recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bruce Weitz** (født 27. mai 1943 i Norwalk, Connecticut) er en amerikansk skuespiller.

Han er kanskje mest kjent for sin rolle som politimannen Michael «Mick» Belker på TV-serien Hill Street Blues fra 1980-tallet, som han vant en Emmy Award for sin mannlige birolle i en dramaserie i 1984. Han portretteres Anthony Zacchara på General Hospital fra oktober til november 2007, fra januar 2008 til mars 2009. Weitz giftet seg med skuespillerinnen Cecilia Hart i 1971. De skilte lag i 1982, kort tid senere giftet hun seg med den kjente skuespilleren James Earl Jones.

Weitz var sønn av Sybil Weitz Rubel, en husmor, og Alvin Weitz, som eide ett vinmonopol. Weitz dukket opp i filmsuksessen Deep Impact fra 1998, og spilte også i filmer som Half Past Dead og El Cortez (2005). Noen av hans mange gjesteopptredener på TV inkluderer NYPD Blue, Quincy, Midnight Caller, Sisters, Superman: The Animated Series som Bruno Mannheim, JAG, The X-Files, The West Wing, og Highlander: The Series.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 71637, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bruce Weitz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Bruce Weitz i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Bruce Weitz på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Bruce Weitz på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Weitz på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Weitz hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Weitz hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Gorch Fock** (født 22. august 1880 i Finkenwerder, død 31. mai 1916 i slaget ved Jylland) var en tysk forfatter av sjøfartslitteratur. Han het egentlig **Johann Wilhelm Kinau** og benyttet også forfatternavnene **Jakob Holst** og **Giorgio Focco**. Han er mest kjent for romanen *Seefahrt ist Not!* fra 1913, men utga også dikt og fortellinger. Fock skrev også på nedertysk.

Under første verdenskrig ble Fock innkalt til tjeneste i infanteriet og tjenestegjorde i Serbia og Russland, senere også ved Verdun. Fra 1916 tjenestegjorde han i marinen, der han omkom da SMS «Wiesbaden» ble senket under Jyllandsslaget. Han er gravlagt på Stensholmen krigskirkegård rett utenfor Fjällbacka.

To tyske skoleskip er oppkalt etter ham: «Gorch Fock» bygget i 1933 og «Gorch Fock» bygget i 1958.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, oppført som Gorch Fock (2), Discogs artist-ID 4480798, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Gorch Fock», Project Gutenberg-DE.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** Discogs
 |
***Villmarksliv*** er et månedlig tidsskrift om sportsfiske, jakt, friluftsliv og dyreliv som utgis av Egmont Publishing.

Om bladet
---------

Magasinet ble etablert i 1973 (ett prøvenummer i 1972), og er kjent for de fleste såkalte villmarkinger. Bladet ble startet av de fire gründerne Thorbjørn Tufte, Bjørn Holm-Hansen, Anton Lossius og Olaf Gundersrud gjennom Naturforlaget AS. De første årene delte Tufte og Holm-Hansen på redaktørjobben, ved å ha ansvaret for annenhver utgivelse. I 1988 overtok Dag Kjelsaas redaktørstolen. Dagens redaktør er Knut Brevik, og tok over jobben i 2005. 

I 1992 kjøpte Hjemmet Mortensen opp aksjemajoriteten, og overtok driften. *Villmarksliv* har vært boltreplass for en rekke kjente villmarkinger, fra Sverre M. Fjelstad til Lars Monsen. 

Bladet utgir i tillegg flere årlige spesialutgivelser som «Ørretfiske», «Vill mat» og «Norske naturperler». Bladet arrangerer også «NM i naturfoto», og gjennom hele året kan leserne følge landets beste naturfotografer knive om premiene. Det fører også de offisielle norgesrekordlistene innen sportsfiske, de såkalte «Sportsfiskerekordene».

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2011: 36 644
* 2012: 34 473
* 2013: 32 390
* 2014: 30 105
* 2015: 28 209
* 2016: 26 456
* 2017: 24 582
* 2018: 21 658
* 2019: 22 321
* 2020: 19 780
* 2021: 19 731

Se også
-------

* *Svensk Jakt*, svensk jaktmagasin
* *Våpenjournalen*, norsk skytevåpenmagasin
* *Vapentidningen* , svensk skytevåpenmagasin

Referanser
----------

1. ↑  MBLs nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN
 |
Rougepudder og pensel
En rouge-dåse
**Rouge** (fra fransk *rouge*d som betyr «rød») er en kosmetikkartikkel som tjener til å justere ansiktsfarvens *teint*, slik at kinnene fremstår som rødere og dermed som yngre og «sunnere». Den består oftest som et talkumaktig pudder tilsatt rødt fargestoff.

Det som utgjør fargestoff har gehalt som safflor, en med rosenolje parfymert løsning av karmin i salmiakkspiritus og rosenvann, eller en blanding av karmin eller safflorrød med talk. En annen vel anvendbar *rouge* er *Schnouda*, en farveløs blanding av alloxan (tillaget fra urinsyre) med cold cream, som farger huden rød.

Den påføres ned en rougepensel. *Rougering* av kinnene stammer fra den franske kong Ludvigs XVIs tid, da i og for seg man fortsatt anså en fornem blasshet som et kjennemerke for den adelige stand, men det også var blitt mote med avveksling. Delvis for å gjøre ansiktstrekkene mer merkbare. På de allerede hvidpudrede ansikter ble det da lagt på litt rødt - *rouge*.

*Rouge* oppbevares i små dåser, som i høyden kan bli på størrelse av små håndtallerkener.

I lengt senere tid med motens utvikling og kosmetikkendustriens muligheter benyttes også på *rouge* tidvis også andre faregoner på kinnene, som blå, fiolett, rosé og terracotta.

Litteratur
----------

* Umbach: *Kosmetik und Hygiene.* 3. Auflage 2004, Wiley-VCH Verlag, Weinheim, S. 316–323, ISBN 3-527-30996-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rouge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Brucellose** (*febris undulans* på latin) er en bakteriesykdom som skyldes bakterier i slekten Brucella. Denne sykdommen kan smitte mellom dyr og mennesker og er derfor en zoonose. Sykdommen er sjelden i Norge.

Sykdommen er også kjent som Maltafeber fordi den før i tiden var veldig vanlig på Malta.

Forekomst hos mennesker
-----------------------

Brucellose har aldri vært særlig utbredt i Norge. I perioden fra 1983 til 2005 ble 14 tilfeller registrert, kun to var ikke smittet i utlandet. På verdensbasis er sykdommen i hovedsak utbredt i utviklingsland, men den forekommer også i Europa.

Forekomst hos dyr i Norge
-------------------------

Etter en kampanje som varte fra 1935 til 1953 ble storfebrucellose erklært utryddet i Norge. Dette ble bekreftet i en undersøkelse som varte fra 2000 til 2004. Det ble der utført utstrakt testing av storfe, uten at brucellose ble funnet. Hos sau, geit og gris i Norge har brucellose per 2007 ikke blitt påvist.

Symptom
-------

Symptomene er varierte, mennesker får oftest feber mens sterilitet og abort er mer vanlig hos dyr.

Årsak
-----

Forårsakes av bakterier i slekten Brucella Aktuelle arter er:

* B. abortus hos storfe
* B. melitensis hos sau og geit
* B. suis hos gris

Bakterien skilles blant annet ut via melk, derfor er melkeprodukter av upasteurisert melk den vanligste smitteveien

Behandling
----------

Antibiotika som tetracyclin, rifampicin og aminoglykosidene streptomycin og gentamicin er effektive mot Brucella. Bakterien formerer seg langsomt inne i vertens celler, noe som gjør at flere antibiotika over et tidsrom på flere uker er nødvendig.

Standard behandling for voksne mennesker er en daglig intramuskulær injeksjon av streptomycin 1 g i 14 dager og doxycyklin 100 mg peroralt to ganger daglig i 45 dager. En behandling der streptomycin erstattes med gentamicin er et akseptabelt andrevalg.
En annen behandling som har fordelen med å kunne gis utelukkende som tablettbehandling, er doxycyklin og rifampicin to ganger daglig i seks uker. En trippelcocktail av doxycycline, rifampin og trimetoprim-sulfa har blitt brukt med hell mot varianten neurobrucellose.
Midlene trimetoprim-sulfa og rifampicin har vist seg som trygge i behandling av gravide med brucellose.

Forebygging
-----------

Hygieniske tiltak eller pasteurisering i melk- og melkeprodukt-produksjon er et viktig tiltak.

Kilder
------

* Veterinærinstituttet, Zoonoserapporten 2006, ISSN 1502-5713

Referanser
----------

1. ↑  Roushan MRH, Mohraz M, Hajiahmadi M, Ramzani A, Valayati AA (2006). «Efficacy of gentamicin plus doxycycline versus streptomycin plus doxycycline in the treatment of brucellosis in humans». *Clin Infect Dis*. 42 (8): 1075–80. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  McLean DR, Russell N, Khan MY (1992). «Neurobrucellosis: Clinical and therapeutic features». *Clin Infect Dis*. 15: 582–90. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Sofie Bull Grieg** (1902–2001) var en norsk operasanger.

Hun gikk på skole i Bergen, blant annet hos en Ida Theresia Singer (1878–1968) som hadde sunget opera både i Tyskland og i de andre skandinaviske landene. Hun debuterte i 1926 og fikk i 1927 det første av fem Ruudstipend hun fikk tildelt. På 1930-tallet var Sofie også studerende under Melanie Kurt (1880–1941) og utøvende i mellomeuropeiske land som Tyskland der hun var ved Staatsoper Berlin. Der var hun blant annet "Susanna" i Figaros bryllup på 175-årsdagen til stykkets komponist Mozart, det må ha vært 1931. Og under Otto Klemperer slo hun til med å være "Olympia" i *Hoffmans eventyr*, før han rømte til USA i 1932. Det var hennes høydepunkt, ifølge seg selv. Fra omkring 1932 antok hun kunstnernavnet **Philie Graad** og forflyttet seg til scenen i Dessau.

Hun giftet seg i Danzig i 1932 med den bergenske skipsreder og eksportør Lauritz Myrebøe (1899–), som var generalkonsul. Han likte ikke hennes sang, så Sofie og sønn måtte rømme etter invasjonen i 1939. Etter et par år i tømmerhytte på Geilo, ble det jobb ved Den nationale scene der Sverre Jordan var kapellmester 1932–54. Over sytti ganger var hun Mimi i La bohème fra 1943 til 1945, en rolle hun delte med Randi Lindtner Næss.

Komponisten Harald Sæverud dediserte *Vals til en liten pige* til henne, etter å ha truffet henne på Torget (Bergen) på 20-tallet.

Familie
-------

Sofie var datter av telegrafist Thor Olai Øvrevik (1862–1932) fra Skånevik og Laura Bull (1864–1902) fra Randaberg, av den trønderske Bull (slekt). Etter ekteskapet med diplomaten, ble hun i 1953 gift med Johan Geelmuyden Grieg (1903–56) av Grieg (slekt). De bodde på familieeiendommen i Skånevik og hun drev amatørteater som turnerte i Sunnhordland.

Referanser
----------

1. ↑  Grieg, Sofie Bull fra Norsk operahistorie.
2. ↑  Maud Hurum, *Sofie Bull Grieg*, nekrolog i Aftenposten den 17. september 2001.
3. ↑  Reidar Storaas, *Sofie Bull Grieg*, til 95-årsdagen, i Bergens Tidende den 11. mars 1997.
4. 1 2 3 4  Reidar Storaas, *Utrolige Sofie* i Bergens Tidende den 17. april 1993.
5. ↑  Myrebøe, Lauritz i Kongelige norske St. Olavs orden
6. 1 2  Reidar Storaas, *Å synge var selve livet*, nekrolog i Bergens Tidende den 19. september 2001.
7. ↑  Jan Henrik Kayser (1997). *Rondo amoroso*. Bergen: Nord 4. s. 70.
8. ↑  Sofie Bull Øvrevik fra Folketellingen 1910, Olav Kyrresgt 24 i Bergen.
9. ↑  Dorothea Sofie Bull Øvrevik hos sveaas.net.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Bruce P. Crandall
**Bruce P. Crandall** (født i 1933) er en tidligere amerikansk offiser som mottok medaljen Medal of Honor for sin innsats under slaget i Ia Drang under Vietnamkrigen. Under dette slaget fløy han til sammen 22 oppdrag i et ubevæpnet helikopter inn i fiendens ild for å hente ammunisjon og forsyninger og evakuere de sårede amerikanske soldatene. 

Ved slutten av Vietnam-krigen hadde han fløyet til sammen over 900 kampoppdrag med helikopter. I hans siste oppdrag for hæren var han overingeniør og rådgiver for California Army National Guard og i 1977 pensjonerte han seg fra hæren med graden oberstløytnant. Etter at han forlot hæren fikk han en mastergrad i Public Administration fra Golden Gate University. 

Etter at han forlot hæren jobbet han i flere stillinger i flere ulike delstater før han til slutt bosatte seg i sin hjemstat Washington der han fremdeles bor sammen med sin kone. Han ble blant annet tildelt Medal of Honor, Purple Heart, Distinguished Service Cross og mange flere medaljer for sine militære tjenester i Vietnam.
***Den frie vilje*** (orig. *Der freie Wille*) er en tysk spillefilm fra 2006.

Den forteller historien om en tidligere voldtektsmann som etter ti års fengsel innleder et forhold med en ung sårbar kvinne, som selv gjennom mange år ble psykisk misbrukt av sin far. Filmen hadde verdenspremiere 13. februar 2006 på den internasjonale filmfestivalen i Berlin, der hovedrolleinnehaveren Jürgen Vogel mottok Sølvbjørnen. Filmen har fått flere andre priser.

Handling
--------

Den frustrerte hushjelpen Theo Stoer voldtok en ung syklist på den baltiske kysten. Han blir arrestert noen timer senere. På grunn av denne forbrytelsen, og to andre voldtekter, sendte retten ham til en lukket psykiatrisk institusjon. Etter ni år blir Theo overført til en overvåket delt leilighet i Mülheim an der Ruhr, på prøvetid. Kriminalombud Sascha sørger for at Theo får jobb ved et trykkeri. I hverdagen finner Theo det veldig vanskelig å kontrollere seg selv, og å nærme seg andre mennesker.

Theo blir interessert i en servitør på Pizzeria Trattoria Funghi, men tør aldri å snakke med henne. Når Sascha oppmuntrer ham, klarer han å overvinne angsten. Servitøren avslår imidlertid tilbudet om å gå ut med ham. En dag møtes Theo og Nettie, den fortvilte datteren til enken som eier trykkeriet. De har litt problemer i begynnelsen, men et nærmere forhold utvikler seg etter hvert. Men før et ekte forhold kan utvikle seg videre, begynner imidlertid Nettie ved en belgisk pralin-fabrikk.

Men fordi kriminalomsorgen har blitt oppløst, og flyttet til Berlin, sitter Theo igjen helt alene. En kveld er Theo i ferd med å voldta en selger, som hadde servert ham rett før stengetid. Han følger etter henne i all hemmelighet til leiligheten hennes. Men han klarer å ta seg sammen, og forlater leiligheten hennes ubemerket uten at det skjer noe.

Medvirkende
-----------

* Jürgen Vogel: «Theo»
* Sabine Timoteo: «Nettie»
* André Hennicke: «Sascha»
* Manfred Zapatka: «Klaus Engelbrecht»

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) *Den frie vilje* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den frie vilje* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den frie vilje* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den frie vilje* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den frie vilje* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den frie vilje* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Den frie vilje* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Den frie vilje* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den frie vilje* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Andrea *Sofie* Magelssen Groth** (født Magelssen 2. juni 1859 på Austre Moland prestegård, død 29. oktober 1947 på Manhattan i New York) var en norsk-amerikansk skribent og oversetter.

Liv og virke
------------

Sofie Magelssen Groth fikk hjemmeundervisning av en guvernante. Sammen med søsteren Elise og hennes ektemann Peter Voss reiste hun i 18-årsalderen til Sveits og Italia. Hun leste fransk i Genève, hvor hun studerte ved universitetet. I Italia lærte hun italiensk.

Hun reiste i 1887 til New York, der hun sluttet seg til ektemannen, som hadde kommet dit året i forveien. Der studerte hun amerikansk historie og litteratur. Hun tok i 1888 opptaksprøven ved Columbia University. Hennes første barnefødsel i 1888 satte imidlertid en stopper for studiene.

Hun beskjeftiget seg med litteratur fra 15-årsalderen, og oversatte fra forskjellige språk, blant annet for aviser og tidsskrifter.

Groth var blant bidragsyterne i kvinnesakstidsskriftet Nylænde. I 1888 var hun delegat for Norsk Kvindesagsforening og *Kvindestemmerettsforeningen* ved stiftelsen av *Det internasjonale Kvinneråd* i Washington D. C.

Familie
-------

Sofie Magelssen Groth var datter av sogneprest til Østre Aker Hans Gynther Magelssen (1806–1886) og Drude Cathrine Haar Daae (1815–1888), en søster av politiker, historiker og journalist Ludvig Kristensen Daa.
Hun var søster av billedhugger Christen Magelssen. Hun ble 4. november 1884 gift med filologen Peter Groth.

Referanser
----------

1. ↑  Magelssen, N.S. (1928). *Familien Magelssen*. Trondhjem. s. 180.
2. ↑  Familysearch: Andrea Sofie Magelsen, besøkt 30/12 2020
3. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1920. s. 25.
4. ↑  *Studenterne fra 1876*. 1901. s. 90.

Kilder
------

* Magelssen, N.S. (1928). *Familien Magelssen*. Trondhjem. s. 206.

Portal: Litteratur
**Skuggfaks** er den mektigste hesten i hele Midgard, han er høvding over Mearas, og ble temt av Gandalv og gitt ufrivillig til ham som en gave fra kong Théoden av Rohan. Ingen mann kunne temme Skuggfaks. Han ville ikke ha på seg verken sal eller hodelag, og bar bare Gandalv av egen fri vilje. Den store hesten bar også Pippin og Gimli (begge gangene med Gandalv på samtidig) i en kort til i løpt av krigen om ringen. Som en av Mearas, Skuggfaks var en grå/sølv hingst, og han forsto menneskenes tungemål. Han var også tilsynelatende fryktløs, og han kunne løpe fortere enn noen annen hest i Midgard. 
I et utrykt brev fra Tolkien står det at Skuggfaks ble med Gandalv vestover og over havet, men i Ringenes Herre blir dette bare hintet til der det står at Gandalv sto ved en "stor grå hest" i havna like før de drar, og det tidligere løftet til Gandalv (i kapitlet "Den hvite rytter"), at han og Skuggfaks ville ikke bli adskilt igjen i denne verdenen. I filmene *To tårn* og *Atter en konge* , blir Skuggfaks spilt av de to andalusierne **Domero** og **Blanco**.

Hans navn kan oversettes som skygge-hår, gammel English feax betyr "hår". Navnet skuggfaks stammer fra hestene Skinfaxi og Hrímfaxi i norrøn mytologi.
**Skullerud gård** er en gård i Bydel Østensjø i Oslo. Den er opphavet til navnet på strøket Skullerud samt veiene Skullerudbakken, Skullerudskogen, Skullerudstubben og Skullerudveien. Skullerud gård har sine røtter tilbake til middelalderen. Navnet «Skullerud» er sammensatt av mannsnavnet Skule og norrønt *ruð* (rydning). Gården blir første gang nevnt i Biskop Eysteins jordebok fra ca. 1390, og deretter i lensregnskapene fra 1557. Kannikerne ser ut til å ha eid gården i 1617, uten at regnskapene fra 1617 konkretiserer eierforholdet ytterligere. Skullerud ble solgt i 1688 og har hatt skiftende eiere frem til 1745 da Karen Cudrio ved Peder Cudrio tok over. Gården forble i familiens eie frem til 1929, og dagens eiere har drevet gården siden. 

Tyskerne anla under okkupasjonen skytebane og flere skyttergraver på gården. Protestene var fraværende, da man ikke ønsket å trekke for mye oppmerksomhet mot gården. Grunnen til dette var at Milorg hadde flere tilholdssteder i nærheten. I tillegg hadde flyktningerruta utgangspunkt i området. 

Gårdsdriften har siden midten av 1900-tallet vært så å si nedlagt. Kun noe gartneridrift har fortsatt. Dette er i forbindelse med at gården leier ut områder til Plantasjen, som til tider kjøper blomster for videresalg.

Husmannsplasser
---------------

Skullerud gård hadde følgende kjente husmannsplasser:

* Dritut - også kalt *Skullerudmyra* eller *Skullerudbru*.
* Røssedalen - også kalt *Dalen* eller *Øverdar'n.*
* Smeden - også kalt *Smeden-plassen* eller *Smedgård*.
* Lindern
* Pisserud - også kalt *Passerud*, *Pæsserud* og *Posserud*.
* Hølet - også kalt *Skullerudhullet* og *Høle'* .
* Sagløkka - ble flyttet på 1940-tallet til nåværende lokasjon like ved Sagdammen i Skulleruddumpa og skiftet navn til Sagstua. Dagens stue ble bygget på starten av 2000-tallet etter at den opprinnelige stua brant ned i 1999.

Referanser
----------

1. ↑  *Oslo byleksikon* (4. utg utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. 2000. ISBN 82-573-0815-3. OCLC 44685545.
2. ↑  Holden, Finn. (2003). *Akergårder i Oslo : en landsens byhistorie*. Oslo: Andresen & Butenschøn. ISBN 82-7694-142-7. OCLC 54960234.

Eksterne lenker
---------------

* «Skullerud gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Skullerud gård på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Bruce Kapler** (født 3. juli 1953) er en amerikansk saksofonist best kjent som tidligere medlem av The CBS Orchestra (1993–2012), som var husbandet til Late Show with David Letterman.

Han behersker instrumentene sopransax, altsax, tenorsaxofon, barytonsaxofon, bassaxofon, fløyte, klarinett, keyboard og vokal.

Ble fast medlem av The CBS Orchestra 1. november 1993, med spilte sammen med bandet allerede i 1988 som musiker og for å lage musikalske arrangement. Han hadde mer enn 30 opptredener og ble nominert til en Emmy Award i kategorien Musical Arranger for Late Night with David Letterman's Tenth Anniversary primetime special. I februar 2012 ga han seg i bandet for å forfølge andre interesser.

Han bruker å ta på seg nissedrakt og lue og spille barytonsaxofon-solo under Darlene Loves sang Christmas (Baby Please Come Home). Dette skjer i siste sending av Late Show with David Letterman før jul.

Referanser
----------

1. 1 2  «Bruce Kapler - Musician, CBS Orchestra Biography» **(engelsk)**. cbs.com. Besøkt 2. januar 2010.
2. ↑  «Wednesday, December, 23 2009 Show #3237» **(engelsk)**. cbs.com. Besøkt 2. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos CBS
* Bruce Kapler hos Internet Movie Database
**Bruce M. Williams** (født 18. desember 1876 i Nova Scotia, død 24. januar 1934) var en canadisk skytter som deltok i de olympiske leker, 1908 i London.

Williams vant en olympiske bronsemedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen med armégevær, bak USA og Storbritannia. Det var åtte lag med seks mann på hvert som deltok i konkurransen som ble gjennomført 10. og 11. juli 1908. Williams skjøt 414 poeng som var det tredke beste resultatet på det canadiske laget. De andre på laget var William Eastcott, Harry Kerr, Dugald McInnis, William Smith og Charles Crowe.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1908 Storbritannias flagg London - Bronse i skyting, armégevær lagskyting Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Olympedia, Olympedia utøver-ID 41549, besøkt 5. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 31. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bruce Williams – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Williams – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Williams – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Williams – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata
| Première Guerre Civile de Côte d'Ivoire |
| --- |
| Franske soldater i Côte d'Ivoire i 2003. Kartet stillingen i 2007; opprørsstyrkene i nord, regjeringen i sør og buffersonen mellom dem. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 19. september 2002 - 4. mars 2007 |
| Sted | Elfenbenskysten |
| Resultat | Fredsavtale, men konflikten brøt senere ut igjen. |

 |
| Stridende parter |
| Elfenbenskystens flagg Elfenbenskysten* Elfenbenskystens flagg FANCI
* Elfenbenskystens flagg Jeunes patriotes
* Elfenbenskystens flagg MILOCI
* Elfenbenskystens flagg FRGO

Liberias flagg Liberiske leiesoldater | Elfenbenskystens flagg Forces Nouvelles* Elfenbenskystens flagg MPCI
* Elfenbenskystens flagg MPIGO
* Elfenbenskystens flagg MJP 

---

FNs flagg UNOCI Frankrikes flagg Frankrike  ECOMOG
 |
| Kommandanter og ledere |
| Elfenbenskystens flagg Laurent Gbagbo  Elfenbenskystens flagg Charles Blé Goudé Elfenbenskystens flagg Philippe Manguo  Elfenbenskystens flagg Denis Maho Glofieï | Elfenbenskystens flagg Guillaume Soro Elfenbenskystens flagg Soumaïla Bakayoko Elfenbenskystens flagg Mathias Doué

---

 FNs flagg Albert Tévoédjré  FNs flagg Choi Youngjin  Frankrikes flagg Jacques Chirac |
| Styrker |
| **2002:**Elfenbenskystens flagg ~10.500  JP: ~7000  Liberias flagg ~10.000 (2003)  **2007:** Elfenbenskystens flagg ~5000  JP: ~12.000  FRGO: ~25.000 | MPCI, MPIGO & MJP: ~13-16.000**2007:**  FNCI: ~35-42.000 (8-10.000 aktive) |
| Tap |
| ~200+ soldater  100+ milits  1200+ sivile  ~3-4000 totalt | 300+ opprørere 

---

 FNs flagg 1 Frankrikes flagg 13 |
|  |

**Den første ivorianske borgerkrig** (fransk: *La Première Guerre Civile de Côte d'Ivoire*) var en konflikt i Elfenbenskysten som varte fra 2002 til 2007 og ble utkjempet mellom regjeringsstyrker støttet av militser og opprørsgrupper. Mesteparten av kampene ble utkjempet før slutten av 2004, men fra da av var landet delt i to, hvor opprørerne kontrollerte den nordlige delen av landet og regjeringen hadde kontrollen i sør. Etter hvert økte stridighetene igjen, med angrep på utenlandske soldater og på sivile. I 2006 var det store spenninger i landet, og mange mente at FN-styrkene og de franske styrkene som skulle opprettholde freden hadde mislykkes. Likevel fikk Elfenbenskystens herrelandslag i fotball æren for å bringe de stridende partene sammen da det kvalifiserte seg til verdensmesterskapet i 2006. I 2004 ble De forente nasjoners operasjon på Elfenbenskysten igangsatt, men på grunn av begrensede styrker klarte den ikke å stanse stridighetene. Etter det ivorianske valget i 2010 brøt stridighetene ut igjen i den andre ivorianske borgerkrig, som endte med at opposisjonspartiet Forces Nouvelles de Côte d'Ivoires presidentkandidat Alassane Ouattara, som fikk flest stammer valget, overtok makten i landet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Bruce Perens snakker på World Summit om informasjonssamfunnet 2005 i Tunis. Problemstilling: "Is Free/Open Source Software the Answer?"
**Bruce Perens** er en tidligere Debian GNU/Linux prosjektleder, hovedbidragsyteren bak Open Source Definition, en grunnlegger av Software in the Public Interest, grunnlegger og første prosjektleder for Linux Standard Base prosjektet, første forfatter av BusyBox, en grunnlegger av UserLinux prosjektet, og en av medgrunnlegger av Open Source Initiative (OSI). Perens har også en bokserie med Prentice Hall PTR som heter Bruce Perens' Open Source Series. Han er en entusiastisk radioamatør (kallesignal K6BP) og vedlikeholder technocrat.net, som han ser på som 'et mer modent forum enn Slashdot'. Han er også grunnleggeren av No Code International som er en organisasjon som hadde som hovedmål å fjerne kompetansekrav til morsealfabetet for å få en amatørradiolisens. Dette målet ble møtt med de nye "kode-frie" reglene som ble introdusert 23. februar 2007. Perens lider av en mild form av cerebral parese.
Perens forlot OSI ett år etter at han grunnla det, og forklarte hvorfor i en e-post med tittelen "It's Time to Talk About Free Software Again".

Siden juni 2005 har han vært ansatt hos SourceLabs.

Referanser
----------

1. ↑  «FCC Universal Licensing System - K6BP». Arkivert fra originalen 29. august 2007.
2. ↑  Perens, Bruce (1996). «My use of "brain-damage" as a metaphor». *Arkiv over mailinglisten for debian-brukere*. Besøkt 16. mars 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bruce Perens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Project Proposal and Call for Participation: The Linux Standard Base
* Perens' artikler
* "It's Time to Talk About Free Software Again"
* Free Software Leaders Stand Together
* En tale gitt i Japan, juni 2003
* Linux Link Tech Show intervju (lyd), 2006[*død lenke*]
* technocrat.net
* No Code International
* Intervju (lyd) ved Defrag Ohio med "Meet the Bloggers"
* En samtale om fri programvare tatt opp i Roma, juni 2007 Arkivert 29. august 2007 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ian Murdock** | **Debian prosjektleder**(April 1996–Desember 1997) | Etterfølger:**Ian Jackson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Deutsche Bank Players Championship of Europe** er en golfturnering på Europatouren som arrangeres i Tyskland. Turneringen ble etablert i 1992 under navnet *Honda Open*, og fikk tittelen *The Players Championship of Europe* i 1995. Den veksler mellom å spilles på golfbanene Gut Kaden og St. Leon-Rot. Finanskonsernet Deutsche Bank har vært tittelsponsor siden 1995.

Vinnere
-------

| År | Vinner | Land |
| --- | --- | --- |
| 2007 | Andrés Romero | Argentinas flagg |
| 2006 | Robert Karlsson | Sveriges flagg |
| 2005 | Niclas Fasth | Sveriges flagg |
| 2004 | Trevor Immelman | Sør-Afrikas flagg |
| 2003 | Padraig Harrington | Irlands flagg |
| 2002 | Tiger Woods | USAs flagg |
| 2001 | Tiger Woods | USAs flagg |
| 2000 | Lee Westwood | Englands flagg |
| 1999 | Tiger Woods | USAs flagg |
| 1998 | Lee Westwood | Englands flagg |
| 1997 | Ross McFarlane | Englands flagg |
| 1996 | Frank Nobilo | New Zealands flagg |
| 1995 | Bernhard Langer | Tysklands flagg |
| 1994 | Robert Allenby | Australias flagg |
| 1993 | Sam Torrance | Skottlands flagg |
| 1992 | Bernhard Langer | Tysklands flagg |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Golf
Compagnies du Soleil under den hvite terror i 1795.
**Den første hvite terror** under den franske revolusjon ble innledet av en gruppe i det sørlige Frankrike. Gruppen, som oppstod i Lyon, kalte seg *Compagnies de Jéhu*. De planla et dobbeltopprør som skulle sammenfalle med invasjoner fra Storbritannia i vest og Østerrike i øst. Lignende grupper ble dannet annetsteds, som *Compagnies du Soleil* lenger sør i landet.

Bevegelsen ble knust av Lazare Hoche ved Quiberon den 21. juli 1795.

Den hvite terror fant sted i 1794 og 1795, i den perioden som er blitt kalt thermidorreaksjonen, som avløste Skrekkveldet. Den ble organisert av reaksjonære *chouan*ske rojalister, og rettet seg mot de radikale jakobinerne og enhver som ble mistenkt for å stå dem nær. Over hele landet ble reelle og antatte jakobinere angrepet og ofte drept. Antatte terrorister (fra *skrekkveldet*) ble halt ut av fengslene og drept - mye på samme måte som påståtte rojalister var blitt myrdet under septembermassakrene i 1792. 

På samme vis som under *Skrekkveldet* ble rettssaker avholdt uten noen særlig respekt for prosedyreregler og rettssikkerhet. 

I Paris raste gjenger med unge dandyer, kalt muscadinerne, gatelangs og angrep jakobinere og sans-culottes.

Litteratur
----------

* Daniel Philip Resnick: *The white terror and the political reaction after Waterloo*, Harvard University Press, Cambridge, Massachussets, 1966, ISBN-13 9780674951907, ISBN 0674951905
* Jacques Godechot: *La contre-revolution: doctrine et action, 1789-1804*, Presses Universitaires de France, París, 1961
* François Furet og Mona Ozouf: *Dictionnaire critique de la Révolution française*, Flammarion, 1992
* Georges Lefebvre: *La France sous le Directoire. 1795-1799*, Éditions Sociales, 1977

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Brødrene Montgolfiers ballongflyging 4. juni 1783
En **ballong**, også kalt **luftballong**, er et luftfartøy som er fylt med enten varmluft, og kalles da varmluftsballong, eller med en gass lettere enn luft, og kalles da gassballong. Luftballonger er en form for aerostat, svevende luftfartøy, som også omfatter luftskip.

En bemannet ballong har en kurv eller gondol til mannskap, utstyr og passasjerer. Ballongflyging regnes som luftsport.

Historie
--------

Varmluftsballonger under Bristol Balloon Fiesta i 2009
De franske brødrene Montgolfier fra Annonay, sør for Lyon i Frankrike, fant opp varmluftsballongen, som ble kalt montgolfière etter dem. Den 4. juni 1783 viste de fram varmluftsballongen offentlig for første gang i Annonay. Ballongen steg til ca. 1 800 meters høyde. I Versailles 19. september 1783 sendte de en sau, ei and og en hane opp som dermed ble de første levende dyr i en ballong. Den 21. november 1783 fant første bemannede flyging sted da Jean-François Pilâtre de Rozier og François Laurent d'Arlandes fløy en montgolfière over Paris. Deres ballong hadde plass til 790 m³ luft.

Samme år eksperimenterte den franske professoren Jacques Charles med ballonger fylt med hydrogen. Den første flyging fant sted 27. august, og den første bemannede ferd med hydrogenballong fant sted 1. desember 1783 med Jacques Charles og Nicolas-Louis Robert om bord. Gassballongene ble kalt charlière etter Jacques Charles. Gassballongene ble lenge de dominerende til sivil og militær bruk. 

Den som trolig var den første bemannede ballongferd i Norge fant sted 25. juli 1852 da Ignatz Lassé tok av fra Bygdøy med ballongen «Samson» og landet ved Dønski i Bærum etter cirka en times ballongferd. Det var flere oppvisningsturer samme år. Korrespondenten Aasmund Olavsson Vinje rapporterte 5. august 1852 at ballongen drev med vinden opp mot Maridalen og at det kostet 50 speciedaler å være med som passasjer.

Det var omfattende bruk av ballonger under den tyske beleiringen av Paris i 1870–1871 da 67 ballonger fylt med kullgass ble sendt ut av byen med mennesker og 55 av dem også med post. Åtte av ballongene ble tatt av fienden eller havnet i sjøen. Dette var første gang aerostater ble satt inn som kommunikasjonsmiddel i organisert transport. En av disse ballongene, «La Ville d’Orléans», kom ut av kurs og havnet i Norge, på Lifjell i Telemark.

Andrées ballongferd var en ballongferd som den svenske vitenskapsmannen Salomon August Andrée, la ut på i et mislykket forsøk på å nå Nordpolen i 1897.

Referanser
----------

1. ↑  Taylor 1968, s. 18
2. ↑  Taylor 1968, s. 30
3. ↑  Taylor 1968, s. 18–19 og 30
4. ↑  *Byminner*. Oslo museum. 1970. s. 8.
5. ↑  Korrespondentbrev til Drammens Tidende 1851–1859. bokselskap.no. Besøkt 12. november 2020.
6. ↑  Colin Such. «Ballons montés of the Paris siege». *warwickandwarwick.com*. Besøkt 20. november 2020.

Litteratur
----------

* Taylor, John W.R. (1968). *Boken om fly*. Oslo: Gyldendal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
Amerikanske soldater iført knebeskyttere
Knebeskyttere til skateboarding
Typisk beskyttelsesutstyr til rulleskøyter inkluderer hjelm, albuebeskyttere, håndleddsbeskyttere og knebeskyttere.
Beskyttelsesutstyr til terrengsykling bestående av legg- og knebeskyttere (venstre) og albue- og underarmsbeskyttere (høyre).
En **knebeskytter** er en type verneutstyr brukt på knærne for å beskytte dem mot skade ved fall eller slag, eller for å gi polstring ved langvarig kneling.

Knebeskyttere brukes i mange idretter, som utforsykling og BMX, rulleskøyter, rullebrett, cricket, volleyball, håndball, basketball, amerikansk fotball, polo, dans, og så videre.

Knebeskyttere finnes også på en del politi- og militære uniformer. De finnes også på arbeidklær til en del fagfolk som for eksempel rørleggere, teppeleggere, flisleggere, tømrere og mekanikere, samt snekkere og hjemmefiksere. Hyppig arbeid kan kreve harde, robuste kneputer med harde skall, mens dersom arbeidet er mer sporadisk kan man klare seg med en lettere, mykere og mer fleksibel knepute som gir økt komfort.

Se også
-------

* Albuebeskytter
* Leggbeskytter
**Kne meieri** (1886–1965) ble startet av blant andre Jens Kne, som var den første i Stod med jordbruksopplæring. Første andelsmøte var på Kne gård i slutten av 1884. Ved oppstarten i mars 1886 var bestyrer tilsatt som Peter Kvamsing, med Karen J. Dahl som hjelpemeierske. Ivar Kne var tidvis i styret. 

Kne overtok meiriskolen efter Hegra meieri i 1897, og drev frem til år 1904. Den het også *den mannlige meieriskole for Det Nordenfjeldske*.

Lynnedslag gjorde at bygningen brant ned til aske den 18. juli 1934.
Kne ble del av Steinkjer meieri i 1965. Etter meieriarbeidet var over, bruktes bygningene til lagring for Kne Planteskole. Den 26. februar 1998 brant brannvesenet ned bygningene igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Aunan, Arne (1946). *Kne meieri 60 år*. Steinkjer : Steinkjer tr.
2. ↑  Pettersen, Reidar (1988). *Meieriene i Stjørdal meieri 1888-1948, Trøndermeieriet 1948-1983, Trøndelag meieri 1984-1988*. Trøndelag meieri, Avd. Stjørdal. ISBN 8273580121.
3. ↑  Notis i Steinkjer-Avisa den 2. desember 2011.
4. ↑  Erland, Sigve (1977). *Meieribruket i Steinkjerområdet 1847-1877-1977*. Steinkjer meieri. s. 89.
5. ↑  *Siste kapitel for Kne meieri* i Steinkjer-Avisa den 27. februar 1998.
**Forskrift om fjernsynsmottakere** er en norsk forskrift fastsatt av styret i Norsk rikskringkasting AS (NRK) 23. oktober 1980 med hjemmel i kringkastingsloven. Den trådte i kraft 1. januar 1997.

Forskriften pålegger alle som anskaffer, har eller tar i bruk fjernsynsmottaker å straks melde fra om dette til NRK og betale kringkastingsavgift. Det følger av paragraf 2 at det må betales avgift selv om mottakeren brukes lite, om mottakeren har vært i ustand eller ute av drift på grunn av strømmangel eller dårlige mottakingsforhold, eller om den bare brukes en enkelt gang.

Videre bestemmer forskriften at kvittering for betalt avgift må vises frem når kontrollør fra NRK ber om det, og at den som ikke har betalt avgiften ved forfall, kan pålegges å betale en tilleggsavgift.

Forskriften fritar visse personer fra avgift, blant andre utenlandske diplomater, medlemmer av Kringkastingsrådet, varig sterkt funksjonshemmede og personer bosatt i utlandet som besøker Norge i en kortere periode.

Referanser
----------

1. ↑  § 12
2. ↑  § 6
3. ↑  § 1
4. ↑  § 2
5. ↑  § 10
6. ↑  § 3
7. ↑  § 5

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
***Menneskejakt*** (originaltittel: *The Naked Spur*) er en amerikansk westernfilm fra 1953 regissert av Anthony Mann med James Stewart, Janet Leigh, Robert Ryan, Ralph Meeker og Millard Mitchell i hovedrollene.

Handling
--------

I 1868, i Rocky Mountains, Colorado, tilbyr Howard Kemp 20 dollar til en prospektør Jesse Tate for hjelp til å spore opp Ben Vandergroat, etterlyst for å ha drept en marskalk i Abilene, Kansas. Tate tror at Kemp er en lensmann. Roy Anderson, nylig utskrevet fra et amerikansk kavaleri, møter også Tate og Kemp, og blir med for å få tak i Ben Vandergroat.

Andersons ledsager, Lina Patch, dukker også opp. Linas far, tidligere drept for å rane en bank i Abilene, var for lenge siden en god venn av Vandergroat. Lina påstår at Vandergroat er uskyldig. Kemp og Tate oppdager en gruppe fra Svartfot-sammenslutningen langt fra deres eget territorium. Anderson tilstår at de indianerne er på jakt etter ham, etter at han tidligere voldtok høvdingens datter.

Medvirkende
-----------

* James Stewart - Howard Kemp
* Janet Leigh - Lina Patch
* Robert Ryan - Ben Vandergroat
* Ralph Meeker - Roy Anderson
* Millard Mitchell - Jesse Tate

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Menneskejakt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Menneskejakt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Menneskejakt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Menneskejakt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Menneskejakt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Menneskejakt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Menneskejakt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Menneskejakt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Menneskejakt* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Menneskejakt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Forskrift om disiplinærreglement for Forsvaret og militært arrestreglement** (korttittel: **forskr. om disiplinærreglement for Forsvaret**) er en norsk forskrift som regulerer Forsvarets bruk av refselse generelt og refselsesmidlet arrest (frihetsberøvelse) spesielt.

Forskriften ble fremmet av Forsvarsdepartementet og fastsatt ved kongelig resolusjon 16. desember 1988 med hjemmel i militære disiplinærlov. Den trådte i kraft 1. januar 1989.

Forskriften består av to deler: del A gjelder Forsvarets disiplinærreglement, mens del B gjelder militært arrestreglement.

Forsvarets disiplinærreglement gir blant annet nærmere regler for når krigstidsbestemmelsene i militære disiplinærlov kommer til anvendelse:

* Når Norge er i krig, herunder at krigserklæring er avgitt eller mottatt, eller at Norge er utsatt for væpnet angrep.
* Når krig truer, for de avdelinger som er satt på krigsfot i beredskapsøyemed, samt for øvrig så langt reglene om militær rettergang i krigstid er gitt anvendelse etter bestemmelse av Kongen i henhold til straffeprosessloven § 463 fjerde ledd.
* For norske deltakere i internasjonale fredsoperasjoner så langt dette er bestemt av Kongen i henhold til straffeprosessloven § 463 femte ledd.

Militært arrestreglement gir blant annet bestemmelser om soningsforhold i arrest, adgang til personlig hygiene, forbud mot røyking på cellen, besøk av feltprest og mulighet for å sende og motta post.

Referanser
----------

1. ↑  Forskr. om disiplinærreglement for Forsvaret
2. ↑  Forsvarets disiplinærreglement punkt 181

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Arvydas Juozaitis** (født 18. april 1956 i Vilnius, Den litauiske sosialistiske sovjetrepublikk) er en litauisk olympisk bronsemedaljevinner i svømming, filosof, dramatiker, forfatter, universitetslærer i økonomi og politiker. Juozaitis var en av lederne ved opprettelsen av den litauiske reformbevegelsen i 1988, Sąjūdis.

Juozaitis vant bronse på 100 meter bryst under sommer-OL 1976. Han ble tok eksamen i økonomi ved universitetet i Vilnius i 1980 og tok doktorgraden i 1986. Han arbeidet fra 1987 til 2001 ved institutt for filosofi og sosiologi ved universitetet i Vilnius. Fra 2001 til 2003 var han rådgiver for Litauens statsminister. Han var fra 2004 til 2009 kulturattaché ved konsulatet i Kaliningrad. Han var fra 2012 visepresident i Litauens olympiske komité. Han har vært medlem av Litauens forfatterforening siden 2003.

Han var kandidat ved presidentvalget i Litauen 2019.

Referanser
----------

1. ↑  *Syn og segn*. Oslo: Samlaget. 1990. s. 226.
2. 1 2  admin (3. desember 2015). «Juozaitis Arvydas». *Lithuanian Writers Union* **(engelsk)**. Besøkt 6. mai 2019.
3. ↑  «Arvydas Juozaitis Bio, Stats, and Results». *Olympics at Sports-Reference.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 5. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arvydas Juozaitis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arvydas Juozaitis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Jack the Ripper Museum** er et museum og en turistattraksjon i Cable Street, London. Museet forsøker å gjenskape East-London-miljøet der de uløste Jack the Ripper-mordene fant sted i 1888. Museet viser noen originale gjenstander fra perioden, samt rekonstruksjoner av åsteder, inkludert soverommet til ett av ofrene, Mary Jane Kelly.

Utstillingen omfatter fløyta som ble brukt av politikonstabel Edward Watkins for å tilkalle hjelp da han oppdaget kroppen til offeret Catherine Eddowes. Det har også konstabel Watkins' notisbok, håndjern og kølle, og en rekonstruksjon av politistasjonen i Leman Street der detektiver forsøkte å identifisere morderen.

Museet ble grunnlagt av Mark Palmer-Edgecumbe og åpnet i august 2015. Palmer-Edgecumbe var tidligere leder for søkemotoren Googles EMEA-operasjoner og også guvernør for Museum of London Docklands.

Uenighet
--------

I museets søknad til Tower Hamlets-Council var det ingen opplysninger om dets virkelige formål, i stedet ble det opplyst om at det ville bli et museum om kvinner i East End. Søkerne skrev at «museet vil anerkjenne og hedre kvinner i East End som har formet historien, som forteller historien om hvordan de har vært med på å endre samfunnet. Det vil analysere sosiale, politiske og nasjonale erfaringer fra den viktorianske perioden frem til i dag».

Da muséet åpnet, fulgte det flere dager med protester utenfor. Andrew Waugh, museets arkitekt, beskrev det som «obskønt fordomsfullt søppel», og hevdet han ikke ville ha rørt det «med en ildtang» hvis han hadde kjent til hvordan det til slutt ville bli markedsført. John Biggs, senere ordfører i Tower Hamlets, sa at de hadde blitt «lurt».

Museet forsvarte sin posisjon ved å si at deres første, vage idé var å fortelle historier om «mange forskjellige kvinner fra East End», men et sterkere sentralt fokus var nødvendig for å sikre at det appellerte til massene. Palmer-Edgecumbe sa at han hadde informert sin arkitekt og de lokale planleggingsmyndigheter om at Jack the Ripper ville bli en betydelig del av museets tilbud. Han sa at det ville bli basert på den Jack the Ripper-utstillingen som hadde vært på Museum of London Docklands i løpet av hans tid som guvernør, og at museet ville bli illustrert med flere bilder fra den utstillingen.

I oktober 2015 ble nye protester truet av Class War, en anarkistorganisasjon. Disse protestene kom som en følge av et Halloween-arrangement hvor museet inviterte besøkende til å posere for fotografering sammen med skuespillere som spilte morderen og hans lemlestede ofre.

Bygget ble lagt ut for salg i april 2021 og museet forventes å stenge når bygget er solgt.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Arkivert 4. januar 2017 hos Wayback Machine.
* 
*
***Dyscinetus picipes*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (18-21 millimeter), glatt, blankt brunlig hornbille. De mangler horn eller knøler på hodet, kroppsformen er jevnt oval og de kan overflatisk minne om vannlevende biller som vannkalver eller vannkjær. Oversiden er glatt og spredt og fint punktert, dekkvingene nesten uten punktering til sterkt punkterte. Antennene er korte og 10-leddete med en liten, tre-leddet kølle. På undersiden har de en del stive hår, oversiden er helt naken. Hannene har en forstørret indre klo på framføttene som er kløvet i spissen. Denne arten er temmelig variabel i farge, kroppsform og størrelse.

Levevis
-------

Larvene lever trolig som nedbrytere i jorden, gjerne på fuktige steder som rismarker. De er regnet som mindre betydelige skadedyr, men rapporter om skade i hager forekommer. De voksne billene kan komme i store mengder til lys om natten.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt i det sørlige USA, Mexico og på Cuba og Puerto Rico.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Dyscinetus* Harold, 1869
							+ ***Dyscinetus picipes*** (Burmeister, 1847)
								- ***Dyscinetus picipes picipes*** (Burmeister, 1847)
								- ***Dyscinetus picipes puertoricensis*** Chalumeau, 1982

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - genus *Dyscinetus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dyscinetus picipes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus picipes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dyscinetus picipes* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Dyscinetus picipes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* bugguide.net - bildegalleri over nordamerikanske arter
* Dynastidae du monde- nettside om arten