recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matthias Anger** (født 1971 i Berlin) er en kirkemusiker, cellist, kontratenor og dirigent, og kunstner bosatt i Norge.

Han er utdannet i Berlin. Han begynte sin musikalske utdanning som cellist, og etter hvert som sanger i det prestisjetunge kringkastingskoret Wernigerode (Tyskland). Tangentinstrumenter ble sentralt i utdanningen allerede før han begynte å studere kirkemusikk i Berlin. Med utgangspunktet i hans erfaringer både som cellist og utdannet kontratenor fordypet han seg senest i Berlin i historisk fremføringspraksis. Han flyttet til Nord-Norge i 1997 og studerte noen år senere hovedfag piano i Tromsø hos Tori Stødle.

Hans første arbeidssted ble kantorstillingen i Grønnåsen menighet (Tromsø). I Tromsø jobbet ham også som dirigent av flere kor (bl.a. Tromsø Domkirkes kammerkor), og ledet en lang rekke ulike tverrfaglige kunstneriske prosjekter.

Han har vært ansatt som lektor for kirkemusikk ved KUN (Kirkelig utdanningssenter i nord).

Fra 2009 var han ansatt som kantor i Kongsberg menighet og som kunstnerisk leder og dirigent for Kongsberg kantori og vokalkvintetten enFem.

Eksterne lenker
---------------

* angermatthias.no
Indias grunnlov
**Republikkens dag** (hindi: गणतन्त्र दिवस; engelsk: *Republic Day*) er en indisk nasjonaldag som feirer datoen for Indias grunnlov som ble virksom fra den 26. januar 1950 og erstattet da den britiske loven om regjering av India av 1935 (*Government of India Act 1935*) som det lovgivende dokument for India.

Grunnloven ble godkjent av den indiske konstituerende forsamling den 26. november 1949, og var i virkning fra og med den 26. januar 1950 med et demokratisk system, og fullførte således landets overgang til å bli en selvstendig republikk. 26. januar ble valgt som republikkens dag ettersom det var på denne dagen i 1930 at Erklæringen om indisk uavhengighet (*Purna Swaraj*) ble proklamert av den indiske nasjonalkongress i motsetning til statusen som *dominion* (betegnelse for britiske kolonier som hadde oppnådd selvstyre inn under den britiske kronen) som ble tilbudt av det britiske regimet.

Republikkens dag er den ene av tre nasjonaldager i India, de andre to er Uavhengighetsdagen og Gandhi Jayanti (Mahatma Gandhis fødselsdag).

Feiringer
---------

De fremste feiringene under Republikkens dag er holdt i hovedstaden New Delhi ved Rajpath («Kongens vei») foran Indias president. På denne dagen er det seremonielle parader på Rajpath som skjer som en hyllest til India; landets enhet i sitt mangfold og dets rike kulturarv.

I 2016, ved anledningen av Republikkens dag for 67. gang, holdt departementet for protokoll i regjeringen i delstaten Maharashtra i sørvestlige India sin første parade i retningslinjene til feiringen i Delhi langs hele strekningen av Marine Drive i Mumbai.

Galleri
-------

* Rashtrapati Bhavan (presidentpalasset) lyser opp under Republikkens dag i 2008.Rashtrapati Bhavan (presidentpalasset) lyser opp under Republikkens dag i 2008.
* Det flyakrobatiske Surya Kiran («Solens stråler») viser det indiske flaggs tre farger.Det flyakrobatiske Surya Kiran («Solens stråler») viser det indiske flaggs tre farger.
* Grensestyrkene paraderer på Republikkens dag.Grensestyrkene paraderer på Republikkens dag.
* Indias statsminister, Narendra Modi, og lederne for Indias væpnede styrker, salutterer martyrene ved Amar Jawan Jyoti ved India Gate under Republikkens dag i 2016.Indias statsminister, Narendra Modi, og lederne for Indias væpnede styrker, salutterer martyrene ved *Amar Jawan Jyoti* ved India Gate under Republikkens dag i 2016.

Referanser
----------

1. ↑   «Introduction to Constitution of India» Arkivert 22. oktober 2014 hos Wayback Machine. *Ministry of Law and Justice of India*. 29. juli 2008.
2. ↑  «Purna Swaraj: The Demand for Full Independence 26 January 1930» Arkivert 8. november 2018 hos Wayback Machine. *India of the Past*.
3. ↑  «dominion (n.)», *Online Etymology Dictionary*.
4. ↑   Kaul, Chandrika (3. mars 2011): «From Empire to Independence: The British Raj in India 1858-1947», *BBC History*

Eksterne lenker
---------------

(en) Republic Day (India) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Bibiche Elisabeth Mourier** (født 1. februar 1952 i Paris) er en norsk keramiker, bosatt i Risør. 

Hun ble utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) i perioden 1971-1975. Etter eksamen reiste hun til Risør, og var med på å etablere Villvin kunstgruppe i 1976. Mourier har en rekke separatutstillinger bak seg, blant annet på Galleri F 15 i Moss i 1982, Galleri Frøyner i Oslo i 1983, Kunstnerforbundet Oslo 1989, Galleri Villvin i 1989, 1991, 1993 og galleri Osebro i 1995. Sommeren 2014 hadde hun et felles kunstprosjekt med billedkunstner Ola Steen i galleri Osebro i Porsgrunn, der temaet var hav og fisk.

Bibiche Mouriers arbeider er innkjøpt av Norsk kulturråd, Statsministerens kontor, Risør kommune, Aust-Agder fylke og Riksgalleriet. Hun har også mottatt Statens 3-årige arbeidsstipend, Statens reisestipend og Aust-Agder fylkeskommunale kulturstipend. 

Bibiche Mourier var med på å etablere keramikkbedriften Acanthus i 1991 sammen med kunstnerkolleger Nina Gresvig og Arnfinn Strand. I tillegg har hun i en årrekke vært medarrangør av Villvin kunsthåndverkmarked i Risør. Mourier er medlem i Norske kunsthåndverkere Sør-Norge (NK Sør-Norge).

Dyr og planter har alltid vært viktig i dekorer og ornamenter i Mouriers kunsthåndverk, som bruker dreide, kjevlede og modellerte teknikker i sitt arbeid. 

> Føler meg som en kunsthåndverker sterkt knyttet til det estetiske i dyr og planter. En utfordring jeg bare MÅ bearbeide, både som form, som ornament, som farge og som overflate. Elsker den direkte prosessen det er å lage keramiske arbeider: Lytte til hva materialet sier om hvor det vil og hva det liker. Å kunne forandre veien i det øyeblikket prosessen viser meg nye veier og nysgjerrigheten vil lure meg videre.
> 
> 
>  Harald Solberg: «Norske kunsthåndverkere Agder 1996», s. 26
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Solberg, Harald: *Norske kunsthåndverkere Agder*, 1996, s. 26, 53 og 54.

Eksterne lenker
---------------

* Christina Tveit: «Stiller ut felles kunstprosjekt» i *Aust Agder Blad* 7. mai 2014 (Besøkt 3. november 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Felix McGrath** (født 13. mars 1963 i Princeton) er en tidligere amerikansk alpinist. McGrath tilhørte verdenseliten i slalåm på 1980-tallet.

McGrath kjørte det amerikanske landslaget i perioden 1982–1991. I løpet av karrieren ble han fire ganger nasjonal mester i slalåm og storslalåm. Han debuterte i verdenscupen i mars 1985. Totalt hadde han tolv plasseringer blant de 10 beste. Hans beste resultat var en andreplass i slalåmrennet i Åre i mars 1988. Han kom på tredjeplass sammenlagt i slalåmcupen i sesongen 1987/88.

McGrath deltok under OL 1988 i Calgary, der han ble nummer 13 i storslalåm. Hans beste plassering fra et verdensmesterskap er 10.-plassen i slalåm fra VM 1987 i Crans-Montana.

Etter endt karriere som aktiv har McGrath arbeidet som trener.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Felix McGrath – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Felix McGrath – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Felix McGrath – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Felix McGrath – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Stoke Mandeville** er en by og verdslig sogn i kommunen Aylesbury Vale, cirka 5 km sørøst fra Aylesbury i grevskapet Buckinghamshire i England. I 2011 hadde byen litt mindre enn 3000 innbyggere. Selv om det er et adskilt sogn faller det innenfor Aylesbury urbane område. Det utgjør i areal 5,9 km². Stoke Mandevilles hospital, som til tross for navnet er lokalisert utenfor sognets grenser, har den største avdelingen for ryggmargsskader i Europa.

Stoke Mandeville avholdt for første gang i 1948 Stoke Mandeville Games, som nå er kjent under navnet World Wheelchair and Amputee Games. Mesterskapet ble avholdt åtte ganger, før IOK fant inspirasjonen og arrangerte de paralympiske leker første gang i 1960. På grunn av dette ble en av maskottene til Sommer-OL 2012 oppkalt etter byen, sammen med Much Wenlock.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 14. april 2017; arkiv-URL: .
2. ↑  National Spinal Injuries Centre, Buckinghamshire Healthcare
3. ↑  Stoke Mandeville Hospital

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stoke Mandeville – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stoke Mandeville Parish Council

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Stokes' teorem** sier hvordan et linjeintegral rundt en lukket kurve kan omskrives som et flateintegral over en flate som ligger innenfor denne kurven:

{\displaystyle \oint \_{C}\mathbf {F} \cdot d\mathbf {l} =\int \_{S}(\nabla \times \mathbf {F} )\cdot d\mathbf {a} }
Her er kurven *C* randen til flaten *S*, matematisk uttrykt som *C = ∂ S*. Det kan være nyttig å bruke teoremet begge veier.

  

Et eksempel på bruk er innen elektromagnetismen hvis en vil omskrive Faradays induksjonslov fra integralform til differensialform:

{\displaystyle \oint \_{C}\mathbf {E} \cdot d\mathbf {l} =-\ {\partial \over \partial t}\int \_{S}\mathbf {B} \cdot d\mathbf {a} }
gir ved Stokes' teorem:

{\displaystyle \int \_{S}(\nabla \times \mathbf {E} )\cdot d\mathbf {a} =-{\frac {\partial }{\partial t}}\int \_{S}\mathbf {B} \cdot d\mathbf {a} }
Derivasjonsoperatoren på tid i det siste uttrykket kan settes på innsiden av integraltegnet siden tida er uavhengige av arealet:

{\displaystyle \int \_{S}(\nabla \times \mathbf {E} )\cdot d\mathbf {a} =-\int \_{S}{\frac {\partial \mathbf {B} }{\partial t}}\cdot d\mathbf {a} }
Ettersom integralet er helt likt på begge sider, kan integrasjonsoperatorene fjernes:

{\displaystyle \nabla \times \mathbf {E} =-{\frac {\partial \mathbf {B} }{\partial t}}}
Vi har her fått Faradays lov på differensialform.

Se også
-------

* Divergensteoremet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** GND
 |
**Fritz Felix Pipes** (født 15. april 1887, død ukjent) var en østerriksk tennis- og ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm. 

Pipes vant en olympisk sølvmedalje i tennis under OL 1912 i Stockholm. Han kom sammen med Arthur Zborzil på andreplass i doubleturneringen. De tapte finalen for det sørafrikanske paret Harold Kitson og Charles Winslow.

Som ishockeyspiller spilte han for DEHG Prag fra 1907 til 1913 og vant det østerrikske ishockeymesterskapet (Ringa Hoffer Cup) i 1911 og vant sølv i det böhmiske mesterskapet i 1912. I 1912 og 1913 representerte han Østerrike ved ishockey-EM.

Hans bror Franz Pipes var også en tennis- og ishockeyspiller og spilte double med Fritz i tennis og for DEHG Prag i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i tennis, double herrer utendørs (sammen med Arthur Zborzil) Habsburgs flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Felix Pipes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Felix Pipes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Livia Medullina from "Promptuarii Iconum Insigniorum" 
**Livia Medullina Camilla** (levde 1. århundre e.Kr.) var den andre forlovede til keiser Claudius. Hun var datter av M. Furius Camillus, konsul 8 e.Kr. som var en nær venn av keiser Tiberius. Hennes adoptivbror var L. Arruntius Camillus Scribonianus, som tjente i 32 e.Kr. Som konsul sammen med Gnaeus Domitius Ahenobarbus.

Hun var forlovet med Claudius etter hans første forlovelse med sin slektning Aemilia Lepida som ble butt av Augustus omkring 8 e.Kr. på grunn av hans ugunst overfor Aemilia's foreldre. Tiberius presset trolig fram den nye forlovelsen for å belønne hans venn med en tilknytning til keiserfamilien. Forlovelsen mellom Medullina og Claudius er bekreftet utenfor historiske nedtegnelser av en bevart inskripsjon reist av Medullina's *pedagogue*. Tilegnelsen er til *Medullina Camilli f. Ti Claudi Neronis Germanici sponsa (Medullina, datter av Camillus, forlovet med Ti. Claudius Nero Germanicus)*.

Svetonis skriver at Medullina plutselig ble syk og døde på bryllupsdagen med Claudius, muligens i år 9 eller 10 e.Kr..

Medullina's bror Scribonianus var den som utløste det første større forsøk på coup d'etat i Claudius' regjeringstid, mens han var guvernør i Dalmatia i 42 e.Kr.

Litteratur
----------

* Levick, Barbara. **Claudius.** Yale University Press. New Haven.
* Stuart, M. "The Date of the Inscription of Claudius on the Arch of Ticinum" *Am. J. Arch.* 40 (1936). 314-322.
* Suetonius **The Twelve Caesars** *Life of Claudius*
Original skalle og holotype av *H. steinheimensis*
Replika av *H. steinheimensis*
**Steinheimskallen**, eller **Homo steinheimensis**, er betegnelsen på en fossil menneskeskalle av arten Homo heidelbergensis. Skallen ble funnet den 24. juli 1933 av Karl Sigrist (1885–1986) i midten av et 15 meter høyt grustak i Sigristschen Kiesgrube i nærheten av Steinheim an der Murr i Oberamt Marbach, 20 km nord for Stuttgart.

Skallen antas å ha tilhørt en 25 år gammel kvinne som levde for mellom 250 000 og 350 000 år siden.

Skallens form er lett avflatet i pannen. Kraniekapasiteten er av fagfolk estimert litt forskjellig fra å være mellom 1110 og 1200 cm 3, 1179 ±30 og 1270 ±10 cm 3.

Referanser
----------

1. ↑  Karl Dietrich Adam: Der Urmensch von Steinheim an der Murr und seine Umwelt – Ein Lebensbild aus der Zeit vor einer viertel Million Jahren. s. 4 ff.
2. ↑  uni-stuttgart.de, Historisches Institut, Ur- und Frühgeschichte «Mauer an der Elsenz und Steinheim an der Murr – Urmenschen-Fundstätten in Baden-Württemberg von Weltrang».
3. ↑  Hermann Prossinger et al. The Anatomical Record (Part B: New Anat.) 273B:132–142, 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
En **stokastisk differensialligning** er en differensialligning hvor minst ett av leddene er en stokastisk prosess noe som ofte betraktes som "støy". Dette resulterer i at den stokastiske differensialligningen selv er en stokastisk prosess. 

Stokastiske differensialligninger er formulert via sine stokastiske integraler siden den vanligste "støyen" er den Brownske bevegelsen. Denne stokastiske prosessen er ikke-derivebar nesten overalt og differensialet lar seg dermed ikke formulere på noen meningsfull måte. Andre stokastiske prosesser kan også benyttes for å representere støy, blant annet Levy-prosesser eller generelle semimartingaler.

Teorien rundt stokastiske differensialligninger ble utviklet på midten av 1900-tallet og senere blant annet av Kiyoshi Itō, som formulerte Itôs Lemma som er tilsvarende til analysens fundamentalteorem.

Anvendelser
-----------

Stokastiske differensialligninger blir mye brukt i blant annet matematisk finans. Fisher Black og Myron Scholes publiserte en artikkel i 1973 hvor de tok utgangspunkt i at aksjers dynamikk kunne beskrives ved den stokastiske differensialligningen

{\displaystyle dS\_{t}=\alpha S\_{t}dt+\sigma S\_{t}dW\_{t}},
hvor {\displaystyle \alpha ,\sigma \in \mathbb {R} } og {\displaystyle W\_{t}} er en standard Brownsk bevegelse. Dette har siden blitt omtalt som Black-Scholes-modellen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Steinhammerveien** (1–43, 2A–44) er en vei på Holtet i bydel Nordstrand i Oslo. Den begynner i Ekebergveien like sør for Ekebergbanens verksted og vognhall, og går for en stor del parallelt sørøstover mellom Ekebergveien og Ekebergbanen. Litt sør for Sørlistien svinger den mot øst og munner ut i Ekebergveien igjen.

Veien fikk navn i 1928 etter den tidligere husmannsplassen Steinhammer under Nordseter. Den lå i sin tid på østsiden av Ekebergveien.

I nr. 35 er et hus som ble tegnet av Erik Glosimodt og oppført i 1917. Det var opprinnelig funksjonærbolig for ansatte i Ekebergbanen, men er senere gjort om til firemannsbolig.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Steinhammerveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 534. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Milan Damnjanović** (serbisk kyrillisk Милан Дамњановић; født 1924, død 1994) var en serbisk filosof og professor ved fakultetet for fin kunst ved Universitetet i Beograd.

Milan Damnjanović var grunnlegger og president for det *estetiske samfunn av Serbia* (1980–1994), visepresident for det *internasjonale estetikk samfunnet*, medlem i den *internasjonale komité av gresk humanistisk samfunn for filosofi* i Athen, et medlem av varakomitéen for det *internasjonale samfunn for dialektisk filosofi* (Societas Hegeliana), medlem av det *amerikanske estetikksamfunnet*.

Verk
----

* *Aesthetics and Disappointment* (1970)
* *An outline of a Philosophy of Poetry* (1971);
* *The Essence and the History* (1976);
* 'La Sens de la Morale Esthétique', *Revue d'esthétique* 3 (1980). På fransk.
* *Creating and Understanding Technological Art*, *(regisøør)* (1983)
* *Rationality Against Rationalism* (1984)
* *Tendencies in modern aesthetics* (1984)
* *Phenomenon Film* (1985)
* *Dealing With Multiplicity* (1990)

Videre lesning
--------------

Ved estetikkdepartementet ved det filosofiske fakultetet i Moskva statsuniversitet «V.M. Lomonosov», forsvarte Jevgenija Viktorovha Aljehina læreboken *Aesthetics Views of Milan Damjanović* i 1983 – mens kunstuniversitet i Beograd og det *estetiske samfunn av Serbia* dediserte boken *Towards Philosophy of Arts* til filosof og estetikker av verdenskjent rykte, Milan Damjanović. Dette minnet, forberedt av Branislava Milijić og publisert i 1996, inneholder artikler fra 15 utenlandske forfatter og 27 forfattere fra Jugoslavia.

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator uk20211099371, besøkt 8. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CONOR.SR, oppført som Milan Damnjanović, CONOR.SR ID 1928807[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   CONOR.SI, oppført som Milan Damnjanović, CONOR.SI-ID 29149795, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Peter Thomas «Pete» Fenson** (født 29. februar 1968 i Bemidji i Minnesota), amerikansk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 2006 i Torino.

Fenson vant en olympisk bronsemedalje i curling under vinter-OL 2006 i Torino. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i curlingturneringen for menn bak Canada og Finland. De tapte semifinalen til Canada med 5-11 men vant bronsefinalen over Storbritannia med 8-6. De andre på laget var Shawn Rojeski, Joseph Polo, John Shuster og Scott Baird.

OL-medaljer
-----------

* 2006 Italias flagg Torino - Bronse Bronse i curling, menn USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Pete Fenson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Pete Fenson – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Steingrim Wolland** (født 16. mars 1961) er en norsk advokat med møterett for Høyesterett.  

Steingrim Wolland var juridisk rådgiver i Norsk Redaktørforening fra 1987 til 1991. I denne perioden knyttet han også nært samarbeid med organisasjonen Article 19 i England. Menneskerettighetsorganisasjonen har sitt navn fra FNs menneskerettighetserklæring artikkel 19, som sier: «*Everyone has the right to freedom of opinion and expression; the right includes freedom to hold opinions without interference and to seek, receive and impart information and ideas through any media regardless of frontiers*».

Som advokat er han kjent for Tromsødommen i Den europeiske menneskerettsdomstolen i Strasbourg, 20.05.1999. Der vant han over Den norske stat i saken om hvorvidt det var riktig av Avisa Tromsø å trykke en rapport skrevet av selfangstinspektør Odd Lindberg om norsk selfangst. Avisa Tromsø hadde tapt i norske rettsinstanser fram til Høyesterett. Wolland tok da saken inn for Den europeiske menneskerettsdomstolen i Strasbourg (EMD), som dømte den norske stat for brudd på Den europeiske menneskerettskonvensjonens (EMK) artikkel 10 om ytringsfrihet. Innen ett år tapte Norge ytterligere to injuriesaker i Strasbourg, og dermed var rettstilstanden på området kraftig endret, hvilket Steingrim Wolland og Rolf Øvrum tillegges mye av æren for.

Steingrim Wolland har også vært aktiv innen generell næringsvirksomhet. Som styreleder og deleier var han sentral i å re-etablere den tradisjonerike Tostrupkjelleren i Oslo i 1994.

Wolland gikk konkurs i april 2009. Wolland er tidligere dømt for uaktsomt bedrageri og fikk han forbud mot å drive rettshjelp. Han fikk tilbake advokatbevillingen i 2017.

Forfatterskap
-------------

* *«Budbringerens dilemma – om ytringsfrihet, presseetikk og redaktøransvar», IJ-forlaget, sammen med Rolf Øvrum.* (1992)

Referanser
----------

1. ↑  Dagens næringsliv
2. ↑  Kapital
**Vidar Eldholm** (født 18. mai 1973) har en bachelorgrad i kirkemusikk (orgel) og en mastergrad i utøvende jazzpiano fra Griegakademiet i Bergen.

Eldholm har gjennom sin karriere dirigert en rekke kor, og vært pianist og kapellmester på hundrevis av konserter og forestillinger. Han har også vært på turné med artister som Kjersti Holmen, Hege Schøyen, Kvinner på randen, Trond-Viggo Torgersen, Ylvis & Bergen Filharmoniske orkester, Øyvind Blunck m.flere. I tillegg har han også hatt hatt pianist- og/eller kapellmesteroppdrag både ved Den Nationale Scene (Bergen) og Dizzie showteater (Oslo). Vidar har også gjennom mange år vært akkompagnatør for sangere som blant andre Karoline Krüger, Marianne Juvik Sæbø, Christine Guldbrandsen, André Søfteland, Claus Sellevoll og Veslemøy Fluge Berg. De fleste av konsertene med disse har vært over hele landet, men noen også i Sverige, Tyskland, Spania, Kina, Canada og USA. 

Han har også bidratt som musiker, arrangør eller produsent på et 20-talls CD-er. Blant annet som arrangør for både Bodil Arnesen og Rein Alexander sine innspillinger med Berlin Kammersymphonie, og som pianist, komponist og produsent for den kritikerroste juleplaten *Min tanke går til Betlehem* med Marianne Juvik Sæbø. Han er også pianist, arrangør og produsent for Bjarte Leithaug sin plate *Stjernekikkert*. 

I perioden 2005-2010 var også Eldholm musikalsk ansvarlig for et 20-talls salmeprogrammer og TV-gudstjenester for NRK TV. I 2010-2012 jobbet han som kulturleder for Sjømannskirken i New York. I 2012-13 var han musikalsk konsulent for produksjonen av den besifrede salmeboken til Eide forlag. 

I 2016 kom han med sin første CD som artist sammen med Marianne Juvik Sæbø. CD-en heter *Ei ørlita kvile* og inneholder sanger fra Eldholm og Sæbøs 20-årige samarbeid. 

Fra 2013 har han jobbet tett med duoen Lambach & Lund (Heidi Lambach & Chris Lund).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Tegning av petasos, en bredbremmet, antikk gresk sol- og reisehatt med snor
Gresk yngling med petasos, leopardskinn og spyd. Tondo (sirkelrundt maleri) på en attisk rødfigur-kylix (drikkeskål) fra ca. 490 f. Kr.
**Petasos** (gresk: πέτασος) er en type rund solhatt som ble båret av menn i det gamle Hellas, ofte sammen med khlamys, en kort kappe. Hatten ble laget av filt, lær eller flettet strå og hadde en brei, mjuk brem og hakesnor slik at den kunne henge på ryggen. Hattetypen skal ha oppstått i Thessalia. Den ble særlig brukt av bønder og reisende og ble regnet som typisk for folk fra landet.

En type stridshjelm av metall som ble brukt av ryttersoldater fra Athen, hadde samme form som petasos. Noen av disse skal ha hatt hull på ytterkanten, trolig for å feste en type deksel av tekstil.[]

Petasos, eller petasosformet hjelm med vinger, ble sammen med blant annet bevingede sko (talaria-sandaler) og merkurstav (caduceus) kjennetegn for Hermes i antikkens kunst. Hermes var de greske gudenes budbringer som tilsvarte Merkur i romersk mytologi. Petasos-hjelm slik den framstilles i billedkunsten, kan for øvrig likne på den skålformede og sirkelrunde brodie-hjelmen, en type britisk militærhjelm som var vanlig fra 1915 til 1980-tallet.

* Hermes, de greske gudenes budbringer, blir ofte framstilt med petasos og hermesstav (kērukeion). Tegning på attisk rødfigurvase fra ca. 480 BC–470 f.Kr. Figuren er ellers kledt i khlamys (kort kappe), khiton (tunikaliknende underdrakt) og sandaler.Hermes, de greske gudenes budbringer, blir ofte framstilt med petasos og hermesstav (*kērukeion*). Tegning på attisk rødfigurvase fra ca. 480 BC–470 f.Kr. Figuren er ellers kledt i khlamys (kort kappe), khiton (tunikaliknende underdrakt) og sandaler.
* Rytter med khiton (underkjortel), khlamys (kappe), høye sandalstøvler, to spyd og petasos hengende på ryggenRytter med khiton (underkjortel), khlamys (kappe), høye sandalstøvler, to spyd og petasos hengende på ryggen
* Merkur med skålformet petasos, khlamys (vandringskappe), caduceus (merkurstav) og pung. Romersk marmorkopi av gresk Hermes-statue.Merkur med skålformet petasos, khlamys (vandringskappe), caduceus (merkurstav) og pung. Romersk marmorkopi av gresk Hermes-statue.
* Relieff fra Obchodní akademie (økonomiakademi) i Olomouc i Tsjekkia som viser Merkur med sine klassiske attributter: bevinget petasos (legg merke til oppbretten i bremmen bak), bevingede føtter (talaria), merkurstav og bevinget hjul.Relieff fra Obchodní akademie (økonomiakademi) i Olomouc i Tsjekkia som viser Merkur med sine klassiske attributter: bevinget petasos (legg merke til oppbretten i bremmen bak), bevingede føtter (talaria), merkurstav og bevinget hjul.

Se også
-------

* Sombrero, spansk solhatt
* Rishatt, rund, konisk sol- og arbeidshatt båret i Øst-Asia
* Brodiehjelm, moderne, sirkelrund, britisk militærhjelm

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petasos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Vidar Lande** (født 19. januar 1949) er en norsk folkemusiker med utdanning i filosofi, som kommer fra Froland og Bygland i Aust-Agder. I 1975 ble han cand.mag. med fagene gresk grunnfag, norsk mellomfag og religionshistorie mellomfag. Lande tok i 1978 MA i filosofi ved Brock University, Ontario, Canada, og i 1990 PhD i filosofi ved Université d'Ottawa / University of Ottawa i Ontario, Canada. Han er kjent som en fremtredende formidler av folkemusikk og har mottatt flere priser for dette.

Lande har blant annet vært førsteamanuensis i filosofi ved Universitetet i Oslo og Høgskolen i Telemark. Han ble i 2003 utnevnt til professor i tradisjonskunst ved Høgskolen i Telemark, Rauland ved masterstudiet i tradisjonskunst (folkekunst-folkemusikk).

Folkemusiker og folkemusikksamler
---------------------------------

Lande har vært aktiv folkemusiker på hardingfele siden begynnelsen av 1960-tallet, og har gitt ut mange musikkinnspillinger med lokal folkemusikk siden slutten av 1970-tallet. 

Landes praktiske folkemusikalske virksomhet er i størst grad rettet mot rekonstruksjon av spillestiler i Setesdals- og Agder-området. Ved siden av dette har han også lært seg store deler av tradisjonen fra Telemark. Seks solo CD-er er laget med dette formålet. Han har i denne sammenhengen også transkribert store deler av den instrumentale folkemusikken i Agder og Telemark. En del transkripsjoner er tilgjengelige i publikasjonene *Slåttar og spelemenn i Bygland* (Norsk folkemusikksamling, 1983), og Otto Furholts *Slåttar*, med Kristiansand spelemannslag fra 2001.

I 2001 ble han tildelt Norsk folkemusikkfonds pris på 15 000 kroner, og juryen ga følgende begrunnelse:

> Vidar får prisen for sin virke som spelemann. Han er ein framifrå spelemann, framhevar juryen. Han kan alt om sin eigen tradisjon, og svært mykje om dei fleste tradisjonar. Både her til lands og blant anna i det norske Amerika.
> 
> 
> 

For dobbel-CD-en *Sordølen-slåtter og slåttestev fra Setesdal* delte Lande Spellemannprisen 2004 i klassen folkemusikk/gammaldans med sangeren Gunhild Tømmerås. Han har ellers arbeidet med musikkarven etter reisende i Agder.

Vidar Lande har utgitt mange skriftlige publikasjoner om folkemusikalske og filosofiske emner (blant annet i eksistensfilosofi, religionsfilosofi, etikk og estetikk).

Priser
------

* 2008 – Heidersmedlem i FolkOrg
* 2004 – Spellemannprisen 2004 i klassen folkemusikk/gammaldans med sangeren Gunhild Tømmerås
* 2001 – Norsk folkemusikkfonds pris

Diskografi
----------

* 2004 *Sordølen - slåtter og slåttestev fra Setesdal*, Etnisk musikklubb
* 1996 *Norway: Fiddle Music From Agder*, Unesco collection

Referanser
----------

1. ↑  snl.no: «Vidar Lande» (besøkt 13. desember 2012)
2. ↑  snl.no: «Vidar Lande» (besøkt 13. desember 2012)
3. ↑  *nrk.no*: «Verdig pris til Vidar Lande» (besøkt 13. desember 2012)
4. ↑  *Bergens Tidende:* «Og vinnerne er: (Spellemannprisen 2005)» 27. februar 2005, side 58

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Vidar Løfshus** (født 22. februar 1970 på Løkken Verk) er en norsk tidligere landslagstrener i langrenn. 

Løfshus var tidligere aktiv langrennsløper, og kom på tredjeplass i Vasaloppet i 1994. Samme år fikk han bronse på 4 x 10 km stafett i NM på ski 1994 med Byåsen IL. 

I sesongene 2004/05 og 2005/06 var han trener for USAs sprintlag i langrenn. Han ble med på trenersiden i norsk landslagslangrenn første gang i 2006, som assistenttrener på allroundlandslaget og sprintlandslaget. Han ble landslagssjef for norsk langrenn i 2011. Han ga seg som landslagssjef etter 2018/19-sesongen, og gikk da til en lederjobb i Fremtind forsikring. Løfshus er utdannet siviløkonom.

I 2021 begynte han som langrennsekspert i Viaplay Group (som da het Nent-gruppen).

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten.no - *«Kreftsykdommen har gitt meg en kraft. Det er en kraft som du bruker når du står i kriser. Den forteller deg hva livet egentlig handler om»*, besøkt 28. mai 2019.
2. ↑  Langrenn.com - *Vidar Løfshus ny landslagssjef*, besøkt 28. mai 2019.
3. ↑  NRK.no - *Løfshus blir ny landslagssjef*, besøkt 28. mai 2019.
4. ↑  Sunnmørsposten - *Løfshus går av som landslagssjef i langrenn ved sesongslutt: – Vemodig*, besøkt 28. mai 2019.
5. ↑  «Vidar Løfshus blir ny Nent-ekspert | ABC Nyheter». *www.abcnyheter.no*. Besøkt 19. desember 2021.
**Hans Emil Bovim** (født 31. mai 1915, død 4. april 2010) var rektor ved Kristelig Gymnasium 1955-1985, forkjemper for friskoler og motstandsmann under andre verdenskrig.

Under andre verdenskrig var han aktivt med i motstandsbevegelsen mot den tyske okkupasjonen av Norge, og var fange og på Grini (etter arrestasjon i juni 1942) og i konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland.

Han var lærersønn, tok artium ved Akers gymnasium i 1933, og studerte matematikk og fysikk ved Universitetet i Oslo 1933–40. I 1938 ble han knyttet til Kristelig Gymnasium som timelærer; 1955 til 1985 var han skolens rektor. Våren 1970 vedtok Stortinget den første privatskoleloven som sikrer godkjente privatskoler offentlig støtte. Bovim «hadde i skrift og tale kjempet for denne loven. Han formulerte klart og tydelig prinsippet om foreldreretten, som han mente var en av grunnpilarene i et levende demokrati».

Bovim hadde verv i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag og Den norske santalmisjon og var en av grunnleggerne av Norsk Lærerakademi.

1. juli 1985 mottok Bovim Kongens Fortjenstmedalje i gull.

Familie
-------

Han giftet seg med misjonærdatteren Gunhild Ofstad (1916–2015) i juni 1945. Paret fikk fire barn: Else, Jon, Ragnar og Marit.

Han var onkel av professor og NTNU-rektor Gunnar Bovim.

Referanser
----------

1. ↑  *Foreldrerett og friskolekamp: festskrift til rektor Hans Bovim på 70-årsdagen 31. mai 1985*. Oslo: Lunde. 1985. ISBN 8252036856.
2. 1 2 3 4  Tjostolv Bergets nekrolog over Bovim i *Vårt Land* 12. april 2010
3. ↑  Seierstad, Ivar (1923-1999) (1988). *Kristelig gymnasium 1913-1988: en plogspiss for friskolesaken i Norge*. [Oslo]: Kristelig gymnasium.
4. ↑  *Tildelinger av ordener og medaljer*, 1. desember 2020
5. ↑  Nekrolog for Gunhild Bovim i *Aftenposten* og *Vårt Land* 31. mars 2015 av Ingeborg Bryn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Nichols Bridgeway** er en gangbro i Chicago, Illinois, USA. Den er tegnet av den italienske arkitekten Renzo Piano og forbinder Millennium Park med Art Institute of Chicago og krysser Monroe Street, slik at den kommer inn i andre etasje i den vestre paviljongen i museets moderne og nyeste fløy, som også er tegnet av Piano.

Bunnen av broen er laget av hvitmalt, strukturert stål, gulvet er av aluminium-plater og det drøye en meter (42 tommer) rekkverket har stålgelender over et gitter av rustfritt stål.

Gulvet har anti-skli belegg og varmeelementer som hindrer isdannelse og møter de amerikanske kravene til universell utforming. Broen er oppkalt etter sponsorene Alexandra and John Nichols. Broens utforming er inspirert av et skipsskrog.

Bygging
-------

Nichols Bridgeway under bygging i mai 2008
Nichols Bridgeway ble en del av planene for museets moderne fløy i 2005. Byggingen av broen ble igangsatt 20. september 2007, og ble offisielt åpnet sammen med den moderne fløyen 16. mai 2009.

11. juni 2009 ble det kunngjorde *Structural Engineers Association of Illinois* (SEAOI) at de tekniske konsulentene Arup og Wiss, Janney, Elstner Associates, Inc. ble tildelt en ærespris for deres arbeid med Nichols Bridgeway.

Referanser
----------

1. 1 2  New Art Institute bridge to shoot over Monroe Street Arkivert 10. mai 2008 hos Wayback Machine. Chicago Tribune 9. mai 2008, besøkt 10. juli 2012
2. ↑  «A sidewalk in the sky: The new Nichols Bridgeway joins the Art Institute's Modern Wing and Millennium Park» Arkivert 30. september 2012 hos Wayback Machine. Chicago Tribune 13. mai 2009, besøkt 10. juli 2012
3. ↑  «Illinois structural engineers announce winners of 2009 excellence competition». *Chicago Tribune*. 11. juni 2009. Arkivert fra originalen 30. september 2012. Besøkt 10. juli 2012.
**Lazar** (georgisk: ეპისკოპოსი ლაზარე, Dmitri Samadbegishvili, georgisk: დიმიტრი ნიკოლოზის ძე სამადბეგიშვილი, født 20. juli 1955 i Tbilisi i Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 20. november 2020 i Tbilisi i Georgia) var biskop i den georgisk-ortodokse kirke, biskop av Bordzjomi og Bakurian (fra 2017 til 2020).

Liv og virke
------------

### Prest

Den 7. mars 1982 ble han ordinert til diakon, og 21. mars samme år ble han ordinert til prest. Han tjente i kirker i Tbilisi og i Moskva. Fra 1995 til 1997 var han rektor for det teologiske seminar i Batumi, hvoretter han ble tonsurert som munk.

Siden 2003 var han som arkimandritt sjelesørger for georgisk-ortodokse troende i Regensburg i Tyskland. I 2008 fungerte han som rektor for menigheten til den georgisk-ortodokse kirke ved Vakhtang Gorgasali-kirken i München. Fra 2010 var han involvert i det georgiske patriarkats menigheter til dets vesteuropeiske bispedømme, i Hamburg, Graz, Wien, Linz og København.

### Biskop

Den 3. juni 2014 ble han valgt til biskop for det daværende østerrikske og tyske bispedømme under det georgiske patriarkat. Den 11. juni samme år ble han bispeviet i Svetitskhoveli-katedralen i Mtskheta, av Catholicos-Patriark Ilia II av hele Georgia. Den 2. januar 2017 ble han overført til bispedømmet Bordzjomi i hjemlandet.

Tidlig i 2018 beskyldte den georgiske kirkeskribent Miron Sulakvelidze biskop Lazar for å vestliggjøre kirken.

Høsten 2020 ble han operert på sykehus. I november 2020 ble han innlagt på sykehus i Tbilisi på grunn av COVID-19, og som følge av belastningene fra denne sykdommen døde han den 20. november 2020.

Referanser
----------

1. ↑  ბორჯომისა და ბაკურიანის ეპარქიას მეუფე ლაზარე (სამადბეგიშვილი) უწინამძღვრებს — კარიბჭე
2. ↑  Игры Патриаршего двора[*død lenke*]
3. ↑  «Епископ Боржоми и Бакуриани Лазарь скончался после заражения коронавирусом». *newsgeorgia.ge*. Новости-Грузия. 20. november 2020. Besøkt 20. november 2020. [*død lenke*]
Victoria kino i 1965.  
 Foto: Leif Ørnelund, Oslo museum 
Kinosentralen i Victoria kinos inngangsparti i 1965.  
 Foto: Leif Ørnelund, Oslo museum 
Jason Moran and The Bandwagon opptrer på Victoria Teater under Oslo Jazzfestival i 2015.  Foto: Tore Sætre 
**Victoria Teater** er et scenelokale i Oslo. Lokalet, som ligger i Karl Johans gate 35, var opprinnelig kino, åpna i 1915 og var i drift som **Victoria kino** fram til 1983.[] Etter det har lokalene vært brukt til teater og konserter. Fra 2008 har Nasjonal jazzscene holdt til i lokalene.

Bygget
------

I forbindelse med ombygginga av Karl Johan-kvartalet, som kom i gang på 1980-tallet, blei to av kinoene i kvartalet, Palassteatret og Carl Johan-teatret, revet, mens Victoria blei beholdt. Kinodriften blei imidlertid avvikla, salen blei ombygd, og ved gjenåpninga i 1985 var stoltallet redusert til ca. 300. Etter dette har det vært ulike driftere og konsepter i lokalene, og de har også vært ombygd flere ganger.

Teater
------

Nationaltheatret har hatt biscene her, og ei tid holdt Seniorteatret til i Victoria. En kort periode het det – som i kinotida – Victoria Teater (under ledelse av Dag Frøland), og seinere har navnet vært Scene West Victoria, da med hovedvekt på kabareter og liknende.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonal jazzscene til Karl Johan», nrk.no 30. april 2008; besøkt 23. april 2012.

Litteratur
----------

* Oslo kommune, Hentet 2. september 2015 fra *Oslo kommune:* Kino for hundre år siden
* Oslo byleksikon, 4. utgave, Oslo 2000
* Tove Solbakken: «Oslos forsvunne kinematografer», *Byminner* nr. 1, 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Hans Kristian (Kamfjord) Eriksen** (født 1977) er en norsk fysiker. Han er professor ved Institutt for teoretisk astrofysikk ved Universitetet i Oslo.

Han tok hovedfag i fysikk (cand.scient.) 2002 og doktorgraden (PhD) i 2006, med forskningsopphold ved California Institute of Technology og Jet Propulsion Laboratory. Han har vært førsteammanuensis ved Universitetet i Oslo siden 2009. 

Han har særlig forsket på metoder for måling av den kosmiske bakgrunnsstrålingen, med data fra NASAs WMAP-sonde. Han har gjennomført analyser av den kosmiske bakgrunnstråligen for kartlegge universets form og tidlige utviklingshistorie

Priser og hedersbevisninger
---------------------------

Eriksen ble i 2010 tildelt Fridtjof Nansens belønning for yngre forskere *«for hans fremragende forskningsresulater innen teoretisk astrofysikk»*. I 2006 ble han tildelt H.M. Kongens gullmedalje for beste doktorgradsavhandling ved det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  forskning.no Er universet vridd? Arkivert 2011-09-27, hos Wayback Machine. 09.10.2008
2. ↑  uniforum Kan endra verdsbiletet vårt 22.10.2010
3. ↑  DNVA Nansenbelønningen for 2010

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside ved Universitetet i Oslo
* 

* (no) Publikasjoner av Hans Kristian K. Eriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** CRIStin
 |
**Per-Oscar Jacobsen** (født 27. mars 1946) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. Han har vært sjef for Ørland hovedflystasjon og han var generalinspektør for Luftforsvaret 1997-2000.

Karriere
--------

Jacobsen ble elev ved Luftforsvarets flygeskole i 1965, og fikk jagerflygerutdanning i Canada. Etter en periode som flyger ved 332 skvadron kom han inn på Luftkrigsskolen i 1967. Etter uteksaminering i 1969 kom han tilbake til 332 skvadron, før han ble beordret til 338 skvadron på Ørland hovedflystasjon. I 1975 begynte Jacobsen som flyger i SAS. Men etter to år var han tilbake som jagerflyger på Ørland. Her var han skvadronsjef fra 1981 til 1983. Etter stabsskole i Storbritannia 1983-1984 var han en periode ved Luftforsvarsstaben, før han i 1986 ble operasjonsgruppesjef på Ørland. Fra 1988 var han tre år i NATO-tjeneste i Storbritannia, før han fra 1991 var stasjonsjef på Ørland. I denne perioden var han også elev ved Forsvarets høgskole.

Fra 1993 var Jacobsen beordret som kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge. Denne stillingen hadde han i et år før han ble beordret til tilsvarende stilling i Forsvarskommando Sør-Norge. I mars 1997 ble han beordret til stillingen som Luftforsvarets øverste militære leder, Generalinspektøren for Luftforsvaret (GIL).

Etter perioden som GIL var Jacobsen nestkommanderende ved Combined Air Operations Centre i High Wycombe (CAOC 9), før han avsluttet sin militære karriere som sjef ved CAOC 3 på Reitan i 2005.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Ole Jørgen Maaø og Steinar Sanderød: *Luftforsvarets historie - sett ovenfra*. Fagbokforlaget 2017, s. 283. ISBN 978-82-450-2183-7
3. ↑  Cato Guhnfeldt: Aftenposten 18. august 1997 s. 10
4. ↑  Aftenposten 15. mars 1997, s. 15

Litteratur
----------

* Maaø, Ole Jørn/Sanderød, Steinar (red) (2017). "Luftforsvarets historie - sett ovenfra". Fagbokforlaget. ISBN 978-82-450-2183-7
**Hans Kristian Svensholt** (født 1. mars 1940 i Borre, Horten) er en norsk kontreadmiral og tidligere Generalinspektør for Sjøforsvaret.

Han har gjennomgått Sjøkrigsskolens nederste og øverste avdeling på sjøoffiserslinjen (1966). Han har stabsutdanning i Storbritannia. Videre har han Forsvarets Høgskole hovedkurs og sjefskurs. Han har forskjellige kurser i nasjonal og NATO regi i inn og utland.

Svensholt har mangeårig variert sjøtjeneste på missiltorpedobåter og fregatt. (Skipssjef, skvadronssjef og flotiljesjef i N-Norge.)

Han har langkurs i skipsartilleri og har tjenestegjort ved skolesenteret Haakonsvern. Han har også vært MTB inspektør. Han tjenestegjorde ved SACLANT (NATO) i USA i tre år.

I 1988 ble Svensholt utnevnt til kommandør og ble sjef for prosjektseksjonen Sjøforsvarets forsyningskommando.

Han ble flaggkommandør i 1990 og ble beordret til stilling som marineinspektør.

I 1993 ble Svensholt utnevnt til kontreadmiral og sjef for Sjøforsvarets forsyningskommando.

Svensholt ble beordret Generalinspektør for Sjøforsvaret i 1995, og han var generalinspektør og øverste sjef for Sjøforsvaret inntil han ble pensjonert i 2000.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. 1994. s. 540. ISBN 8257304867.
2. ↑  Christensen, Ola K. (1999). *Kyststaten Norge: Sjøforsvaret*. [Oslo]: MEA media.
3. ↑  «Nye kutt for Ulsnes». *www.aftenbladet.no*. 6. mars 2000. Besøkt 12. oktober 2020. «Det er Generalinspektøren for Sjøforsvaret, kontreadmiral Hans Kristian Svensholt, som har gitt Sjøforsvarsstaben ved Forsvarets overkommando ordre om å vurdere nye innsparingstiltak i våpengrenen.»
**Hans Kirkgaard Fleischer** (født 23. januar 1803 i Glemmen, død 3. februar 1884 i Oslo) var en norsk offiser og hoffsjef. I familiebøker skrives hans etternavn Kirkgaard (ikke «Kirkegaard») Fleischer. Fleischer ble offiser i 1820, sekondløytnant i artilleribrigaden i 1823 og premierløytnant 1830. I 1837 dro han til Frankrike for å fortsette sin militære utdannelse. I 1848 ble han kaptein og i 1853 kommandant på Oscarsborg festning.

I 1855 ble han sjef for artilleribrigaden og etterfulgte general J.G. Meydell i stillingen. I 1859 ble han generalmajor og i 1875 generalløytnant.

General Fleischer var kommandant på Akershus festning fra 1862 til 1868 og kommanderende general fra 1872 til 1878.

I 1830 ble Fleischer ordonnansoffiser og i 1832 kammerherre hos kronprins Oscar. Han var hoffsjef både hos kong Karl IV og kong Oscar II og fortsatte som hoffsjef til sin død.

Fleischer var en av grunnleggerne av Oslo Militære Samfund, hvor han var formann fra 1857 til 1859. Han var høygradsfrimurer, ved Provinciallogens opprettelse i 1870 dennes første ordførende «Mester», og i 1867 ble han ridder av Karl XIIIs orden. 

General Fleischer ble pensjonist den 9. desember 1878

Referanser
----------

1. ↑  «Hans Kirkgaard Fleischer». Digitaltmuseum.no. Besøkt 30. mars 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Grant Morton** (født 1857- død 19??) født som *William H. Morton* var en av de første som lykkes i fallskjermhopping, og er ofte kreditert med det første fallskjermhopp fra et fly i 1911. Angivelig var han da 54 år gammel. Morton gjorde det første hoppet fra et Wright Modell B over Venice, California.

Kontroversen Morton/Albert Berry
--------------------------------

En artikkel i *Air and Space Magazine* utgitt av Smithsonian (datert 29. februar 2012) gjør krav på at U.S. Army kaptein Albert Berry var den første til å hoppe fra et fly 1. mars 1912 (med Anthony Jannus som pilot), og at Morton gjorde sitt hopp 28. april 1912 som ville sikkert gir kreditt til Berry, da det var Mortons første hopp, og ikke hans andre eller tredje. Artikkelen sier Morton's hoppet 28. april 1912 fra 2 600 meter over Venice Beach med Phil Parmale som pilot. Flere artikler som er publisert gjennom de siste hundre årene gir konsekvent 1911-hoppet til Morton som det første fra et fly og at det var på minst 1 300 m og nærmere til selve Los Angeles
. Venice Beach er en forstad til den store byen. Det ville være en forskjell på over 1 400 meter, betydelige forskjeller i høyde.

Referanser
----------

1. ↑  Meeks, Christopher. *Skydiving*. Capstone Press. ISBN 978-1-56065-051-5.
2. ↑  Bates, Jim. *Parachuting: from student to skydiver*. Tab Books. ISBN 978-0-8306-3406-4.
3. ↑  *Berry's Leap*, The Daily Planet, Air & Space Magazine, Smithsonian part one (February 29, 2012) and part two (March 1, 2012) Arkivert 26. april 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  *The Parachute Manual: A Technical Treatise on Aerodynamic Decelerators* by Dan Poynter, c.1984
5. ↑  *United States Air Force 60th Anniversary: lessons learned in airpower throughout the ages* by Gary Gault, Brian Pierson, Stacy Hecht; Department of the United States Air Force, c.2007
6. ↑  *Walking on Air: The Aerial Adventures of Phoebe Omlie* by Janaan Sherman,c.2011
7. ↑  Google Books readout of some sources claiming Grant Morton's first jump from a plane (\*note older sources are more definite in their claiming of Morton, rather than saying 'some sources')
**Niels Svend Blach** (født 6. desember 1893, død 10. desember 1979) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Blach vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turneringen og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte sin første kamp mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i den siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i landhockey Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niels Blach – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Niels Blach – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Niels Blach – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |