recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Siloen slik den fremsto i 2009
**Kunstsilo** er et kunst- og kultursenter som åpner 11. mai 2024 på Odderøya i Kristiansand. Kunstsilo er en fortsettelse av Sørlandets kunstmuseum med nytt navn, ny lokalitet og med en stor utvidelse av kunstsamlingen. Kunstsilo sikter på å bli Nordens beste museum innen modernismen.

Kornsiloen
----------

Senteret holder til i en nedlagt og verneverdig kornsilo fra 1935. Den opprinnelige kornsiloen var en av de første funksjonalistiske bygningene i Kristiansand. Den ble tegnet av arkitektene Arne Korsmo og Sverre Aasland, og ble tildelt Houens fonds diplom i 1935. I 2017 vant arkitektkontorene Mestres Wåge Arquitectes og MX\_SI Architectural studio en internasjonal arkitektkonkurranse om ombygging av siloen til kunstmuseum og kultursenter.

I tillegg til kunstutstillinger, skal senteret tilby et tverrfaglig samarbeid med andre institusjoner om konserter, arrangementer, debatter og kursvirksomhet. Stiftelsen Kunstsilo, tidligere Sørlandets kunstmuseum (SKMU), er byggherre for prosjektet.

Tre kunstsamlinger
------------------

Samlingene i Kunstsilo består av tre kunstsamlinger. *Sørlandssamlingen* som tilhørte Sørlandets kunstmuseum, samlingene fra *Christianssands billedgalleri*, og til slutt *Nicolai Tangens kunstsamling*, som han ga til Kristiansand kommune i 2015. Tangen-samlingen rommer over 5500 kunstverk, og de tre samlingene teller til sammen 7500 kunstverk. 

Tangens kunstsamling forvaltes av AKO Kunststiftelse.

Stiftelsen Kunstsilo
--------------------

Kunstsilo er organisert som en stiftelse. Administrerende direktør i Stiftelsen Kunstsilo er Reidar Fuglestad, som tidligere har vært direktør for Dyreparken i Kristiansand, og styreleder er Stein Olav Henrichsen som har vært direktør for Munchmuseet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Kunstsilo - Museum for kunst og opplevelser i Kristiansand». *www.kunstsilo.no*. Besøkt 24. januar 2024.
2. ↑  Aftenposten Skal bli Nordens beste museum
3. ↑  Jan (25. januar 2021). «Bli kjent med silobygningens historie». *Kunstsilo*. Arkivert fra originalen 6. september 2023. Besøkt 6. september 2023.
4. 1 2  «Kristiansand kommune - Kunstsilo og kommunen – kort fortalt». *www.kristiansand.kommune.no* **(norsk)**. Besøkt 6. september 2023.
5. ↑  Aftenposten Skal bli Nordens beste museum
6. ↑  «Kristiansand kommune - Kunstsilo og kommunen – kort fortalt». *www.kristiansand.kommune.no* **(norsk)**. Besøkt 7. mars 2024.
7. ↑  Mørch, Hilde. «AKO Kunststiftelse – veien videre». *kunstavisen.no*. Besøkt 6. september 2023.
8. ↑  Aftenposten Skal bli Nordens beste museum

Eksterne lenker
---------------

* «Om Kunstsilo». *Kunstsilo*. 1. september 2023. Besøkt 7. september 2023.
***Jeg kysser Deres hånd madame*** (originaltittel: *Ich küsse Ihre Hand, Madame*) er et tysk stumfilmdrama fra 1929, regissert av Robert Land med Harry Liedtke og Marlene Dietrich i hovedrollene.

Handling
--------

Grev Lerski, en tidligere offiser i tsarens vaktstyrke, har levd i eksil i Paris siden oktoberrevolusjonen i 1917. Som mange andre russiske adelsmenn på den tiden måtte han tjene sitt eget brød i forskjellige jobber. Han arbeider derfor som servitør på en restaurant hvor en viss Percy Talandier er en av hans faste kunder.

Men en kveld møter grev Lerski tilfeldigvis Laurence Gerard, en fremtredende kvinne som nylig har skilt seg fra ektemannen Adolphe. Grev Lerski og Laurence Gerard forelsker seg ved første øyekast, og begynner snart å gå på stevnemøter. Men Laurence begynner å tro at grev Lerski er en bedrager som planlegger å svindle henne.

Rolleliste
----------

* Harry Liedtke – Jacques/grev Lerski
* Marlene Dietrich – Laurence Gerard
* Pierre de Guingand – Adolphe Gerard
* Charles Puffy – Percy Talandier
* Richard Tauber – sangeren

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jeg kysser Deres hånd madame* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Jeg kysser Deres hånd madame* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) *Jeg kysser Deres hånd madame* på Allociné Rediger på Wikidata

* (de) *Jeg kysser Deres hånd madame* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg kysser Deres hånd madame* på Silent Era Rediger på Wikidata
Sniffing er å puste inn berusende eller bedøvende damp fra særlig løsemidler. Bildet viser gategutter i Keningau på Borneo i Malaysia som sniffer lim fra en pose mens de demonstrativt viser fingeren til fotografen. Foto: 2007 
Sniffing er dyp innånding av et stoff for å bli beruset. Bildet viser inhalering eller sniffing av «speed», det vil si amfetamin. Betegnelsen sniffing brukes mest om å puste inn gasser og damp fra flyktige stoffer. Foto: 2010 
**Sniffing** er å ruse seg på tekniske stoffer, slik som lightergass, bensin, maling, lim og løsemidler (lynol, white spirit, benzen, toluen, xylen), ved at gassen fra produktene inhaleres gjennom nesen. *To sniff* betyr «å snuse» eller «å puste inn» på engelsk.

Å sniffe løsemidler har mange av de samme effektene som å bruke alkohol, men rusen er kortvarig og varer bare noen minutter. Denne metoden å ruse seg på er livsfarlig, fordi det kan føre til varige hjerneskader etter bare én gangs bruk, som kan resultere i dødsfall. Det er gjort mange tiltak mot å ruse seg på slike produkter, slik som 18-årsgrense på kjøp av aerosoler og løsemidler. En danske som hadde en ulykke med sniffing av lightergass, foreslo at det skulle tilsettes en lukt av råtne egg for å gjøre det ubehagelig å sniffe lightergass. SC Johnson ville fjerne drivgassen i toalettsprayene sine ettersom at ungdommer sniffet drivgassen. Gassen som brukes i spraybokser, er vanligvis propan og butan. Butangass er giftig.

Tidligere kunne pasienter sniffe kloroform, lystgass og eter som bedøvelse og narkose.

Se også
-------

* Skadelig bruk av rusmidler
* Løsemiddelskade

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. desember 2016. Besøkt 26. desember 2016.
2. ↑  *Store norske leksikon* om sniffing
3. ↑  *Store medisinske leksikon* om sniffing
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. desember 2016. Besøkt 26. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Insufflation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Sniffing – lovgivning og omfang, Folkehelseinstituttet
* ung.no om sniffing

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Rikers Island fra oven, sett mot Queens-siden.
**Rikers Island** er en øy i East River mellom Queens og The Bronx, New York, USA. Øya er oppkalt etter Abraham Rycken, en nederlandsk nybygger som flyttet til Long Island i 1638, og hvis etterkommere eide Rikers Island frem til 1884, da den ble solgt til kommunen for 180 000 dollar.

Til å begynne med fungerte øya som en arbeidsleir med landbruk. I 1932 åpnet kommunen et fengsel på Rikers Island, og i dag består øyas befolkning utelukkende av straff- og varetektsfanger, samt ansatte i fengselsetaten, til sammen vel 20 000. Straffekolonien omfatter i dag ti fengsler, et bakeri, et hovedvaskeri, en skredderforretning, et trykkeri, flere skoler, sykestuer, verksteder, kapeller, treningssentre, matbutikker, frisørsalonger og et kraftverk.

I 1967 fikk øya også en avdeling for kvinnelige fanger.

Fengselet administreres av New Yorks kriminalomsorg, *New York City Department of Correction*, og hadde i 2009 et budsjett på $860 millioner dollar med 7.000 personer i vaktstyrken og 1.500 sivilt ansatte som håndterte 14.000 innsatte.

Den eneste forbindelsen til øya er over en 1,3 kilometer lang trefelts bro, Francis R. Buono Memorial Bridge, som åpnet i 1966.

Referanser
----------

1. 1 2  «History of DOC» **(engelsk)**. City of New York, Department of Correction. Arkivert fra originalen 1. juli 2016. Besøkt 23. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Johannes Gilleberg** (1915–2002) var en norsk politiker som representerte Senterpartiet i Troms på Stortinget i tre valgperioder fra 1965 til 1977.

Gilleberg hadde presteutdannelse (cand.theol. 1946, praktikum 1948). Han virka så i Hammerfest som adjunkt og hjelpeprest til 1955. Han blei opptatt av situasjonen til personer med psykisk utviklingshemming, eller åndssvake som var tidas betegnelse. Han var sentral i arbeidet for å få etablert et nordnorsk åndssvakehjem, og seinere formann for bygge- og plankomiteen for et slikt hjem på Trastad gård i Kvæfjord. Fra 1955 var han ansatt som bestyrer ved dette Nord-Norges åndssvakehjem. I 1956 hadde han stipend for å studere sosialomsorg i de nordiske landa og i 1963 for å studere det pedagogiske opplegget i «åndssvakeomsorgen» i Danmark og Tyskland.

Gilleberg var medlem av kommunestyret i Kvæfjord fra 1963 til 1971. Han ble valgt inn på Stortinget høsten 1965 og gjenvalgt i 1969 og 1973. De to siste gangene stilte han på felleslister med henholdsvis Kristelig Folkeparti og Venstre. Han var medlem av sosialkomiteen, med unntak av en periode i 1971–72 da han satt i administrasjonskomiteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Trond Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985* (2 bind), Kunnskapsforlaget 1985

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johannes Gilleberg hos Stortinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |
**Kurt Nielsen** (født 19. november 1930, død 11. juni 2011) var en dansk tennisspiller. Det største resultatet i *single* oppnådde han da han i 1953 og 1955 nådde herrefinalen i Wimbledon-turneringen. Allerede i 1947 vant han dog finalen i guttesingle i en alder av 16 år, liksom han vant guttesinglefinalen i French Open.

I 1957 vant han de amerikanske mesterskapene (nå US Open) i *mixed double* sammen med den amerikanske spilleren Althea Gibson, og i 1958 nådde de sammen *mixed double*-finalen i Wimbledon. Kurt Nielsen er dermed den ene av to danske tennisspillere som har vunnet en Grand Slam-tittel. Den andre er Kurt Nielsens barnebarn, Frederik Løchte Nielsen, som vant Wimbledons herredoubleturnering i 2012. I alt nådde Kurt Nielsen således finalen i Wimbledon fire ganger (guttefinalen i 1947, herresinglefinalen i 1953 og 1955 samt mixeddoublefinalen i 1958), hvorav han vant den første.

Nielsen ble dansk mester 49 ganger, første gang i 1947 og siste gang i 1960. Han vant 12 danske juniormesterskaper. Derutover vant han flere enn 30 internasjonale turneringer. Nielsen vant fem ganger det skandinaviske mesterskapet i *single* og fire ganger i herredouble.

I Davis Cup spilte Nielsen med i alle Danmarks 33 kamper i perioden 1948–1960 – 96 kamper i alt. Herav spilte han 65 kamper i *single* og vant de 43, samt 31 kamper i *double*, hvorav han vant 11. Nielsen er den hittil yngste danske spiller som har deltatt i Davis Cup (17 år og 166 dager gammel) og den mest vinnende.

Etter tenniskarrieren var Nielsen trener for Danmark, Spania og Vest-Tyskland samt *supervisor* i store tennisturneringer. Han var videre siden 1970-årene tenniskommentator for DR, Eurosport og TV3.

Referanser
----------

1. ↑   ITF website[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Davis Cup[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   sporten.tv2.dk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Dansk tennislegende er død Arkivert 15. juni 2011 hos Wayback Machine. tv2.dk 11. juni 2011

Eksterne lenker
---------------

* (de) Kurt Nielsen – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Nielsen – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Nielsen – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Kurt Nielsen – Davis-cupen Rediger på Wikidata
* TV-transmission fra 1954, hvor Kurt Nielsen og Torben Ulrich spiller mod Tony Trabert og Vic Seixas på Kjøbenhavns Boldklub, Frederiksberg: agent.dril.dk
* Danske sportsjournalister om Kurt Nielsens erindringer.[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**José Cobo Cano** (født 20. september 1965 i Sobiote i Andalusia i Spaniqa) er en spansk katolsk geistlig og kardinalerkebiskop av Madrid.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

José Cobo Cano tok lisensiat i sivilrett fra **Complutense University** i Madrid i 1988. Deretter studerte han filosofi og katolsk teologi ved *La Inmaculada y San Dámaso*-seminaret i Madrid.[1] Han fullførte teologistudiene i 1992 ved Dámaso-universitetet i Madrid med en bachelorgrad. 

### Prest

Han ble presteviet for erkebispedømmet Madrid den 23. april 1994 i Madrid. Fram til 1996 fortsatte Cobo Cano studiene i kristen sosiallære ved Det pavelige universitet Comillas.[2]

Fra 1994 til 2000 var José Cobo Cano kapellan for *Hermandades del Trabajo*, og fra 1995 til 2000 også som sogneprest i sognet 'S'an Leopoldo*. Cobo Cano ble så sogneprest i*San Alfonso María de Ligorio*.[2] Fra 2002 til 2015 var han også erkeprest i* Nuestra Señora del Pilar de Aluche-Campamento'.' Han var også medlem av presterådet i Madrid fra 2000 til 2012 og av den permanente kommisjon for den andre bispedømmesynode fra 2002 til 2005. Fra 2015 var han bisskoppelivg vikar for Vikariat II, for nordøstdelen av erkebispedømmet Madrid.[2] I tillegg var han fra desember 2015 medlem av bispedømmets pastoralråd og igjen av presterådet i erkebispedømmet Madrid.[1]

### Hjelpebiskop i Madrid

Den 29. desember 2017 utnevnte pave Frans ham til titulærbiskop av *Beatia* og hjelpebiskop i Madrid.[2] Erkebiskopen av Madrid, kardinal Carlos Osoro Sierra, bispeviet ham samt Santos Montoya Torres og Jesús Vidal Chamorro den 17. februar 2018 i katedralen Santa María la Real de La Almudena; medkonsekratorer var erkebiskop emeritus av Madrid, kardinal Antonio María Rouco Varela og den apostoliske nuntius til Spania, erkebiskop Renzo Fratini. Som hjelpebiskop fortsatte han å være medlem av konsultorkollegiet, presterådet og bispedømmets pastoralråd. I Den spanske biskopskonferanse ledet Cobo Cano også fengselspastoralavdelingen fra 2018 til 2021. Han har også vært medlem av Sosialpastoralkommisjonen fra 2018 og ledet Migrasjonsavdelingen fra 2019.[1]

### Erkebiskop av Madrid

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Madrid 12. juni 2023.[3] Innsettelsen fant sted den 8. juli 2023.[1] Den 9. september 2023 utnevnte pave Frans ham til medlem av Dikasteriet for vbiskopene[4] og 4. oktober samme år også til medlem av Dikasteret for lekgolk, familien og livet.[5]

### Kardinal

I konsistoriet den 30. september 2023 opptok pave Frans ham i kardinalkollegietsom kardinalprest med titulærkirken *Santa Maria in Monserrato degli Spagnoli*.[6]
Gautefall Turisthotell  
 Foto: Vidar Metveit 
Gautefall fjellkirke  
 Foto: Jan-Tore Egge 
Fjelltun Ungdomssenter og Leirskole ligger på Lia nær Gautefall.
**Gautefall Turisthotell** ligger på Gautefallheia i Drangedal kommune i Telemark og åpnet i 1973.

Det første kjente initiativet til et turisttilbud på Gauteheia kom fra Drangedal Bilruter i 1964. Etter åpningen i 1973 ble det utbygget videre i 1977 og i 1980.

Hotellet ble opprinnelig reist med lokal kapital. Mot slutten av 1970-årene opplevde hotellet vanskelige økonomiske tider. Man hentet da kapital utenfor bygda gjennom et KS.

Tilknyttet hotellet finnes (2024) blant annet á la carte restaurant, aktivitetshall og svømmehall.

Se også
-------

* Gautefallheia
* Gautefall fjellkirke
* Søvassmarka

Referanser
----------

1. 1 2 3  Gisle Espeland. «Drangedal og Tørdal sparebank 1936-1986 : jubileumsskrift for Drangedal og Tørdal sparebank». *www.nb.no*. Besøkt 7. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Destinasjon Gautefall
«Rio Grande» har flere betydninger.
Río Grande de Santiago
**Río Grande de Santiago** er ei elv i delstatene Jalisco og Nayarit i Mexico. Den er 562 km lang, men medregnet tilløpselva Lerma er den 1281 km, og er dermed Mexicos nest lengste elv, etter grenseelva mot USA, Rio Grande. Elva drenerer et nedslagsfelt på 76 400 km².

Elva begynner i Chapalasjøen, 1524 meter over havet, og renner mot nordvest gjennom Sierra Madre Occidental. De største sideelvene er Río Verde, Juchipila, Huaynamota og Bolaños. Den renner ut på lavlandet ved kysten og munner ut i Stillehavet 16 km nordvest for San Blas i Nayarit.

Med sin store fallhøyde og høye vannføring har Río Grande de Santiago et stort kraftpotensiale, og det er bygget en rekke vannkraftverk langs elva. Aguamilpa-demningen som ble bygget i 1997 dannet et reservoar som dekte en stor del av territoriet til kommunen El Nayar i Nayarit.

Referanser
----------

1. ↑  Sistema nacional de Información Estadística y Geográfica. «Vertiente y principales ríos - longitud - periodo de observación - 2004 - nacional». Disponible en: «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. november 2012. Besøkt 7. oktober 2009. .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Río Grande de Santiago – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Defensiv våpenbruk** (*Defensive gun use* – *DGU*) er betegnelsen på bruk av våpen for selvforsvar eller for å beskytte andre. Antallet hendelser med defensiv våpenbruk, og hvor effektivt dette er for å sikre trygghet og redusere kriminalitet er et meget kontroversielt tema når det gjelder våpenpolitikk og kriminologi.:64 Forskjellige forfattere og studier legger til grunn forskjellige kriterier på hva som betegnes som defensiv våpenbruk, som igjen medfører problemer og kontroverser når man sammenligner statistiske resultat.

Estimat på antall
-----------------

Estimat på antallet defensive våpenbruk i USA varierer voldsomt, avhengig av studienes omfang, kriterier, tidsperiode og andre faktorer. Høyere estimat er presentert fra Kleck and Gertz, som antar mellom 1 til 2,5 millioner DGUs i USA hvert år.:64-65 Lave estimat kommer fra Hemenway som antar cirka 55 000-80 000 slike hendelser hvert år. Midlere estimat estimerer ca. 1 million DGU-hendelser i USA.:65 Basisen for studiene, National Self-Defense Survey og National Crime Victimization Survey, har benyttet forskjellige metoder, tidsperioder, og spørsmål spurt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Harry L. Wilson, *Guns, Gun Control, And Elections: The Politics And Policy of Firearms*, ISBN 0742553485, Rowman & Littlefield, 2007.
2. ↑  J.N. Schulman, Guns, Crimes and Self-defense, Orange County Reg. Sept. 19, 1993, at 3.
3. ↑  Gary Kleck & Marc Gertz, 86 *J. Crim. L. & Criminology* 150 (1995).
4. ↑  David Hemenway, *Chance*, Vol 10, No. 3, 1997.
5. ↑  Journal of Criminal Law and Criminology (Northwestern) 87 (1997): 1430.
6. ↑  Tom W. Smith, Journal of Criminal Law and Criminology (Northwestern) 87 (1997): 1462.
7. ↑  Committee on Law and Justice, *Firearms and Violence: A Critical Review* (2004) ISBN 0-309-09124-1, page 103.

Eksterne lenker
---------------

* Cato Institute - Defensiv våpenbruk-kart *Defensive Gun Use Map*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Malayakrisa** (malayisk: *Darurat Tanah Melayu*; engelsk: *Malayan Emergency*) var en geriljakrig utkjempet mellom styrker fra Det britiske samveldet, inkludert styrker fra Malaya-føderasjonen og diverse britiske afrikanske kolonier, og De malayiske folks frigjøringshær (kinesisk: 马来亚民族解放军; malayisk: *Tentera Pembebasan Rakyat Malaya*), som hadde sin opprinnelse i de malayiske folks anti-japanske hær (*Tentera Anti-Jepun Penduduk Tanah Melayu*), en motstandsbevegelse under den japanske okkupasjonen av Malaya under andre verdenskrig, og som var den væpnede grensen til Det malayiske kommunistparti (*Parti Komunis Malaya, PKM*), på Malayahalvøya fra 1948 til 1960. De kommunistiske geriljastyrkene var ledet og delvis dominert av etnisk kinesiske kommunister, men inkluderte også malayiske og indiske malaysiere. 

*Malayakrisa* var den koloniale regjeringens offisielle begrep for konflikten, mens frigjøringshæren kalte den *den anti-britiske nasjonale frigjøringskrig*. Gummiplantasjene og tinngruveindustrien hadde presset regjeringen til å bruke begrepet "krise," siden deres tap ikke ville dekkes av *Lloyd's insurers* hvis konflikten hadde blitt kalt en krig. 

Til tross for kommunistenes nederlag i 1960 fornyet kommunistlederen Chin Peng (*Ong Boon Hua/Wang Yonghua*) lavintensitetsopprøret i 1967, og det varte da helt til 1989, og ble kjent som kommunistopprørskrigen. Selv da de britiske og australske styrkene hadde trukket seg helt ut fra Malaysia flere år tidligere, ble likevel opprøret slått ned. 

Konflikten har blitt sammenlignet med Vietnamkrigen, hvor historikere har undret seg over hvordan en liten britisk styrke på 35.000 kunne lykkes der en mye større amerikansk hær mislykkes. Svaret har flere sider, men en viktig side var at de vietnamesiske kommunistene mottok stor støtte fra både USSR og Folkerepublikken Kina, samt at de baserte seg på et mye bredere lag av befolkningen, mens de kinesiskmalayiske kommunistene var isolert fra størsteparten av befolkningen, og de muslimske malayene støttet heller britene, som lovet dem en uavhengig, malaystyrt stat, og ikke en kinesiskdominert stat som kunne ha blitt resultatet hvis kommunistene hadde seiert. 

I 1957 fikk Malaya-føderasjonen sin uavhengighet fra det britiske kolonistyret, og i etterkant av krisen ble den britiskstøttede føderasjonen Malaysia opprettet, bestående av Malaya, Sabah, Sarawak og Singapore (til 1965). 

En australsk Avro Lincoln-bomber angriper kommunistiske mål i den malayiske jungel.
Det malaysiske *nasjonalmonumentet* (*Tugu Negara*), som hedrer de som døde under Malaysias frihetskamp, som inkluderte Malayakrisa.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malayan Emergency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Malayan Emergency – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Kasakhstans kvinnelandslag i fotball** representerer Kasakhstan i internasjonal fotball.

Kasakhstan debuterte i mesterskapssammenheng med Asiamesterskapet i 1995. Kasakhstan kom nest sist i sin gruppe. To år senere kom Kasakhstan sist i samme mesterskap. I 1999 ble Kasakhstan tredje best i sin inneldende gruppe i mesterskapet, men bare den beste gikk videre.

Dette var Kasakhstans siste asiamesterskap. I 2001 søkte Kasakhstan om overflytning til UEFA, og i 2002 ble de tatt og spilte kvalifiseringskampene sine der. Det var først i kvalifiseringen til EM i 2005 at Kasakhstan spilte sin første kvalifiseringskamp. Kasakhstan begynte i klasse B (nivået under de som kunne kvalifisere seg) og kom sist i sin gruppe med tilsammen 2 poeng. Kasakhstan endte også sist i kvalifiseringen til VM i 2007, på tross av en sterk hjemmeseier over Romania. Kvalifiseringen til EM i 2009 var den første uten klasseinndeling, men Kasakhstan måtte spille innledende runde. Kasakhstan kom bak Wales etter å ha tapt 1-2 mot dem i en miniturnering i Makedonia (FYR).

Kvalifiseringen til VM i 2011 var langt vanskeligere for Kasakhstan. UEFA hadde også droppet forkvalifisering, og Kasakhstan kom rett i en kvalifiseringsgruppe med Sveits, Russland, Israel og Irland. Som forventet ble det stygge bortetap mot Sveits og Russland, mens de andre tapene var pene, med ettmålstap mot både Irland og Israel. Hjemmetapet mot Sveits var bare på to mål. Imidlertid endte kvalifiseringen uten poeng.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Europa (UEFA) |
| --- |
|  | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·**. Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** England **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Færøyene **·** Georgia **·** Gibraltar **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Israel **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Irland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Skottland **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Wales **·** Østerrike |  |
**Bierna Leine Bientie** (født 28. september 1951) er en norsk samisk prest. Bientie er den eneste sørsamisktalende presten i Den norske kirke. Bientie har sin teologiske utdannelse fra Menighetsfakultetet og ble ordinert i 1978. Etter dette har han virket som prest i Nordland og Trøndelag. Fra 1998 til 2014 var han prest spesielt for sørsamer. Siden 2014 har han arbeidet som bibeloversetter.

Bientie har oversatt og utgitt Markusevangeliet til sørsamisk sammen med Anna Jacobsen. Dette ble utgitt av Bibelselskapet i 1993 under tittelen *Jupmelen rijhke lea gietskesne* (*Guds rike er nær*). I 2013 utkom et nytt utvalg bibeltekster oversatt til sørsamisk, med vekt på tekster til kirkeåret. Han har også jobbet med å oversette liturgi til sørsamisk.

Da man skulle finne ny biskop i Nidaros i 2007 ble Bientie nominert som en av fem kandidater. Han var da den første bispekandidaten med minoritetsbakgrunn. Han trakk imidlertid kandidaturet sitt, da han mente at den sørsamiske befolkningen ville komme dårlig ut av det om den eneste presten som kunne forrette kirkelige handlinger på deres morsmål forsvant ut av normal prestetjeneste.

I *Salmer 1997* er Bientie representert med seks salmer han har oversatt til sørsamisk og i *Norsk salmebok 2013* har han med en egenskrevet og fire oversatte salmer. I denne salmeboken er også hans ektefelle, forfatteren Anne-Grethe Leine Bientie, representert med to salmer. Bientie var som sørsamisk prest redaktør for det sørsamiske kirketidsskriftet *Daerpies Dierie*.

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje 18. mai 2017.

Referanser
----------

1. 1 2  Sørsamenes prest vil ikke bli biskop[*død lenke*] *Vårt Land*.
2. ↑  *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater 2000*, Den norske kirkes presteforening/Verbum forlag, 2000. ISBN 82-543-0860-8. Side 45.
3. ↑  Norvang-Herstrøm, Elvi Rosita (7. mai 2014). «Eneste sørsamiske presten slutter». *NRK*. Besøkt 27. januar 2024.
4. ↑  Ballovara, Mette (10. august 2013). «Bibeltekster utgitt på sørsamisk». *NRK*. Besøkt 27. januar 2024.
5. ↑  Skjærseth, Lars Erik (22. september 2007). «Samisk prest er bispekandidat». *NRK*. Besøkt 27. januar 2024.
6. ↑  Kemi, Marit Elin (9. desember 2007). «Trekker sitt kandidatur som biskop». *NRK*. Besøkt 27. januar 2024.
7. ↑  Paulsen, Simon Piera (18. mai 2017). «Samisk prest får Kongens fortjenstmedalje». *NRK*. Besøkt 27. januar 2024.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Kjetil Bang-Hansen, J. Tindberg og Svein Tindberg | **Vinner av Bibelprisen fra Det Norske Bibelselskap**(1997, sammen med Anna Jacobsen) | Neste mottaker:Ola B. Johannessen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Utdrag fra NRKs opptak fra frontkameraet under turen med Bergensbanen 9. oktober 2009. Opptaket starter rett etter Finse stasjon i retning Oslo.  Foto: NRK 
***Bergensbanen minutt for minutt*** er et TV-program (førerromsfilm) fra 2009. Opptakene ble gjort 9. oktober og programmet ble sendt på NRK2 27. november 2009. Dette var det første TV-programmet som brukte *Minutt for minutt*-konseptet.

Bergensbanen ble fulgt fra Bergen til Oslo på 100-årsdagen etter at banen ble åpnet. Togturen varte i 7 timer og 16 minutter, og ble en stor suksess. NRK produserte også *Flåmsbana minutt for minutt* år etter og fulgte senere opp programideen med direktesendingene *Hurtigruten minutt for minutt* (2011), *Telemarkskanalen minutt for minutt* (2012) og *Nordlandsbanen minutt for minutt* (2012).

Programmet ble gitt ut på DVD, og NRK har også lagt ut hele opptaket fra frontkameraet til nedlasting på hjemmesidene sine.

Referanser
----------

1. ↑  «Sju timers togorgie på TV». TV 2. 27. november 2009. Besøkt 23. januar 2017.
2. 1 2  «NRK TV - Se Bergensbanen minutt for minutt» **(norsk)**. Besøkt 15. januar 2019.
3. ↑  «Marathon documentary marks Bergen-Oslo line's 100th year». *www.newsinenglish.no*. Besøkt 15. januar 2019.
4. ↑  «Bergensbanen: Klar for avgang!». *NRKbeta*. Besøkt 15. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bergensbanen minutt for minutt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Bergensbanen minutt for minutt* på NRK TV Rediger på Wikidata
**Haakon Henrik Bartnæs** (1873–1935) var en norsk skolelærer, internatskolebestyrer og kommunepolitiker.

Han vokste opp på slektsgården Øvre Bartnes i Beitstad. Hans yrkesmilitære karriere ble kort. I stedet utdannet han seg til lærer ved seminaret i Tromsø i 1897. Han hadde lærerposter først på Senja, senere i Lakselv i Finnmark, hvor han lærte seg både samisk og kvensk.

Internatskolen i Lakselv var en stor hvitmalt trebygning med to etasjer, med lite ressurser. Mange av elevene var så dårlig kledd at de måtte låne varme plagg fra et reservelager Bartnæs fikk etablert. Første verdenskrig førte til akutt matmangel på skoleinternatet, og det ble klaget til skolestyret på Bartnæs for dårlig kosthold. Da saken kom opp for retten ble skoleinternatet frikjent for anklagene da det ble slått fast at betjeningen kun hadde gjort så godt de evnet i en vanskelig tid. Lærerne spiste nøyaktig det samme som elevene og måtte i tillegg betale 1 krone og 25 øre døgnet for kost og losji.

Medio november 1919 mottok Haakon Henrik Bartnæs en lærerpost ved folkeskolen i Honningsvåg, og fra 1922 var han skolens bestyrer. Her ble han også formann i fattigstyret og fra 1929 til 1931 ordfører i Kjelvik kommune, det som nå heter Nordkapp. Han representerte Arbeiderpartiet.

Litteratur
----------

* «Bygd og By. Dødsfall. Skolebestyrer Håkon H. Bartnæs 0187. *Norsk Skuleblad* nr. 35, 31. august 1935. Oslo.
* Erik Henning Edvardsen: «Internatbestyrer Haakon H. Bartnæs» (side 5–6), *Porsangerfolket. Årbok for Porsanger 1996*. Lakselv.
* Arne Espeland (red.): *Norske skulefolk*, Dreyers forlag 1934.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 20. august 1935[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Valget i Kjelvik». *Finmarken*: 1. 17. oktober 1928.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
Nordhordlandsbrua krysser Salhusfjorden
**Salhusfjorden** er en fjord i Bergen og Meland kommune i Hordaland. Den ligger mellom Salhus i sørøst og Frekhaug på Holsnøy i nordvest, og starter der Byfjorden, som kommer sør fra Bergen sentrum, møter Herdlefjorden som kommer nordvest fra.

Fjorden har innløp i sørvest mellom Galleneset på Holsnøy og Salhus. Fra her strekker den seg rundt 4 kilometer nordøstover. Fjorden blir krysset av Nordhordlandsbrua, som har en lengde på 1,6 kilometer, det nest lengste i landet etter Drammensbrua. Broen er en del av E39 og går fra Klauvaneset ved Tellvik og over fjorden til Flatøy. Krossnessundet og Håøysundet ligger mellom Flatøy og Holsnøy og går nordover til Kvernafjorden og Radfjorden. 

Salhusfjorden ender mellom Klubben i Knarvik i nord og Hordvikneset i sør. Fra her går Osterfjorden videre nordøstover, mens Sørfjorden går sørøstover.

Referanser
----------

1. ↑  Salhusfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Salhusfjorden


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Satan rir media*** (en: ***Satan Rides the Media***) er en dokumentarfilm regissert av Torstein Grude. Filmen ble samprodusert med TV 2, og sendt i dokumentarserien Dokument2 i 1999.

Handling
--------

Filmen omhandler pressedekningen av en rekke episoder rettet mot satanistmiljøer tilknyttet black metal-scenen i Norge, inkludert brenning av kirker og drapet på Øystein Aarseth. Filmen hevder at media hadde en vesentlig rolle i eskaleringen av hendelsene tilknyttet denne. Det vises til ekstremeksponering av overskrifter og detaljer i sakene, og at dette har sannsynlig økt rekrutteringen til miljøet, ved å fremstille miljøet som en spennende og tiltrekkende subkultur. Filmen bygger på påstander om at norske journalister med Bergens Tidende og Verdens Gang i spissen hausset opp aktivitetene i black metal-miljøet på en slik måte at de ga et fordreid bilde, og at dette bidro sterkt til markedsføringen av miljøet.

I filmen forteller Varg Vikernes at han gjennomførte et anonymt intervju med en journalist fra Bergens Tidende, og at han samme kveld ble arrestert av politiet. Vikernes konkluderte med at avisen hadde tipset politiet, noe som også kommer frem i filmen i form av intervju med politiet. Journalisten har i ettertid tilbakevist dette.

Medvirkende (utvalg)
--------------------

I dokumentaren intervjues en rekke personer hvor de gir sin oppfatning av emnet, blant de intervjuede er:

* Jan Axel «Hellhammer» Blomberg (Mayhem)
* Varg «Count Grishnackh» Vikernes (Mayhem, Burzum )
* Snorre «Blackthorn» Ruch  (Mayhem, Thorn)
* Jørn «Necrobutcher» Stubberud (Mayhem)
* Jørn Inge Tunsberg (Hades Almighty, Old Funeral, Immortal)

Referanser
----------

1. ↑  Blabbermouth - Norwegian Black Metal Documentary 'Satan Rides The Media'[*død lenke*]
2. ↑  Under Southern Eyes - Satan Rides the Media: how media sensationalism helped create a legend and a cult
3. ↑  - Tønder avsløres
4. ↑  Bergen Puls – Håper fremstillingen blir korrekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Satan rir media* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Burzum.com – An attempt at a review of Torstein Grude's "Satan Rir Media"
* Themoviedb.org – Satan Rides the Media
Leirtavle med tekst fra eposet; eies av British Museum
***atrahamas*** er et epos skrevet på akkadisk, og er et av de eldste kjente fortellingene i verdenslitteraturen. Det er nedskrevet ca 2000 f.Kr. og er et sentralt verk i den bevarte babylonske litteraturen, skrevet med kileskrift. Atrahasiseposet har navn etter hovedpersonen *Atahasis*, og skildrer menneskenes skapelse og hvordan Atrahasis og hans familie er de eneste av menneskeslekten som overlever en stor oversvømmelse.

Atrahasiseposet har flere fellestrekk med mytesamlingen *Enuma Elish* når det gjelder skildringen av menneskenes tilblivelse. Skildringen av den store oversvømmelsen har likhetstrekk med flere av de sumeriske og babylonske mytene, og med fortellingen om Noah i Første Moseboks kapittel 6-9. Fortellingene om Utnapishtim og Ziusudra ligner på Atrahasis, og det samme gjør *Gilgamesj*, som antagelig er yngre enn Atrahasis – selv om Gilgamesj er det eldste nedskrevne verket vi kjenner. 

Navnet Atrahasis kan oversettes som «Den overmåte vise».

Historien
---------

Før menneskene fantes styrte gudene Anu og An i himmelen, og Enlil og Enki på jorden. Laverstående guder arbeidet for dem med å grave diker og kanaler. Etter å ha arbeidet i 3600 år gikk de til streik, og de høyerestående gudene skapte 17 mennesker, 75 menn og 9 kvinner. Etter at menneskene hadde levd i 1200 år var de blitt så mange at de forstyrret Enlils søvn, og han ville utrydde dem. Enki motsetter seg planene, og avslører dem til Atrahasis. Atrahasis bygger en båt, og fyller den med alle slags dyr. Etter 7 dager og 7 netter holder regnet opp, og Atrahasis ofrer til gudene. Gudene lager deretter lover for menneskene.

Norske utgaver
--------------

* *Gilgamesh og Atrahasis, to babylonske helter*; oversatt av Jens Braarvig og Tor Åge Bringsværd (Gilgamesj) og Rolf Furuli (Atrahasis); innledende essay av Jens Braarvig, Bokklubben, 2001. (Verdens Hellige Skrifter; 7). ISBN 82-525-4106-2

Referanser
----------

1. ↑  Parrot, André (1959). *Syndfloden og Noahs ark*. Oslo: Land og Kirke. s. 28.
2. ↑  *Mytologi: myter fra hele verden*. Oslo: Aschehoug. 1996. s. 63. ISBN 8203221092.
3. ↑  Michelsen, Leif M. (1972). *Fortolkning til Første Mosebok*. Oslo: Lutherstiftelsen. s. 90. ISBN 8253160348.
4. ↑  Holthoer, Rostislav (1982). *Cappelens verdenshistorie. Bind 2: Flodrikene*. [Oslo]: Cappelen. s. 226. ISBN 8202049172.
5. ↑  Braarvig i innledningen til 2001-utgaven.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Guru Meditation** er navnet på feilen som oppstod i tidlige versjoner av datamaskinen Commodore Amiga når maskinen krasjet. Den tilsvarer blåskjermen i operativsystemene Microsoft Windows. Guru Meditation-feil forekommer også i Nintendo DS Homebrew-programmer.

Beskrivelse
-----------

Når en Guru Meditation vises, er alternativene å restarte ved å trykke på venstre museknapp eller starte *ROMWack* ved å trykke på høyre museknapp. (ROMWack er et lite debuggingsprogram som er innebygd i operativsystemet og som er tilgjengelig ved å koble til en 9600-biters terminal til seriellporten.)

En simulering av feilmeldingen Guru Meditation
Alarmen oppstod når det var en alvorlig feil på systemet. Hvis systemet ikke hadde mulighet til å hente seg inn igjen, kunne denne meldingen vises, selv på systemer med flere alvorlige feil. I ekstreme tilfeller kunne meldingen til og med vises selv om det ikke var noe ledig systemminne i det hele tatt.

Meldingsteksten var fullstendig ubegripelig for de fleste brukere. Bare svært teknisk skolerte Amiga-brukere kunne tyde meldingene. Brukere uten denne spesialkunnskapen ville ikke ha annet valg enn å lete etter en guru eller ganske enkelt starte maskinen på nytt og håpe det beste.

Opprinnelse
-----------

Begrepet *Guru Meditation Error* var en intern spøk fra tidlig i Amigaens historie. Et av selskapets produkter var et *joyboard*, en spillkontroller som ligner på en joystick, men som man betjente med føttene, omtrent som et moderne Wii-balansebrett. Tidlig i utviklingen av Amiga-operativsystemet ble selskapets utviklere så frustrerte over alle kræsjene på systemet, at det som en avslapningsteknikk ble utviklet et spill der en person sitter med korslagte bein på joyboardet, omtrent som en indisk guru. Spilleren skulle holde seg helt i ro, og målet med spillet var å være urørlig så lenge som mulig. Hvis spilleren rørte seg, utløste det en "Guru Meditation Error".

Feilen ble fjernet fra senere versjoner av Amiga ROM (Kickstart), men enkelte brukere valgte å patche den inn igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Bogost, Ian. «Guru Meditation». Besøkt 21. juli 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Forklaring av Guru Meditation-koder
* Joyboard-kontroller Arkivert 21. juli 2017 hos Wayback Machine.
* Guru Meditation-guide på Amigahistory.co.uk
* En simulering av effekten når en skadet diskett settes inn - mindre endringer har blitt gjort på bildene
**Gao Zhisheng** (kinesisk: 高智晟, pinyin: *Gāo Zhìshèng*, født 1964 eller 1966 i Jingbian i Shaanxi i Folkerepublikken Kina) er en kristen kinesisk jurist som grunnla og leder Shengzhi advokatkontor i Beijing som er ett av få kinesiske advokatfirmaer som engasjerer seg i brudd mot menneskerettighetene. De har bistått Falun Gong og kristne i Kina.

Sammen med Hu Jia ble Gao tippet som mottaker av Nobels fredspris 2008.

Efter att Gao Zhisheng skrev tre åpne brev til kommunistpartiets ledelse har han blitt utsatt for overvåkning, trusler og arrangerte trafikkulykker. Staten tok også fra ham hans advokatbevilling og i august 2006 ble han arrestert og anklaget for kriminell virksomhet. Gao Zhisheng har også arrangert en sultestreik i Kina for å forbedre menneskerettighetene. Siden september 2008 har Gao vært forsvunnet etter at han skrev et åpent brev til Europaparlamentet. Tidlig i 2012 fortalte Zhishengs bror at han hadde mottatt et rettsdokument om at broren satt fengslet i fylket Shayar i Xinjiang.

Kona, en sønn og datteren Grace Gao har flyktet fra Kina og fått politisk asyl i USA.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  "Dissidents tipped for Nobel in anniversary year", International Herald Tribune, 2008-10-06.
3. ↑  Edward Wong: Missing Chinese Lawyer Said to Be in Remote Prison, *The New York Times*, 1. januar 2012.
4. ↑  
	* The hard life of Grace Gao. Artikkel i National Review 25. juni 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Bernardus Joseph Joannes Visser** M.S.C. (født i 1889 i Arnhem i Nederland, død i 1975) var katolsk misjonær, ordensgeistlig, prefekt og apostolisk administrator av bispedømmet Purwokerto på øya Java i Indonesia.

Liv og virke
------------

### Prest

Han ble ordinert til prest den 23. mars 1916.[1] Han ankom Nederlandsk Ostindien som misjonær i oktober 1927.[2][3] Det året begynte M.S.C. å overta jesuittenes arbeid i Purwokerto. Han var superior/leder for misjonen i Purwokerto til 1932.

### Apostolisk prefekt, og administrator, av Purwokerto

Bernardus Visser ble utnevnt til apostolisk prefekt av Purwokerto den 18. mai 1932. Samtidig med at Purwokertos status ble oppgradert til apostolisk vikariat den 16. oktober 1941, ble Visser utnevnt til apostolisk administrator.[4] Det er ikke kjent med sikkerhet om Visser noen gang ble utnevnt til biskop.

I 1946 kom han tilbake til Nederland av helsemessige årsaker. 

I 1947 vendte han tilbake til Batavia, men i 1949/1950[5] forlot han igjen Nederlandsk Øst-India på grunn av sin helsetilstand. Lederskapet for det apostoliske vikariat Purwokerto ble videreført av mgr. Willem Schoemaker, M.S.C. den neste apostoliske administrator der.

Da han kom tilbake til Nederland, fortsatte han å virke der til sin død i 1975.

Verker
------

* *Gewalt gegen Gewissen - Nationalsozialismus - Vatikan - Episkopat: Dei Entlarwung einer Geschichtsverfälschung,* Verlag Johann Wilhelm Naumann, Würzburg, 1974.
***Tishechkinia*** er en slekt av rødvinger.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, slanke, brunrøde til brunsvarte rødvinger. Antennene er nokså kraftige, sagtakkede, noe over halvparten så lange som kroppen, det ytterste leddet gjerne gult. Hodet er forholdsvis lite, mørkt farget, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er avrundet trapesformet, noe bredere enn langt, tydelige smalere enn dekkvingene. Disse er utvidet bakover (litt pæreformede). Beina er mørke, ganske korte. Hunnene er ukjente, men er trolig larvelignende (neoteniske).

Levevis
-------

De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Ecuador og Peru.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- slekten ***Tishechkinia*** Kazantsev, 2013
						* *Tishechkinia carltoni* (Kazantsev, 2005)
						* *Tishechkinia petrovi* Kazantsev, 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  Kazantsev, S.V. 2017. New leptolycines from Ecuador and Peru (Coleoptera: Lycidae). *Russian Entomological Journal* 26(2): 127–146.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen** (født 11. desember 1962 i Trondheim) er en norsk filmskaper. I 2003 vant han pris for kortfilmen *Fremragende timer* under Filmfestivalen i Berlin og Robert De Niros Tribeca Film Festival. Han regisserte også åtte kortere «thrash-filmer» før han laget langfilmen 5 løgner i 2007, hvor han selv hadde manus. På rollelisten sto blant andre Pia Tjelta og Jon Skolmen. Samme år ble Krutzkoff Jacobsen kåret av VG som årets filmtalent. 

Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen har siden gjort novellefilmen *Polmak i Tana,* med premiere på Tromsø Internasjonale Filmfestival i 2009 og spillefilmen *De umoralske,* som hadde verdenspremiere under Toronto Internasjonale Filmfestival høsten 2013. *De umoralske* hadde norsk kinopremiere våren 2014. Filmen fikk svært blandete kritikker.

Han har over flere år undervist i filmmanusskriving på litteraturstiftelsen Volapük i Oslo og vært gjestelærer flere perioder på Nordland Kunst- og Filmfagskole i Kabelvåg.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Krutzkoff Jacobsen var regiassistent på Oslo Nye Teater i flere år. Han har grunnfag i kunsthistorie fra Universitetet i Oslo. Han har også vært aktiv som lokalpolitiker i Oslo og sittet i sentralstyret til Norsk Målungdom. Han har fungert som fast kronikør for avisen Blikk og de prostituertes tidsskrift, *Albertine*.

Krutzkoff Jacobsen har dessuten bakgrunn som programsekretær i NRK radio og fjernsyn, der han jobbet i syv år. Her jobbet han blant annet for programposten «Sånn er livet» i P2, hvor han skapte en rekke radiomontasjer.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Montages.no: De umoralske

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen[*død lenke*] hos Norske Dramatikeres Forbund
* (no) Link til kronikk av Krutzkoff Jacobsen om norsk film fra 2001
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Manuskriptillustrasjon fra 1700-tallet av Kurukshetrakrigen
**Kurukshetrakrigen** eller **kurukṣetra yuddha** (sanskrit; devanagari: कुरुक्षेत्र युद्ध) var trolig en konflikt mellom to grupper tilhørende den indoariske stammen Kuru, Kauravaene og Pandavaene, som dannet bakgrunnen for en gammel sanskrittekst kalt *Jaya* og deretter det episke diktet Mahābhārata.

*Mahābhārata* forteller om en maktkamp mellom naboklanene Kauravaene og Pandavaene om tronen i Hastinapura. Dette førte til en krig der flere eldre kongedømmer deltok som allierte av de rivaliserende klanene. Krigen fant sted på Kurukshetra i den moderne delstaten Haryana i India. *Mahābhārata* forteller at krigen varte i 18 dager.

Beretningen beskriver enkeltkamper hos helter fra begge sider, dødsfall på slagmarken av enkelte prominente personer, militære formasjoner hos begge hæravdelingene dag for dag, diplomatiske forsøk, møter og diskusjoner mellom heltene og kommandørene før striden begynner, også dag for dag, og de våpen som er benyttet. Selve krigen omtales i kapitlene (*parvas*) 6 til 10.

Kurukshetrakrigen er blitt tidfestet til tidsrom som varierer fra 6000 f.Kr. til 500 f.Kr. basert på astronomisk og litterær informasjon i *Mahābhārata*. Beretningen om Kurukshetrakrigen ligger også muligens til grunn for krigen mellom de ti konger som omtales i Rigveda.