recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Richard Weigner** (født 21. januar 1873 i Arendal, død 4. oktober 1946) var en norsk boktrykker og redaktør. 

Han dro til sjøs etter fullført middelskole, men et ulykkestilfelle satte en stopper for hans planer om en sjømilitær karrière. Weigner gikk i boktrykkerlære hos *Egersundsposten*, og kom som utlært boktrykker til *Stenkjær Avis* i 1896. Han var kjøpte avisen og trykkeriet i 1900, og var avisens redaktør 1896–1907 og 1908–1909. I 1909 ble avisen slått sammen med *Inntrøndelagen*, og Weigner drev senere eget boktrykkeri i Steinkjer.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Richard Weigner, (21.januar 1873 - 04.oktober 1946).»[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Saxvik, Kjell: *Fram i hundre års politisk motvind 1883–1983* (1983), s. 91.

Portaler: Konservatisme | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Guayabo
**Guayabo** er det viktigste førkolumbiske arkeologiske funnstedet i Costa Rica. Det befinner seg i kantonen Turrialba, like sør for vulkanen Turrialba.

Man tror området var bebodd mellom 1500 f.Kr. og 1400 e.Kr. Man veit ikke hvilket folk som holdt til i byen, men den virker å ha vært av stor kulturell og religiøs betydning, og var sannsynligvis et seremonielt sentrum. Byen dekker et areal på 218 hektar, og man tror den hadde opptil 10 000 innbyggere, før den av ukjente årsaker blei forlatt. Den blei rask oppslukt av jungelen, og blei gjenoppdaga på 1700-tallet av naturalisten Anastasio Alfaro.

Store deler av Guayabo er ennå ikke gravd ut. På området fins det både brønner, helleristninger, akvedukter og brolagte gater. Keramikk-, gull- og flintgjenstander samt andre objekter som er funnet på stedet, stilles ut på Museo Nacional i hovedstaden San José.

I 1973 fikk Guayabo status som «nasjonalmonument».

Eksterne lenker
---------------

* Monumento Nacional Guayabo hos SINAC
* Monumento Nacional Guayabo hos Áreas Protegidas y Parques Nacionales de Costa Rica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
En **slaghåv** er en kraftig bygd håv. Den brukes særlig av entomologer for å studere leddyr, særlig insekter og edderkoppdyr som lever lever i vegetasjonen. En slaghåv fanger ikke dyr som finnes på bakken. 

Den ligner en håv, slik som brukes i fiske, men håvrammen er sterkere bygd for å tåle påkjenningen. Håvposen av fint og tettvevd tøy (stoff). En sommerfuglhåv har en luftigere vevd, lang håvpose og er spinklere bygd, ettersom den skal være lett og kunne beveges hurtig gjennom luften. 

Prinsippet er at håven slås eller føres litt hurtig, fra side til side, gjennom vegetasjonen, samtidig som man en beveger seg fremover. Småkryp som sitter i vegetasjonen havner i håvposen. Etter noen «drag» med håven, sjekkes innholdet og eventuelle dyr plukkes opp. Småkryp som finnes i håvposen vil straks søke mot lyset, det vil si ut av posen, derfor gjelder det å være litt rask. For å plukke dyr kan små glass med skrulokk eller en aspirator brukes. Aspiratoren, som suger opp dyr, er særlig nytting for de minste dyrene.
**Karin Roten Meier** (født 27. januar 1976 i Leukerbad, Wallis er en sveitsisk tidligere alpinist. Fra 1993 til 2001 var hun medlem av det sveitsiske landslaget.

Hun var spesialist i de tekniske disiplinene (slalåm og storslalåm. Allerede som 17-åring ble hun juniorverdensmester i storslalåm, og tok sølv i slalåm ved samme anledning. Totalt har hun fire medaljer fra junior-VM og tre VM-medaljer på seniornivå.
I løpet av karrieren vant hun to renn i verdenscupen. Den beste sammenlagtplasseringen fikk hun i sesongen 1996/97, da hun endte på fjerdeplass i storslalåmcupen.

Etter at hun la opp som aktiv alpinist, lanserte hun sitt eget kosmetikkmerke. Siden 2004 har hun også arbeidet som sidekommentator for TV-kanalen SF DRS.

Meritter
--------

### Junior-VM

* Monte Campione/Colere 1993: Gull i storslalåm
* Lake Placid 1994: Sølv i storslalåm
* Voss 1995: Gull i storslalåm, sølv i slalåm

### VM

* Sierra Nevada 1996: Sølv i storslalåm, bronse i slalåm
* Sestriere 1997: Sølv i storslalåm

### Verdenscupseire

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 10. mars 1996 | Hafjell | Norge | Slalåm |
| 20. desember 1998 | Veysonnaz | Sveits | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karin Roten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Karin Roten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Karin Roten – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Karin Roten – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Karin Rotens personlige hjemmeside
***Mareritt ved midtsommer*** var en TV-produsert kriminalfilm med etterforskerne Helmer & Sigurdson som gikk på NRK i romjula 1979. *Mareritt ved midtsommer* ble skrevet av Jon Bing og Tor Åge Bringsværd, og hovedrollene ble spilt av Alf Nordvang og Anders Hatlo. 

VGs TV-anmelder (Ludvig Iversen) gav den svært hard medfart og mente særlig at manuset var svakt. «Dette var et flaut venstrehåndsarbeide som fratok seerne all mulig spenning fra første stund», var hans ord. Han mente videre at instruksjonen var bånn og filmregien måtelig.

Handling
--------

Ekteparet Lehmann er på ferie ved deres landsted på Sørlandet. Etterhvert skal mange skumle ting foregå ved landstedet, og idyllen brytes brått av en uhyggelig hendelse. 

Tove Lehmann plages av nattlige mareritt. Er det hennes avdøde ektemann som viser seg utenfor vinduet ì sommernatten? Politibetjent Sigurdson og hans kollega Mette løser mysteriet.

Opplegget for kriminalen er denne gang litt annerledes enn i andre «Helmer og Sigurdsson»-serier. Seerne får vite mer enn politiet og kan følge den kriminelle utviklingen på en annen måte.

Om serien
---------

Opptakene skjedde i Risør, Tvedestrand, Skien og Oslo.

Den ble innspilt sommeren 1979, omtrent samtidig som *Septembermordet* og *Spøkelsesbussen*.

Rolleliste
----------

* Helmer: Alf Nordvang
* Sigurdson: Anders Hatlo
* Henrik Lehmann: Per Tofte
* Tove Lehmann: Monna Tandberg
* Mette: Marit Kolbræk
* Turid: Hennika Skjønberg
* Kjøpmannen: Kaare Zachariassen
* Fiskeren Markus: Julian Strøm
* Fru Gundersen: Gøril Havrevold
* Optikeren: Inger Teien
* Fru Stokke: Gunhild Grünfeld
* Ingeniør Iversen: Rolf Sand
* Graveren: Per Gundersen
* Banksjefen: Bernt Erik Larssen
* Campingdamer: Elisabeth Riseng  
Mette Lange-Nielsen

Referanser
----------

1. 1 2  VG - Mareritt i sommeridyll (28.12.1979, s.38)
2. ↑  VG - TVi går (29.12.1979, s.45)
3. ↑  Aftenposten Radio og TV bilag (28.12.1979, s.3)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mareritt ved midtsommer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mareritt ved midtsommer* hos Filmfront Rediger på Wikidata
Clipper *Red Jacket*
Dampskipet *Pacific*
**Asa Eldridge** (1809–1856) var en sjøkaptein fra Yarmouth i Massachusetts. I 1854 førte kaptein Eldridge klipperskuten SS «Red Jacket» fra New York til Liverpool på 13 dager, 1 time og 25 minutter, «dock to dock», og satte med dette fartsrekord for den raskeste trans-Atlantiske kryssing med et kommersielt seilfartøy. Rekorden er ikke slått siden den gang. I 1856 var Eldridge kaptein på dampskipet SS «Pacific» som forsvant på havet underveis fra Liverpool til New York.

Eldridge er også kjent for å ha ført Cornelius Vanderbilts egen private yacht, *North-Star*, da forretningsmannen i 1853 tok en liten gruppe av familie og venner på en sommer-lang cruise rundt i Europa. Dette var før Eldridge fikk kommandoen på lasteskipet «Roscius» i E. K. Collins' Dramatic Line.

Mer om Eldridge
---------------

**Uforståelig:** Dette avsnittet kan være vanskelig å forstå og artikkelen bør derfor gjennomgå en grundig opprydning, eventuelt fjerning.

Nyere forskning har avdekket mange flere detaljer om Asa Eldridge karriere. Dette inkluderer en tidligere fartsrekord, satt på en reise to tiår før hans mer berømte prestasjon med klipperen «Red Jacket». Den første rekorden ble satt i 1833 med skipet «America», som Eldridge tok fra Boston til Calcutta i løpet av 89 dager. Denne rekorden forble ubeseiret i de neste to tiårene, og da bare med mindre av en av en ny generasjonen av klipperskip. Nyere forskning identifiserer også en rekke andre fartøy som Eldridge førte i løpet av sin karriere, fartøy som tidligere ikke har vært forbundet med ham. Disse omfatter tre seilskutene at han tok til Det fjerne østen i 1830-årene, en annen. at han seilte i "cotton  triangle" i begynnelsen av 1840-årene; en annen Dramatic Liner, i tillegg til *Roscius* lang forbundet med ham; og to tidlige transatlantiske dampskip. Eldridge har nær tilknytning til den første av de dampskip ser ut til å ha vært den omstendighet at introduserte ham til Cornelius Vanderbilt, og i sin tur til sin stilling som sjef for *North Star*.

Referanser
----------

1. ↑  Charles Francis Swift (1884). *History of Old Yarmouth: Comprising the Present Towns of Yarmouth and Dennis : from the Settlement to the Division in 1794, with the History of Both Towns to These Times*. author. s. 216–218.
2. ↑  Miles, Vincent (2015). *The Lost Hero of Cape Cod: Captain Asa Eldridge and the Maritime Trade That Shaped America*. The Historical Society of Old Yarmouth, Yarmouth Port, Massachusetts.
3. ↑  Kittredge, Henry C. (1935). *Shipmasters of Cape Cod*. Houghton Miflin Company, Boston and New York; the Riverside Press, Cambridge, Massachusetts.
***Fore*** er et varselrop i golf. Golfspillere plikter å rope «*fore!*» når det finnes den minste mulighet for at golfballen kan treffe en annen spiller eller en tilskuer.

Opprinnelse
-----------

Uttrykket *fore* kan oversettes med «forut» og stammer fra det britiske infanteriet. Ved angrep i doble rekker måtte den fremre rekken legge seg ned når den bakre skulle avfyre sine våpen. Den bakre rekken ropte «beware before», som kan oversettes til «se opp der fremme». Uttrykket ble etter hvert innen golfsporten forkortet til *fore*.

En annen teori sier at uttrykket er en forkortelse av ordet *forecaddie* og stammer fra 1600-tallet. På den tiden var golfballer dyre, og golfspillerne ansatte derfor forecaddies som skulle stå i området der hvor ballen landet for å finne igjen ballen. Når spilleren hadde slått er det sannsynlig at han ropte *forecaddie* for å varsle at ballen var på vei. Dette er senere blitt forkortet til *fore*.

| * v
* d
* r
Golfterminologi |
| --- |
| Golfscore | 
* Hole in one
* Kondor (-4)
* Albatross (-3)
* Eagle (-2)
* Birdie (-1)
* Par (0)
* Bogey (+1)

 |
| Golfslag | 
* Backspin
* Chip
* Draw
* Duff
* Fade
* Hook
* Mulligan
* Pitch
* Putt
* Shank
* Slice

 |
| Banen | 
* Bunker
* Divot
* Dogleg
* Fairway
* Green
* GUR
* Links
* Out of bounds
* Rough
* Tee
* Vannhinder

 |
| Golfutstyr | 
* Driver
* Peg
* Spoon
* Stimpmeter
* Wedge
* Wood
* Jern
* Golfball

 |
| Annet | 
* Caddie
* Cut
* Dormie
* Dropp
* Fore
* Fourball
* Foursome
* Greens in regulation
* Greenfee
* Greenkeeper
* Handikap
* Loft
* Major
* Matchspill
* Pengeliste
* Playoff
* Scramble
* Scrambling
* Slagspill
* Slope
* Straffeslag
* Tour

 |

Portal: Golf
**Kamar-ud-din** (født 11. august 1671 i Delhi, død 22. mai 1748 i Burhanpur) var en mogulsk adels- og embetsmann og grunnlegger av staten Hyderabad. Han er også kjent med titlene **Nizam-ul-Mulk** og **Asaf Jah**. Kamar-ud-din var nizam av Hyderabad fra 1724 til sin død i 1748.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Farfaren kom fra Samarkand og gikk i tjeneste for stormogul Aurangzeb.

### Embetsmann

Også Kamar-ud-din var en av Aurangzebs lojale offiserer og embetsmenn. I 1713 ble Kamar-ud-din første gang utnevnt til *subahdar* eller guvernør i seks provinser i Deccan og *faujdar* av Karnataka. Embetet beholdt han til 1715. Han ble igjen utnevnt til denne posisjonen i 1720. Imidlertid oppholdt han seg i Deccan bare periodevis. Tittelen *Nizam-ul-Mulk* ble gitt ham i 1713. 

Kamar-ud-din ble i 1722 utnevnt til *vesir*, eller statsminister, i Mogulriket. Forsøkene hans på å reformere statsadministrasjonen mislykkes og i 1724 tapte han embetet som førsteminister. Samme år dro han til Deccan for å slå ned et opprør og befeste sin makt der.

### Staten Hyderabad

Han ble værende, gjorde Aurangabad til hovedstad og etablerte en stat som i praksis ble uavhengig av mogulene i Delhi, selv om stormogulens overhøyhet nominelt ble anerkjent. Han måtte forsvare sitt rike mot angrep fra marathaene. Mogulkeiser Muhammed Shah ga Kamar-ud-din tittelen *Asaf Jah*.

Kamar-ud-din grunnla et dynasti som styrte Hyderabad inntil staten ble innlemmet i India i 1948. Nizamdynastiet sikret seg kontrollen over landet, beholdt noe som privat eiendom og benyttet øvrige landområder som len til adelsklassen nizamen støttet seg på.

Etter Kamar-ud-dins død fulgte det kamp om tronen mellom hans etterkommere, da han, liksom i Mogulriket, ikke hadde fastsatt regler for arvefølge. Han ble etterfulgt på tronen av sin nest eldste sønn, Nasir Jang, som så ble etterfulgt av Kamar-ud-dins dattersønn Muzaffar Jang. Deretter kom Kamar-ud-dins sønner Salabat Jang og Ali Khan på tronen. Sistnevnte hadde tittelen Asaf Jah II og fra ham gikk staten Hyderabad i arv fra far til sønn inntil den sjuende og siste regjerende nizam, Osman Ali Khan, ble styrtet ved en indisk invasjon i 1948.

Referanser
----------

1. ↑  M. A. Nayeem: *The splendour of Hyderabad. The last phase of an oriental culture (1591–1948 A.D.)*, Hyderabad: Hyderabad Publishers, 2011, s. 131 og 138.
2. ↑  Munis D. Faruqui: «At Empire’s End: The Nizam, Hyderabad and Eighteenth-Century India», *Modern Asian Studies*, bd. 43, nr. 1, 2009, s. 7f.
3. ↑  Faruqui, s. 15.
4. ↑  Faruqui, s. 18.
5. ↑  Faruqui, s. 16–17.
6. ↑  Faruqui, s. 20f.
7. ↑  Faruqui, s. 9.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Nizam av Hyderabad**(1724–1748) | Etterfølger:**Nasir Jang** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sverige Sveriges flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én tredjeplass |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 1981 Sveits’ flagg Thun |  Stafett |
| Gull | 1983 Ungarns flagg Zalaegerszeg |  Stafett |
| Gull | 1985 Australias flagg Bendigo |  Stafett |
| Gull | 1989 Sveriges flagg Skara |  Stafett |
| Sølv | 1978 Norges flagg Kongsberg |  Stafett |
| Sølv | 1987 Frankrikes flagg Gérardmer |  Klassisk |
| Sølv | 1987 Frankrikes flagg Gérardmer |  Stafett |
| Bronse | 1979 Finlands flagg Tammerfors |  Stafett |
| Bronse | 1981 Sveits’ flagg Thun |  Klassisk |
| Nordisk mesterskap |
| Gull | 1982 Danmarks flagg Bornholm |  Stafett |
| Sølv | 1980 Sveriges flagg Borlänge |  Stafett |
| Sølv | 1986 Finlands flagg Saltvik |  Stafett |
| Bronse | 1977 Finlands flagg Joensuu |  Stafett |
| Bronse | 1980 Sveriges flagg Borlänge |  Klassisk |
| Bronse | 1982 Danmarks flagg Bornholm |  Klassisk |
| Bronse | 1984 Norges flagg Tromsø |  Stafett |
| Bronse | 1988 Sveriges flagg Halmstad |  Stafett |

**Karin Rabe** (født 17. februar 1954) er en tidligere svensk orienteringsløper. Hun hadde sin storhetstid på slutten av 70-tallet og hele 80-tallet. Hun ble verdensmester i orientering fire ganger, samtlige i stafett.

Med sine 4 VM-gull er hun blant de mestvinnende løperne i VM-historien. Hennes første VM-gull på stafett tok hun sammen med Arja Hannus, Barbro Lönnkvist og Annichen Kringstad i sveitsiske Thun i 1981. Hun var deretter på vinnerlaget i begge verdensmesterskapene som fulgte, i 1983 og i 1985. I 1983 løp hun første etappe for det svenske vinnerlaget, etterfulgt av Marita Skogum, Kerstin Månsson og Annichen Kringstad. I 1985 løp Rabe på nytt første etappe, men denne gangen vekslet hun over til Christina Blomqvist. Månsson og Kringstad løp de avsluttende etappene for laget som vant gull foran Norge. Karin Rabes siste VM-gull ble vunnet på hjemmebane i Sverige. Sverige vant stafetten i Skara med Rabe, Hannus, Kerstin Haglund og Skogum på laget. Rabe fikk med seg to individuelle medaljer fra verdensmesterskap i løpet av sin karriere. Hun vant en rekke medaljer i det nordiske mesterskapet.

Med sin daværende klubb Almby IK, var Rabe med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Venla i 1983.

Se også
-------

* VM i orientering

Kilder
------

* Resultater fra verdensmesterskkap - IOF Arkivert 24. april 2013 hos Wayback Machine.
**Fordøyelse** er en kjemisk prosess der organismer bryter ned komplekse næringsemner til enklere substanser som de kan absorbere og utnytte i stoffskiftet. Det skilles mellom *intracellulær fordøyelse*, som foregår inne i enkeltceller, og *ekstracellulær fordøyelse*, som foregår utenfor cellene (i hovedsak i fordøyelseskanalen, som hos dyr utgjør størsteparten av fordøyelsessystemet).

Fordøyelsesprosessen består alltid av inntak, nyttiggjøring (selve fordøyelsen) og utstøting av rester.

Intracellulær fordøyelse
------------------------

Intracellulær fordøyelse er fordøyelse som foregår inne i enkeltceller, eksempelvis hos blåskjell i tillegg til den ekstracellulær fordøyelsen som skjer i magsekken og har en sentral fordøyelseskjertel der hovedsakelig proteinfordøyelsen skjer. Avfall returneres til magesekken, der ekstracellulær fordøyelse skjer.

Ekstracellulær fordøyelse
-------------------------

Ekstracellulær fordøyelse skjer i fordøyelsesorganer. Hos mennesker starter den med inntaket av næringsstoffer i munnhulen, mens nyttiggjøring av visse væsker, salter og K-vitaminer avsluttes i tykktarmen. Utstøting av rester skjer via endetarmen.

Se også
-------

* Fordøyelsessystemet

| * v
* d
* r
Fysiologi |
| --- |
| Stoffskifte | Ekskresjon **·** Fordøyelse (system) **·** Fotosyntese **·** Kjemosyntese **·** Åndedrett |
| Regulering | Osmotisk **·** Temperatur |
| Sirkulasjon | Blodomløp **·** Lymfesystem |
| Kontrollsystemer | Hormonsystem **·** Nervesystem (Sanseorganer **·** Muskelfunksjon **·** Elektriske organer) |
| Relaterte artikler | Immunforsvar **·** Psykofysiologi |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
***Marens lille ugle*** fra 1957 er en norsk barnebok av forfatteren Finn Havrevold (1905–1988) som handlet om tidens jag og ble en stor lesersuksess. Boka er illustrert av Havrevold selv.

Boka var Havrevold sitt bidrag til Dammprisen, som var forlagets årlige konkurranse for å få lokket frem nye bøker for barn og unge. Han vant 20 000 kroner slik han også gjorde i 1955. Følgelig ble boka utgitt første gang av Damm forlag i 1957, og har kommet i flere nye opplag siden, blant annet i 1983, utgitt av Bokklubbens Barn, og 1991.

Boken ble også premiert med 1. premie i Kirke- og kulturdepartementets premiering av barne- og ungdomsbøker for 1957 på 3 000 kroner. Den ble også plassert på H.C. Andersen-prisen sin æresliste.

Boka dannet grunnlag for Ivo Caprinos spillefilm *Ugler i mosen* som kom i 1959.

Familien Monsen består av mor Monsen og far Ole Henrik Monsen, barna Trine og Maren, undulaten Fridtjof den frue og ugla «Maltas skrekk». De har arvet et falleferdig landsted på Sørlandet etter onkel Pavel. Da de besøker huset kommer søstrene på sporet av onkel Pavels skatt. Mens de to leter etter den skjulte skatten, forsøker far fortvilet å ringe til kontoret. Og mens mor kjemper tappert for å holde humøret oppe, skjer det merkelige ting i det gamle huset.

Referanser
----------

1. 1 2  Finn Havrevold i Norsk biografisk leksikon.
2. ↑  *Premiebok for hele familien* i VG den 9. september 1957.
3. ↑  *6. september 1957 Dammprisen* i Fædrelandsvennen den 6. september 2007.
4. ↑  Anne Johanne Loe-Whist, *Barnebok-premievinnere* i VG den 4. mars 1958.

Eksterne lenker
---------------

* Finn Havrevold (1957). *Marens lille ugle*. Oslo: Damm.

Portal: Litteratur
**Mohammed Qasim Fahim** (محمد قسيم فهيم) (født 1957 i Omarz, død 9. mars 2014 i Kabul) var forsvarsminister i Afghanistans overgangsadministrasjon fra 2002. Han tjente også som visestatsminister. Han ble fjernet som forsvarsminister av president Hamid Karzai 23. desember 2004 da overgangsadministrasjonen trådte tilbake til fordel for en folkelig valgt administrasjon.

Mens han var forsvarsminister fortsatte han å lede sin egen milits. 10. desember 2003 beordret han deler av sin milits til å levere deres våpen (inkludert 11 stridsvogner, 10 rakettramper og to scud-raketter) til den afghanske nasjonalhærens depot nær Kabul.

Før Talibans fall var Fahim en fraksjonsleder av Nordalliansen. Den 13. september 2001 overtok Fahim som den øverste militære leder av Nordalliansen etter Ahmed Shah Massoud. Massoud ble myrdet fire dager tidligere. Allerede 22. september var Fahim i Tadsjikistan i samtaler med sjefen for den russiske hær Anatoly Kvashnin.

Som forsvarsminister besøkte han militære baser i Storbritannia, diskuterte sikkerhetsspørsmål med den amerikanske general Tommy Franks og den kanadiske forsvarsministeren John McCallum, NATOs generalsekretær George Robertson og besøkte Moskva og Washington, DC. Han erstattet også 15 etnisk tadsjikske generaler med pashtoer, usbekske og hazaraoffiserer.

I juni 2003 ble det funnet en bombe i hjemmet hans. Senere på året drepte en selvmordsbomber lederen for Fahims personlige sikkerhet. 12. september 2003 erklærte Miloon Kothari, oppnevnt av FNs menneskerettskommisjon for å etterforske i Afghanistan, at Fahim og utdanningsminister Yunus Qanuni ulovlig okkuperte områder og burde fjernes fra sine poster. Tre dager senere sendte Kothari et brev til Lakhdar Brahimi, lederen for FN i Afghanistan, der han sa at han hadde gått for langt i å navngi ministrene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mohammed Qasim Fahim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
En **autorisasjonssamtale** gjennomføres som en del av en sikkerhetsklarering. Det er en formell samtale mellom autoriserende myndighet (de som anmoder om en klarering) og den som skal sikkerhetsklareres. Autorisasjonssamtalen vil kunne synliggjøre sårbarheter og trusler som ikke fremkommer av relevante registre ved gjennomføring av personkontroll.

Prosess
-------

Autorisasjonsansvarlig skal foreta en vurdering om han/hun har tillit til den som skal autoriseres. Under en autorisasjonssamtale undertegner man taushetserklæring. Taushetserklæringen skal undertegnes som bekreftelse på at den som skal autoriseres har satt seg inn i sikkerhetsbestemmelsene og for å bevisstgjøre taushetsplikten. 

Autorisasjonsansvarlig skal også kontrollere at opplysningene den som skal autoriseres gir, er tilstrekkelige og oppdaterte.

Dersom det fremkommer opplysninger som gjør at autoriserende myndighet ikke har tillit, vil saken bli innberettet for klareringsmyndigheten som vurderer saken og avgjør hvorvidt en person skal få autorisasjon eller ikke.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
Indisk pansernesehorn i Tierpark Berlin
**Tierpark Berlin** er en av Berlins to dyreparker og ligger i ortsteilen Friedrichsfelde i den administrative bydelen Lichtenberg. Parken omfatter 1600 dekar og har over 10 000 dyr. 

Tierpark Berlin er bygget på området til Friedrichsfelde slottspark. I tillegg til dyrene finnes på området bygningene til slottet, og i parken en rekke skulpturer, planter, busker og trær. Parken er landskapsmessig anlagt. 

I DDR tiden ble parken tildelt Karl Marx-ordenen og Vaterländischer Verdienstorden. Den har år om annet ca. 950 000 besøkende.

Historie
--------

Tierpark Berlin ble grunnlagt i 1954. Den oppsto som følge av Tysklands deling etter den andre verdenskrig. Zoologischer Garten Berlin lå i britisk sektor av Berlin, og dermed manglet DDRs hovedstad en egen zoologisk hage. Slottsparken til Friedrichsfelde slott ble valgt til formålet, da parken forfalt etter at de opprinnelige eierne hadde mistet retten til eiendommen.

Dyreanleggene
-------------

* Berlin Tierpark er blitt kjent for vellykket avl av elefanter.Berlin Tierpark er blitt kjent for vellykket avl av elefanter.
* Flamingoer og kamelerFlamingoer og kameler
* Inkaterne (Larosterna inca) Inkaterne (Larosterna inca)

Skulpturer
----------

* Tiger (Philipp Harth) Foto:Andreas Steinhoff*Tiger* (Philipp Harth) Foto:Andreas Steinhoff
* Veiviser i terracotta Reiher (Klaus Tilke) Foto:Quaschinsky, Hans-GünterVeiviser i terracotta *Reiher* (Klaus Tilke) Foto:Quaschinsky, Hans-Günter
* Sangvinikeren (Johann Gottfried Knöffler) Foto:James SteakleySangvinikeren (Johann Gottfried Knöffler) Foto:James Steakley
* Utstilling United Buddy Bears 2020 - 2022Utstilling United Buddy Bears 2020 - 2022

Slottet, familiegravstedet og parken
------------------------------------

* Friedrichsfelde slottFriedrichsfelde slott
* Gravstedet til familien Treskow-FriedrichsfeldeGravstedet til familien Treskow-Friedrichsfelde
* Erantis som gjerne blomstrer før snøklokkeneErantis som gjerne blomstrer før snøklokkene

Kommunikasjoner
---------------

Til dyreparken kan man reise med tunnelbanen (U-Bahn) linje U5 mot Hönow til stasjonen Tierpark. 

* U5 Tierpark

Se også
-------

* Berlin Zoo

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tierpark Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tierpark Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Sipalki**, **Sipalkido** eller **Si Pal Ki** er en mindre kjent koreansk kampkunst som trolig har sine røtter fra over 4300 år gammel mongolsk krigføring. Kampkunstens prinsipp går ut på å uskadeliggjøre fienden kjappest mulig ved å bruke minimalt med energi. Bakgrunnen til dette er overlevelse. Si (10) Pal (8) Ki (teknikker) betyr "De 18 teknikker", av disse er 15 med våpen og 3 uten. Dagens trening fokuserer mest på teknikkene uten våpen og selvforsvar.

Historie
--------

For over 4000 år siden reiste to store mongolske stammer i to forskjellige retninger i Asia. Den ene reiste nordover og den andre reiste mot sør.

En av disse stammene (kalt «Ural Altai»), okkuperte en halvøy som i dag er kjent som Korea. Denne krigerske stammen hadde meg seg forskjellige kampteknikker som innholdt flere teknikker med og uten våpen. Disse teknikkene ble grunnlaget for Sipalki.

Inntil år 1552 besto Sipalki av 56 teknikker. I det samme året bestemte den koreanske keiseren at teknikkene skulle begrenses til 18, derav navnet Sipalki. Som betyr de 18 teknikker. Det opprinnelige navnet var «Soo Baek Gi» eller «Sib Fal Gi». Navnet ble endret på 70-tallet etter at Grandmaster Soo Nam Yoo flyttet fra Korea til Argentina. Det ble endret til uttalemåten, Grandmaster Yoo gjorde dette fordi både argentinsk media og utøvere hadde problemer med å stave det riktig.

I 1908 ble Korea invadert av Japan, da ble alle former for kampsport/kanpkunst forbudt inntil 1945. Det ble også forbudt i tidsrommet 1950-53, da Nord-Korea var i krig mot Sør-Korea. Dermed ble kampteknikkene bevart hemmelig. De ble trent i familiedynastier, fra far til sønn i flere generasjoner. Da kampsport ble tillat igjen var det en familie som hadde klart å bevare de 18 teknikker, dette var Yoo-familien.

På tidlig 70-tallet flyttet nåværende Grandmaster Soo Nam Yoo til Argentina, han startet treninger der og det ble veldig raskt populært. I dag er Sipalki størst i Sør-Amerika og Korea.

Sipalki kom til Norge på 90-tallet med Master Hugo Garcia (6-dan), som er en av Soo Nam Yoo sine elever. I Norge i dag er det en klubb i Oslo og en i Krogstadelva (i nærheten av Drammen).

Eksterne lenker
---------------

* Sipalki Norges nettside Arkivert 29. januar 2019 hos Wayback Machine.
* Artikkel om sipalki
Sioux- catawbaspråkenes omtrentlige utbredelse omkring år 1700
**Sioux- og catawbaspråk** er et samlingsnavn for en gruppe beslektede språk som tales av urbefolkninger i USA og Canada. Språkgruppene oppdeles vanligvis i underavdelingene egentlige siouxspråk («Siouan proper») og catawbaspråk (catawban), hvorav det siste er utdødd. Sioux-catawbaspråkene utgjør den nest største indianske språkfamilien i Nord-Amerika, etter den algonkinske språkfamilie.

Sioux- og catawbaspråkene
-------------------------

Sioux-catawbaspråkene inndeles i følgende undergrupper (etter Campbell, Dorsey, Mithun og Rankin & Parks; utdødde språk markeres med **†**, tegnet / mellom språk betyr at dialektene er så like hverandre at det er usikkert om man bør betrakte dem som forskjellige språk):

**I. Egentlige siouxspråk** («Siouan proper»), med de aktuelle indianerstammer i parentes.
A. Missouri River-gruppen
1. **Mandan** (Mandan)
2. **Crow** (Kråkeindianere)
3. **Hidatsa** (Hidatsa)
B. De midtre siouxspråkene
4. **Sioux (Lakota, Dakota)**
5. **Assiniboine** (anses ofte utgrenet fra 4.) (Assiniboiner)
6. **Stoney** (anses oftest som en variant av 5) (Assiniboiner)
(7-9 betraktes oftest som et dialektkontinuum: chiwere)
7. **Missouri**
8. **Iowa**
9. **Oto**
10. **Winnebago** (regnes iblant til chiwere) (Winnebago)
(11-13 betraktes oftest som et dialektkontinuum: dhegiha)
11. **Omaha** (Omaha/Ponca)
12. **Osage** (Kansa/Osage) **†**?
13. **Quapaw** (Quapaw) **†**
C. Sørøstlige siouxspråk
14. **Tutelo** **†**
15. **Saponi** **†**
16. **Moniton** **†**
17. **Occaneechi** **†**
18. **Biloxi** (Biloxi)**†**
19. **Ofo** **†**
**II. Catawbaspråk**
20. **Woccon** **†**
21. **Catawba** **†**

Litteratur
----------

* Lyle Campbell, *American Indian languages: The historical linguistics of Native America* (Oxford University Press 1997)
* Richard Collins, *The Native Americans. The Indigenous People of North America* (London 1991)
* James Owen Dorsey, *The Cegiha language* (Washington D.C. 1890); sterkt foreldet verk, har mer relevans for lingvistikkens historie enn moderne språkforskning.
* Marianne Mithun, *The languages of Native North America* (Cambridge University Press 2001)
* Douglas R. Parks & Robert L. Rankin, "The Siouan languages". Inngår i R. J. DeMallie (red), *Handbook of North American Indians: vol 13, Plains* (Washington D.C. 2001)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Norgeshistorie.no** er et nettsted opprettet av Institutt for arkeologi, konservering og historie (IAKH) ved Universitetet i Oslo. Nettstedet har per 2021 over 600 forskningsbaserte artikler, og rundt én million besøkende i året.

Bakgrunn
--------

Nettstedet forteller Norges historie fra steinalderen til i dag. Artiklene er delt inn i 19 tidsepoker, som igjen er inndelt tematisk.

Artiklene er skrevet av norske historikere og arkeologer, de fleste ansatte ved UiO, men også fagfolk utenfra har skrevet flere artikler. Flere bidrag kommer også fra arkeologer ansatt ved Kulturhistorisk museum. Norgeshistorie.no er ikke et leksikon, men et samleverk om norsk historie på nett.

Norgeshistorie.no er finansiert av UiO og Fritt Ord. Nettstedet ble i 2016 tildelt Universitetet i Oslos forskningsformidlingspris.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Øystein Lydik Idsø Viken, «Norgeshistorie.no: god kunnskap i ny kanal». Hentet 9. mar. 2017.
2. ↑  Norgeshistorie.no, «Om Norgeshistorie.no». Hentet 16. mar. 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Norgeskatalogen** (**NK**) er en katalog over norske frimerker. Nummereringssystematikken (NK-serien) er den faktiske standarden som benyttes for norske frimerker. Til NK-nummeret kan så føyes bokstaver, tall og koder i et sinnrikt system for angivelse av ulike varianter og feiltrykk.

Katalogen inneholder ei oversikt over samtlige norske frimerker fra «4 skilling våpen» fra 1855 og fram til utgivelsestidspunktet, inklusiv de aller fleste kjente varianter. Likeså er det oversikt over frimerkehefter, tjenestemerker, portomerker og en del andre objekter av interesse for filatelister. Det er prisanslag på alle kjente varianter i ulike kvaliteter.

I tillegg til selve katalogdelen inneholder Norgeskatalogen ulike oversikter over vannmerker, poststempler m.v. Hver utgivelse har også gjerne et par spesialartikler om filatelistiske emner.

Norgeskatalogen er et registrert varemerke (TM) og er blitt utgitt av Oslo Filatelistklubb fra 1948, årlig til og med 2014 og deretter annet hvert år.

En tilleggsutgivelse er **Norgeskatalogen Postal**, som kom første gang i 2011. Den inneholder blant annet oversikter over poststempler og postale blanketter/etiketter, portosatser gjennom tidene og kjente, eldre brev med ulike frankeringer.

Eksterne lenker
---------------

* Norgeskatalogen
Autorickshaw som venter på passasjerer i Bangkok.
Tuk-tuk i Egypt.
En **autorickshaw** eller **trehjuling** (populært også kalt **tuk-tuk**, **trishaw**, **autorick**, **bajaj**, **mototaxi** eller **babytaxi**) er en motorisert rickshaw (drosje), og er en utbredt form for transport i mange land i Asia, Afrika, Sør-Amerika og noen steder i Europa. Autorickshawen består av en blikk– eller jernramme på tre små hjul (ett foran og to bak), ett sete for sjåføren foran og ett sete med plass til tre passasjerer bak.

En autorickshaw er normalt utstyrt med en motorsykkelversjon av en totaktsmotor med samme styret som på en motorsykkel. Transportmiddelet har fått kallenavnet *tuk-tuk* etter den karakteristiske lyden motoren lager. Autorickshaw er et effektivt transportmiddel, særlig i tung trafikk.

En autorickshaw er å se i filmen *The Beach* med Leonardo DiCaprio. *Ong Bak* med Tony Jaa har en biljakt-scene med flere autorickshawer. Autorickshawer har også en rolle i PlayStation 2-spillet *Stuntman*. Under finalen i Miss Universe 2005 i Bangkok ble Nancy O'Dell fraktet på scenen i en autorickshaw.

Se også
-------

* Rickshaw
* Jeepney
**Jan Kolderup Hemsvik** (født 11. mars 1924, død 3. januar 2008) var en norsk friidrettsfunksjonær tilknyttet Idrettsklubben Tjalve. Han døde i nyttårshelgen 2007/2008, 83 år gammel. Han jobbet både på riks- og lokalplanet, og innehadde mange forskjellige verv i Norges Friidrettsforbund.

Hemsvik var i mange år speaker for Holmenkollstafetten, og han var også speaker for andre stevner som NM i friidrett og Bislett Games der han var speaker fra starten i 1953 til 2007.

I 1995 ble Hemsvik tildelt St. Hallvard-medaljen. På 80-årsdagen sin ble han tildelt NIFs hederstegn.

Hemsvik ble i mange nekrologer karakterisert som «friidrettens hedersmann».

Referanser
----------

1. ↑  «Tidligere mottakere av St. Hallvard-medaljen». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 10. januar 2014. Besøkt 30. januar 2017.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. mars 2008. Besøkt 7. juni 2008.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Willie Banks, Carlos Lopes, Per Erling Olsen og Thomas Wessinghage | **Bislett-medaljenSammen med Saïd Aouita, Steve Cram, David MoorcroftArne Haukvik, Thorleif Jansson, Ole Petter Sandvig og Målfrid Kuvås**(1985) | Neste mottaker:Fatima Whitbread |
**Chen Ziang** (forenklet kinesisk: 陈子昂, tradisjonell kinesisk: 陳子昂, pinyin: *Chén Zĭáng*, Wade-Giles: *Ch‛en Tzŭ-ang*, ofte stavet **Chen Zi'ang**, født 661 i fylket Shehong i dagens Suining i provinsen Sichuan i Kina (eller i 656), død 702) var en kinesisk dikter under Tangdynastiet. Han var toneangivende for selve den dikterstilen saom i ettertiden oppfattes som karakteristisk for Tang-tiden. Blant hans etterfølgere i denne diktemåten var diktere som Wang Wei, Li Bai og Du Fu. 

Chen Zi'ang var rikmannssønn, og tok jinshi-eksamen i hovedstaden i en alder av 24 år. Han promoverte aktivt seg selv og sin dikterkunst. 

Han var en viktig rådgiver for keiserinne Wu Zetian, og mente at dikterkunsten måtte reflektere det virkelige liv. Slik fikk hans diktning politiske og sosiale undertoner. Dette kan ha vært grunn til at han senere ble utsatt for stadige forfølgelser og fengslinger av Wu Sansi.

Chen Zi'ang er kjent for en samling av 38 dikt, *Ganyu* (感遇), skrevet med enklere vokabular og typisk for tidens poesi, og sterkt preget av taoismen. Hans diktning er representert i den viktige 1700-talls-antologien *Tre hundre Tang-dikt*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* John C. H. Wu: *The Four Seasons of Tang Poetry*. Rutland, Vermont: Charles E. Tuttle, 1972. ISBN 978-0804801973
* Zhu Xiaoyin: *The Reason for Chen Zi'ang's Death* (关于陈子昂的死因) 1983

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
**Jan Grønbech** (født 13. juni 1967) var «country director» for Google Norway AS. Etter befalskole og studier i Norge reiste han til USA og tok en Bachelor of Science in Business Administration på Fisher School of Business ved Ohio State University i 1993.

Fra 1998 til 2002 ledet Jan Grønbech annonsenettverket DoubleClick Norway AS. Han har jobbet med internett som mediekanal i Aftenposten, Telenor og TV 2. I mai 2005 startet han Googles virksomhet i Norge.

Grønbech har vært styreformann i American Chamber of Commerce, sittet i styret i Komplett Group, og er fra august 2017 medlem i Virkes sentralstyre. Jan Grønbech var også sentral i stiftelsen av Young Ambassadors i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Hole, Svein-Erik (5. desember 2019). «Jan Grønbech har sittet lengst av alle Googles landssjefer. Nå går han av». *Digi.no*. Besøkt 4. mai 2023.
2. ↑  Jan (49) er Google-sjef i Norge.  Artikkel hos digi.no 27, juli 2016
3. ↑  Spår bedriftsdød for teknosinker Artikkel i Dagens Næringsliv 11. november 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Det blå tsjerenkovlyset
Tsjerenkovstråling fra en ladd partikkel som ferdes nær lysets hastighet i et medium med brytningsindeks *n* = 1.25. Bølgefronter sentrert rundt posisjoner ved *t* = 0,1…5 danner en kjegle med toppvinkel α=arcsin(4/5).
**Tsjerenkovstråling** er et fenomen som oppstår når en partikkel beveger seg raskere enn lysets hastighet i det stoffet som partikkelen beveger seg gjennom. Fenomenet har fått sitt navn etter den russiske fysikeren Pavel Tsjerenkov.

Ifølge relativitetsteorien er lysets hastighet i vakuum den høyeste hastigheten en partikkel kan oppnå. I gjennomsiktige stoffer (glass, vann osv.) beveger lyset seg imidlertid betydelig langsommere enn det det gjør i vakuum, og det blir da mulig for en partikkel å bevege seg raskere enn lyset. Når dette skjer, sendes det ut en såkalt tsjerenkovstråling, eller tsjerenkovlys.

I vannbassengene på kjernekraftverk kan man se et blått tsjerenkovlys som kommer fra ladde partikler som beveger seg raskere gjennom vannet enn det lyset gjør. Årsaken til lyseksplosjonen er at den ladde partikkelen polariserer de omgivende molekylene. Disse forsøker så å raskt deeksiteres, og avgir dermed en sammenhengende bølgefront av lys. Dannelsen av tsjerenkovstråling kan sammenlignes med dannelsen av en lydkjegle som oppstår bak blant annet fly eller geværkuler ved overlydshastighet.

I CERN, som er et europeisk forskningsanlegg først og fremst for partikkelfysikk, brukes tsjerenkovstråling, sammen med store mengder data, til å finne ulike egenskaper hos partikler.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN
 |
**Chen Zaidao** (kinesisk: 陈再道, pinyin: *Chén Zàidào*; født 24. januar 1909 i fylket Macheng i byprefekturet Huanggang i Hubei i Kina, død 6. april 1993) var en general i Folkets frigjøringshær i Folkerepublikken Kina,

Liv og virke
------------

### Offiser i Folkets frigjøringshær

Han var kommandant for militærregionen Wuhan fra 1954 til 1967. 

### Kulturrevolusjonen

Han var først mest kjent for sin større til mytterister under kulturrevolusjonen og for å ha arrestert Mao-tilhengerne Xie Fuzhi og Wang Li under Wuhanhendelsen i juli 1967. Han ble avsatt på grunn av episoden, og etter Lin Biaos dødsfall i flystyrt i 1971 ble han også for en kort stund fengslet. 

Han ble løslatt og så rehabilitert i 1972 og ble medlem av Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti i 1978.

### Protestene på Den himmelske freds plass 1989

Under protestene på Den himmelske freds plass våren 1989 sluttet Chen Zaidao seg til tidligere forsvarsminister Zhang Aiping og fem andre pensjonerte generaler og bønnfalt Folkets frigjøringshær i et brev av 21. mai om ikke å rykke frem mot studentene.

> Due to the exigent circumstances, we as old soldiers, make the following request: Since the People's Army belongs to the people, it cannot stand against the people, much less kill the people, and must not be permitted to fire on the people and cause bloodshed; to prevent the situation from escalating, the Army must not enter the city.
> 
> 
> 

-- Ye Fei, Zhang Aiping, Xiao Ke, Yang Dezhi, Chen Zaidao, Song Shilun og Li Jukui, Brev av 21. mai 1989 til Den sentrale militærkommisjon og Hovedstadens hovedkvarter for krigsretten
To uker etter ble militære styrker satt inn mot demonstrantene i Beijing.

Referanser
----------

1. 1 2   generals.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (Chinese) Wu Renhua, "89天安门事件大事记：5月21日 星期日" Accessed 2013-07-12

Litteratur
----------

* Robinson, Thomas W. (1971): «The Wuhan Incident: Local Strife and Provincial Rebellion During the Cultural Revolution» i: *The China Quarterly* **47**, s. 413-18.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**Tistedalens Musikforening** er et musikkorps som holder til i Tistedalen utenfor Halden.

I mars 1871 ble Tistedalens Musikforening formelt stiftet, noe som gjør foreningen til et av Norges eldste musikkorps. Den gangen var det seks arbeidere ved Saugbrugsforeningen (nåværende Norske Skog) i Halden som ønsket å ha en fritidsaktivitet. Man gikk da til disponent Wiel ved Saugbrugsforeningen, og spurte pent om penger til å kjøpe instrumenter for å starte en messing sekstett. Wiel åpnet pengesekken, og dermed var Saugbrugssekstetten et faktum. De ivrige musikerne trengte en instruktør, og i 1872 tok den nyutdannede militærmusikeren Oscar Borg denne jobben. Oscar Borg var allerede den gang en særdeles dyktig musiker, og utrettet store ting med sekstetten. 

Tiden gikk, og man fant ut at flere av sekstettene i område skulle få slå seg sammen med Saugbrukssekstetten. Et helt korps så dagens lys, og Tistedalens Musikforening var et faktum. Oscar Borg hadde da sagt takk for seg i sekstetten, men ved hjelp av dyktige musikere fra byens militærkorps, 1.Brigades Musikkorps, holdt man et imponerende høyt nivå. 

Rundt 1920 tok Oscar Borg igjen over dirigent pinnen i Tistedalsmusikken, han var da blitt pensjonert fra 1.Brigades Muskkorps, og han ledet nå korpset fram til sin død i 1930. Borg ledet korpset til å bli et av de fremste amatørkorpsene i Norge, og de var flere ganger på turne til stor jubel fra tilhørerne. 

Etter Borgs død, har korpset nesten utelukkende blitt ledet av militærmusikere fra 1.Brigades Musikkorps og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet (nåv. Det Norske Blåseensemble anno 1734). Disse har alle bidratt til å korpsets musikalske nivå oppe i både krig, sviktende rekruttering og andre større og mindre problemer gjennom årene.

Korpset består idag av cirka 40 aktive musikere, og har en høy aktivitet både på det musikalske plan og på andre kulturelle og lokale tiltak.

Eksterne lenker
---------------

* Tistedalens Musikforening på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Beinta í Jákupsstovu** (født 27. desember 1951 i Sørvágur) er en færøysk statsviter. Hun er professor emerita i samfunnsvitenskap ved Høgskolen i Molde og adjungert professor ved Fróðskaparsetur Føroya i Tórshavn.

Hun gikk gymnaset i Tórshavn og studerte så sosiologi ved Københavns Universitet og geografi ved Universitetet i Bergen. Hun har graden cand.polit. i offentlig administrasjon og organisasjonskunnskap fra Universitetet i Bergen fra 1982 og dr.polit. fra samme universitet fra 2003. Hun har bodd det meste av sitt voksne liv i Norge.

Etter en del år innen undervisning og administrasjon ble hun ansatt som høgskolelektor (senere førsteamanuensis) i statsvitenskap ved Høgskolen i Molde i 1995. Hun fikk opprykk til professor i 2018.

Hun har publisert en rekke vitenskapelige arbeider om norske og færøyske forhold.

Hun er datter av fagforeningsmannen Jákup í Jákupsstovu og hustru Edith Lamhauge. Blant hennes søsken er marinbiolog og tidligere direktør ved Færøyenes havforskningsinstitutt Hjalti í Jákupsstovu.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Limir» **(færøysk)**. Rithøvundafelag Føroya. Arkivert fra originalen 31. oktober 2020. Besøkt 12. oktober 2020.
2. ↑  Waagbø, Arild Johan (9. mai 2018). «Her er høgskolens nye professorer – og én dosent!». *Panorama*. Høgskolen i Molde. Besøkt 12. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Beinta í Jákupsstovu i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Beinta í Jákupsstovu i BIBSYS

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Alligins topper
**Beinn Alligin** (bɛɪn æləgɪn) er et fjell i Torridon Hills nord for Loch Torridon i Skottland. Navnet betyr «Juvelbesatt høyde». Fjellet har to topper som har status som munro, Tom na Gruagaich (922 moh.) i sør og Sgurr Mhòr (986 moh.) i nord. Begge topper er også marilyns. 

Den vanligste ruten starter fra en liten vei ved Torridon og følger elven Abhainn Coire Mhic Nobuil frem til botnen Coir nan Laogh. Deretter går det en gresskledt stigning opp til Tom na Gruagaich. Hovedryggen går så nordover mot Sgurr Mhòr. Under denne toppen er det en dyp fure i fjellsiden, kjent som Eag Dubh («Den svarte furen»), som er et av fjellets mest kjente trekk. 

Fra toppen av Sgurr Mhòr er det mulig å fortsette langs ryggen mot øst. Den blir mer steinete, og man møter en serie spisser kjent som «Alligins horn». Det krever en grunnleggende klatrekunnskap å komme forbi disse, og på vinteren kan de være vanskelige. 

En alternativ rute som unngår hornene går gjennom passet mellom de to toppene. Man kan der følge gresskledde bakker vestover ned til en slette. Også denne ruten kan være vanskelig på vinteren.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |