recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Størrelsesforhold: 2:3
**Ukrainas flagg** ble tatt i bruk i 1918 og består av to like store horisontale bånd, hvor det øverste er blått og det nederste er gult.

Flagget tolkes som den blå himmelen (som symboliserer fred) over de gule kornåkrene (som symboliserer velstand). Ifølge en teori skal fargene komme fra varjagene som dannet Kievriket, som opprinnelig kom fra Sverige. Sveriges flagg har de samme fargene. Teorien svekkes av at Kiev-russ staten eksisterte i vikingtiden og fram til midten av 1100-tallet, det vil si lenge før Sveriges flagg ble til. Likheten mellom de to lands flagg er altså tilfeldig.

Mens landet var del av Sovjetunionen var det ukrainske flagget forbudt fordi det symboliserte nasjonalisme. Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk hadde sitt eget flagg. Det ukrainske flagget ble igjen tatt i bruk i 1992.

Ukrainas flaggdag er den 23. august. Denne dagen har blitt feiret som dagen for nasjonalflagget i Ukraina, siden 2004. Den 24. juli ble tidligere markert som nasjonal flaggdag i Kyiv. Den første seremonielle heisingen av det gul-og-blå ukrainske flagget i moderne tid fant sted den 24. juli 1990 ved Kyiv bystyre, to år før flagget offisielt ble vedtatt som nasjonalflagget.

Referanser
----------

1. ↑  «Ceremony of hoisting Ukraine's national flag held at presidential administration - Aug. 23, 2011». *KyivPost*. 23. august 2011. Besøkt 2. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) National flag of Ukraine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Fra 1814 til 1905 var Norge og Sverige forent i en personalunion. Strategen bak unionen var franske Jean Baptiste Bernadotte, konge av Norge som Karl III Johan, her til hest for å inspisere paraderende tropper.
**Personalunion** er en union hvor to eller flere stater har et felles statsoverhode som regjerer over alle statene, men hvor hver enkelt stat er uavhengig av hverandre og derfor regnes som selvstendige. Til forskjell fra personalunion er en realunion som er en union mellom selvstendige, likestilte stater, med felles statsoverhode og med felles utenrikspolitikk organisert ved felles, og gjensidig bindende overenskomst.

Begrepet «personalunion» ble opprettet av den tyske juristen Johann Stephan Pütter, og introduserte det i *Elementa iuris publici germanici* («Elementer av tysk offentlig rett») fra 1760.

Kalmarunionen var en typisk personalunion. Forening av de to kongeriker i Skottland og England i 1707 var også en personalunion hvor begge riker fortsatte å eksistere, men delte monark. Den første kongen i unionen er derfor både kong Jakob VI av Skottland og Jakob I av England. Jakob VI og I ga ordre om at britisk flagg skulle bli skapt som kombinerte kors-symbolene i de to respektive engelske og skotske flaggene, henholdsvis korset til sankt Georg og sankt Andreas (Andrew på engelsk). Resultatet var Union Jack, hvor Jack er forkortelse for *Jacobus*, den latinske versjonen av Jakob (James på engelsk).

Personalunioner
---------------

* Kalmarunionen mellom Norge, Danmark og Sverige, med avbrudd fra 1397 til 1523.
* Kongerikene Danmark og Norge fra 1397 til 1536/1537, deretter realunion.
* Kongeriket Danmark og hertugdømmene Slesvig og Holsten frem til 1864.
* Unionen mellom Sverige og Norge fra 1814 til 1905
* Sverige, Norge og Skåne på 1300-tallet
* Castilla og Aragón fra 1469 til 1580
* Sverige var fra 1592 til 1599 i personalunion med Polen-Litauen
* England og Skottland fra 1603 til 1707
* Brandenburg-Preussen fra 1618 til 1701
* Storbritannia og Irland fra 1707 til 1801
* Storbritannia og Hannover fra 1714 til 1837
* Danmark og Island fra 1. desember 1918 til 17. juni 1944
* Polen-Litauen mellom Kongedømmet Polen og Storhertugdømmet Litauen fra 1386 til 1596
* Polen og Sachsen under huset Wettin

Referanser
----------

1. ↑   «personalunion», *NAOB*
2. ↑  Oppenheim, Lassa; Roxbrough, Ronald (2005): *International Law: A Treatise*. The Lawbook Exchange. ISBN 978-1-58477-609-3.
3. ↑   «realunion», *NAOB*
4. ↑  Harding, Nick (2007): *Hanover and the British Empire, 1700-1837*. Boydell & Brewer. ISBN 9781843833000.
5. ↑  «Unionsbrev», *Norgeshistorie*
6. ↑  «Union of the Crowns», *UK Parlament*

Se også
-------

* Konføderasjon
* Føderasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Isaäc J. H. Isbrücker** er en nederlandsk pensjonert iktyolog som har jobbet med harniskmaller og pansermaller, i tilknytning til Universiteit van Amsterdam.
Sammen med Han Nijssen har Isbrücker beskrevet 40 % av de nærmere 160 artene i gruppen Corydoradinae.
Han er også kjent for sitt arbeid med maller av slekten *Panaque*.

Han står oppført som autor for bl.a. arter og slekter som Endlers guppy (*Poecilia wingei*), *Corydoras delphax*, *C. gracilis*, panda-pansermalle (*C. panda*), *C. pulcher*, *Leporacanthicus*, *Macrotocinclus*, *Hypancistrus* og zebramalle (*Hypancistrus zebra*).

Referanser
----------

1. ↑  All Catfish Species Inventory - silurus.acnatsci.org
2. ↑  Zoological Museum, University of Amsterdam - FishBase
3. ↑  Phylogeny of the subfamily Corydoradinae Hoedeman, 1952 (Siluriformes: Callichthyidae), with a definition of its genera
4. ↑  *Panaque cochliodon* (Steindachner, 1879) Arkivert 21. desember 2010 hos Wayback Machine. - scotcat.com

Eksterne lenker
---------------

* Wikispecies: Isaac J.H. Isbrücker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ResearchGate
 |
**Therese Brandl**, også kjent som *Therese «Rosie» Brandl* (født 1. februar 1902 i Staudach i Bayern, død 28. januar 1948 i Kraków i Polen) var en tysk konsentrasjonsleirvakt i Auschwitz og Birkenau.

Brandl ble etter krigen dømt til døden for forbrytelser mot menneskeheten.

Liv og virke
------------

Brandl var kelner av yrke. Fra 1934 var hun medlem av Deutsche Arbeitsfront (DAF).

### SS-karriere

Brandl var fangevokter i Auschwitz og Birkenau, først som *Aufseherin*, senere som *Rapportführerin*. Det siste omfattet oppstilling og kommandering av straff. Hun var ansatt fra og med den 15. september 1940. Brandl var også medlem i SS-organisasjonen *Totenkopf*, noe som var meget uvanlig for kvinner i Det tredje rike. Brandl begikk en rekke forbrytelser og hadde menneskeliv på samvittigheten, da hun var aktiv i seleksjonen av mennesker til gasskamrene.

I Auschwitz avanserte Brandl og ble *Erstaufseherin* og fikk samme rang som Irma Grese og Margot Dreschler. Sommeren 1943 fikk hun en medalje av Det tredje rike for dyktighet i tjenesten i leirene.

### Tjenestesteder

Brandls tjenestegjøring omfattet flere konsentrasjonsleirer. Som majoriteten av kvinnelige fangevoktere i Det tredje Rike begynte Brandl sin utdannelse og tjeneste i Ravensbrück og var der fra september 1940 til mars 1942. Hun fikk sin opplæring der av Maria Mandl og av Johanna Langefeld.

I Auschwitz tjenestegjorde hun fra april 1942 til desember 1944. Da de sovjetiske styrkene kom stadig nærmere Auschwitz, ble hun forflyttet til Bayern, til Mühlbach, en satellittleir til KZ Dachau, i desember 1944. Der var hun frem til april 1945. I Mühlbach ble hun degradert til *Aufseherin*. Hva som ligger bak degraderingen, er ikke kjent for ettertiden.

### Flukt

Den 27. april 1945 flyktet Brandl fra Mühlbach da amerikanske styrker nærmet seg leiren. Den 29. august 1945 ble hun arrestert av amerikanske styrker i Bayern.

### Rettergang

Sammen med en del tidligere kolleger, deriblant Alice Orlowski, Luise Danz, Maria Mandel og Hildegard Lächert, ble Brandl dømt i Auschwitzrettegangen i Kraków. På grunn av seleksjonene til gasskamrene ble Brandl dømt til døden den 22. desember 1947. Hun ble hengt sammen med Maria Mandel den 28. januar 1948.

Litteratur
----------

* G. Álvarez, Mónica: "Guardianas Nazis. El lado femenino del mal" (Spanish). Madrid: Grupo Edaf, 2012. ISBN 978-84-414-3240-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Personennamendatei** (PND) er en personfortegnelse som framfor alt brukes til oppslag om litteratur i biblioteker. Registeret vedlikeholdes av Deutsche Nationalbibliothek (DNB) og Österreichischer Bibliothekenverbund (obv) i samarbeid.

For hver av personene i registeret finnes et datasett med navn og evt pseudonym, fødsels-, evt dødsdato og yrke som er knyttet til en unik identifikator, PND-nummeret.

Oppføringene skal sikre at det er lett å finne personopplysninger i Deutsche Nationalbibliografie, biblioteker, arkiver og museer i hele det tyske språkområdet; uten PND-nummeret ville navnelikhet og skrivevarianter gjøre navnesøk problematisk. PND består av omtrent 3.3 millioner datasett.

Eksempelvis har datasettet til Fridtjof Nansen PND-nummer *118586378* og finnes i Deutsche Nationalbibliotheks katalog under *PND-Datasett Fridtjof Nansen*.

Se også
-------

* Gemeinsame Normdatei (GND)

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om PND (DNB)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Ljudmila Valerjevna Frolova** (russisk: Людмила Валерьевна Фролова, født 29. juli 1953) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Frolova vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Frolova spilte tre kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ludmilla Frolova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ludmilla Frolova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Mandora avbildet i Marin Mersenne *Harmonie Universelle* (Paris 1636)
Liten lutt/mandora.  
Hans Oth, Nürnberg ca. 1450.
**Mandora** (fransk *Mandore luthée*) er en betegnelse som brukes om en rekke forskjellige historiske luttinstrumenter.

I renessansetiden var «mandora» navnet på en liten fire- eller femkors lutt som kan ha vært forløperen til mandolinen, mens det i overgangen til rokokkoen var betegnelsen på en sekskors lutt, i sjeldne tilfeller med to eller tre ytterlige basskor. Mensuren var ca. 70 cm, stemmingen var:

*F – G – c – f – a – d'*  eller *G – A – d – g – h – e'*   

Førstnevnte ble i Böhmen også kalt *calichon* eller *galichon*.

Kort før år 1800 skjedde det en gjensidig utveksling mellom mandora og gitar. Gitaren, som fram til da var blitt stemt som en fem-strengs barokkgitar i *reentrant tuning*: *e' – h – g – d' – a*, overtok mandoraens stemming og den sjette strengen, mens mandoraen på sin side overtok gitarens enkeltstrenger i stedet for de tidligere strengekorene. Et senere trinn i denne utviklingen av mandoraen er den såkalte gitarlutten.

Mandoramusikk ble notert i tabulatur.

Komponister
-----------

* For renessanse-mandora: Martin Agricola, *Pierre Brunet*, Adrian Le Roy, *Ottomar Luscinius*, Sebastian Virdung og andre.
* For rokokko-mandora: Johann Georg Albrechtsberger, *Antonio Brescianello* Schiffelholz og andre.

Litteratur
----------

* Ernst Gottlieb Baron: *Historisch-theoretisch und practische Untersuchung des Instruments der Lauten*; Nürnberg, 1727
* Dieter Kirsch: *Die Mandora in Österreich zur Bestimmung eines Lautentyps des 18. Jahrhunderts*. Vom Pasqualatihaus 4 (1994), S. 63–81
* Josef Klima: *Gitarre und Mandora, die Lauteninstrumente der Volksmusik*. ÖMz 18 (1963), S. 72–7?
* Rudolf Lück: *Zur Geschichte der Basslauten-Instrumente Colascione und Calichon*. DJbM 5 (1960), S. 67–75
* A. Koczirz: *Zur Geschichte der Mandorlaute*. Die Gitarre 2 (1920/21), s. 21–36
* Ernst Pohlmann: *Laute, Theorbe, Chitarrone*. Bremen, 1968 (1982)
* James Tyler: *The mandore in the 16th and 17th centuries*. I *Early Music,*  Vol. 9, No. 1, Oxford University Press, 1981, s. 22–31 + 416

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**«Music to Watch Girls By»** er en amerikansk sang med melodi av Sid Ramin og tekst av Tony Velona. Den ble den første Top 40-slageren til Bob Crewe, hvor han brukte sitt eget navn. Hans gruppe The Bob Crewe Generation utgav instrumentalen på singlen DynoVoice 229 i 1966.

Crewe hørte først melodien bli fremført i en jingledemo for en Diet Pepsi-reklame.

Den storbands-, blåserinstrumentdrevne innspillingen nådde en femtendeplass på de n amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten.

Ifølge Greg Adams, som skrev for All Music Guide, eksplifiserer melodien «den groovy tilstanden til instrumentalmusikken på den tiden».

Andre instrumentalversjoner ble spilt inn på plate av Billy Vaughn og Al Hirt.

En versjon med Andy Williams nådde en 34.-plass i USA, men etter å ha blitt anvendt i en Fiat-reklame i Storbritannia nådde den gjenutgitte singlen top ten. Sangen var hentet fra albumet *Born Free* (Columbia).

Williams versjon kom på den britiske singlelisten 6. mai 1967 og lå der i seks uker med nummer 33 som høyeste plassering.

Den kom også inn på den britiske singlelisten 27. mars 1999 og lå der seks uker med nummer ni som høyeste plassering.

Higsons versjon kom på den britiske singlelisten 29. september 1984 og lå der i tre uker med nummer 84 som høyeste plassering.

Norsk versjon
-------------

Dag Frøland har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Været». Sangen fantes med Elisabeth Granneman på singlen Polydor NH 66796 fra 1967. Gruppen Penthouse Playboys gjorde en versjon av sangen på sitt debutalbum *Sånn skal det gjøres*i 1996.

Referanser
----------

1. ↑  The Bob Crewe Generation – Music To Watch Girls By (7", Single) at Discogs
2. 1 2   Adams, Greg: Music to Watch Girls By Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. All Music Guide
3. ↑  Leggett, Steve: The Best of the Bob Crewe Generation: Music to Watch Girls By All Music Guide
4. ↑  Artist Profile: Andy Williams[*død lenke*] The Breeze
5. ↑  Chart Stats - Andy Williams - Music To Watch Girls By
6. ↑  Chart Stats - Andy Williams - Music To Watch Girls By {1999}
7. ↑  Chart Stats - Higsons - Music To Watch Girls By[*død lenke*]
8. ↑  Se plateetiketten
**Mandinka**, også kjent som **Mandingo**, er et Mandé-språk talt av Mandinkafolk i store deler av Vest-Afrika, og det er primærspråk i Gambia. Språket tilhører Manding-gruppen av Mandé-språk, og har derfor store likheter med Bambara og Maninka. Mandinka er et tonespråk med to tonemer: lavt og høyt.

Ortografi
---------

Mandinka skrives for det meste med det latinske alfabetet eller det arabiske alfabetet. Latinsk er offisielt, mens arabisk er mer utbredt. I tillegg brukes N'Ko-alfabetet fra 1949 en del.

Med latinsk skrift representerer c /ʧ/, ŋ /ŋ/, og ñ /ɲ/;bokstavene v, x, z, og q brukes ikke. Vokaler er som i spansk, og dobles for å indikere lengde eller adskille ord som ellers er homofone.

Det arabiske skriftsystemet bruker ingen ekstra tegn (unntatt i sjeldne tilfeller et ekstra vokalmerke for «e»), men noen av bokstavene uttales forskjellig i forhold til Arabisk.

Forholdet mellom latinske og arabiske konsonanter er som følger:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arabisk | ا | ع | ب | ت | ط | ض | ج | ه | ح | خ | د | ر | س | ش | ص | ث | ظ | ڢ | ل | م | ن | و | ي | ك | لا |
| Latinsk | ('), aa, ee | (', med *madda* ŋ) | b, p | t | *t* | *t* | c, j | h | h |  | d | r | s | s (sh) | *s* | *s* | *s* | f | l | m | n, ñ, ŋ | w | y | k, g | la |

Bokstavene i kursiv er ikke i vanlig bruk i mandinka. ه (h) kan også brukes for å indikere en avsluttende glottal plosiv, som ikke noteres med den latinske skriften. Bokstaven ŋ i den latinske skriften indikeres ofte med vokaltegn i arabisk skrift.

Vokalene samsvarer som følger:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arabisk | ـَ | ـِ | ـُ | ـْ | ـִ | ـً | ـٍ | ـٌ | ـَا | ـِي | ـُو |
| Latinsk | a, e | i, e, ee | o, u | (ingen påfølgende vokal) | *e* | aŋ, eŋ | iŋ, eeŋ, eŋ | oŋ, uŋ | aa | ii | oo, uu |
| Mandinka-navn på arabiske merker: | sira tilidiŋo; | sira tilidiŋo duuma; | ŋoo biriŋo; | sira murumuruliŋo; | tambi baa duuma; | sira tilindiŋo fula; | sira tilindiŋo duuma fula; | ŋoo biriŋo fula. |  |  |  |

I tillegg kan en liten arabisk 2 (۲) brukes for å vise reduplikasjon, og *hamza*en kan brukes som i arabisk for å vise glottale plosiver mer presist.

Litteratur
----------

* R. T. Addis, *A Study on the Writing of Mandinka in Arabic script*, 1963.

Eksterne lenker
---------------

* Språkressurser for Wolof og Mandinka

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Lanarkshire** (skotsk-gælisk: *Siorrachd Lannraig*; skotsk: *Lanrikshire*) offisielt navn *County of Lanark* er et tradisjonelt grevskap i Skottland og stattholderskap.

Det ligger i det sentrale lavlandet, sør for Stirlingshire og en del av Dunbartonshire, sørvest for West Lothian, vest for Peeblesshire, og nord for Dumfriesshire, sørøst for Ayrshire og Renfrewshire. Glasgow er en del av Lanarkshire.

Lanarkshire er det mest folkerike grevskapet i Skottland, ettersom det inneholder det meste av Glasgow og tettstedet rundt. I tidligere tider hadde det betydelig større grenser, inkludert nabolandet Renfrewshire fram til 1402. Lanarkshire er avgrenset mot nord av Stirlingshire og Dunbartonshire (denne grensen er delt i to seksjoner på grunn av Dunbartonshires eksklave Cumbernauld), i nordøst av West Lothian og Midlothian, i øst av Peeblesshire, i sør av Dumfriesshire, og mot vest ved Ayrshire og Renfrewshire.

Lokalt styre
------------

I 1975 ble det lokale styret for Lanarkshire erstattet av regionsstyret for Strathclyde-regionen, noe som i 1996 ble erstattet av en ny reform hvor Lanarkshire nå er delt i områdene North Lanarkshire, South Lanarkshire og City of Glasgow.

North Lanarkshire og South Lanarkshire har i dag en utstrakt samarbeid, blant annet innen manntallsføring, helse og lignende.

Referanser
----------

1. ↑  «Lanarkshire», *Statistics.gov.scot*
2. ↑  «Historical perspective for Old County of Lanarkshire». *Scottish-places.info*
3. ↑   «Lanarkshire Scotland». *A Vision of Britain through Time*. University of Portsmouth.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Victor «Vic» Carl Lindquist** (født 22. mars 1908 i Ontario, død 30. november 1983) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Lindquist ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada i OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Lindquist, William Cockburn, Clifford Crowley, Albert Duncanson, George Garbutt, Roy Hinkel, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Lindquist spilte fem kamper og scoret tre mål. Han var trener for det svenske ishockeylandslaget under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Victor Lindquist – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Victor Lindquist – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Victor Lindquist – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Victor Lindquist – Manitoba Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Victor Lindquist – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Victor Lindquist – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Nord-Vietnam** (**Den demokratiske republikken Vietnam**, på vietnamesisk **Việt Nam Dân Chủ Cộng Hòa**) ble grunnlagt av Hồ Chí Minh i 1945, formelt anerkjent i 1954, og forent med Sør-Vietnam i 1976, 15 måneder etter at nordvietnamesiske styrker erobret Saigon). Hovedstaden i Nord-Vietnam var Hanoi.

Den kommunistiske republikken ble ved grunnleggelsen i 1950 kun anerkjent av Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen. I 1954 sluttet krigen mellom vietnamesiske revolusjonære og Frankrikes kolonistyrker etter et fransk nederlag i slaget ved Dien Bien Phu. I 1954 anerkjente Frankrike republikken som et selvstendig land, og delingen av Vietnam ble dermed anerkjent av flere andre vestlige land. Første statsminister og president var Ho Chi Minh, som ledet landet fram til sin død i 1969.

Etter delingen fulgte en masseutvandring fra nord til sør og omvendt. Særlig var det mange katolikker som flyktet fra kommuniststyret. Mens buddhismen og andre østlige religioner stort sett ble akseptert, ble kristendommen sett som en fremmed religion og en arv fra kolonitiden. 

De viktigste jordbruksområdene i Vietnam ligger i sør, og Nord-Vietnam hadde derfor dårligere vilkår for framgang enn Sør-Vietnam. Allikevel klarte landet å sørge for høy vekst i jordbruket ved hjelp av jordreformer som delte jorden ut til bøndene i landet. Dette førte til fengslinger av rike jordeiere som nektet å gi fra seg jordene de hadde, som ofte stod tomme. Men den høyeste veksten opplevde industrien, som fra 20 industrianlegg i 1954 hadde omtrent 1200 anlegg i 1965.

Vietnamkrigen brøt ut i 1957, og i 1959 bestemte Nord-Vietnam seg for å legge bort ikke-innblandings-politikken sin, og en mer militant fløy av partiet vant frem, og begynte å støtte en mer åpen krigsinnsats i sør. Dette medførte store kostnader, og landet ble mer avhengig av hjelp fra blant annet Folkerepublikken Kina. Kinesiske myndigheter ga store summer til Hanoiregimet gjennom store deler av krigen. Allerede i slutten av 1950-årene begynte amerikanske soldater å ankomme, først med status som rådgivere og treningspersonell, for å støtte Sør-Vietnams regjering. I 1964 ble konflikten opptrappet, og amerikanerne begynte å sende større styrker. Også andre vestlige land, spesielt Australia, intervenerte. 

Norge etablerte diplomatiske forbindelser med Nord-Vietnam høsten 1971 (se Norges ambassade i Hanoi). 30. april 1975 falt Saigon, og den kommunistiske Republikken Sør-Vietnam ble opprettet. Denne ble forent med Nord-Vietnam 2. juli 1976 til Den sosialistiske republikken Vietnam.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Lokkrustsopp** (*Pucciniastrum areolatum*) er en sopp som er vertvekslende mellom gran og hegg, og har en livssyklus på 2 til 3 år. På gran er det mest konglene som angripes og en sjelden gang de unge skuddene. På hegg er det de unge bladene som smittes. Smittet hegg vil alltid smitte gran. Soppen er utbredt over hele landet der gran og hegg forekommer sammen.

Smittet gran
------------

Hunblomstene smittes under blomstringen. Utpå sommeren dannes det skålrust på kongleskjellene. Neste vår eller ennå ett år senere åpner konglene seg, slik at skålrustsporene blir frie. De åpner seg ofte ved at det faller av et lokk, derav navnet lokkrust. Skålrustsporene kan smitte unge heggeblad. Angrepne kongler tørker ut, og kongleskjellene spriker sterkt. Det blir ikke spiredyktige frø i konglene, og angrepne kongler kan bli hengende på treet i flere år.

Smittet hegg
------------

På undersiden av bladene kommer det frem lyst fiolettaktige flekker med sommersporehoper. Om høsten kommer det på oversiden av bladene frem mørkt fiolette, litt oppbøyede flekker. I disse dannes vintersporene. Neste vår spirer vintersporene på de gamle heggebladene på bakken, og stilksporer smitter tilbake til granblomster.

Behandling
----------

Enkleste behandling mot skaden på gran er å fjerne heggen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lokkrustsopp* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Lokkrustsopp* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Lokkrustsopp* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Lokkrustsopp* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Lokkrustsopp* hos Index Fungorum Rediger på Wikidata

* (en) *Lokkrustsopp* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* (en) *Lokkrustsopp* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pucciniastrum areolatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Arrestforvarer** er ansatt i Politi- og lensmannsetaten. Arrestforvarerens oppgaver omfatter vakthold i politiets arrest, fangetransport og vakthold i rettssaler. Arrestforvarere har begrenset politimyndighet.

«Formalkravet til arrestforvarere er videregående skole og plettfri vandel. Før Politihøgskolen ble opprettet i 1992, var det egne kurs av 6 – 8 ukers varighet som grunnopplæring for arrestforvarere, og det var obligatorisk å gjennomføre kurset i løpet av en viss periode. Politihøgskolen tilbyr i dag en 6-måneders utdanning for ansatte i politiet med begrenset politimyndighet (arrestforvarere, grensekontrollører, transportledsagere). Utdanningen skal gi økt innsikt i egen rolle og funksjon slik at man er i stand til å utføre sine oppgaver på en reflektert og kunnskapsbasert måte der hensynet til rettssikkerhet og personvern ivaretas.»  
NOU 2009:12 Et ansvarlig politi 
Det finnes ingen spesifikk utdannelse som arrestforvarer, men ofte ansettes personer med utdanning og erfaring fra helsevesen, politiet, forsvaret, kriminalomsorgen, vakt- og sikkerhetsbransjen og andre relevante fagområder. Etatsutdannelsen er felles for alle ansatte i politietaten med begrenset politimyndighet og er et kurs på 15 studiepoeng i regi av Politihøgskolen; herunder arrestforvarere, grensekontrollører, utlendingskontrollører, transportledsagere, personell ombord i Varangervekteren og andre sivilt ansatte.

Ved noen politidistrikt har arrestforvarerne utvidet ansvarsområde utover arresttjeneste som eks. operatører ved operasjonssentralen, forvaltningmessige gjøremål som eksempelvis passutstedelse, sentralbordtjeneste, signaleringsarbeid (foto/fingeravtrykk/DNA) og mottak av anmeldelser. Arrestforvarere har utvidet ansvarsområde ved Haugaland og Sunnhordland, Hordaland og Troms politidistrikter.

Ved Oslo politidistrikt er det over 90 stillingshjemler som arrestforvarere. Arrestforvarere drifter sentralarresten i politidistriktet, noe som omfatter sikkerhet, forpleining, foto- og fingeravtrykk med mer. Videre har arrestforvarergruppen ansvaret for fremstillinger av personer i politiets varetekt til lege og rettsmøter og videre.

Oslo politidistrikt bistår særorganer som Kripos og Økokrim, samt politienheten PST i forbindelse med slike fremstillinger. Flere tusen fangetransporter gjennomføres årlig, med bil og fly. Arrestforvarere i Oslo benyttes til vakthold på personer innlagt på sykehus, dersom de er i politiets varetekt eller helsevesenet anmoder om bistand. Videre er det noe bistand til tvangsinnleggelse etter *Lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern* når helsevesenet ber om politiets bistand.

Referanser
----------

1. ↑  NOU 2009: 12 «Et ansvarlig politi», Justis- og beredskapsdepartementet 12. mai 2009.
Nord-Vågsøy var en selvstendig kommune i Sogn og Fjordane fylke, fra 1837 del av Selje formannskapsdistrikt.

1. januar 1910 ble Nord- og Sør-Vågsøy skilt ut som egne kommuner fra Selje. Nord-Vågsøy hadde ved delingen 1 111 innbyggere.

1. juli 1921 ble gården Blesrød i Nord-Vågsøy overført til Sør-Vågsøy kommune.

1. januar 1964 ble Nord-Vågsøy, Sør-Vågsøy samt deler av Davik og Selje kommuner slått sammen til den nye Vågsøy kommune. Nord-Vågsøy hadde ved sammenslåingen 1476 innbyggere.

I Nord-Vågsøy finner man bygdene Raudeberg, Halsøyra, Vedvika, Refvik, Kvalheim og Kråkenes. Raudeberg er det største tettstedet og her finnes Raudeberg skole og Nord Vågsøy kirke. På Kapellneset finner vi restene (tårnet) av den eldste kirken i kommunen. Flere gravhauger vitner om at høvdinger eller stormenn har hatt sete her. Raudeberg skole er felles skole for elevene i desse bygdene.

Halsøyra ligger på innsida av Vågsøy. Herifra kan man se utover Sildagapet, mot Stad og over til den lille øya Silda. Mellom Halsøyra og Vedvika ligger et langt nes som heter Kongsnes. Ytters på neset ligg Skongenes fyr som skal lede båttrafikken sørover det stormfulle Stadhavet. Mot øst ser vi Seljeklosteret på øya Selja.

Mot nordvest på Vågsøy ligger Refvik med den kjente Refviksanden. Her ligger også fotballbana til det lokale fotballklubben Tornado-Måløy Fotball Klubb.

På vestsida av Vågsøy ligger Kvalheim. Her finner man fuglefjellet Einevarden. Går man over fjellet tilbake til Raudeberg kan man se ned i Oppedalen med den kjente Kannesteinen. Senere passerer vi Rystestølen, en gamal støl som har blitt restaurert.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jacobimatrisa** er i matematisk analyse ei matrise for alle første ordens partiellderiverte til et vektorfelt. Ei jacobimatrise generaliserer gradienten til en flervariabels skalarvaluert funksjon som i seg selv generaliserer den deriverte av en envariabels skalarvaluert funksjon. Jacobimatrisa av gradienten for en skalarvaluert funksjon blir kalt hessematrisa. Hessematrisa kan ses på som den annenderiverte av den skalarvaluerte funksjonen.

Den er oppkalt etter den tyske matematikeren Carl Gustav Jacob Jacobi.

Eksempel
--------

Gitt følgende vektorvaluerte funksjon

{\displaystyle \mathbf {f} (x,y)={\begin{bmatrix}x^{2}y\\5x+\sin y\end{bmatrix}}.}

har vi at

{\displaystyle f\_{1}(x,y)=x^{2}y}

og at

{\displaystyle f\_{2}(x,y)=5x+\sin y}

Da vil jacobimatrisa for f være

{\displaystyle \mathbf {J} \_{\mathbf {f} }(x,y)={\begin{bmatrix}{\dfrac {\partial f\_{1}}{\partial x}}&{\dfrac {\partial f\_{1}}{\partial y}}\\[1em]{\dfrac {\partial f\_{2}}{\partial x}}&{\dfrac {\partial f\_{2}}{\partial y}}\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}2xy&x^{2}\\5&\cos y\end{bmatrix}}}

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
**Lokstallen** i Stjørdal er et kunst- og kulturverksted like ved Stjørdal Stasjon og midt i Stjørdal sentrum. Bygget ble tegnet i begynnelsen av 1900-tallet av arkitekt Paul Due. Første del av det som skulle bli Nordlandsbanen, strekningen Stjørdal–Levanger, ble åpnet i oktober 1902. Det var opprinnelig et bygg for reparasjoner og vedlikehold for jernbanen.

Stjørdal kommune har en 10-årig leieavtale på Lokstallen. Bygget ble helrenovert i 2010. Lokstallen har ei grunnflate på til sammen 280 m2. I tillegg kommer 40 m2 i andre etasje slik at totalarealet er på 320 m2. Bygget består av «Verkstedet» (hovedsalen); «Garasjen» (kunstverksted); «Smia» (kjøkken); og «Kontoret» (andre etasje). Lokstallen er et kunst- og kulturverksted plassert midt i Stjørdal sentrum.

Bygget blir i dag brukt som produksjonslokale av uavhengige, profesjonelle kunstnere, foruten aktivitetssenter for barn, unge og voksne kunstglade amatører. Det blir også holdt forestillinger, konserter og utstillinger.

Eksterne lenker
---------------

* Lokstallens nettside
**Arrest** i sivilrettslig forstand, er en form for midlertidig sikring av et krav.

Norge
-----

### Arrest og midlertidig forføyning

Arrest er det uttrykket som brukes om midlertidig sikring av pengekrav. Den som ønsker midlertidig å sikre krav på annet enn penger, må begjære midlertidig forføyning. Begge former for midlertidig sikring reguleres av tvisteloven.

Arrest kan besluttes i skyldnerens formuesgoder eller ved at skyldneren blir pålagt utreiseforbud.

### Arrest i formuesgoder

Arrest kan tas i alle typer formuesgoder (bankkonti, verdipapirer, eiendommer osv.).

### Vilkårene for arrest

For at arrest kan besluttes må det foreligge en sikringsgrunn. Dette er aktuelt når skyldnerens atferd gjør at det er grunn til å frykte at en forsinkelse vil forspille eller gjøre det vesentlig vanskeligere å tvangsfullbyrde kravet.

Begjæring om arrest fremmes for tingretten som tar beslutning i form av en kjennelse. Saken vil normalt behandles umiddelbart. Dersom det er tilstrekkelig begrunnet kan arresten iverksettes uten at skyldner får anledning til å uttale seg i forkant.

### Virkningen av arrest, rettsvern m.m.

Dersom arresten gjelder formuesgoder, mister saksøkte retten til faktisk og rettslig å råde over disse, til skade for arresthaveren. Arresten medfører normalt ikke at formuesgodene det er tatt arrest i kan selges. Saksøkeren kan be om dekningssalg dersom det er fare for vesentlig verdiforringelse.

Arresten må gis rettsvern. Der et er mulig, for eksempel i fast eiendom, vil dette skje ved at arresten tinglyses. Ved arrest i en bankkonto vil namsmannen gir banken pålegg om ikke å utbetale innestående på konto til den påståtte skyldneren.

Retten skal etter krav fra saksøkte, sette en frist for arresthaveren (saksøkeren) til å gå til søksmål for å få kravet endelig avgjort.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Lov om mekling og rettergang i sivile tvister (tvisteloven) - Kapittel 33. Arrest - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2017.

*
Lots flukt (1496) malt av Albrecht Dürer.
**Lot** (hebraisk: לוֹט – *Lôṭ*; gresk: Λώτ – *Lṓt*; arabisk: لُوط – *Lūṭ*) var ifølge Det gamle testamentet sønn av Haran og brorsønn av patriarken Abraham. Han bosatte seg i Sodoma. Før Sodoma og nabobyen Gomorra ble ødelagt, kom to engler og bad ham flykte sammen med sin kone og to døtre. Under flukten så hans kone seg tilbake, hvilket førte til at hun ble til en saltstøtte. Lot og hans døtre flyktet opp i fjellene hvor de søkte tilflukt i en hule. Døtrene sa at det ikke fantes menn i landet som de kunne ha omgang med på vanlig vis. De skjenket derfor sin far vin, og mens han sov hadde de incestuøst seksuelt samvær med ham. Døtrene ble gravide og fødte barn som var starten til slektene Moab og Ammon.

Kilder
------

Historien om Lot er fra 1. Mosebok, kapittel 13, 14 og 19. Han er også nevnt i 5. Mosebok 2,9 og 19; Salmenes bok 83,8; Lukas 17,28–29, 32; og Peters 2. brev 2,7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lot (Bible) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lot (Bible) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Bahram V**, også kalt «Bahram Gur», var konge av Perserriket 420–438. Han tilhørte sasanidedynastiet og var sønn av Yazdegird I. Etter farens død (eller mord) overtok han tronen ved hjelp av al-Mondhir, den arabiske dynasten i Al-Hira. Bahrams mor var Soshandukht, datteren av den jødiske lederen i Babylon. Som ung ble han oppdratt ved hoffet til lakhmidenes hersker i Al-Hira (i nåværende Irak).

Han lovet å herske annerledes enn sin far, som hadde vært svært energisk og på samme tid tolerant overfor religioner. Derfor begynte Bahram V en systematisk forfølgelse av kristne, noe som førte til strid med Østromerriket. Men han hadde liten suksess og inngikk snart en traktat der begge imperier lovet toleranse mot tilbedere av de to rivaliserende religionene, kristendom og zoroastrisme.

I 427 knuste han en invasjon i øst av de nomadiske heftalittene (de «hvite hunerne»), utvidet sin innflytelse inn i Sentral-Asia, hvor hans portrett overlevde i århundrer på mynter i Bukhara (i dagens Usbekistan).

Bahram avsatte vasallkongen i den persiske delen av Armenia og gjorde den til en provins. Han har høy anseelse i persisk tradisjon som tillegger ham mange fortellinger om hans mot og flotte utseende, om hans seirer over romerne, tyrkere, indere og afrikanere og om hans opplevelser i jakt og kjærlighet. Han blir kalt Bahram Gur, «sebra», på grunn av interessen for jakt, og særlig sebrajakt.

I virkeligheten ser det heller ut til at han var en svak monark, etter hjertet til stormennene og prestene. Det er sagt at han bygget mange store ildtempler, med store hager og landsbyer (*Tabari*).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 130027189, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Shâhnâme[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Encyclopædia Iranica, *Bahrām V Gōr*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Yazdegird I** | **Konge av Persia**(420–438) | Etterfølger:**Yazdegird II** |

| * v
* d
* r
Sasanide-dynastiet |
| --- |
| Ardasjir I **·** Sjahpur I **·** Hormizd I **·** Bahram I **·** Bahram II **·** Bahram III **·** Nerseh **·** Hormizd II **·** Adur Narseh **·** Sjahpur II **·** Ardasjir II **·** Sjahpur III **·** Bahram IV **·** Yazdegird I **·** Bahram V **·** Yazdegird II **·** Hormizd III **·** Peroz I **·** Balash **·** Kavadh I **·** Djamasp **·** Khosrau I **·** Hormizd IV **·** Khosrau II **·** Bahram VI Chobin **·** Vistahm **·** Hormizd V **·** Kavadh II **·** Ardasjir III **·** Peroz II **·** Shahrbaraz **·** Boran **·** Hormizd VI **·** Yazdegird III |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**«Karma»** er en norsk popballade framført og komponert av Anita Skorgan. Lars Kilevold har skrevet teksten til sangen. «Karma» var et av bidragene i Melodi Grand Prix 1985, den norske uttakingen til Eurovision Song Contest 1985 i Göteborg i Sverige. Sangen kom på andreplass i den norske finalen, like bak «La det swinge» – som senere også vant den internasjonale finalen i Göteborg.

Melodi Grand Prix
-----------------

Anita Skorgan var en av flere låtskrivere som NRK hadde invitert til Melodi Grand Prix 1985. Hun leverte inn popballaden «Karma» som ble ett av ti bidrag til den norske finalen i Chateau Neuf i Oslo lørdag 30. mars 1985. I finalen var «Karma» det sjette bidraget på scenen – etter «II & II» med Rolf Graf, og før «La det swinge» med Bobbysocks. Skorgan framførte sangen selv, og med på scenen hadde hun med seg Roar Engelberg på panfløyte, mens Anders Eljas sto bak arrangementet for sangen. Skorgan avsluttet sangen med å slå på en gong.

Resultatet ble avgjort av fem distriktsjuryer og fire fagdommere: plateprodusenten Tony Visconti, Eurovision-vinneren Anne-Marie David, musikkforleggeren Stikkan Anderson og BBC-dirigenten Ronnie Hazlehurst. Hver dommer og jury ga 1–9 og 11 poeng til finalelåtene. Mens samtlige fagdommerne hadde «Karma» på topp, hadde juryene «La det swinge» som klar favoritt. Til slutt vant «La det swinge» konkurransen med 80 poeng – seks poeng foran «Karma». «La det swinge» vant senere også Eurovision Song Contest – Norges første seier i konkurransen.

Poeng
-----

**Jurystemmer**| Sangtittel | Tromsø | Tony Visconti | Steinkjer | Anne-Marie David | Elverum | Stikkan Andersson | Porsgrunn | Ronnie Hazlehurst | Stavanger | Resultat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| «Karma» | 6 | 11 | 8 | 11 | 4 | 11 | 4 | 11 | 8 | 74 |

Innspilling
-----------

* Anita Skorgan. Utgitt på singelen Sonet T-9606 i 1985. Produsert av Svein Dag Hauge.

Sangen ble også utgitt på albumet *Karma* som kom inn på VG-lista med nummer 10 som høyeste plassering. Sangen «Karma» lå ni uker på Norsktoppen sommeren 1985, blant annet fem uker som nummer én.

Referanser
----------

1. 1 2  «Anita Skorgan – Karma/ Romantica». 45cat. Besøkt 14. januar 2017.
2. 1 2  «Norsktoppen-lister 1985–1996». Den musikalske verden. Besøkt 14. januar 2017.
3. ↑  «VG-lista for 'Karma' (album)». VG Nett. Besøkt 14. januar 2017.
4. ↑  «Melodi Grand Prix 1985 – norsk finale». Norsk rikskringkasting. 30. mars 1985. Besøkt 30. juli 2016.
5. ↑  «Karma i Melodi Grand Prix 1985 – norsk finale». Norsk rikskringkasting. 30. mars 1985. Besøkt 30. juli 2016.
6. ↑  «Karma i Melodi Grand Prix 1985 – norsk finale». Norsk rikskringkasting. 30. mars 1985. Besøkt 30. juli 2016.
**Karmelittkirken** (polsk *Kościół Karmelitów*) er en kirke ved Krakowskie Przedmieście i Warszawa. Den har en fremtredende klassisistisk fasade og er mest kjent for sine tvillingtårn.

Historie
--------

Karmelittkirken ble opprinnelig reist som erstatning for en trekirke, bygd av karmelittene i 1643 og brent ned av svenskene og brandenburgerne på 1650-tallet. Den nye bygningen ble finansiert av den polske primas Michał Stefan Radziejowski, som også finansierte Helligkorskirken i samme by. 

Kirken ble bygd i årene 1692–1701 etter tegninger av Józef Szymon Bellotti. Den fikk grunnplan som et kors med to sideskip i barokkstil. Fasaden, slik den ser ut i dag, ble ombygd i 1762–1780 av Karol Stanisław Radziwiłł etter tegninger av den ungarske arkitekten Efraim Szreger, som den første klassisistiske fasade i det polske kongeriket. Kirken ble dekorert innvendig med maleriene til Szymon Czechowicz og Franciczek Smuglewicz, og fikk en overdådig innredning med et praktfullt hovedalter i rokokkostil. Frédéric Chopin fikk senere sin aller første spillejobb i Karmelittkirken.

I 1864 ble kirken likvidert av det tsaristiske regimet etter den polske januaroppstandens fall. Bygningen ble senere brukt av Erkebispedømmeseminaret Warszawa som seminarkirke. Under andre verdenskrig skulle kirken jevnes med jorden som ledd i tyskernes planlagte ødeleggelse av Warszawa, men de tyske troppene rakk ikke å sprenge kirken i luften. Den overlevde derfor krigen nesten uskadd og fungerte som katedral frem til gjenoppbygningen av St. Johannes døperens katedral.
**Knut Albrigt Andersen** (født 18. oktober 1932, død 10. januar 2003) var en norsk pianist.

Biografi
--------

Andersen studerte tidlig klaver med P. Selberg og både Reimar og Robert Riefling. Deretter reiste han til Detmold i Tyskland og studerte piano med Hans Richter-Haaser. I 1958 debuterte Andersen i Oslo og vant ry som en fremragende pianist, med en spesiell følelse for lyrisk spill og delikat klangbehandling. Han ble en følsom og svært ettertraktet akkompagnatør. I 1956-57 hadde han en lengre turne i Sovjetunionen og Jugoslavia. Han har også turnert mye i Norge.

Andersen gjorde et banebrytende arbeid for Harald Sæverud allerede i 1957, og spille inn et album med låter fra Siljustøl. Hans pedagogiske arbeidet startet på Veitvedt musikkonservatoriet og Universitetet i Oslo. Han flyttet til Bergen i 1966, der han underviste på lærerutdanningen ved Bergen lærerhøgskole fram til 1968. Etter det var han to år i Sverige, for så å returnere til Bergen Musikk Konservatorium i 1970. Det var Gunnar Sævig som selv ba ham om å gå tilbake til Bergen før han døde. Han jobbet som pianolærer og akkompagnatør for et stort antall studenter fram til 1999.

Andersen var godt likt og mange av studentene hans har holdt kontakten med ham i mange år. Han hadde stort engasjement for alle studentene, og har bidratt mye til å utdanne musikere og sterk og dedikert musikklærere. Han var også en aktiv musiker, spesielt i sine tidlige år i Bergen, med konserter på Troldhaugen, med Bergen Filharmoniske Orkester og i NRK. Det er forhåpentligvis et antall opptak som skal nå bli tatt vare på og bevart, inkludert Andersen i samarbeid med flere av Norges fremste sangere. Den Nationale Scene fikk også viktige impulser fra ham, og han hadde mange venner blant skuespillerne.

Andersen var en munter og jovial person med en særegen evne til avvæpnende ironi. Han var far til tre musikere «Doddo», Geir Luedy og «Tino» Andersen.

Diskografi (utvalg)
-------------------

* 1970: *Slåtter Og Stev Fra Siljustøl* (Triola -TNLP 3), kompnert av Harald Sæverud
* 1987: *Grieg Minne Album Vol. 4* (Vest-Norsk Plateselskap VNP 0087-12), med John Magnuson

Referanser
----------

1. ↑  «Knut Albrigt Andersen». SceneWeb.no. Besøkt 28. oktober 2017.
2. ↑  Thorsen, Frode (14. januar 2003). «Knut Albrigt Andersen er død». Ballade.no. Besøkt 28. oktober 2017.
3. ↑  «Knut Albrigt Andersen» **(engelsk)**. Discogs.com. Besøkt 28. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) Knut Albrigt Andersen på Discogs
* Knut Albrigt Andersen hos Sceneweb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** Discogs
 |
Karmelittisk nonne og novise i Porto Alegre, Rio Grande do Sul, Brasil.
**Karmelittordenen** (latin *Ordo Fratrum B. Mariae V. de Monte Carmelo*, «Brødreordenen av den salige jomfru Maria av Karmelberget», forkortes **O.C.** og **O.C.Carm**) er en katolsk orden. 

Den ble grunnlagt mot slutten av 1100-tallet av eremitter på Karmelberget. De hadde reist en liten kirke viet til jomfru Maria, og tok navn etter kirken. Imidlertid er de historiske nedtegnelsene om dens opprinnelse usikre. Klosterregelen de tok ble skrevet omkring 1208 av den hellige Albert av Jerusalem, som var latinsk patriark av Jerusalem. Den hellige Berthold av Karmelberget har tradisjonelt vært assosiert med grunnleggelsen av orden, men få klare nedtegnelser av den tidlige karmelittiske historie har overlevd, og dette er mest sannsynlig en senere ekstrapolering av hegiografere (helgenbiografer).

Opprinnelig mente brødrene å leve som eremitter på øde steder. På grunn av uroen i Det hellige land måtte de flykte til Europa, og de begynte å slå seg ned i byer og spise i fellesskap. De begynte også å preke for legfolket og å ta imot almisser. 

På 1300-tallet begynte noen kvinner å leve etter regelen, og i 1432 ble den andre orden, kvinnegrenen, godkjent. Det finnes også en tredje orden.

Ordensdrakten er hvit med brunt skapular.

Reform
------

Ordenen har blitt reformert flere ganger. Den viktigste er Teresa av Avilas reform, som la grunnlaget for de uskodde karmelittene. Hun ble fulgt av Johannes av Korset, som reformerte den mannlige grenen.

Referanser
----------

1. ↑  Zimmerman, Benedict (1908): «The Carmelite Order», *The Catholic Encyclopedia*. **3**. New York: Robert Appleton Company.
2. ↑   «Den hellige Albert av Jerusalem (~1150-1214)», *Katolsk.no*
3. ↑   «Den hellige Berthold av Karmelberget (d. ~1195)», *Katolsk.no*
4. ↑   Ikke før på sent på 1300-tallet var «B», prior av det tidligste kjente karmelittiske samfunn, ekspandert til å bli lest som Brocard. Se Egan, Keith J. (1989): «The Spirituality of the Carmelites» i: Raitt, Jill; McGinn, Bernard; Meyendorff, John, red.: *Christian Spirituality: High Middle Ages and Reformation*, London: SCM, s. 50. Se også Herbermann, Charles, red. (1913): «Feast of Our Lady of Mount Carmel» i: *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company.

Se også
-------

* De uskodde karmelittene
* Edith Stein
* Poul Helgesen

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Carmelite orders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** NKC **·** BBC Things
 |