere enn brystskjoldet. Det er utvidet bakover. Bak tinningene er hodet innsnevret til en markert "hals". Overkjevene (mandiblene) er krumme, nokså store og fremoverrettede, og stikker fram foran hodet. Antennene er omtrent halvparten så lange som hodets bredde, 11-leddete, perlekjedeformede og ganske slanke. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, firkantet sett ovenfra med litt tannet ytterkant. **Dekkvingene** er tydelig skilt fra framkroppen med en innskjæring. De er avlange og parallellsidige, ikke påfallende hårete, med tett punktur, uten lengdefurer. **Beina** er middels lange, lårene noe fortykkede, resten av beina slanke. Fram- og mellomføttene er fem-leddete, bakføttene fire-leddete hos hannene og fem-leddete hos hunnene. **Larvene** er gule eller rødlige, flattrykte og ganske harde, med noen få børster, ellers nakne.

Levevis
-------

Disse billene fører stort sett en skjult tilværelse under barken på døde trær, og kommer sjelden ut derfra. Man vet lite om biologien deres, men formen på munndelene hos larvene kan tyde på at de er rovdyr. Mange av artene ser ut til å trenge grove, døde stokker og er derfor knyttet til gammel skog.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia og på New Zealand.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **flatbiller**, Cucujidae
					- Slekten *Platisus* Erichson, 1842 – seks arter, Australia og New Zealand
						* *Platisus bicolor* (Olliff, 1885)
						* *Platisus integricollis* Reitter, 1878
						* *Platisus moerosus* (Pascoe, 1868)
						* *Platisus obscurus* Erichson, 1842
						* *Platisus vespertinus* Marris, 2016
						* *Platisus zelandicus* Marris & Klimaszewski, 2001

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.
2. ↑  John W M Marris (2016) A revision of the flat bark beetle genus *Platisus* Erichson, 1842 (Coleoptera: Cucujidae). *Austral Entomology* 56/3): 277-295.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennosacndiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

* Thomas, M.C. Family Cucujidae. Med bilder av alle slektene.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Christian von Pentz** (født ca. 1600 på *Gun Neudorf* nær Lütjenburg i hertugdømmet Slesvig, død september 1651 i Flensburg) var en tysk guvernør og riksgreve i dansk tjeneste. Han ble knyttet til Christian IVs hoff som hoffjunker i 1627–29. 
I 1630 ble han utnevnt til guvernør i Glückstadt og han kom i de følgende år til å prege dansk utenrikspolitikk.

Pentz giftet seg med kongens datter Sophie Elisabeth Christiansdatter i 1634 under det store bilager. Ekteskapet utviklet seg til å bli svært ulykkelig.

Etter Christian IVs død ble han avskjediget som guvernør av Frederik III.

De siste årene av sitt liv var Pentz preget av psykiske problemer og deler av tiden ble han sperret inne på et rom.

Christian von Pentz var mottaker av Elefantordenen.

Litteratur
----------

* Steffen Heiberg (2006). *Christian 4. - en europæisk statsmand* **(dansk)**. København: Gyldendal. s. 343 og 344. ISBN 87-02-04328-9.

Referanser
----------

1. ↑   www.die-fruchtbringende-gesellschaft.de, besøkt 24. februar 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Lo Lieh** (1939–2002) var en kinesisk-indonesisk skuespiller, regissør og kampsportutøver kjent fra kampsportpregede actionfilmer som *King Boxer* (1972), *Blood Money* (1974), *Executioners from Shaolin* (1977), *Fist of Fury II* (1977), *The 36th Chamber of Shaolin* (1978) og *Clan of the White Lotus* (1980). Han hadde også regi på sistnevnte.

Lieh medvirket i over 230 filmer og seks tv-produksjoner i løpet av karrieren. Han hadde også regi på ni filmer, skrev manus til to og var produsent på tre.

Han ble født Wang Lap Tat i byen Pematang Siantar på Sumatra i Indonesia av kinesiske foreldre. Etter noen år sendte foreldrene ham til Kina, og i tenårene ble han sendt til Hongkong for å gå på skuespillerskole. Han begynte med kampsport i 1962 og fikk samme år kontakt med filmselskapet Shaw Brothers Studio.

Han filmdebuterte i drama-musikalen *Hu die bei* fra 1965, også kjent under tittelen *The Butterfly Chalice*. Han hadde sin første hovedrolle i kampsportfilmen *Brothers Five* fra 1970 og fikk sitt store gjennombrudd i kampsport-dramaet *King Boxer* fra 1972. Filmen fikk også en omfattende lansering i utlandet og tilskrives noe av æren for å ha popularisert kampsportsjangeren utenfor Øst-Asia. Lieh regidebuterte i 1973 med *Mo gui tian shi* (også kjent som *Devil and Angel*), en actionpreget kriminalfilm inspirert av den amerikanske *Hevneren fra Alcatraz*. I denne spiller han også hovedrollen og skrev manus. I starten av 1980-årene forlot han Shaw Brothers Studio og flyttet til Taiwan for å arbeide som frilans. Han returnerte til Hongkong i slutten av 1980-årene og begynte å jobbe for tv-kanalen ATV. Hans filmkarrieren falmet i 1990-årene. Hans siste filmrolle var i politidramaet *Glass Tears* fra 2001.

Han var gift fire ganger og hadde tre barn.

Lo Lieh døde av et hjerteinfarkt i 2002, 63 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sort by Release Date - Movies and TV Shows With Lieh Lo (descending)». *IMDb*. Besøkt 5. august 2023.
3. 1 2  «Lo Lieh». *hkmdb.com*. Besøkt 5. august 2023.
4. ↑  «Lieh Lo | Biography, Movie Highlights and Photos». *AllMovie* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2023.
5. 1 2  «The First Martial Arts Superstar Was Lo Lieh (Not Bruce Lee)». *ScreenRant* **(engelsk)**. 22. september 2020. Besøkt 5. august 2023.
6. 1 2  Staff, Variety (13. desember 2002). «Lo Lieh». *Variety* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2023.
7. ↑  staff. «Pai Mei Dies Old School Kung Fu Great LO LIEH is Dead». *Aint It Cool News* **(engelsk)**. Besøkt 5. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lo Lieh på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Lo Lieh på Hong Kong Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Lo Lieh på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Lo Lieh på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Lo Lieh hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Engebøfjellet** er et 300 meter høyt fjell som ligger på nordsiden av Førdefjorden i Naustdal i Sunnfjord kommune i Vestland.

En rutilforekomst ble funnet på 1970-tallet. På 1990-tallet gjennomførte DuPont og Norges geologiske undersøkelse prøvetakning og kjerneboringer. Rutil og granat finnes i en eklogittforekomst som strekker seg øst-vest i Engebøfjellets lengderetning. Ekoglittforekomsten består av 400 millioner tonn malm med et rutilinnhold på 3,96 % eller 15 millioner tonn rutil.

Utmålsrettighetene ble overdratt til datterselskapet Conoco. På 1990-tallet ble det drevet steinbrudd/pukkproduksjon i dagbrudd fra fjellet. Kaianlegg ble bygget og en del stein ble skipet ut.

Rutilforekomsten i Engebøfjellet er omfattet av 9 utmål på til sammen vel 2,6 km². Nordic Mining har inngått intensjonsavtale med et større internasjonalt selskap om å starte gruvedrift. 

Norges største rutilforekomst finnes i Engebøfjellet i Førdefjorden. Minst 380 millioner tonn malm eller 15 millioner tonn ren rutil finnes der. Nordic Mining søkte om unntak etter forurensningsloven for å få tillatelse til å utvinne denne, og fikk 17. april 2015 tillatelse av regjeringen etter anbefaling fra Miljødirektoratet. Prosjektet er omstridt, særlig fordi det innebærer å deponere store mengder avgang i Førdefjorden. Mijødirektoratet gikk først på faglig grunnlag mot å gi utslippstillatelse, men etter instruks fra Klima- og miljødepartementet om også å vurdere de samfunnsmessige sidene ved gruveetablering, gikk direktoratet med på å gi tillatelse. Oslo tingrett avgjorde i 2024 at deponering kan skje.

Nordic Mining regner med å kunne ta ut omtrent 60 % av rutilen, mens resten vil gå med i deponiet.

Referanser
----------

1. ↑  Sogn og Fjordane fylkeskommune. Naustdal – Reguleringsplan med konsekvensutgreiing for uttak av rutil i Engebøfjellet
2. ↑  miljodirektoratet.no Nordic Mining - søknad om gruvevirksomhet i Engebøfjellet Arkivert 26. april 2015 hos Wayback Machine. 13.02.2015
3. ↑  nrk.no Seier ja til omstridd gruvedrift i Naustdal
4. ↑  Strande, Mona (10. januar 2024). «Knusende nederlag for miljøbevegelsen: Staten får deponere gruveavfall i Førdefjorden». *Tu.no*. Teknisk Ukeblad.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Emblemet til Avanguardia Nazionale var inspirert av NSDAP. Hakekorset var erstattet av odelsrunen.
**Avanguardia Nazionale** (italiensk for «avantgarde») var en utenomparlamentarisk og nyfascistisk organisasjon som, under ledelse av Stefano Delle Chiaie, ble grunnlagt i 1960 av utbrytere fra det fascistiske partiet Movimento Sociale Italiano. Organisasjonen forkastet partiets parlamentariske arbeide, og arbeidet utenfor det politiske systemet for å undergrave demokratiet og gjeninnføre den fascistiske totalitære stat.

Organisasjonens medlemmer ble ofte betegnet som terrorister, og det ble hevdet at Della Chiaie var involvert i produksjon av bomber i Spania. Della Chiaie var også en nær venn av Licio Gelli, som var stormester i Propaganda Due. Organisasjonen hadde tette forbindelser til *Ordine Nuovo* og andre ekstremistiske grupper. Et kjent medlem var Vincenzo Vinciguerra som i 1984 ble dømt til livsvarig fengsel for bilbomben i Piteano, Venezia, i 1972.

En gruppe med samme navn ble grunnlagt i 1970 av Adriano Tilgher. Bevegelsen ble forbudt av den italienske regjeringen, som betraktet den som et forsøk på å gjenopprette Benito Mussolinis nasjonale fascistparti.

Et medlem av bevegelsen, Mario Ricci, deltok i 1978 i drapet på den baskiske separatistorganisasjonen ETAs leder José Miguel Beñaran Ordeñana. Ordeñana hadde på sin side deltatt i attentatet mot Luis Carrero Blanco, Francos statsminister, i 1973.

En nyfascistisk månedlig publikasjon kalt *Avantgardia*, som utgis av Comunità Politica di Avanguardia, hevder å være det offisielle organet til *Avanguardia Nazionale*, selv om organisasjonen fortsatt er forbudt i Italia.