recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jevgenij Vasjurin** (russisk: *Евгений Вашурин*) (født 1968) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen. Han ble nummer 87 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1984/85, med 79.-plass i Oberstdorf 30. desember 1984 som beste plassering i enkeltrenn. I junior-VM i Lake Placid i 1986 ble han nummer 8 i det individuelle rennet og var på det sovjetiske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen.

Vasjurin ble sovjetisk lagmester i stor bakke i 1985, og ble samme år nummer 2 i det individuelle mesterskapet i stor bakke. Han ble nummer 3 i det sovjetiske mesterskapet i skiflyging i 1984.

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 282
* Ski jumping and nordic kombination Nizhny Novgorod: Flights ski ikars of Nizhniy Novgorod on championships and international competitions Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. (maskinoversatt engelsk) (russisk[*død lenke*])

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jevgenij Vasjurin – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Oslo Sanitetsforenings Revmatismesykehus, Akersbakken 27, av arkitekt Lilla Hansen, oppført1938, revet 2017. Foto: Atelier Rude. Oslo Museum
**Oslo Sanitetsforenings Revmatismesykehus** (OSR) var Nordens første revmatismesykehus. Sykehuset ble bygget og drevet av Oslo Sanitetsforening, den første pasienten ble mottatt 15. september 1938. Arkitekten var Lilla Hansen, Norges første kvinnelige arkitekt med en betydelig praksis, og hennes siste store oppdrag. Om dette prosjektet samarbeidet hun med arkitektene Bjercke og Eliassen, «da arbeidet skulle *forceres*.»

Det var formannen i Oslo Sanitetsforening, Anna Dahl, som startet det hele. Foreningen drev et elevhjem for sykepleiere i Akersbakken, tomten der var stor, og der ble prosjektet realisert. Det var en felles innsats fra alle landets sanitetskvinner som bidro til at Norge fikk Nordens første spesialsykehus for revmatikere. Andreas Martinius Tanberg (1873–1968) ble sykehusets første overlege, i 1963 overtok Erik Kåss denne stillingen. I 1966 ble Jan Pahle ansatt som revmakirurg.[]

1. januar 1962 inngikk sykehuset faglig samarbeid med Rikshospitalet og ble med dette en universitetsklinikk, der sykehusets leger var ansatt ved Rikshospitalet og hadde Revmatismesykehuset som tjenestested. I 1966 ble et professorat i revmatologi knyttet til sykehusets overlegestilling.

Sykehuset var i 1970 Norges største spesialsykehus for revmatikere med 147 sengeplasser. Sykehuset tok på den tiden imot pasienter med komplisert sykdom fra hele landet og skilte seg fra de øvrige spesialsykehusene i at 80-90% av pasientene led av betennelsesaktige revmatiske sykdommer og hadde et tilsvarende lavt belegg med pasienter med degenerative sykdommer.

Driften ble nedlagt 1. mars 2000, og ansvaret for pasientbehandlingen overført til de revmatologiske avdelingene ved Diakonhjemmet sykehus og Rikshospitalet. I 2014 kjøpte Olav Thon Gruppen Sanitetsforeningens eiendom Akersbakken 27 og utarbeidet planer for ombygging til 90 seniorleiligheter med servicearealer. Etter igangsatt ombygging fant selskapet *Thongård a.s.* ut at de velholdte bygningene likevel ikke egnet seg for ombygging, og fikk tillatelse til å rive hele anlegget. Det ble revet i 2017 og et nye boliger er under oppføring i 2018.

Noen historiske år
------------------

* 1962 OSR ble universitetsklinikk
* 1966 Erik Kåss ble utnevnt til professor
* 1966 Jan Pahle ble ansatt
* 1999 sykehusets funksjoner ble flyttet til det nye Rikshospitalet
* 2017 sykehuset blir revet av Olav Thon Gruppen

Overleger
---------

* 1938 Andreas Tanberg
* 1947 Vilhelm Martin Forbech
* 1963 Erik Kåss

Referanser
----------

1. ↑  Brev fra Lilla Hansen til Harriet Flaatten 13.11.1956, I: «Lilla Hansens stemme», *Arkitektur N* Nr. 1-2014.
2. ↑  Den sykehusmessige revmatikeromsorg i Norge (Kåss og Stene 1970), side 38.
3. ↑  Den sykehusmessige revmatikeromsorg i Norge (Kåss og Stene 1970), side 18.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Revmatikerforbund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Badaling**  (kinesisk: 八达岭, pinyin: *Bādálǐng*), en storkommune i fylket Yanqing i Beijing, er stedet for den strekningen av Den kinesiske mur som er den mest besøkte av turister. Det ligger ca. 70 km nordvest for sentrum av Beijing, men fremdeles innenfor grensene til byprovinsen. 

Den delen av muren som ligger i Badaling ble først bygd under Ming-dynastiet, og er blitt omfattende restaurert og stedvis nesten fullstendig gjenoppbygd etter 1957. 

Dette var den første del av muren som ble tilgjengelig for turister etter at Folkerepublikken Kina ble proklamert.

Det var hit den amerikanske president Richard Nixon med kone ble bragt av visestatsminister Lǐ Xiānniàn den 24. februar 1972, under det besøk som innvarslet store forandringer av relasjonene mellom Beijing og Washington. 

* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Badaling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Badalings store mur 75 fotografier
***Reisen til Ken*** er en sciencefictionroman og tegneserie forfattet av den norske forfatteren Christian Haugen under pseudonymet James K. Anthony. 

Romanen ble først utgitt i Sverige i 1925 under tittelen *Resan til Ken*. En norsk utgave med tittel *Reisen til Ken*, utgitt av Tønsberg forlag, kom i 1926. Romanen ble også oversatt til tysk som *Die Reise nach dem Ken* (1928). Den ble senere omarbeidet til en tegneserie, som gikk i Arbeidermagasinet i perioden 1935–36 med tegninger av Arent Christensen. *Reisen til Ken* er av verdens to – tre første science fiction tegneserier. Tegneserien ble utgitt i bokform av Thule Forlag i 1993.

Handling
--------

De to eventyrerne Sir Reginald Belfort Faversham (Rex) og Richard Wayne (i tegneserien omdøpt til Arvid Haga og Jan Borg) møter utsendingen Iffi Nivo fra planeten Ken. En kosmisk katastrofe har ført til stigende temperatur og naturkatastrofer på Nivos hjemplanet. Havet har delvis fordampet, der det tidligere var havbunn steg et nytt kontinent befolket med urtidsøgler opp av vannet. Øglene truer med utrydde sivilisasjonen på planeten. Nivo er sendt ut for å finne hjelp. Rex og Wayne introduserer ham for skytevåpen og krigsmaskiner, og blir med tilbake til Ken for å lede kampen mot urtidsøglene.

Kilder
------

Odd Magnar Syversen: «Eventyret og eventyrfortelleren» i Christian Haugen og Arent Christensen: *Reisen til Ken*, Thule forlag, Ridabu, 1993

Portal: Tegneserier
**Arnold Topp** (født 8. mars 1887 i Soest, antatt død 1945 et sted ved elven Oder) var en tysk kubistisk maler og lærer.

I 1910 begynte han på den kongelige kunstskolen i Düsseldorf. I 1913 ble han lærer i tegning i Brandenburg an der Havel, hvor han også bodde. Han hadde aktiv kontakt med miljøet rundt «Der Sturm» i Berlin, og fikk debututstilling der i 1915. Hans krigsinnsats under første verdenskrig endte i 1916 med at han ble såret. Han brukte sine krigsopplevelser aktivt i bildene, sammen med drømmeaktige elementer.

Etter krigen ble han anerkjent internasjonalt som ledende kubistisk maler, og stilte bilder i flere land. Han flyttet til Meseritz (nå i Polen).

Hans kunst ble ikke godt mottatt av Naziregimet som i 1937 erklærte arbeidene hans for entartete kunst.

Han ble satt inn i Volkssturm under andre verdenskrig og overført til Wehrmacht i slutten av krigen. Etter trefninger langs elven Oder i 1945, mellom den røde hær og de resterende tyske troppene, var han ikke lengre å finne (*Spurenlos verschwunden*). Etter krigen var han i stor grad gått i glemmeboken. Hans enke fikk ham erklært død i 1961.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 158121[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 129471941, besøkt 2. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1679210, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Athenaeum, Athenaeum person ID 2569, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500029881, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Beslag:Ett blad fra samme grafikkmappe fra 4 museer

Litteratur
----------

* Rainer Enders: *Arnold Topp* – Ein Lebensbild.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Reiseradioen*** er et norsk underholdningsprogram som har gått på NRK Radio siden 1963. Programmet sendes gjennom hele skoleferien (fra lørdag før sankthans til og med søndag før første skoledag). Inneholder spaltene «Skippermøtet» (hvor programlederne leser viktige meldinger for båtfolk. Et fast samarbeid med Redningsselskapet.) og «Badetemperaturene» (hvor et utvalg innrapporterte badetemperaturer leses opp på slutten av sendingen. Et samarbeid med meteorologlskinstitutt yr.no). Programledernes betraktninger er bærebjelken i programmet. En utegående medarbeider rapporterer direkte fra hele landet. Lett sommermusikk. Programmet kringkastes på NRK P1 klokken 09:00-11:00 alle ukedager. 

|  |
| --- |
| Med bortfløyne undulater og humlesurr, fiskekonkurranser og iskalde badetemperaturer har Reiseradioen brakt regn og sol rett inn i norske hjem i 50 år
– Nettavisen (2013) |

Johan Vigeland var grunnleggeren. Hans ønske var å lage et lett radioprogram med reisende reportere og mye musikk. Første sending gikk på lufta 24. juni 1963. Sendingene hadde en times varighet de første årene, men ble senere utvidet til en og en halv time, senere to timer.

*Nitimen* er bygd på samme lest og kom på lufta to år etter *Reiseradioen*. Når *Reiseradioen* sendes om sommeren har *Nitimen* pause.

De 24 første sekundene av «The Kid From Red Bank» med Count Basies orkester har vært *Reiseradioen*s kjenningsmelodi siden starten. Siden slutten av 1990-tallet har det vært tradisjon å avslutte sesongens siste program med å spille låten «En sommer er over» med Kirsti Sparboe.

*Reiseradioen* er en del av radioredaksjonen i NRK Underholdningsavdelingen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Fordal, Jon Annar (8. juni 2012). «Historien om Reiseradioen». *NRK*. Besøkt 5. januar 2019.
2. 1 2  «Reiseradioen har feiret sommeren i 50 år». *Nettavisen* **(norsk)**. 24. juni 2013. Besøkt 5. januar 2019.
3. ↑  «Ein sommar er over». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. 27. juli 2006. Besøkt 5. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Reiseradioen på NRK Radio (tilgjengelig i 180 dager etter sending)
* Eldre hjemmeside fra 2005 (siden er arkivert av NRK)
* Utdrag fra Reiseradioens jubileumssending 24. juni 2013 (lengre lydklipp på 43 minutter)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Båndstripe for Oslo Militære Samfunds hederstegn
**Oslo Militære Samfunds hederstegn** er en utmerkelse som tildeles av Oslo Militære Samfund. Hederstegnet ble innført i 2001. Medaljen regnes som en offisielt anerkjent norsk utmerkelse og er godkjent til bruk på norsk militær uniform.

Oslo Militære Samfunds hederstegn finnes i tre valører: gull, sølv og bronse. Medaljen bærer på forsiden foreningens emblem som motiv. Emblemet har som det sentrale motiv en liggende løve med hellebard, med kongeflagg, norske flagg, tromme og forskjellige våpen bak. Motivet er omgitt av eikeløv. Baksiden bærer innskriften «Oslo Militære Samfunds Hederstegn». Medaljen er opphengt i et blått bånd med en midtstripe i gult, grønt og rødt og med kantstriper i rødt og hvitt.

Hederstegnet tildeles «personer som har gjort en fortjenstfull innsats for Oslo Militære Samfund», i praksis dem som har hatt tillitsverv i foreningen eller som på annen måte har gjort en spesiell innsats for foreningen.

Hederstegnet ble første gang tildelt i 2002. Kong Harald er foreningens høye beskytter, æresmedlem og bærer Oslo Militære Samfunds hederstegn i gull. Også dronning Sonja og kronprins Haakon er innehaver av Oslo Militære Samfunds hederstegn.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Oslo Militære Samfunds Hederstegn Arkivert 19. juni 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Rangeringsliste for dekorasjoner og ferdighetsmerker på militær uniform[*død lenke*], Forsvaret.
3. ↑  Statutter for Oslo Militære Samfunds Hederstegn Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
*For fjorden med samme navn i Sørreisa kommune, se Reisafjorden (Sørreisa).*

**Reisafjorden** (nordsamisk: *Ráisavuotna*, kvensk:*Raisinvuono*) er en fjord i kommunene Nordreisa og Kvænangen i Nord-Troms. Den er en arm av Kvænangen. Fjorden har innløp mellom Skjervøya i vest og Haukøya i øst og strekker seg rundt 35 kilometer sørover til fjordbotnen ved Storslett. Mot øst går fjordarmene Oksfjorden og Straumfjorden og mot vest Bakkebyfjorden.

Ved Storslett munner Reisaelva ut i fjorden og danner et brakkvannsdelta som er vernet som Reisautløpet naturreservat.

Reisavassdraget er det nest største laksevassdraget i Troms, og Reisafjorden er en nasjonal laksefjord. Foruten laks finnes bestander av sjøørret og sjørøye. Alle de vanlige saltvannsartene er representert.

Referanser
----------

1. ↑  «Reisafjorden». *Faktaark*. Kartverket.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  Reisafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  (no) Reisautløpet naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Oslo Røde Kors** ble grunnlagt i 1865 og er ett av 19 distrikter i Norges Røde Kors. frivillige. Røde Kors er en frivillig, medlemsstyrt organisasjon. Røde Kors' oppdrag er å avdekke, hindre og lindre menneskelig nød og lidelse. 

Røde Kors er en beredskapsorganisasjon og støtteaktør for norske myndigheter både i krigs- og fredstid - gjennom en sterk tilstedeværelse i store og små lokalsamfunn. I Oslo jobber Røde Kors med storbyutfordringer, som integrering, ensomhet og sosial isolasjon. Samtidig er vi en beredskapsorganisasjon som raskt kan handle når ulykken rammer eller katastrofen inntreffer. Hovedvekten av Røde Kors' arbeid er langsiktig og forebyggende. Røde Kors stiller også opp når humanitære behov ikke blir dekket av andre, eks. med akutt overnatting for fattige tilreisende. Røde Kors samarbeider også med andre der dette kan skape bedre resultater. Helsesenteret for papirløse migranter, Akutt overnattings for fattige tilreisende i Oslo og Senter for frivillig innsats i rusfeltet driver Røde Kors i Oslo sammen med Kirkens Bymisjon. 

I dette arbeidet er frivilligheten Røde Kors' ressurs og fortrinn, og avgjørende for å få gjennomført Røde Kors' oppdrag. Frivillighet handler om gjensidighet mellom den som gir og den som mottar hjelp - begge parter er til for hverandre. Frivillighet har en verdi i seg selv gjennom i medmenneskelighet, engasjement og sosialt ansvar. 

Oslo Røde Kors ledes av et frivillig, medlemsstyre. Rundt 70 ansatte jobber ved distriktskontoret for å legge til rette for frivillig innsats.

Aktiviteter
-----------

I Oslo driver frivillige over 40 ulike aktiviteter, hovedsakelig innenfor omsorgsarbeid, med vekt på sosial inkludering, barn og unges oppvekstvilkår og migrasjon, i tillegg til arbeid med kvinner og likestilling. Eksempler på aktiviteter er Visitortjenesten (internasjonal aktivitet), Røde Kors Besøkstjeneste, Flyktningguide, Aktiviteter på krisesenter, Kors på halsen (ialogtilbud for barn og unge), Safir (Senter for frivillig innsats i rusfeltet), utviklingsprosjekt i St. Petersburg, Oslo Røde Kors' IHR-gruppe, Røde Kors-telefonen om tvangsekteskap og omskjæring, Ressurssentrene for ungdom, Nettverk etter soning, Gatemegling, Vitnestøtte, Verving av blodgivere, MARTE nettverkssenter for eneforsørgere, Hjelpekorps, Røde Kors Ungdom og Røde Kors Studentlag.

Røde Kors-dagen
---------------

8. mai er den offisielle, internasjonale merkedagen for Røde Kors. Siden 1984 har merkedagen hatt det offisielle navnet «Røde Kors-dagen».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Oslo Røde Kors på Facebook Rediger på Wikidata
* (no) Oslo Røde Kors Hjelpekorps
* (no) Kors På Halsen
**Diego Ribera de Toledo** (født i Toledo i Spania, død 6. februar 1543) var en adelig spansk prelat og katolsk biskop, først av Mallorca (1507-11) og deretter av Segovia (1512-43). Han var onkel til Juan de Ribera, den latinske patriarken av Antiokia.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Juan de Ribera Silva og sønnesønn av Juan de Silva y Meneses (1399-1464, første greve av Cifuentes i 1455, herre av Montemayor, Cifuentes, Barcience, Ruguilla, Huetos og andre steder). Hans mor var Inés de Ribera, datter av Diego Gómez de Ribera, en borgermester i Andalusia. Han begynte sine studier i Granda, hjemme hos Hernando de Talavera, erkebiskop av Granada og skriftefar til dronning Isabella 1. og fortsatte ved universitetet i Salamanca, der han tok doktorgraden i kirkelig og borgerlig rett.

### Prest

Tidspunktet for hans prestevielse er ikke kjent, men i 1506 ble han utnevnt til kirkerektor og kort tid etter dekan for katedralen i León. 

### Biskop

I 1507 senere ble han utnevnt til biskop av Mallorca. I sin tid som Mallorca-biskop ble han gitt tittelen *Comisario general de la Santa Cruzada* (generalkommissær for det hellige korstog).

Den 29. oktober av 1511 ble han utnevnt til biskop av Segovia, og tok bispedømmet i besittelse den 15. mars 1512. I hans tid der raste *comuneros*-oppstanden, så han var fraværende fra bispedømmet. Da han kom tilbake til den og fant den den gamle katedralen, Santa María de Segovia, Santa María. Han satte da i gang med byggingen av den nye katedralen i Segovia. For dette formål donerte noe land i 1525, og den 8. juni samme år velsignet han og nedla grunnsteinen til det nye gudshus.

Han døde 6. februar 1543; hans døds- eller gravsted vites ikke.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Biskop Adrianus Appelkeren (?-1502)
* Biskop *Diego Ribera de Toledo* (?-1543) \* bispeviet 1508

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, Spanish Biographical Dictionary ID 33133/diego-ribera-de-toledo[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ribt, lest 24. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
Kontrollromet for Oslo lysverker Sommerrogata 19 i 1963. Foto: Leif Ørnelund, Oslo byarkiv.
**Oslo Lysverker AS** er et heleid datterselskap av E-CO Energi. Selskapet eier 25% av Opplandskraft DA og driver Hammeren kraftverk i Maridalen i Oslo. Selskapet har også en evigvarende kraftkjøpsavtale med Hafslund. Oslo Lysverker har ingen ansatte.[]

Historisk bakgrunn
------------------

Utgangspunktet for Oslo Lysverker er dannelsen av Christiania Elektricitetsværk, etblert av Christiania kommune i 1892. Samme året ble elektrisk gatebelysning etablert. Noe senere ble Hammeren kraftverk bygget i 1900, og dette er fortsatt i drift. Hammeren kunne imidlertid ikke dekke det stadig økende elektrisitetsbehovet, og i 1913 ble det inngått en evigvarende avtale med Hafslund om levering av kraft fra Kykkelsrud i Glomma. I 1921 ble Christiania Elektricitetsværk slått sammen med byens kommunale gassverk, og det sammenslåtte selskapet fikk fra 1930 navnet Oslo Lysverker.

Senere års utvikling
--------------------

Det kommunalt eide Oslo Lysverker ble i 1991 omdannet til aksjeselskapet Oslo Energi AS. Nye omorganiseringer ble gjennomført i 1996 da kraftproduksjon, kraftomsetning og enkelte andre virksomheter ble lagt inn i E-CO Energi under et nyopprettet morselskap som den gang het Oslo Energi Holding. Nettvirksomhet og fjernvarme ble organisert i Oslo Energi Nett AS, som senere ble hetende Viken Energinett, og som nå inngår i Hafslund-konsernet. 

I 1998 ble kraftomsetningsvirksomheten skilt ut til et annet konsernselskap, som også overtok navnet Oslo Energi. Denne ble senere solgt til Vattenfall, og da skiftet konsernet navn til E-CO Energi. Det «gamle» Oslo Energi med den gjenværende virksomheten som tilsvarer dagens virksomhet i selskapet, tok navnet Oslo Lysverker AS.

Kilder
------

* E-Co Energi AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Bernard Wallis Franklin** (født 10. november 1889, død 2. januar 1937) var en britisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen. 

Franklin vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Italia og Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble arrangert på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, kom han på femteplass med det britiske laget i mangekamp

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernard Franklin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Franklin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Franklin – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Franklin – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Reisediaré** er en form for forbigående diaré som ofte rammer reisende turister. 

Begrepet **Montezumas hevn** (eller *Faraos forbannelse* i Nordafrika) brukes gjerne om reiser til og fra Mexico. Navnet kommer fra den aztekiske herskeren Motecuhzoma Xocoyotzin som ble skammelig behandlet av conquistadorene, og faraoene som ble styrtet av romerne.

«Hevnen» eller «forbannelsen» oppstår ofte på grunn av uvant mat som ikke er behandlet slik magen er vant med hjemmefra. Lokalbefolkningen forstår ofte ikke problemet, siden de ofte er immune ved at fordøyelsesbakteriene deres har en balanse tilpasset forholdene gjennom lang tid. Enkelte amerikanske leger[*hvem?*] mener at mange av disse problemene skyldes overdreven hygiene i hjemlandet, snarere enn urenslighet på restaurantene.

I sjeldne tilfeller består smitten av mikrober som gir langvarige lidelser, som listeria eller giardia. Vanligvis går problemene over etter et par – tre dager. 

Tidligere ble midler som *Entero-Vioform* brukt for å knekke bakteriene, fulgt opp med tabletter med godartede fordøyelsesbakterier. Dette er forlatt, da Entero-Vioform belaster kroppens organer for sterkt.

Folkelige remedier er blåbær, ekte lakris (Bitteren Fernet Branca inneholder en høy prosent lakris, regnes som velegnet[*av hvem?*] og fås i porsjonsflasker) og å drikke mye rent vann eller mineralvann som ikke irriterer slimhinnene i magen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Brian Dietzen** (født 14. november 1977 i Colorado, USA) er en amerikansk skuespiller som er mest kjent for å spille rollen som Jimmy Palmer i TV-serien *NCIS* siden 2004. 

Han først ble interessert i skuespill da han hadde enkelte mindre roller via skoleteateret i en alder av åtte år, der han det ene året blant annet hadde rollen som en ond alv i julespillet. Han ble utdannet ved Niwot High School i Niwot, Colorado der han dukket opp i hovedrollene i flere teaterproduksjoner. Senere studerte han teater ved University of Colorado som ble ledet av Sean Kelley, førsteamanuensis ved Instituttet for teater og dans. Han dukket opp i hovedrollene i oppsetninger som *All My Sons*, *Equus* og *Waiting for Godot*. Dietzen bor i Los Angeles sammen med sin kone, Kelly, og deres datter og sønn.

*NCIS*
------

Brian Dietzen dukket for første gang opp i TV-serien *NCIS* da han skulle ta over for karakteren Gerald Jackson som ble skutt og alvorlig skadet av en terrorist som var blitt trent opp av det israelske Mossad. Karakteren hans, Jimmy Palmer, arbeider som medisinsk assistent både i felten og i obduksjonssalen/likhuset. Palmer er livredd for Leroy Jethro Gibbs (spilt av Mark Harmon). I en episode blir det avslørt at Jimmy Palmer lider av klaustrofobi. I en annen episode blir Jimmy Palmer hypnotisert av Abby og Palmer avslører i hypnose at han har en fetisj når det gjelder sko/føtter. Det kommer også frem at Palmer har alvorlig øresus.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brian Dietzen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Brian Dietzen på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Brian Dietzen på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Brian Dietzen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bernaldina José Pedro**, opprinnelig **Koko Meriná Eremunkon**, (født 25. mars 1945 i Guyana, død 24. juni 2020 i Boa Vista i Roraima i Brasil), mest kjent som «bestemor Bernaldina» (portugisisk: **Vovó Bernaldina**), var en brasiliansk aktivist, stammeleder og sjaman. Hun tilhørte indianerstammen macushi og var en kjenner av dens skikker. Hun var også kjent for sin støtte til pave Frans.

Biografi
--------

Hun tilhørte macushifolket, som i traktene der statene Guyana, Brasil og Venezuela møtes.

Hun giftet seg inn i en machusifamilie som holdt til i det nordlige Brasil i delstaten Roraima, og etter en del år ble hun leder for stammegruppen der. Hun ble kjent for en forkjemper fotr de innfødte folkenes rettigheter og for innrettelen av et landreservat for macushifolket. I tillegg ble hun kjent som en med inngående kunnskap om den tradisjonelle medisin, musikken, håndarbeidet og kulturen i indianerstammen. Hun var sterk tilhenger av pave Frans, og møtte ham i Roma i 2018.

Under koronaviruspandemien organiserte hun sin landsbys tiltak mot sykdommen. Så ble hun selv smittet, og døde av komplikasjonene den 24. juni 2020.

Referanser
----------

1. ↑   amazoniareal.com.br[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Lideranças históricas na Raposa Serra do Sol estão entre as vítimas da Covid-19». *Amazônia Real* **(portugisisk)**. 30. juli 2020. Besøkt 18. august 2020.
3. 1 2 3  Astor, Michael (3. august 2020). «Bernaldina José Pedro, Repository of Indigenous Culture, Dies at 75». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331.
4. ↑  «Bolsonaro's Continuous Follies». *CounterPunch.org* **(engelsk)**. 7. august 2020. Besøkt 17. august 2020.
***Muzjiki!*** (originaltittel: *Мужики!*) er en sovjetisk film fra 1981, regissert av Iskra Babitsj.

Handling
--------

Pavel Zubov bor og arbeider i det arktiske Nikel. Han kom dit for tretten år siden, like etter sin tid i militæret. Men mot slutten av tjenesten fikk Pavel et brev fra moren sin, og der oppdaget han at hans kone Nastya hadde vært utro ham og venter et barn med en mann hun ikke vet navnet på. Derfor velger han å ikke reise hjem til familien sin. Men Pavel får snart et brev om at faren hans er alvorlig syk, og dette tvinger ham til å besøke foreldrene sine. Det viser seg snart at alt er bra med faren hans, og han brukte brevet som et triks for å tvinge sønnen sin til å komme på besøk.

Men Nastya dør kort tid senere, og Pavel oppdager at moren hans tok feil når hun sendte det uheldige brevet om Pavels kone. Nastya elsket Pavel, og datteren hun fødte var Pavels barn. Senere, etter å ha giftet seg med en beruset artist, fødte Anastasia en sønn ved navn Pavlik og adopterte også Styopka - et barn fra et sykehus. Alle tror at Styopka er stum fra fødselen, selv om han hører perfekt, forstår alt som skjer rundt ham, og ikke har noen fysiske skavanker som forhindrer ham fra å snakke. Men faren til Pavlik ble kronisk alkoholiker, og har for lengst forlatt familien sin. Barna har snart ingen voksne funksjonsfriske familie-medlemmer igjen.

Skuespillere
------------

* Aleksandr Mikhajlov som Pavel
* Pjotr Glebov som Matvej Zubov
* Vera Alkhovskaja som Polina Zakharovna
* Irina Ivanova som Polina
* Mikhail Buzyljov-Kretso som Stepan

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 15. april 2016.
2. ↑  Район – как съёмочная площадка. Какие фильмы снимались в Солнцеве?
3. ↑  МУЖИКИ!.. (1981)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Muzjiki!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Muzjiki!* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Muzjiki!* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Muzjiki!* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Brian Crowe** (født 5. januar 1938 i London, død 23. mars 2020) var en britisk diplomat som var sitt lands ambassadør i Østerrike 1989–1992, mens jernteppet var i ferd med å falle.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Crowe kom fra en diplomatfamilie. Han var sønn av diplomaten Eric Crowe, som døde de Brian var 14 år, og hans hustru Virginia Teusler. Bestefaren var Eyre Crowe. Foreldrene hadde møtt hverandre i Tokyo. Moren var amerikaner, som nedstammet fra konføderasjonsgeneralen Robert E. Lee og fra Pocahontas.

Han ble utdannet ved Sherborne School i Dorset og Magdalen College i Oxford, der han studerte filosofi, politikk og økonomi.

### Diplomat

Etter utdannelsen gikk han direkte inn i den britiske utenrikstjeneste og ble postert til ambassaden i Moskva i 1962. Der var han i to år, under relativt frie år i Nikita Khrusjtsjov-eraen.[]

Tilbake i London i 1964 ble han tilknyttet desken for Romania og Ungarn frem til 1967, og ble i løpet av den tiden *resident clerk*, en diplomat som bodde (gratis) øverst i selve departementet for å kunne ta seg av ting som kom opp om kveldene eller i helgene. I 1967 var han med på å forhandle frem den britiske tilbaketrekningen fra Aden. I 1968 ble han postert til Washington, D.C. som førstesekretær med pressekontakt som en av sine oppgaver.

I 1973 ble han sendt til Bonn i Vest-Tyskland som kansellisjef og også for å arbeide med EEC-saker. Tre år etter ble han forfremmet til utenriksdepartementets planleggingstab i London. I 1979 ble han overført til Brussel som kansellisjef. I 1982 ble han i London blitt leder for departementets eksterne EEC-departement, som beskjeftiget seg med EECs handelsforbindelser i Afrika og annetsteds.

### EU

De siste åtte årene av sin karriere virket han i Den europeiske union (EU), der han var generaldirektør for eksterne anliggender. Her etterstrebet man å utvirke en utenrikspolitikk og sikkerhetspolitikk felles for hele EU. Hans rolle var et produkt av Maastricht-traktaten. 

Crowe døde den 23. mars 2020 av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.ukwhoswho.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Sir Brian Crowe obituary». *The Times*. 9. april 2020. Besøkt 10. april 2020.
3. ↑  «Sir Brian Crowe obituary». *The Guardian*. 14. april 2020. Besøkt 10. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Krabbefangst** er en tilleggsnæring for kystfiskere, foruten en utbredt hobby langs store deler av den norske kysten.

I det følgende er det fangst av taskekrabbe som først og fremst beskrives. Trollkrabbe forekom i teinefisket, men ble kastet.

Krabbefangst foregår først og fremst som teinefiske. De gamle teinene var bygd av tre i sylinderform med traktformet åpning (*kolv* eller *kalv*) i begge ender. Der var lokk på midten til å legge inn agn og ta ut fangsten i. Lukten av agnet trakk krabben til seg, og når den først var inne, slapp den ikke ut. Hummer forekom nok i teinene, men sjelden – de hadde ikke samme biotop og matvaner. Krabben liker best ferskmat. Moderne teiner er i plastmateriale, og kan se annerledes ut, men prinsippet er det samme.

Mange steder langs kysten trekker krabben opp på grunt vann etter solnedgang for å beite på rur og blåskjell i fjærebeltet. Den kan da tas med rive eller krabbehov eller med hendene. Det siste krever at en har lært seg hvordan en tar opp en krabbe uten å håndhilse på den.
De fleste krabbeturer starter med at en tar en lettbåt eller annen farkost med lavt fribord på slep ut i havgapet. Så fisker man en stund, før en gjør strandhogg og fyrer opp et kaffebål. Er man heldig med tid og sted, kan et raid i fjæresteinene gi de første krabbene. Etter at det er blitt mørkt er lys viktig. Her har alle kjente lykter og patenter vært i bruk fra karbid- og petromaxlamper til billys og batteri. Moderne diodelamper er det siste.

Lettbåten slippes med tre mann i: en til bevegelse, en til styring av lys og en til krabbefangsten. Krabben er synlig som rødfarget mot grønn og brunaktig bakgrunn og tas opp med redskapen man har med. Ettersom krabber ikke liker å følge med, blir mange ivrige og bruker redskap til dypgående krabber, mens de som sitter i vannskorpa tas for hånd. Med båt foretrekker de fleste å fangste langs bratte fjell, for å skåne båtbunnen mot virkningen av havdønningene på grunna. Bladtaren er ofte også så tett der, at det er vanskelig å se hva man gjør.

I perioder er det mest spiselig i enten hann- eller hunnkrabber, så fangsten blir ofte sortert. Hvor mye eller lite man tar med hjem er etter skjønn, samt hvor lenge man holder på. En tur bortover samme fjellet en time senere kan gi nesten like mange krabber. Fangsten skal helst kokes samme natt.
**Kpatch** er en del av Linuxkjernen som implementerer live pathing, noe som gjør det mulig for kjernen å bli oppgradert med patcher mens den kjører. Ved å unngå behovet for omstart med en ny kjerne som inneholder de ønskede patcher, sørger Kpatch for å maksimalisere systemets oppetid og tilgjengelighet. Kpatch tillater at kjernerelaterte sikkerhetsoppdateringer anvendes uten å føre til skedulert nedetid. Kpatch tillater at hele funksjoner i en kjørende kjerne blir erstattet med deres patchede versjoner, noe som skjer trygt ved at alle kjørende prosesser stanses mens live patching blir utført.

Kpatch blir utviklet av Red Hat, og kildekoden er lisensiert under GNU General Public License versjon 2 (GPLv2). Første versjon ble lansert 26. februar 2014. I mai 2014 begynte arbeidet med å integrere programmet i kjernen, og programmet ble innlemmet i versjon 4.0 av Linuxkjernen, som ble lansert 12, april 2015.

Referanser
----------

1. ↑  «Release 0.9.8». 10. mars 2023. Besøkt 18. mars 2023.
2. 1 2  «Introducing kpatch: Dynamic Kernel Patching». *redhat.com*. 26. februar 2014.
3. ↑  Sean Michael Kerner (6. juni 2014). «Linux Kernel Patching Gets Dynamic». ServerWatch. Besøkt 23. juli 2014.
4. ↑  Jonathan Corbet (7. mai 2014). «The first kpatch submission». LWN.net. Besøkt 23. juli 2014.
5. ↑  Josh Poimboeuf (1. mai 2014). «kpatch: dynamic kernel patching». LWN.net. Besøkt 23. juli 2014.
6. ↑  «Linux kernel 4.0, Section 1.2. Live patching». *kernelnewbies.org*. 26. april 2015. Besøkt 27. april 2015.
Eddie på «Somewhere Back in Time World Tour» 2008
**Eddie**, hvis fulle navn er **Eddie the Head** el. **Edward the Head** («hodet Eddie», direkte oversatt) er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens maskot. Figuren går igjen på de ofte voldelige albumomslagene, og han er alltid til stede på bandets konserter. Eddie har også opptrådt i sitt eget videospill, *Ed Hunter*.

Bakgrunn
--------

Den originale Eddie var egentlig bare en maske. Du kan se såvidt se det på bilder fra det første albumet, i tillegg til på singelen «Running Free»; det er ansiktet rett ved siden av bandets logo. Masken var koblet til en pumpe som pumpet ut alle slags former for flytende væske, og den siklet på Doug Sampson eller Clive Burr, eller hvem det nå var som satt ved slagverket.

Eddies fulle navnet er som sagt *Eddie the Head* (*Edward T.H.* på albumomslaget til *Live After Death*), og opprinnelsen er en gammel vits;

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eddie the Head – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

> Eddie ble født uten både kropp, armer og bein. Bare et hode. På tross av denne lille fødselsskavanken var foreldrene hans veldig glade i ham, og ga ham både hatter og ting å blåse i på bursdagene hans. Like før Eddie fylte 16 år kom foreldrene i prat med en lege som sa at han kunne gi Eddie en kropp. Foreldrene ble selvfølgelig helt ville; Eddie kunne endelig bli som alle andre barn! De drar hjem med kroppen og forteller Eddie at de har «den beste gaven noensinne» til ham, hvorpå Eddie svarer: «Åh, nei! Ikke enda en jævla hatt!?»
> 
> 
> 

Masken fikk etter hvert navnet «Eddie», og da de hadde signert for EMI fikk de Derek Riggs til å tegne plateomslagene. Det første omslaget var for singelen «Running Free», og man kan se at zombien i bakgrunnen mangler en arm. Bandet likte denne zombien så godt at de gav ham navnet Eddie.

* Eddie  i 2010Eddie i 2010
* Eddie i 2005Eddie i 2005
* Final Frontier World Tour 2011Final Frontier World Tour 2011
**Eddie Steeples** (født 25. november 1973 i Spring i Texas) er en skuespiller fra USA, som er mest kjent fra NBC-Serien My Name Is Earl der han ble kalt «Crab Man».

Eddie Steeples ble født i Texas og studerte teater ved St. Louis Repertory og flyttet til New York på midten av 1990-tallet. Der deltok han i en eksperimentell filmgruppe, Mo-Freek, og en hip-hopgruppe, No Surrender. Blant Mo-Freeks produksjoner han har medvirket i er *Lost in the Bush*, *Caravan summer* og *People are dead*. Han spilte også i kortfilmen *Whoa*, og dukket opp som gjest på The Chris Rock Show.

Steeples ble nasjonalt kjent da han fikk rollen som «Rubberband Man» i en serie av prisbelønte reklamefilmer for OfficeMax. Han har også spilt i filmen *Torque*, sammen med Ice Cube, Faison Love og Jaime Pressley.

Steeples dukket opp i filmen *Akeelah og Bee*, med Laurence Fishburne og Angela Bassett, utgitt i april 2006. En uavhengig film skrevet og regissert av Steeples, med tittelen *Robbers*, er nå i post-produksjon.

Steeples spilte rollen som Darnell Turner i NBC-serien My Name Is Earl, som hadde premiere den 20. september 2005 og gikk i fire sesonger. Steeples var i serien kjent som «Crab Man».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eddie Steeples på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Eddie Steeples på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Eddie Steeples på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Eddie Steeples hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Grand théâtre de la Ville de Luxembourg** (norsk oversettelse: *Luxembourg bys store teater*) er et teaterhus i Luxembourg by i Luxembourg. Teateret ble åpnet i 1964 under navnet *Théâtre Municipal de la Ville de Luxembourg*, og det gjennomgikk omfattende renovering og modernisering i 2002–2003. Teaterhuset har to saler, hvorav hovedsalen har plass til 943 publikummere. Lokalt kalles gjerne teateret som *Noveau Théâtre* (*det nye teateret*).

Om teateret
-----------

Teaterets foaje.
I desember 1958 inviterte Luxembourg by til arkitektkonkurranse for å designe byens nye operahus. Det nye operahuset skulle avlaste det gamle Théâtre des Capucins fra 1869. Franskmannen Alain Bourbonnais vant konkurransen, og byggearbeidene tok til høsten 1959. Teateret ble innviet 15. april 1964.

Utover i 1990-årene ble krav til akustikk, scenefasiliteter og sikkerhet stadig større, og et større arbeid ble satt i gang for å modernisere teateret. Arbeidet ble utført i 2002–2003 av Berlin-firmaet Gerling + Arendt Planungsgesellschaft mbH, og teateret åpnet dørene på nytt i september 2003 under navnet *Grand théâtre de Luxembourg*.

Teateret har to saler: hovedsalen med 943 plasser, og en studiosal med plass opptil 400 personer. Det er også en underjordisk parkeringshus med 450 parkeringsplasser. I tillegg fikk foajeen nye garderobefasiliteter, det ble bygget en ny bar i foajeens balkong.

Grand théâtre er i dag Luxembourgs store teaterhus og produserer både drama, konserter, operaforestillinger og balletter. Eurovision Song Contest 1973 og 1984 ble også arrangert her.

Referanser
----------

1. ↑  «The Grand Théâtre de la Ville de Luxembourg - BGL BNP Paribas Luxembourg». *www.bgl.lu* **(engelsk)**. Besøkt 2. september 2018.
2. 1 2  «Grand Théâtre - LCTO». *www.luxembourg-city.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. september 2018.
3. ↑  «Luxembourg: Théâtre Municipal, History: From the Church to the Playhouse». Gerling + Arendt. 2011. Arkivert fra originalen 19. juli 2011. Besøkt 2. september 2018.
4. ↑  «Luxembourg – A new cultural development». Planum. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 2. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grand théâtre de la ville de Luxembourg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Usher HallEdinburgh**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1973 | Etterfølger :**Brighton DomeBrighton** |
|
| Forgjenger :**Rudi-Sedlmayer-HalleMünchen**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1984 | Etterfølger :**ScandinaviumGöteborg** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Nord-Talgje nord for Finnøya og sør for Kyrkjøy
Haraldstårnet på Ullandhaug med minnestøtter. Fotografiet inngår i Anders Bærheims arkiv, Statsarkivet i Stavanger.
**Nord-Talgje** er en øy i Stavanger kommune i Rogaland fylke. I 2004 ble store deler av øyen erklært som et naturreservat av Miljøverndepartementet, Nord-Talgje naturreservat. Nord-Talgje er en av Sjernarøyane, og var frem til 1965 en del av Sjernarøy kommune. Ny fylkesvei og bru mellom øyene Nord-Talgje, Tjul og Kyrkjøy ble åpnet 12. mai 2010. 

Rundt 1500 var Nord-Talgje sete for en av Ryfylkes rikeste og mektigste storbondeslekter. Den første av ætten som kjennes på Nord Talgje er Tore Sæbjørnsson (ca. 1470-ca. 1563).

Det ble utvunnet marmor på Nord-Talgje fra 1900 til 1960. Marmorblokker herfra ble midt på 1890-tallet benyttet til minnestøtter på Haraldstårnet på Ullandhaug. Disse står i dag utenfor Ullandhaugtårnet.

En annen øy i Finnøy kommune heter Talgje. For å skille øyen fra Nord-Talgje blir øyen noen ganger kalt Sør-Talgje, siden den ligger sør for Nord-Talgje.

Referanser
----------

1. ↑  Reservat bygd på marmor. *Aftenbladet*. Besøkt 27. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Om Nord-Talgje naturreservat '

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Medlemmer av Vojna i 2010
**Vojna** (russisk: *Война* – «krig») er et russisk kunstnerkollektiv kjent for provoserende og politisk ladet performancekunst.

Vojna ble dannet i 2006 av Oleg Vorotnikov (Олег Воротников, «Vor»), Natalia Sokol (Наталья Сокол, «Koza»), Nadezjda Tolokonnikova (Надежда Толоконникова) og Petr Verzilov (Петр Верзилов), med støtte fra Oleg Kulik. Gruppen legger stor vekt på uavhengighet og mottar ikke offentlig eller privat støtte, og samarbeider ikke med noen gallerier. De fleste performancene utføres i det offentlige rom.

Etter en konflikt høsten 2009 ble gruppen delt i to fraksjoner basert henholdsvis i St. Petersburg og Moskva, men begge fortsatte å bruke det samme navnet. Den Moskva-baserte fraksjonen ble ledet av Petr Verzilov og Nadezjda Tolokonnikova, og fra denne fraksjonen oppsto senere Pussy Riot.

Utvalgte arbeider
-----------------

I februar 2008 fikk gruppen mye oppmerksomhet for *Fuck for Your Heir the Little Bear*, en performanceopptreden i Timirjazevamuseet for biologi der en gruppe mennesker hadde gruppesex.

*A Cop in a Priest’s Robe* (2009) var en kommentar til den ortodokse kirkens makt i Russland. Ikledd prestekjole og politihatt spaserte Vorotnikov inn i et supermarked, fylte en handlevogn og gikk ut uten å betale, og uten at de ansatte protesterte.

*In Memory of the Decembrists—A Present to Yuri Luzhkov* (2009) besto av en iscenesatt henging av to homofile menn og tre sentralasiatiske gjestearbeidere på et kjøpesenter. Moskvas borgermester Jurij Luzhkovs anklages for en homofob politikk og for å ikke slå ned på den voldelige rasismen mot sentralasiatiske gjestearbeidere.

I *A Dick Captured By The FSB* (2010) malte de en 65 meter lang penis på kjørebanen på Litejnyj-broen i St. Petersburg ved å helle ut 55 liter maling. Arbeidet måtte utføres på under et halvt minutt. Broen reiste seg deretter foran et lokalt FSB-kontor.

I *Palace Coup* (september 2010) ble tre politibiler med politifolk inni veltet. Oleg Vorotnikov og Leonid Nikolajev ble deretter fengslet, men etter fire måneder i varetekt ble de kausjonert for av Banksy. Senere samme år ble anklagene droppet.

Referanser
----------

1. ↑  Группа Война, худ-ки, П-активисты Arkivert 21. januar 2015 hos Wayback Machine.. *запрещенное искусство* 30. mars 2011
2. ↑  Петр Верзилов: «Мы сейчас часть одной движухи» Arkivert 13. august 2012 hos Wayback Machine. 20. desember 2011
3. 1 2 3  Konstantin Akinsha (1. oktober 2009). Art in Russia: Under Attack, *ARTnews*, October 2009.
4. ↑  22. juni 2010. Towering penis graffiti startles St. Petersburg residents Arkivert 6. august 2013 hos Wayback Machine.. *France24*
5. 1 2  Matthew Bown (29. april 2011). Voina in St. Petersburg : The dick of the matter
6. ↑  Lucy Ash (5. mars 2011). How Banksy bailed out Russian graffiti artists Voina. *BBC News*
7. ↑  AFP (15. oktober 2011) Charges dropped over artists’ police car prank in Russia. *Taipei Times*

Portaler: Russland | Kunst
***Cassandra's Dream*** er en fransk-britisk-amerikansk thrillerkrim- og dramafilm fra 2007 med regi og manus av Woody Allen.

Filmen hadde norsk premiere den 11. januar 2008.

Handlingsreferat
----------------

Brødrene Terry (spilt av Colin Farrell) og Ian (spilt av Ewan McGregor) bor i Sør-London, ble oppdratt av deres far Brian som eier en restaurant, og deres mor Dorothy som ber sønnene se opp til deres onkel Howard - En vellykket kirurg og forretningsmann. Brødrene kjøper en seilbåt til en utrolig lav pris, til tross for båtens gode tilstand. De gir båten navnet Cassandra's Dream, etter en hund på en veddeløpsbane hvor Terry vant pengene til å kjøpe båten. Brødrene vet ikke noe om gresk mytologi, og de er ikke klar over de illevarslende historiene rundt dette navnet - den gamle profetinnen Cassandra, hvis dødsprofetier ikke ble fulgt av de rundt henne. En dag møter Ian den vakre skuespillerinnen Angela Stark (spilt av Hayley Atwell) som han blir forelsket i.

Terry sliter med spilleavhengighet som fører ham i stadig dypere gjeld. Ian ønsker å investere i ett hotell i California for å finansiere et nytt liv sammen med Angela. For å få bukt med deres økonomiske problemer, ber de onkel Howard om hjelp. Han samtykker, men ber om en tjeneste til gjengjeld: De må drepe en person for ham. Howard risikerer å havne i fengsel, og hans fremtid blir truet av Martin Burns, en tidligere forretningspartner som planlegger å vitne mot ham i en rettssak. Howard ber dem kvitte seg med Burns, og til gjengjeld skal han belønne dem økonomisk. 

Brødrene lykkes de med å gjennomføre drapet, og senere ødelegge våpnene de brukte. Terry blir etter hvert fortært av skyld, og han begynner snart å misbruke alkohol og andre rusmidler. Hans oppførsel skremmer snart hans forlovede, som forteller Ian om situasjonen. Terry ønsker å overgi seg til politiet og innrømme alt sammen, så Ian går til Howard for mer hjelp. De mener at de ikke noe annet alternativ enn å kvitte seg med Terry på båten deres.

Rolleliste
----------

* Colin Farrell – Terry Blaine
* Ewan McGregor – Ian Blaine
* Sally Hawkins – Kate
* Tom Wilkinson – Farbror Howard
* Hayley Atwell – Angela Stark
* John Benfield – Herr Blaine
* Philip Davis – Martin Burns
* Clare Higgins – Fru Blaine

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cassandra's Dream* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Cassandra's Dream* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Cassandra's Dream* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Cassandra's Dream* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Cassandra's Dream* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Cassandra's Dream* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Cassandra's Dream* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Cassandra's Dream* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Cassandra's Dream* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Cassandra's Dream* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* (no) *Cassandra’s Dream* hos Filmweb

Portaler: Litteratur | Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** BNE
 |