recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daihatsu Rocky** var en terrengbil fra den japanske bilprodusenten Daihatsu, produsert fra 1984 til 2002. Rocky ble solgt under navnet **Daihatsu Rugger** i USA og **Daihatsu Fourtrak** i Storbritannia.

Første generasjon (1984–1993)
-----------------------------

Rocky (Første generasjon)
Første generasjon var i salg fra 1984 til 1993, og erstattet Daihatsu Taft. Modellen var tilgjengelig med kort akselavstand og avtagbart tak, eller med lang akselavstand og metalltak. Den lange varianten, kalt Rocky Wagon, kunne frakte inntil åtte personer. Tre ulike motorer var tilgjengelig; en 2,0 liters bensinmotor med overliggende kamaksel, enkel forgasser og 88 hestekrefter, samt to ulike dieselmotorer, begge på 2,8 liter, enten med eller uten turbolader. Uten turbo leverte motoren 73 hestekrefter, mens det med turbo montert kunne hentes ut 88 hestekrefter. Firehjulstrekk var standard på alle modeller, og en mer luksuriøs variant av modellen ble solgt i Japan under navnet Toyota Blizzard.

Andre generasjon (1993-2002)
----------------------------

Andre generasjon ble introdusert i 1993, og var tilgjengelig for eksport det påfølgende året. Bladfjærene fra den tidligere modellen var erstattet med uavhengig hjuloppheng på alle hjul, og mens bensinmotoren var økt til 2,2 liter og 91 hestekrefter forble dieselmotorene med sylindervolumet på 2,8 liter. Turbovarianten fikk ladeluftkjøler montert, og leverte dermed en effekt på 102 hestekrefter.

Italiensk utgave
----------------

En italiensk variant, kalt **Bertone Freeclimber**, med mekaniske komponenter fra Daihatsu, en BMW 2,5 l turbodiesel eller en av to bensinmotorer (2,0 liter eller 2,7 liter), og et Bertone-designet karosseri, var tilgjengelig fra 1989 til 1992.
Freskomaleri av Mihajlo I Vojislav av Djukla, prins 1050-1077, og den første konge 1077-1081. Original i Sveti Mihailo-kirken i Ston, kopi i Historisk Museum i Cetinje.
**Mihailo I Vojislav** var hersker i den montenegrinske staten Duklja i høymiddelalderen, først som storfyrste fra 1050 til 1077, deretter som konge fra 1077 til 1081. Han etterfulgte sin far Stefan I Vojislav, som hadde gjenerobret Duklja fra bysantinerne i 1042, ogg skapte en stor fyrstestat på Balkan.

Av Stefans statsarv videreførte Mihailo I styret til det nystiftede Huset Vojisavljević, og ble den første serbiske eller montenegrinske herskeren som oppnådde opmfattende, internasjonal anerkjennelse av staten. Med internasjonal støtte fra blant annet Paven, lot Mihailo seg utrope til den første konge av Duklja i 1077.

Mihailo I balanserte før og etter farens død mellom øst og vest ved å gifte seg med en gresk prinsesse i 1052. Balansekunsten under hans styre som prins brakte midlertidig fred og økonomisk oppgang, og sikret på den måten videre vekst for den staten faren Stefan hadde gjenerobret og styrket vesentlig før 1043. 

Mihailo støttet flere sørslaviske opprør mot bysantinerne, og hans sønn (og senere arvtaker) Konstantin I Bodin var tidvis krigsfange i bysantinsk fangenskap, men klarte også en tid å bli tsar av Bulgaria (som Peter III av Bulgaria). For å overvinne bysantinerne måtte Mihailo i stadig større grad inngå allianser med Pavedømmet, og med Normannerne i Sør-Italia, som han knyttet bånd med gjennom sønnen Konstantins ekteskap. 

Mihailo døde i 1081, aftetter drøye 30 års styre. Sveti Mihailo-kirken i Ston nord for Dubrovnik er en arv etter Mihailo, den innehar et freskomaleri av herskeren som er det første portrett vi har av en sørslavisk hersker.

Se også
-------

* Montenegros historie
***Acanthispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 7 millimeter), avlange og slanke, firkantede, brunlige bladbiller. Oversiden er tett og kraftig punktert. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er trapesformet. Antennene består av bare 3-7 ledd og tilspiiset ytterst. Dekkvingene er firkantede, men med en kraftig, utoverrettet pigg på bakhjørnene, beina middels lange. Dekkvingene har 8 punktstriper som ligger parvis, uten opphøyde lengderibber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på plantefamilien Celastraceae.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt fra Surinam i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Acanthispa*** Chapuis, 1875
							+ *Acanthispa baeri* (Pic, 1927)
							+ *Acanthispa bihamata* (Linnaeus, 1767)
							+ *Acanthispa diversicornis* (Pic, 1927)
							+ *Acanthispa donckieri* (Weise, 1911)
							+ *Acanthispa generosa* (Balý, 1864)
							+ *Acanthispa lateralis* (Balý, 1864)
							+ *Acanthispa limbata* (Weise, 1904)
							+ *Acanthispa multinotata* (Pic, 1927)
							+ *Acanthispa nigripennis* (Balý, 1864)
							+ *Acanthispa notaticeps* (Pic, 1927)
							+ *Acanthispa rufa* (Pic, 1927)
							+ *Acanthispa strandi* (Uhmann, 1933)
							+ *Acanthispa tarsata* (Balý, 1864)
							+ *Acanthispa unca* (Spaeth, 1937)
							+ *Acanthispa viridipennis* (Weise, 1904)

Litteratur
----------

* *Acanthodes* på ITIS
* Hispines of the World - *Acanthispa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acanthispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ekspertrådet i Iran** (مجلس خبرگان på persisk) er et kongress-lignende råd som velger den øverste leder og etterser hans aktiviteter. Navnet kommer av at alle medlemmene er påkrevd å være eksperter i fiqh, for å kunne bedømme aktivitetene til den øverste lederen og forsikre seg om at det ikke bryter islamske regler.

Rådet samles hver sjette måned, og medlemmene er valgt av offentligheten for åtte år om gangen. Kandidatene må godkjennes av vokterrådet. For tiden er gjennomsnittsalderen til medlemmene på over 60 år, som resulterer i mange valg mellom periodene.

Møtene og notatene fra møtene til rådet er konfidensielle.

Rådet ble fra september 2007 ledet av Hashemi Rafsanjani.

I 2007 var de fleste medlemmene i rådet konservative, derfor er rådet ofte regnet som en trussel mot den pågående reformbevegelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Rafsanjani to lead key Iran body, *BBC*, 2007-09-04, accessed on 2007-09-04

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**FC Gold Pride** er et fotballag fra Santa Clara rett i nærheten av San Jose i California i USA. Laget er et rent kvinnelig fotballag, og de spiller i Women's Professional Soccer. Gold Pride spilte ikke i den tidligere serien WUSA, men de regnes som en fortsettelse av San Jose CyberRays fra den serien. 

FC Gold Pride spiller sine hjemmekamper på Buck Shaw Stadium ved Santa Clara University. Laget kom på 7. og siste plass i sin første sesong i WPS. I første sesong var FC Gold Pride det eneste laget uten europeiske fotballspillere. Til gjengjeld hadde laget fire brasilianske spillere, flere enn noe annet lag i WPS.

I 2010-sesongen forsvant alle fire, bortsett fra Sissi, som gikk over til å bli trener. Nye spillere ble Solveig Gulbrandsen og Candace Chapman, sistnevnte fra Canada. Som resultat av at Los Angeles Sol kollapset sikret FC Gold Pride seg flere gode spillere både før og etter den offisielle kollapsen, blant annet Camille Abily og Marta. Gold Pride gikk dermed fra å være et bunnlag til å lede serien omtrent like klart som Los Angeles Sol gjorde året før. Solveig Gulbrandsen bestemte seg imidlertid for å avslutte sitt USA-opphold, og spilte sin siste kamp den 17. juli 2010 (18. juli norsk tid).

Kjente spillere på FC Gold Pride
--------------------------------

Kjente fotballspillere som nå spiller for FC Gold Pride inkluderer:

* Canadas flagg Christine Sinclair
* USAs flagg Tiffeny Milbrett
* USAs flagg Brandi Chastain
* Brasils flagg Marta
* Canadas flagg Candace Chapman

### Tidligere spillere på FC Gold Pride

* Brasils flagg Sissi
* Brasils flagg Érika
* Brasils flagg Ariadne
* Brasils flagg Formiga
* Norges flagg Solveig Gulbrandsen

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (engelsk)
**Italia** var vert for de niende **paralympiske vinterlekene 2006** i Torino, og deltok selv med trettini deltakere. De var en av fem nasjoner som deltok i alle fire idretter; de fire andre var Canada, Norge, Sverige og USA.

Medaljer
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Gull | Sølv | Bronse | **Totalt** |
| **Italia** | 2 | 2 | 4 | 8 |

### Gull

Alpin skiidrett
14. mars: Gianmaria Dal Maistro, super-G for menn, synshemmede
17. mars: Silvia Parente, storslalåm for kvinner, synshemmede
### Sølv

Alpin skiidrett
17. mars: Gianmaria Dal Maistro, storslalåm for menn, synshemmede
19. mars: Daila Dameno, slalåm for kvinner, sittende
### Bronse

Alpin skiidrett
12. mars: Silvia Parente, utfor for kvinner, synshemmede
14. mars: Silvia Parente, super-G for kvinner, synshemmede
17. mars: Daila Dameno, storslalåm for kvinner, sittende
19. mars: Silvia Parente, slalåm for kvinner, synshemmede

Deltakere
---------

Nordiske grener
Ermenegildo Arnoldi, Franz Gatscher, Enzo Masiello, Pamela Novaglio, Francesca Porcellato, Daniele Stefanoni
Kjelkehockey
Bruno Balossetti, Danilo Bosio, Gianluca Cavaliere, Andrea Chiarotti, Giovanni Colaone, Fabrizio Cozzi, Orazio Fagone, Ivan Ghironzi, Luigi Grill, Gregory Leperdi, Ambrogio Magistrelli, Francesco Mancuso, Hermann Oberparleiter, Adriano Rossetti, Werner Winkler
Alpin skiidrett
Luigi Bertanza, Ugo Bregant, Melania Corradini, Gianmaria Dal Maistro, Dameno Daila, Luca Maroffio, Emanuele Pagnini, Silvia Parente, Florian Planker, Michael Stampfer, Vindicio Vescovi, Fabrizio Zardini
Rullestolcurling
Rita Dal Monte, Pierino Gaspard, Christian Lanthaler, Egidio Marchese, Emanuele Spelorzi, Andrea Tabanelli

Kilder
------

* Athletes and teams list by NPC

Se også
-------

* Italia ved de paralympiske leker

| * v
* d
* r
Nasjoner som deltar under de Paralympiske vinterleker 2006 |
| --- |
| 
* Andorra
* Armenia
* Australia
* Belarus
* Belgia
* Bulgaria
* Canada
* Chile
* Danmark
* Finland
* Frankrike
* Iran
* Italia
* Japan
* Kasakhstan
* Kina
* Kroatia
* Latvia
* Mexico
* Mongolia
* New Zealand
* Norge
* Polen
* Russland
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Sør-Afrika
* Sør-Korea
* Tsjekkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* USA
* Østerrike

 |

| * v
* d
* r
De paralympiske leker |
| --- |
| Sommerleker | 1960 **·** 1964 **·** 1968 **·** 1972 **·** 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1996 **·** 2000 **·** 2004 **·** 2008 **·** 2012 **·** 2016  **·** *2020*  **·** *2024*  **·** *2028* |  |
| Vinterleker | 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1994 **·** 1998 **·** 2002 **·** 2006 **·** 2010 **·** 2014 **·** 2018 **·** 2022 **·** *2026* |
En **eksotisk stjerne** er en kompakt stjerne som består av noe annet enn elektroner, nøytroner, protoner eller myoner, og er balansert mot gravitasjonskollaps av degenerasjonstrykk eller andre kvantemekaniske egenskaper. Eksotiske stjerner inkluderer kvarkstjerner og merkelige stjerner og de er mer spekulative preonstjernene.

Fortsatt er eksotiske stjerner bare en teori, men observasjoner gjort av Chandra X-Ray Observatory den 10. april 2002 viser to kvarkstjerner, utpekt RX J1856.5-3754 og 3C58 som tidligere hadde vært antatt som nøytronstjerner. Basert på fysikkens lover, var de mye mindre enn de skulle ha vært og mye kaldere enn de burde. Dette betyr at de er sammensatt av noe mye tettere materiale enn neutronium. Men fortsatt så er forskerne usikre og skeptiske på resultatet av observasjonen, og de sier at resultatene ikke var avgjørende.

Preonstjerner
-------------

En preonstjerne er en stjerne som er antatt å være en type kompakt stjerne laget av preoner, altså en gruppe hypotetiske subatomære partikler. Preoner regnes å ha stor tetthet, som kan overstige 1023 kg/m^3. De kan ha større tetthet enn kvarkstjerner og nøytronstjerner selv om de er mindre og lettere enn hvite dverger og nøytronstjerner. Det kan hende at preonstjerner stammer fra supernovaeksplosjoner eller big bang. Slike gjenstander kunne påvises i prinsippet gjennom gravitasjonslinsing av gammastråling. Men dagens observasjoner fra partikkelakseleratorer taler mot eksistensen av preoner.
Hvis en stjerne kollapser til en mindre størrelse mindre enn dens Schwarzschild radius, vil en horisontal linje vises på radiusen og stjernen vil bli et svart hull ifølge den generelle relativitetsteorien. Dette tilsvarer at den maksimale størrelsen på en preonstjerne er rundt en meter, med en absolutt masse på omtrent 100 jordkloder. Størrelsen varierer fra en meter til størrelse på en ert, men med en masse omtrent lik månens.

Bosonstjerner
-------------

En bosonstjerne er en hypotetisk objekt som er dannet av partikler som kalles bosoner. For at en slik stjerne skal eksistere, må det være en stabil type boson som besitter en liten masse. Siden 2002 er det ingen bevis for at en slik stjerne kan eksistere. Men det kan være mulig å oppdage dem ved gravitasjonsstråling fra to bosonstjerner som går rundt hverandre i en bane.

Bosonstjerner kan ha blitt dannet gjennom gravitasjonskollaps i løpet av Big Bang. I teorien, kunne en supermassiv bosonstjerne finnes i kjernen av en galakse, noe som kan forklare mange av de observerte egenskapene av aktive galaktiske kjerner.
Bermejo ved Puente Lavalle.
Bermejo ved Presidencia Roca i Argentinas Gran Chaco
**Bermejo** er ei elv i Bolivia og Argentina. Den er 1450 km lang, og munner ut i elva Paraguay. Bermejo har flere navn underveis, blant annet på indianske språk. På wichí kalles den *Teuco*, og på guaraní *Ypitá*.

Elva har utspring i fjellkjeden Sierra de Santa Victoria i Bolivia, nær Tarija, noen få kilometer sørøst for Chaguaya i Bolivia, og ikke langt fra La Quiaca i provinsen Jujuy i Argentina. Den renner i en hovedsakelig sørøstlig retning. De største sideelvene er Lipeo i det øvre løpet, og lengre nedstrøms Grande de Tarija, Uriya og San Francisco.

Bermejo er ikke seilbar for skipstrafikk. På slutten av 1800-tallet ble det gjort flere forsøk på å åpne opp elva for kommersiell båttrafikk, men alle slo feil, hovedsakelig på grunn av at elva er grunn og fører med seg enorme mengder sedimenter. Nær Steinbukkens vendekrets deler elva seg i to. Den mindre Bermejito i sør, og den nordlige greinen som kalles *Teuco*. Etter at den forlater provinsen Salta danner Teuco (eller *Bermejo Nuevo* som den også kalles) grensen mellom provinsene Chaco og Formosa.

Den sørlige greinen (*Bermejito*) er ei svingete og noen ganger tørr elv, som krysser Chaco nær jungelen *El Impenetrable* (den ugjennomtrengelige). Ved breddene av denne elva kan man fremdeles se ruinene av de tidligere byene Concepcion del Bermejo, San Bernardo de Vértiz og La Cangayé.

Teuco og Bermejito løper senere sammen igjen, og løper til slutt ut i elva Paraguay ved byen Pilar i Paraguay.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*Amaranterordenens* grunnlegger, dronning Christina, portrettert i innstiftelsesåret av Sébastien Bourdon.
Tegning av ordenstegnet fra 1718
**Amaranterordenen** (svensk: *Amarantorden*) var en svensk orden innstiftet under et kostymeball Helligtrekongersdag 1653 av dronning Christina av Sverige. Ordenen var oppkalt etter hyrdinnen Amaranta fra mytologien, men amaranta er også navnet på en udødelig vekst i Edens hage og dermed et symbol på det uforgjengelige. Dronningen spilte ved kostymeballet rollen som Amaranta. Ordenen opptok ved innstiftelsen 16 mannlige og 16 kvinnelige medlemmer, alle tilknyttet hoffet. Senere ble ordenen også tildelt utenlandske fyrster og fremmede lands ambassadører ved Sveriges hoff.

Ordenstegnet besto av et monogram av to vertikalt motstilte Aer, det hele omgitt av en laurbærkrans i grønn emalje hvorpå det var lagt et hvitemaljert bånd som bar innskriften «dolce nella memoria» (*i søtt minne*).

Ordenstegnet var opphengt i et ildfarget bånd.

Amaranterordenen opphørte allerede året etter innstiftelsen, da dronning Christina abdiserte.

I 1760 ble det innstiftet et privat ordensselskap med navnet Amaranten, men som ikke har sammenheng med dronning Christinas orden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Berghman 1949, s. 20–21.
2. 1 2 3 4 5  Löwenhielm 1998, s. 27–28.
3. ↑  Berghman 1949, s. 153.

Kilder
------

* Berghman, Arvid: *Nordiska ordnar och dekorationer*, Malmö: John Kroon, AB Malmö Ljustrycksanstalt, 1949.
* Löwenhielm, Frederik: «Belöningar och utmärkelsetecken» i Per Nordenvall: *Kungliga Serafimerorden, 1748–1998*, Stockholm: Kungl. Maj:ts Orden, 1998.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Gradisca d'Isonzo** (italiensk; friulisk *Gardiscje*) er en liten by i Friuli-Venezia Giulia i det nordøstlige Italia. Den ligger ved elven Isonzo, ca. tolv kilometer fra Gorizia, fra den slovenske grensen og fra Adriaterhavet.

Navnets slaviske opphav tyder på at det ble grunnlagt av slovenere. I den tidlige middelalderen hørte Gradisca til patriarkatet Aquileia, men ble på 1300-tallet ervervet av grevene av Görz. Med resten av dette grevskapet kom byen i 1500 til det habsburgske rike, men ble – etter en kortvarig okkupasjon gjennom republikken Venezia – i 1511 skilt ut som del av grevskapet Eggenberg. Etter at dette grevehuset hadde dødd ut, ble Gradisca i 1747 gjenforent med det østerrikske kronlandet Görz, som dermed skiftet navn til *fyrstegrevskapet Görz og Gradisca*. Siden 1919 hører byen til Italia.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gradisca d'Isonzo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Berlin–Tegel lufthavn** (*Flughafen Berlin-Tegel*) var en av tre lufthavner i Berlin. Den lå i den nordlige bydelen Reinickendorf. I 2015 hadde lufthavnen en trafikk på 21 millioner passasjerer. Den ble lagt ned 8. november 2020.

Lufthavnen ble bygget av franske hæringeniører på 48 dager under Berlinblokaden i 1948 for å transportere forsyninger til den beleirede byen. Da flyplassen var ny hadde den en rullebane på 2,4 km, den lengste i Europa. Flyplassen ble modernisert på 1970-tallet, og begynte å erstatte Tempelhof lufthavn som Vest-Berlins viktigste lufthavn. Tempelhof var omgitt av moderne bybebyggelse, og rullebanene var for korte til moderne jumbojeter.

Det var planlagt å legge ned Tegel 2. juni 2012 i forbindelse med at alle sivile lufthavner ved Berlin skal slås sammen til Berlin Brandenburg lufthavn. Denne var planlagt åpnet dagen etter. Imidlertid ble åpningen av den nye flyplassen utsatt grunnet brannsikkerhetsregler som ikke var fulgt. Den nye lufthavnen ble til slutt åpnet 31. oktober 2020. Den 8. november 2020 ble all ruteflytrafikk lagt ned på Tegel.

Referanser
----------

1. ↑  «Det siste flyet har lettet fra Tegel-flyplassen i Berlin». 8. november 2020.  Adressa

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Tegel Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Flughafen Berlin-Tegel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Godhetsposering**, også foreslått kalt **dydsframvisning**, **dygdsignalisering**, eller **prektighetsframvisning**, (fra engelsk *virtue signalling*) er ytringer eller handlinger som er ment å fremstå som moralsk høyverdige for andre. Uttrykket benyttes oftest nedsettende for å kritisere holdninger og oppførsel som noen oppfatter som tom og overfladisk støtte til populære politiske saker og som de mener fremsettes med minimal oppofrelse eller risiko. «Godhetsposører» beskyldes for å være mer opptatt av å vise omverdenen at en har de «riktige» holdningene og bruker de «riktige» formuleringene enn av de moralske holdningene i seg selv og de enkelte sakene. Ordet brukes ofte i sammenheng med at meningene kritiseres for å være politisk korrekte. 

Overdreven eksponering av egen, ofte selvgod og mer eller mindre skinnhellig «godhet» har vært kjent i uminnelige tider. Likevel har *virtue signalling* som kritisk betegnelse på fenomenet, oppstått i nyere tid. Det skyldes ikke minst fremveksten av sosiale medier som har gjort det mulig for enkeltmennesker å være mer synlige i samfunnet enn før, og gjort det lettere å vise frem ens egen moralske innstilling og dydige oppførsel til en stor gruppe mennesker.

Se også
-------

* Politisk korrekthet
* Snillisme

Referanser
----------

1. ↑  Hobbs, Julia. «What Is Virtue Signalling? And Should We Feel Bad About Doing It?». Besøkt 11. juni 2018.
2. ↑  Carline Tromp. «Trollene som ikke sprakk. Et forsøk på kart og kompass til alt-right». *idunn.no* **(norsk)**. Besøkt 10. juni 2018.
***Amara fusca*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Amara fusca* finnes i Europa, Nord-Afrika og Asia. Finnes ikke i Norge, men er registrert fra Sverige.

Utseende
--------

*Amara fusca* er i underkant av 10 mm lang. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene og bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen) mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår.

Levevis
-------

*Amara fusca* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: November 2008

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1985. *The Carabidae Coleoptera of Fennoscandia and Denmark*. Fauna Entomol. Scand. 15 (1) side 1-232.
* Lindroth, C.H. 1986. *The Carabidae Coleoptera of Fennoscandia and Denmark*. Fauna Entomol. Scand. 15 (2) side 233-497.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amara fusca* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Amara fusca* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Amara fusca* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Amara fusca* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Amara fusca* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* *Amara fusca* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Amara fusca* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Amara fusca* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
**Arnold von Bruck** (født etter 1490, død 6. februar 1554 i Linz) var prest, kapellmester og komponist, som hovedsakelig hadde sitt virke innenfor Habsburgmonarkiets grenser. Han var blant samtidens mest ansette komponister i det tyske språkområdet, og er kjent blant annet for sine lieder. Arnold von Bruck skrev flerstemmig profan og kirkelig kormusikk.

Liv og virke
------------

Arnolds fødested er usikkert og kan være både Bruck an der Leitha i Oberösterreich, Bruck an der Mur i Steiermark eller Bruck an der Ammer. Imidlertid fremstår Bruck im Aargau, Sveits eller Brügge som de mest sannsynlige steder for hans fødsel. Hans fødselsår oppgis av ulike kilder til 1490 og 1500.

Arnold von Bruck ble 1510 ansatt i Wiener Hofmusikkapelle, og arbeidet som kapellmester samme sted fra 1527 til 1545, under Ferdinand I. Han fikk stilling som prest i Ljubljana, og arbeidet senere i Linz, hvor han også trakk seg tilbake som pensjonist.

Arnold var katolikk, men skrev likevel melodier til en rekke av Luthers oversettelser av latinske koraler til tysk, blant annet koralen Mitten wir im Leben sind. Han tyske koraler og latinske motetter er skrevet etter nederlandske så vel som tyske forbilder. Arnold von Bruck er kjent for sine Lieder (Gesellschaftslieder). Ved siden av Ludwig Senfl var han en av de mest fremtredende musikere i sin samtid.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xs8gqc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Hans Albrecht. «Arnold von Bruck (Brugk, Prugg, de Prugkh, von Prigkh, Arnoldus Brugensis)». Neue Deutsche Biographie.
3. 1 2  , Austria-Forum |. «Bruck, Arnold von». *Austria-Forum*. Besøkt 7. mai 2016.
4. ↑  E. Stadler. «Arnold von Bruck: Mitten wir im Leben». AEIOU.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arnold von Bruck på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Arnold von Bruck på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Arnold von Bruck på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
***Amara strenua*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Amara strenua* finnes i Mellom-Europa. Ikke i Norge.

Utseende
--------

*Amara strenua* er i underkant av 10 mm lang. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene og bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen) mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår.

Levevis
-------

*Amara strenua* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: desember 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amara strenua* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Amara strenua* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Amara strenua* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Amara strenua* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Amara strenua* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Amara strenua* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Amara strenua* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Amara strenua* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Amara strenua* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Amara strenua* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Godinus** (fransk: *Godin*) etterfulgte sin far Warnakar II som rikshovmester (*maior domus*) i det frankiske kongeriket Burgund i 626 og beholdt posisjonen kun i kort tid, fram til 627. 

Umiddelbart etter at farne døde giftet Godinus seg med sin stemor Bertha. Hensikten var antagelig å gjøre posisjonen som rikshovmester arvelig. Men ved dette ekteskapet, som var strid med kirkeretten, fikk han ikke bare fiendskapet til kong Klotar II, men også en rekke framtredende *proceres*, adelsmenn. I henhold til *Fredegars krønike*: «...den lettsindige Godinus giftet seg med sin stemor Bertha. Klotar ble rasende for dette, og beordret hertug Arnebert, som hadde giftet seg med en søster av Godinus, til å samle en hær og drepe ham.»

En ting var det ulovlige, nesten incestiøse ekteskapet, noe annet var den åpne trusselen det var mot kongelig kontroll, noe som overbeviste Klotar II viktigheten av å få Godinus drept og Arnebert var mann for oppgaven. At han var Godinus' svoger var åpenbart ingen hindring for å jakte ned Godinus og drepe ham. Godinus var klar over den livsfaren han sto i og flyktet til Austrasia med sin hustru for å anmode kong Dagobert I, sønn av Klotar, om beskyttelse. Dagobert tok saken opp med sin far, og Klotar ga sitt ord på at Godinus skulle få leve så sant ha sa fra seg sin hustru. Med et kongelig løfte vendte Godinus tilbake til Burgund, men ble deretter drept da Klotar endret mening. Ettersom ekteskapet hadde blitt opphevet, må Klotars drapshandling hatt mer med Godinus' posisjon rikshovmester enn hans kirkestridige ekteskap og hadde sin årsak en strid mellom to fraksjoner blant andelen i Burgund.

Referanser
----------

1. ↑   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 99[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Fox, Yaniv (2014): *Power and Religion in Merovingian Gaul: Columbanian Monasticism and the Formation of the Frankish Aristocracy*, Cambridge University Press, s. 104
3. ↑   Wallace-Hadrill, John Michael (1960): *The fourth book of the Chronicle of Fredegar*, Nelson, s. 44
4. ↑  Sismondi, Jean-Charles-Léonard Simonde (1850): *The French Under the Merovingians*, W. &. T. Piper, s. 151-152

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Warnakar II** | **Burgunds rikshovmester**(626–627) | Etterfølger:**Brodulf** |

  


| * v
* d
* r
Rikshovmestere i Burgund |
| --- |
| Warnakar I **·** Bertoald **·** Protadius **·** Claudius **·** Warnakar II **·** Godinus **·** Brodulf **·** Aega **·** Flaochad **·** Radobertus **·** Drogo |
**Ståle Brandsrud**, født 26. mars 1965 i Drammen, er en norsk fotballtrener og tidligere fotball- og bandyspiller. I fotball spilte han for Drafn (459 kamper, 574 mål), Vålerenga (6 kamper) og Strømsgodset (18 kamper, 5 mål).

Brandsrud er tidenes målscorer i norsk fotball med 574 mål på 459 kamper, det vil si et snitt på 1,25 scoringer pr fotballkamp på A-lagsnivå. 11 sesonger i serien i 2. og 3. divisjon ga et snitt på 38 seriescoringer per sesong. Flest mål på en sesong maktet han i 1991 da han lagde 73 mål.

I bandy spilte han senterhalf i 460 A-kamper for Drafn og to landskamper for Norge. Han fikk ett Norgesmesterskap (1991) og tre seriemesterskap (1986, 1989 og 1991).

Som fotballtrener har han hatt ansvaret for følgende klubber: Drafn, Birkebeineren, Strømsgodset (assistenttrener 2005) og trener i utviklingsavdelingen 2001,2015,2016,2017... Konnerud, Jevnaker, Holmestrand, Ørn-Horten samt Mjøndalens juniorer og rekrutter. Fra juni til desember 2013 var han trener for FK Tønsberg.

Referanser
----------

1. ↑  «Ståle Brandsrud». Norges Fotballforbund. Besøkt 29. juni 2013. [*død lenke*]
2. ↑  Adrian Richvoldsen (21. juni 2013). «Ståle Brandsrud er ny FK Tønsberg-trener». Tønsbergs Blad. Besøkt 29. juni 2013.
3. ↑  Reidar Lindqvist (13. desember 2013). «Enige om å skilles». Tønsbergs blad. Besøkt 14. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Spillerprofil Strømsgodset[*død lenke*].
**Ståle Valvatne Einarsen** (født 1963)[] er en norsk psykolog som er professor ved Universitetet i Bergen. Han er cand. psychol. (1991), dr. psychol. (1996) og professor i arbeids- og organisasjonspsykologi ved Universitetet i Bergen fra 2003. 

Einarsen er særlig kjent for sitt arbeid med mobbing, destruktiv ledelse og konflikthåndtering. Han ledet forskningsgruppen for arbeidsmiljø, ledelse og konflikt (FALK) ved Universitetet i Bergen fra 2005. Sammen med Professor Helge Hoel og Advokat Harald Pedersen står han bak metoden Faktaundersøkelse, en metode som skal benyttes i saker som angår klager eller varsel på mobbing, trakassering, destruktiv ledelse og diskriminering i arbeidslivet. Sammen med Professor Helge Hoel har han også utviklet Negative acts questioanire (NAQ), som er verdens mest benyttet måleinstrument for å måle opplevelser av mobbing og trakassering i arbeidslivet. Einarsen har publisert mer enn 150 vitenskapelig artikler i internasjonale tidsskrifte, over 50 bokkapitler og utgitt en rekke bøker, herunder Seksuell trakassering (1993); Mobbing og harde personkonflikter (1994); Ledelse på godt og vondt (2002; 2015), Det gode arbeidsmiljø (2000; 2011; 2021); Den dyktige medarbeider (2005, 2016); Håndtering av konflikter og trakassering i arbeidslivet: Jus og Psykolog (2007; 2017; 2021), Faktaundersøkelse: Arbeidsmetodikk i vanskelige arbeidsmiljøsaker (2016). Boken om faktaundersøkelse kom i en svensk utgave i 2020. Einarsen har også vært medredaktør til flere internasjonale antologier om mobbing og trakassering i arbeidslivet (2003; 2011; 2020), herunder Bullying and harassment: Theory, research and practice (2020). 

Einarsen fikk i 2019 Psykologiforbundets Nyvinningspris for sitt arbeid med å utvikle metoder og systemer for å håndtere mobbing og trakassering i arbeidslivet. I 2020 ble han utnevnt som æresmedlem (Fellowship) i European Academy of Occupational Health Psychology for sin banebrytende forskning om mobbing og trakassering. Samme år kom han på Standford Univeristy sin liste over verdens viktigste forskere.

Referanser
----------

1. ↑   Folkeregisteret[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en, cs) *Czech National Name Authority Database as Linked Data*, NKC-identifikator xx0197801, Wikidata Q106982540,
3. ↑   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator xx0197801, Wikidata Q13550863,

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Ståle Einarsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Ståle Einarsen i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Kristen Weierholt** (født 10. november 1902 i Austre Moland, død 12. mai 1973) var en norsk klassisk filolog og pedagog.

Weierholt var sønn av bonden Ivar Weierholt og Ellen Eilertsen. Weierholt tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1924 .Han tok språklig-historisk embetseksamen i 1931 med gresk hovedfag og latin og norsk bifag. Fra 1929 til 1934 var han bestyrer ved Misjonsskolen i Stavanger, og fra 1934 til 1939 lektor ved Voss landsgymnas. Fra 1939 var han lektor ved Stavanger katedralskole.

Weierholts hovedoppgave handlet om «En grammatisk undersøkelse av sproget i 2. Makkabeerbok». I 1963 og 1965 utga han to arbeider om språket hos Johannes Malalas, som levde på 500-tallet e.Kr. Dette var et resultat av stipender fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd, som ga Weierholt anledning til å besøke utenlandske biblioteker. Han utga flere lærebøker i latin og gammelgresk.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "NAVN OG NYTT", 08. november 1962 s.4.

Litteratur
----------

* *Norges filologer og realister*. Stavanger, 1950

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Yan Jiaqi** (kinesisk: 嚴家其, født 25. desember 1942 i provinsen Jiangsu i Kina) er en kinesisk politolog som er utviklet seg til å bli politisk dissident med føderalistiske idealer for sitt hjemland.

I 1959 begynte han på Kinas universitet for teknologi og vitenskap, og ble senere direktør for Det kinesiske akademi for samfunnsvitenskaps institutt for politisk forskning. I denne egenskap publiserte han flere essays og artikler om politisk reform. I 1986 publiserte han en «lederskapsteori». Hans mest kjent bok, skrevet sammen med hans kone, handler om kulturrevolusjonen.

Han ble en av Zhao Ziyangs politiske rådgivere i 1980-årene og en av de ledende intellektuelle som støttet studentbevegelsen i 1989. Etter demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989 flyktet han til Paris i Frankrike, der han deltok i dannelsen av Føderasjonen for et demokratisk Kina. Han ble valgt til føderasjonens første president. I 1991 ble han utstøtt av det kinesiske kommunistparti. Han har gått inn for at Kina omgjøres til en føderal republikk.

Kinesiske verker oversatt til engelsk
-------------------------------------

* 《Turbulent Decade: A History of the Cultural Revolution》, sammen med Gao Gao， Oversatt og redigert av D.W.Y.Kwok. University of Hawaii Press, Honolulu,1996
* 《Toward a Democracy China》, oversatt av David S. K.Hong og Denis C. Mair, University of Hawaii Press, Honolulu,1992
* 《Yan Jiaqi and China’s Struggle For Democracy》, oversatt og redigert av David Bachman og Dali L. Yang. M.E.Sharpe Inc. 1992

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12156311k, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Alliance Introduction

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
Struktur
3D-modell
**Remdesivir** (utviklingskode **GS-5734** ) er et antiviralt legemiddel. Det ble utviklet som en behandling mot ebolavirussykdom og Marburg-virusinfeksjon. Det er indikasjoner på at det kan virke mot andre enkeltstrengede RNA-virus.

Beskrivelse
-----------

Remdesivir ble utviklet av det amerikanske legemiddelselskapet Gilead Sciences under ledelse av Tomáš Cihlář som del av Gileads forskningsprogram for behandling av ebolafeber og marburgvirusinfeksjoner. Det ble senere oppdaget at remdesivir virket inn mot multiple filovirus, pneumovirus, paramyxovirus og koronavirus.

Covid-19
--------

Det undersøkes i 2020 som en mulig behandling etter covid-19 etter infeksjon. Remdesivir er en nukleotidanalog, spesifikt en adenosinanalog, som angriper virale RNA-kjeder som gjør at viruset får problemer med å reprodusere seg. 

Noen tidlige studier på remdesivir i 2020 har vært positivt, mens kontrollstudier er blitt avbrutt blant annet på grunn av negative sideeffekter. Remdesivir gjenstod likevel per månedskiftet april/mai 2020 som et av fire til da av Verdens helseorganisasjon identifiserte mulige virksomme medisiner for behandling av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  «GS-5734 and its parent nucleoside analog inhibit Filo-, Pneumo-, and Paramyxoviruses». *Scientific Reports*. 7: 43395. Mars 2017. Bibcode:2017NatSR...743395L. PMC 5338263 Åpent tilgjengelig. PMID 28262699. doi:10.1038/srep43395. CS1-vedlikehold: vis-forfattere (link)
2. ↑  Brunk, Doug (7. februar 2020). «Remdesivir Under Study as Treatment for Novel Coronavirus». *Medscape*.
3. ↑  *Remdesivir: the antiviral drug is being touted as a possible coronavirus treatment – but will it work?* i The Guardian den 30. april 2020
**Kristen Matias Erikson Nystad** (født 13. oktober 1906, død 9. april 1940 utenfor Narvik) var en norsk førstestyrmann og marinesoldat fra Gloppen kommune.

Nystad gikk på styrmannsskolen da han ble innkalt til nøytralitetsvakt på panserskipet «Norge» i 1939. Under kampene om Narvik 9. april 1940 ble panserskipene «Norge» og «Eidsvold» senket av tyske torpedoer mens de lå inne i havnebassenget. «Norge» gikk ned i løpet av mindre enn enn ett minutt, og Nystad sammen med 100 andre på båten mistet livet, mens 90 ble berget. «Eidsvold» som lå litt lenger ute, gikk ned i løpet av 15 sekund, og 175 mann omkom, mens seks ble reddet. Nystad etterlot seg kone og tre barn. I 1951 reiste bygdefolket minnestein over Nystad på sørsiden nær Gimmestad gamle kirke. Minnesteinen ble avduket 17. mai. Prost Kvaale holdt en minnetale, og lensmann Straume overleverte krigsmedalje post mortem til de nærmeste pårørende.

| Til minne om
v.pl. underoffiser
KRISTEN NYSTAD
født 13-10-1906
falt i krigen ombord i
panserskipet «Norge» 9-4-1940 |
| --- |

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Referanser
----------

1. ↑  «Endå ein nordfjording fallen», i *Firda Folkeblad* 12. juli 1940.

Eksterne lenker
---------------

* allkunne.no: Kristen Matias Erikson Nystad
* Fylkesarkivet: Minnestein over Kristen Nystad
* digitaltmuseum:[*død lenke*] Bauta over Kristen Nystad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Chick-lit** er en litterær sjanger som tar opp typiske kvinneproblemer på en humoristisk måte. 

Utgivelsene i denne sjangeren er ofte pocketbøker og har gjerne en pastellfarget fremside. De handler ofte om det samme; unge kvinner, karriere og kjærlighet, eller kanskje mangelen på kjærlighet og jakten på den rette mannen og det perfekte liv.

«Chick» er amerikansk slang og betyr en ung kvinne og «lit» er kort for litteratur. Ordet chick-lit ble første gang brukt i 1988, men ble ikke populært før mot slutten av 1990-årene. 

*Bridget Jones* av Helen Fielding sies å være[*av hvem?*] den første sentrale boka innenfor denne sjangeren, som også blir kalt feelgood, fordi det ofte er lett underholdningslitteratur. Bøkene har ofte mye humor og gjør leseren oppløftet, enten fordi de er morsomme eller fordi de som regel alltid ender godt. I dag finnes det utallige utenlandske chick-lit forfattere, særlig Sophie Kinsella og Marian Keyes er populære.[] I Norge har i de senere år fått chick-lit fra Siri Østli, Heidi Linde og Alexia Bohwim.

Eksterne lenker
---------------

* Særemnehjelp fra Deichman
* Chick lit; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Markedet i Chichicastenango
**Santo Tomás Chichicastenango** er en by og en kommune i departementet El Quiché i Guatemala. Kommunen har 107 193 innbyggere, mens selve byen har 45 549 innbyggere (2002). 95 % av innbyggerne er quiché-indianere, og de har bevart mye av den tradisjonelle kulturen sin. Kommunen har et areal på 400 km², og befinner seg 1 965 meter over havet.

Chichicastenango er blant annet kjent for kirken Santo Tomás og det tradisjonelle mayiske markedet som blir avholdt hver torsdag og søndag.

Spanjolene ga byen navnet fra nahuatl som soldatene deres fra Tlaxcala brukte: Tzitzicastenango («Neslebyen»). Dens opprinnelige navn var Chaviar.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chichicastenango – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Chichicastenango – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg |
| Langrenn |
| Langrenn Norgesmesterskapet på ski |
| Sølv | 2007 Meråker | 3 x 5 km stafett |

**Inger Liv Bjerkreim Nilsen** (født 12. april 1988 i Kristiansand) er en norsk motbakke-, langrenns- og orienteringsløper, samt triatlet, som har representert Bækkelagets Sportsklub, Lillehammer Orienteringsklubb, Rustad Idrettslag og Team United Bakeries, og er søsteren til landslagsløperne Vegard Bjerkreim Nilsen og Betty Ann Bjerkreim Nilsen.

Bjerkreim Nilsen har blant annet vunnet Norseman, Oslos Bratteste, Skåla Opp, Marka Rundt, Fagervann Opp og Holmenkollmarsjen to ganger.

Langrenn
--------

Under Ski-NM 2007 på Meråker tok Bjerkreim Nilsen sølvmedalje på stafetten for Bækkelagets Sportsklub, sammen med søsteren Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Siri Halle.

Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2009 i franske Praz de Lys, hvor hun endte på 23.-plass under 10 kilometer klassisk og to dager senere på 20.-plass under 15 kilometer jaktstart.

12. mars 2009 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Trondheim, hvor hun endte på en 49.-plass i prologen og to dager senere på 35.-plass på tremila.

Hun endte på en 7.-plass under Vasaloppet 2014; 9 minutter og 13 sekunder bak vinneren Laila Kveli.

Referanser
----------

1. ↑  «Vegard Bjerkreim Nilsen: - Overrasket over gjennombruddet». Langrenn.com. 20. november 2014. Besøkt 16. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Inger Liv Bjerkreim Nilsen – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Russefeiring ca. 1953. Bildet tilhører Nordlandsmuseets bildesamling etter Kristian Magnus Kanstad.
Fløyter av disse typene ble ofte brukt som russefløyter på 1900-tallet.
**«Chickelacke»**, også kalt «**russebrølet**», er et vers på rim som ropes i kor av deltagere i den norske russefeiringen. Etter hvert som russefeiringen har endret karakter, har også fremføringen av russebrølet blitt sjeldnere.

Verset er basert på et dansk oppklaringsrop[] og ble første gang hørt i Oslo i 1934.[]

Et eksempel på dette ropet kan høres flere ganger i siste episode i NRKs underholdningsserie *På rundreise*. I dette avsluttende programmet, som ble sendt 21. mai 1968 fra en friluftsscene utenfor Holmenkollen Restaurant i Holmenkollåsen i Oslo, bestod publikum av 430 russ, som på oppfordring fra programleder Roald Øyen fremførte «stambrølet».

Tekst
-----

*Chickelacke, chickelacke, show, show, show* (alternativt: *Chickelacke, chickelacke, go–go–go*);
*Bummelacke, bummelacke, bow, bow, bow* (alternativt: *Bummelacke, bummelacke, wow–wow–wow*);
*Chickelacke, bummelacke, jazz bom bø;*
*Julekake, julekake, hjembakt brød;*
*Wæææææ!*

Kombinasjonen russebrøl, russestokker og fløyter
------------------------------------------------

Det var frem til ca. 1980 vanlig at såkalte russestokker var en del av russens utstyr; dette var lange, tynne bambuskjepper med en sløyfe bundet i den tykkeste enden. Rødruss hadde stokk med rød sløyfe, mens blåruss hadde stokk med blå sløyfe. Det var også vanlig med fløyter av samme type som brukes av fotballdommere og i speiderbevegelsen. Fløytene hang i en snor rundt halsen.

Når russebrølet ble fremført i 17. mai-toget – og eventuelt i russetoget på steder der man også hadde en slik parade – slo russen samtidig i bakken med russestokkene. Etter de siste ordene i russebrølet – «hjembakt brød» – eskalerte slagene til en rask hamring på asfalten eller brosteinen, som en slags avsluttende bambus-fanfare. De som hadde russefløyter, blåste i dem når verset var ferdig.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «På rundreise - Vi stopper på Holmenkollen». 12. september 2015. Besøkt 12. mars 2022.