recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Douglas «Doug» Moench** (født 23. februar 1948) er en amerikansk tegneserieforfatter. Han er mest kjent for sitt arbeid for Marvel og DC Comics' superheltserier. 

Moench begynte karrieren som forfatter av skrekkserier for Warren Publications' hefter *Creepy* og *Vampirella* tidlig på 1970-tallet. Senere begynte han å skrive for DC Comics' skrekkserier, før han gikk over til Marvel, der han blant annet skrev en rekke historier for *Shang Shi: Master of Kung Fu*. For Marvel skrev han også serien *Werewolf By Night*, der han introduserte superhelten Moon Knight, som senere fikk sitt eget hefte, hovedsakelig illustrert av Bill Sienkiewicz og skrevet av Moench selv. 

På 1980- og 90-tallet var Moench en av de viktigste forfatterne av *Batman*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 119810[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 3316, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 3653, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.comic-con.org, besøkt 28. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doug Moench på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Doug Moench hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**LaMarcus Adna Thompson** (født 8. mars 1848 i Jersey i Ohio i USA, død 8. mai 1919 i Glen Cove i delstaten New York) var både søndagsskolelærer og moralist, men er nok best kjent for sitt arbeid med utvikling av berg-og-dal-baner. 

Thompsons *Switchback Railway* 1884
Thompson blir av og til kalt 'gravitasjonens far', og i løpet av sitt liv tok han ut over 30 ber-og-dal-banerelaterte patenter. Han var riktignok ikke den første som tok ut patent på en berg-og-dal-bane, den æren må gå til John G. Taylor. Men Thompsons patent nr. 310,966, tatt ut 20. januar 1885, skulle bli den første berg-og-dal-banen med kommersiell suksess.

Thompsons *Switchback Railway* åpnet på Coney Island i 1884 var den første berg-og-dal-banen i USA drevet av gravitasjon. Den var inspirert av Mauch Chunk Switchback Railway, en kullgruvebane som lå i det som nå er Jim Thorpe i Pennsylvania. En tur med Thompsons bane kostet den gang 5 cent.

Han fortsatte med berg-og-dal-baner, og i løpet av fire år hadde han skapt over 50 berg-og-dal-baner over hele USA og i Europa.

Kilder
------

* Bruce T. Marshalls sider om LaMarcus Adna Thompson Arkivert 15. august 2006 hos Wayback Machine.
* Et essay om berg-og-dal-banens historie i USA
* Thomsons nekrolog i New York Times 9. mars 1919

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook
 |
LTI Fairway Austin FX3
LTI Fairway Austin FX4
LTI TX1
LTI TXII
LTI TX4
**London Taxis International** (**LTI**) er et britisk selskap som produserer de berømte *London-taxiene*. Selskapet eies av *Manganese Bronze Holdings PLC*.

Historie
--------

Den klassiske modellen FX3, forgjengeren til FX4, ble bygget av karosseribyggeren **Carbodies** i samarbeid med **Mann & Overton** og Austin. FX3-taxien med Austin-logo ble satt i produksjon i 1948. Mer enn 7000 eksemplarer ble produsert de neste ti årene. Carbodies fortsatte så med å produsere komplette taxier, og i 1959 kom *FX4* på markedet. Selskapet ble kjøpt opp av Manganese Bronze Holdings PLC i 1973. I 1982 tok Carbodies over rettighetene til FX4-modellen fra British Leyland, som hadde kjøpt opp Austin.

Den siste modellen (per 2005) er *TXII*, introdusert i 2002. 

Over 100 000 London-taxier har blitt produsert.

Modeller
--------

### TX1

**TX1** var den første modellen fra LTI, og ble bygget som en erstatter til den klassiske Austin FX4. De fleste eksemplarene er utstyrt med en dieselmotor fra Nissan. I 2002 ble modellen erstattet av TXII.

I motsetning til de modernistiske drosjene ble karosseriet designet svært likt de klassiske linjene fra FX4. Da prototypen sto ferdig ble den presentert for taxisjåfører i London, som mente modellen var "klassisk nok", og godkjente den for produksjon.

### TXII

**TXII** ble introdusert i 2002. Den er utstyrt med en Ford Dura Torq 2.4 l dieselmotor, og har en innebygget rampe for rullestoler. Bilen er også utstyrt med et utsvingbart sete for passasjerer som er dårlige til bens, og et intercom-system for passasjerer med hørselproblemer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) LTI vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)
* Bilnorge.no sin historie om merket
* Offisielle nettsider for TXII (engelsk)
**Asiago** er et norsk band fra Trondheim, etablert i 2007.

Bandet ble opprettet av fem musikere med erfaring blant annet fra trondheimsbandene Josephine, So-So Slow og Monkfish. I januar 2009 ble også keyboardisten Nikolai Sødahl medlem av bandet.

Konsertvirksomhet
-----------------

I løpet av 2008/2009 spilte bandet nærmere 30 konserter. I 2010 spilte Asiago festivaler på sommeren, blant annet Steinkjerfestivalen og Storåsfestivalen, samt turnerte i Bergen, Lillestrøm og Oslo. De arrangerte også dobbel plateslippkonsert i hjembyen i mars 2010, der en av disse var for ungdom under 18 år.

Utgivelser
----------

Asiago ga ut debutalbumet *A Daring Smoothie* i mars 2010.

I 2010 deltok Asagio også i en konkurranse utlyst av det norske bandet Kaizers Orchestra, som i forkant av utgivelsen av sin andre single *Hjerteknuser* ga sangen ut kun som et noteark. De inviterte bandkollegaer til å spille inn en cover-versjon uten å ha hørt Kaizers-versjonen, bare basert på noter, akkorder og tekst. Asagio var en av 109 band fra hele landet som leverte inn konkurransebidrag. Asiago kom på tredjeplass, og vant Kaizers Orchestras back-katalog og billetter til en konsert med opphavsmennene til originallåten. Sammen med de tre andre artistene på konkurransens topp 4-liste valgte Asiago å gi ut sin versjon av «Hjerteknuser» som single. Låten er skrevet av Janove Ottesen og Geir Zahl.

Singelen *Wake Up in a Fire* ble gitt ut 1. februar 2012 som en forsmak på EP-en *Going Somewhere?*, som er planlagt utgitt i mai 2012. Låten ble utgitt digitalt av Asiago selv (det vil si på eget selskap), og ble produsert, arrangert, mikset og mastret av bandet selv.

Medlemmer
---------

* Kristian Skauge – vokal (2007- )
* Audun Røstad – gitar (2007- )
* Erlend Naalsund – gitar (2007- )
* Haakon Brox – bass (2007- )
* John-Ivar Rotnes – trommer (2007- )
* Nikolai Sødahl – tangenter (2009- )

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Asagio (band)». *www.himmelfallen.info*. Arkivert fra originalen 26. januar 2019. Besøkt 25. januar 2019.
2. 1 2 3  Lorentsen, Olav (20. januar 2011). «Her er finalebandene fra 2010». *Trønder-Avisa - www.t-a.no*. Arkivert fra originalen 26. januar 2019. Besøkt 25. januar 2019.
3. ↑  «Moi vant alles hjerter». *NRK P3* **(norsk)**. 27. oktober 2010. Besøkt 25. januar 2019. «I en måned har forskjellige artister grublet over noter og tekster i håp om å komponere den perfekte coverversjonen av Kaizers Hjerteknuser, uten å ha hørt originalen. (---) De to andre finalistene, Asiago og Rolffa, får en signert backkatalog og 2 billetter til Kaizers – konserten i Oslo Spektrum.»
4. ↑  «Asiago - Norway Has Some Great Alt-Rock You Need To Hear». *Indie Band Guru* **(engelsk)**. 27. september 2012. Besøkt 25. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Asagios Facebook-side. Besøkt 25. januar 2019.
**Lilandsvatnet naturreservat** ligger sør for Liland og øst for Haukås, i den østlige delen av halvøya Hamarøya i Nordland.

Naturreservatet har et totalt areal på 2 383 dekar, hvorav ca. 38% av arealet utgjør bar- lauv og blandingsskog, ca. 8% utgjør myr og 46,4% er vann, hvorav den største innsjøen er selve Lilandsvatnet som er 526 daa.

I likhet med Steinslandsvatnet naturreservat, er dette et viktig delområde i et større våtmarkssystem i den vestre delen av Kaldvågfjorden.

Reservatet ligger i et flatt myrlandskap med tilgrensende jordbrukslandskap mot nord og vest. De tette  sivområdene i buktene og vikene domineres av elvesnelle, flaskestarr og brede belter med flytebladvegetasjon. I øst inngår marine gruntvannsområder og mindre partier med strandeng og strandsump. Fattige jordvannsmyrer deles opp av skogkledde knauser og rygger.
Området opprettholder en betydelig hekkebestand av ender, horndykkere, storlom og vadearter. 
Det er også en viktig beite- og rasteplass i trekktidene. 

Formålet med fredningen er «å bevare et rikt våtmarksområde med naturlig tilhørende vegetasjon og dyreliv, særlig av hensyn til områdets rike fugleliv.»

Lilandsvatnet ligger under Statens naturoppsyns lokalkontor i Fauske.

Se også
-------

* Steinslandsvatnet naturreservat

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringens dokumentarkiv: Verneplan for våtmarkar i Nordland. Besøkt 01. juni 2011.
2. ↑  Markslagstatistikk[*død lenke*] fra Norsk institutt for skog og landskap. Besøkt 04. august 2017.
3. ↑  (no) Lilandsvatnet naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase: Direktoratet for Naturforvaltning. Besøkt 01. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus: Lilandsvatnet naturreservat[*død lenke*]
* Lovdata: Forskrift om fredning av Lilandsvatnet naturreservat.
* Direktoratet for naturforvaltning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Hundvåg 1. speidergruppe** er en speidergruppe på Hundvåg i Stavanger. Gruppen er medlem av Vesterlen krets som er Norges største speiderkrets med rundt 2200 speidere.

Historikk
---------

Hundvåg 1 speidergruppe ble stiftet av to speiderjenter i 1946 på Hundvåg. De dannet en tropp bestående av 30 jenter. Deres tilholdssted dengang var speiderhuset *Øytun*, hvor de holdt til noen år. Den gang var det altså bare jenter i Hundvåg 1. 

I periodeen 1960–1972 var speidergruppen mer eller mindre nedlagt. Den bestod da av noen betalende ledere, men ingen speidere.

I 1972 startet speidergruppen opp igjen, og fikk tilholdssted på Hundvåg skole. Der holdt gruppen til i 19 år, før den i 1991 overtok ungdomshuset Øytun. Etter overtakelsen ble speiderhuset ombygd og renovert og har siden vært tilholdssted for mange hundre speiderjenter og -gutter. I dag har Hundvåg 1 ca. 50 medlemmer.

Speideraktiviteter
------------------

Gruppen har drevet med mangfoldige speideraktiviteter og vært på mange lerier og turer i all slags vær. Mange forskjellige speiderhytter har fått besøk, men de fleste turene har gått til speiderhytta på Blåhei. Denne hytta ble kjøpt i fellesskap av seks speidergrupper på 1930-tallet.

Speiderutstyr
-------------

Siden starten i 1946 har leir/turutstyret forandret seg betraktelig. Til å begynne med brukte man gult oljelerret som underlag og dyner stappet med halm, og man lå i ustødige pyramidetelt.

Eksterne lenker
---------------

* Hundvåg 1. speidergruppe sin hjemmeside
**Maurice Gateley** (født 13. juni 1904, død ukjent) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Gateley ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering som ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 678 og 689.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Gateley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Gateley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***The Man without a Face*** er en britisk lavbudsjett-kriminalfilm fra 1935 i regi av George King. I hovedrollene ses Carol Coombe, Cyril Chosack og Moore Marriott. Michael Trevellian stod for scenario og dialog, mens tilpasningen ble foretatt av Randall Faye. Fortellingen ble skrevet av St. John Erskine.

Handling
--------

Merk: *Deler av handlingen avsløres i den nedenstående teksten.*
En ung mann – med en spesiell ring på fingeren – observerer en mann, som tar ut en bunke tyvepundssedler av banken. Han følger etter mannen til en park og dreper ham. Tyven tar alle sedlene, med unntak av én som drapsofferet har grepet tak i med hånden. Han mister grepet og seddelen blåser mot William «Billy» Desmond, som sitter på en benk i samme park. Seddelen blåser så tilbake i retning av drapsstedet. Han plukker den opp. Billy løper rett på en parkvakt, som deretter finner den døde mannen.

Når Billy kommer tilbake til leiligheten sin – etter å ha vært ute sammen med Joan Ellis (leietakeren fra etasjen over ham) – blir han møtt av to politifolk og parkvakten. Sistnevnte peker ham ut som mannen, som han så kom løpende fra åstedet. Billy blir tiltalt for drap, og juryen finner ham skyldig. Den virkelige gjerningsmannen er nærværende i retten. Han smiler hånlig når dødsdommen mot Billy blir lest opp.

Billy har anket saken inn for House of Lords og reiser dit – ledsaget av en fengselsbetjent – når den skal behandles. Når han hører at medlemmene ler, går han ut fra at anken har blitt innvilget. Det viser seg imidlertid at House of Lords hadde opprettholdt dommen.

På tilbaketuren blir toget utsatt for en ulykke. Alt er i et eneste kaos. Billy låser opp håndjernet med nøkkelen til fengselsbetjenten. Han fester håndjernet til en medpassasjer, som ble tatt for å være død. Ansiktet var skadet til det ugjenkjennelige. Billy visste ikke at dette var den virkelige gjerningsmannen. Han hadde reist med samme tog og var ikke død, men var blitt slått bevisstløs i ulykken. 

På sykehuset forteller mannen at han har mistet hukommelsen. Legen sier til pasienten at hans navn er William Desmond, men denne husker ikke at Desmond er dømt til døden. Når den ekte William leser om ham i avisen, vil han melde seg, for han vil ikke at en «uskyldig» mann skal bli hengt. Joan, som har blitt Billys hustru, råder ham til ikke å gjøre det.

Rolleliste
----------

* Carol Coombe – Joan Ellis
* Cyril Chosack – Billy Desmond
* Moore Marriott – Tinker John
* Ronald Ritchie – Paul Keefe
* Billy Holland – Detektiv
* Ben Williams – Fengselsbetjent
* Fred Withers
* Vi Kaley – Hyresvertinne

Referanser
----------

1. ↑  «The Man without a Face (1935)». BFI. Besøkt 3. september 2020.
2. 1 2 3 4 5  Basert på gjennomsyn av filmen 3. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

(en) *The Man without a Face* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Man without a Face* på AllMovie Rediger på Wikidata
Jinshan i Shanghai
**Jinshan** (kinesisk: 金山区, *Jīnshān Qū*) er et bydistrikt i Shanghai. Det ligger sørvest i byprovinsen – fjernt fra sentrum og med kystlinje mot Hangzhoubukten. Den har et landareal på 586,14 km² og en befolkning på 536 900 (2001).

Jinshandistriktet er hjem til *Shanghai Petrochemical Company Ltd*.

Jinshan er et av byprovinsens største bydistrikter i utstrekning. Ca 6,2 kilometer utenfor kysten ligger de tre små øyene Da Jinshan (Store Gullfjell), Xiao Jinshan (Lille Gullfjell) og Fu Shan (Flytende Fjell).

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikt:**

* Shihua (石化街道).

**Storkommuner:**

* Fengjing (枫泾镇), Zhujing (朱泾镇), Tinglin (亭林镇), Caojing (漕泾镇), Shanyang (山阳镇), Jinshanwei (金山卫镇), Zhangyan (张堰镇), Langxia (廊下镇), Lüxiang (吕巷镇).

Referanser
----------

1. ↑  ; *Folketellingen 2020 i Kina*.
2. ↑  «金山区-行政区划网 www.xzqh.org» **(forenklet kinesisk)**. XZQH. Besøkt 24. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Oktoberbarn** (russisk: flertall октябрята *oktjabrjata*, entall октябрёнок uttale hjelp•info) var en kommunistisk ungdomsorganisasjon i Sovjetunionen for barn i alderen syv til ti år.

Hensikten med organisasjonen var å fremme en persondyrking av «onkel Lenin» Barn ble automatisk medlemmer av organisasjonen i første klasse. For sovjetiske barn fra elleve til femten år var oftest med i pionerorganisasjonen og for alderen 14 til 28 fantes ungdomsforbundet Komsomol. Oktoberbarn ble gjerne inndelt i grupper på fem som ble ledet av en ungpioner.

Begrepet oktoberbarn refererer i norsk asyldebatt ofte til enslige mindreårige asylsøkere fra Afghanistan hvorav mange med fødselsmåned (vilkårlig) satt til oktober på grunn av ukjent fødselsdato.

Se også
-------

* Oktobristene
* Komsomol

Referanser
----------

1. ↑  Rostislav Jankov (1948). *Russisk lesebok*. Gyldendal. s. 40.
2. ↑  Jahn Otto Johansen (1976). *Hos oss i Moskva*. Cappelen. s. 60.
3. ↑  Orlando Figes *Hviskerne : stillhet og frykt i Stalins Russland* (originaltittel *The whisperers*) ISBN 9788202307363
4. ↑  «Møtet med et oktoberbarn viser asylsystemets svakheter - Minerva». *Minerva*. 10. desember 2017. Arkivert fra originalen 12. desember 2017. Besøkt 11. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Reginald Koettlitz** (født 23. desember 1860 i Oostende, død januar 1916) var en britisk lege og polarforsker. Han deltok under Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen til Franz Josef Land (fra 1894) og under Discovery-ekspedisjonen til Antarktika.

Koettlitz var sønn av en nederlandsk luthersk prest og hans engelske kone. Familien slo seg ned i Hougham i Kent kort tid etter at Koettlitz ble født. Han fikk sin utdannelse på Dover College og senere Guy's Hospital i London, hvor han fikk opplæring som lege før han tok en stilling som landsbylege i grevskapet Durham.

Polarforskning
--------------

I 1894 meldte Koettlitz seg frivillig for å bli med på Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen til Frans Josef Land som lege og geolog. På tilbakereisen til Dover brakte Koettlitz med seg en isbjørn, som fremdeles finnes på Dover Museum. 

Koettlitz ble også med Robert Falcon Scotts Discovery-ekspedisjon til Antarktika i 1901, denne gang som lege og botaniker. Hans assistent på denne turen var Edward Adrian Wilson, senere kirurg på Scotts skjebnesvangre Terra Nova-ekspedisjon. På en reise Koettlitz ledet over McMurdo-sundet oppdaget han to isbreer, Koettlitzbreen og *Koettlitz Neve*, som senere ble oppkalt etter ham. For sin innsats under Discovery-ekspedisjonen ble Koettlitz tildelt Polarmedaljen.

Senere praktiserte han medisin i Sør-Afrika. Han døde av dysenteri i januar 1916 sammen med sin kone.

Referanser
----------

1. ↑   Alvin, Uppsala Universitet Alvin-ID alvin-person:4106[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Obituary: Dr. Reginald Koettlitz». *The Geographical Journal*. 47 (2): 150-151. 1916.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reginald Koettlitz - Biografiske notater
* (en) Discovery-ekspedisjonens mannskapsliste

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
En oktant. *(Foto: «Stahlkocher»)*
En **oktant** (fra latin: *octans*, «⅛ av en sirkel») eller en **reflekterende kvadrant** er et geometrisk måleinstrument som først og fremst blir brukt i navigasjon. Navnet *oktant* kommer av at selve buen på måleinstrumentet utgjør en åttedels sirkel, og navnet *reflekterende kvadrant* viser til instrumentet bruker speil for å doble den observerte vinkelen til en fjerdedels sirkel. Andre navn som har blitt brukt i mindre grad er blant annet *astroskop* og *sjøkvadrant*.

Oktantene kom i bruk som navigasjonsinstrument i 1730-årene og tok etterhvert over den rollen som kvadranten, og i mindre grad også fremdeles jakobsstaven, hadde hatt tidligere. Etter at måling av månevinkler ble vanlig rundt 1760-tallet, kom oktanten etterhvert til å tape terreng for sekstanten, ettersom sekstanter kan måle vinkler på opp til 120 °, det vil si 30 ° mer enn oktanter kan. I og med at oktantene var mye billigere å framstille, fortsatte likevel mange fiskefartøyer og handelsfartøyer å bruke oktanter til langt inn på 1800-tallet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Reginald Teague-Jones** (født 1890, død 16. november 1988) var en britisk politiker og etterretningsoffiser. 

Han var aktiv innen britisk etterretning og var i den forbindelse utstasjonert på steder som Kaukasus og Sentral-Asia under den russiske borgerkrigen. Hans far var en språklærer, og døde da Reginald fremdeles var et barn. Han ble utdannet ved et tysk skole som spesialiserte seg på språk der han lærte seg språkene fransk, tysk og russisk. Han tilbrakte senere to år med å studerte ved King's College i London, men han droppet ut derfra uten å ta noen grad. 

I 1910, i en alder av 21 år, begynte han hos det indiske politiet, og han ble snart overført til den britisk-indiske regjeringens utenriks-og politiske avdeling. I 1917 ble han med til den militære etterretningen, og han fikk ansvaret for Den persiske gulf. Krigen i Midtøsten var på dette tidspunktet inne i en kritisk fase som følge av sammenbruddet av de russiske styrkene etter oktoberrevolusjonen i Russland.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Icy Tower*** er et plattformspill laget av den svenske gruppen med spilldesignere kalt Free Lunch Design. I spillet spiller du Harold the Homeboy, som en dag finner et uendelig høyt tårn og bestemmer seg for å klatre oppover i det ved å hoppe på plattformer.

Du bruker piltastene (høyre og venstre) til å styre og mellomromstasten for å hoppe. Hvis du hele tiden hopper 2+ plattformer oppover, vil du få combo. Hvis du ikke er kjapp etter å ha fått et combohopp, vil det etter et par sekunder fjernes og du må starte på nytt. For hvert trinn du hopper opp, får du 10 poeng. Når du utfører en combo, får du flere poeng. For hver 100. trinn du hopper oppover, får du et nytt trinn du kan starte på.

I versjon 1.2 ble det innført muligheten til å lage/importere egne karakterer i spillet.

Comboer
-------

| Trinn | Combo |
| --- | --- |
| 4-6 | Good |
| 7-14 | Sweet |
| 15-24 | Great |
| 25-34 | Super |
| 35-49 | Wow |
| 50-69 | Amazing |
| 70-99 | Extreme |
| 100-139 | Fantastic |
| 140-199 | Splendid |
| 200+ | No Way |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Icy Tower* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Icy Tower* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata
* Offisielt Icy Tower-nettsted

Portal: Videospill
**Gressmarkfly** (*Cerapteryx graminis*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig over hele i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 24 – 38 mm), brunt nattfly, kraftig bygd. Arten kjennes lett igjen på forvingens lyse tegninger. Hannen har fjærformede antenner. Forvingen er avrundet, rødbrun eller gulbrun, den midtre delen mørk. Nyre- og ringmerkene er lyst gulbrune, like bak dem går det en bred, hvit lengdestrek som henger sammen med bakkanten av nyremerket. Det er også en kortere, lys lengdestrek bak denne. Bakvingen er lysbrun.

Levevis
-------

Den er vanlig og ofte ganske tallrik på åpne områder med gras, også i fjellet. Larven lever på ulike gras som for eksempel sølvbunke (*Deschampsia caespitosa*), smyle (*Deschampsia flexuosa*) og svingel-arter (*Festuca* spp.) og kan forårsake store masseangrep. De voksne sommerfuglene flyr både om dagen og om natten, i juni – september. De besøker gjerne blomster for å drikke nektar, om natten kommer de også til lys. Arten har en ganske rask, brå flukt.

Utbredelse
----------

Gressmarkfly er utbredt over hele Europa og forekommer også i Nord-Amerika. I Norge er den vanlig over hele landet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. juli 2020. Besøkt 24. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Cerapteryx graminis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gressmarkfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gressmarkfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gressmarkfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gressmarkfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gressmarkfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gressmarkfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *gressmarkfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cerapteryx graminis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cerapteryx graminis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Tre Éldar» i Mosjøen
**Hulda Hákon** (født 1956 i Reykjavík) er en islandsk kunstner som arbeider både med skulptur og maleri. Hun bor i Reykjavik.

Hun er utdannet ved Myndlista- og handídaskóli Íslands 1977-81 og ved School of Visual Arts, New York 1983.

Hennes første separatutstilling utenlands var i Visual Art Gallery, New York i 1983. Siden har hun stilt ut i Finland, Sverige, Tyskland og Xiamen, Kina. Hun er innkjøpt av de fleste islandske kunstmuseene, av Malmö Konstmuseum og Kiasma i Helsingfors. Hun har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Tre Éldar» i Vefsn.

Referanser
----------

1. ↑   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 12. mai 2012. Besøkt 18. mars 2012.
3. ↑  reykjavikartgallery.is[*død lenke*] bilder av kunstverk
4. ↑  wooloo.org kort cv
5. ↑  skulpturlandskap.no Arkivert 20. desember 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Reginald Fleming Johnston** (født 13. oktober 1874 i Edinburgh i Skottland død 6. mars 1938 samme sted) var en skotsk akademiker, diplomat, sinolog og forfatter.

Liv og virke
------------

### Tidlig

Johnston studerte ved Edinburgh University og senere ved Oxford University. I 1898 begynte han i britisk koloniforvaltning og begynte sin tjeneste i Hongkong. Etterpå ble han i 1906 overført til det britiske traktatsområdet Weihaiwei som en distriktoffiser, og arbeidet der med James Haldane Stewart Lockhart. 

### Engelsklærer for Kinas siste keiser

Fra 1919 til 1924 var han engelsklærer for Kinas siste keiser Pu Yi (keiser fra 1908 til 1912), og bragte ham i nærmere kontakt med vestlig tankegods. Johnston og Isabel Ingram, som var datter av en amerikansk protestantisk misjonær og var privatlærer for keiserinne Wan Rong, var de første utlendinger etter jesuittpater Adam Schall på 1600-tallet som ble innvilget adgang i det indre hoffområdet i Den forbudte by under Qing-dynastiet. Johnston ble gitt høye keiserlige titler, og bodde både i Den forbudte by og i det nye sommerpalasset. 

Han var samtidig i stand til å utføre egen forskning. I 1919 fant han i Fangshan litt sørvest for Beijing to marmorblokker hvorpå assyriske kors var blitt innrisset, og med en datering (år 960) som vitnet om at kristne hadde bebodd området under Liao-dynastiet. Ett av korsene utsprang fra en lotusblomst det andre var omgitt av skyer og inskripsjonen *Se hen til det og håp på det*.

### Senere liv

Etter at han forlot Den forbudte by i 1924 residerte han fra 1927 til 1930 som guvernør i Weihaiwei. Den 1. oktober det året ble området tilbakeført til Kina.

Etter at han kom tilbake til Storbritannia underviste han i kinesisk historie ved University of London til 1937. De siste årene av livet tilbragte han på den lille skotske øya Eilean Righ, som han hadde kjøpt. Der anla han en kinesisk have.

Verker
------

* *From Peking to Mandalay*, London, 1908
* *Lion and dragon in Northern China*, London, 1910
* *A Chinese Appeal to Christendom concerning Christian Missions*, R.F. Johnston under kunstpseudonymet *Lin Shao-yang*, London: Watts and Co. 1911
* *Buddhist China*, London, 1913
* *Letters to a Missionary*, 1918
* *Twilight in the Forbidden City*, 1934

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Times, «Obituary: Sir R.F. Johnston», utgitt 8. mars 1938[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arthur C. Moule: *Christians in China before the Year 1550*, London: S.P.C.K. 1930, s. 88

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Gazetteer for Scotland **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Hul eik** er et eiketre som har en diameter på minst 63 cm eller en omkrets på minst to meter i brysthøyde. En hul eik er beskyttet etter naturmangfoldloven.

For eiketrær som er synlig hule gjelder beskyttelsen for trær som er minst 30 cm i diameter eller 95 cm i omkrets. Synlig hule trær er definert som trær med et indre hulrom større en åpningen, og der åpningen er større enn 5 cm. Døde hule eiker har store naturverdier og er fortsatt en utvalgt naturtype med lovfestet beskyttelse. 

Private og offentlige grunneiere, utbyggere, entreprenører og offentlige myndigheter har alle ansvar for å ta vare på disse trærne i sin saksbehandling og eiendomsforvaltning.

De fleste hule eiker er over 200 år gamle. Mer enn 1500 arter av insekter, sopp og lav er knyttet til hule eiker. Artsmangfoldet er grunnen til at hule eiker er
en utvalgt naturtype. Døde greiner og partier med død ved på stammen er en naturlig del av eldre eiketrær, og ikke tegn på at treet er i ferd med å dø eller
gå overende. Barken vil med tiden bli grov og danne sprekker. Der råtesoppen angriper dannes det vedmuld, en blanding av råtten ved, rester av fuglereir, døde insekter og sopphyfer. I barken, på døde greiner og i vedmulden er det et mangfoldig liv av insekter som
biller, tovinger og vepser. En rekke av dem er sjeldne eller rødlistet, og mange har ingen andre leveområder enn de gamle eiketrærne.

Referanser
----------

1. ↑  «Hva er en hul eik?». Fylkesmannen i Vestfold. Arkivert fra originalen 4. desember 2018. Besøkt 04.12.2018.

Eksterne lenker
---------------

En hul eik i Danmark
* hule-eiker.no Arkivert 5. desember 2018 hos Wayback Machine.
* Den lille håndboka om hule eiker Arkivert 5. desember 2018 hos Wayback Machine.
**Enhjørningsgården** er en gate og byggverk i Bergen som går fra Bryggen til Bryggestredet. Gården het opprinnelig Einarsgard og var en enkeltgård på Bryggen. Den første kjente leietakeren på Einarsgard var Hermann Skult, som leide seg inn på gården i 1259. Senere er gården blitt eid av Jon Torsteinsson (skriver og notarius for Eirik Magnusson og Håkon 5) fra 1304 til 1311 og fra 1395 ble gården kjøpt av tyskere. Tyskerne holdt gården i flere hundre år, og er det som har gitt navnet Enhjørningsgården, siden de kalte gården «Der Einhornsgarten», som mest sannsynlig bare var en talefeil. Gården brant ned 1702 og ble gjenreist slik den står i dag. Den siste hanseatiske forvalter var Christian Joachim Mohn, som kjøpte gården 1764.

I 1940 innredet motstandsgruppen Theta en radiosender i et hemmelig loftsrom i Enhjørningsgården, og sendte meldinger til England.

Enhjørningsgården ligger mellom Bredsgården i nord og Svensgården i sør. Gården er i dag malt okergul.

Bygget ble vernet sammen med resten av Bryggen i Bergen i 1927, og inneholder i dag blant annet restaurantene «Enhjørningen» og «To kokker».

Referanser
----------

1. ↑  «Enhjørningsgården». Besøkt 6. september 2020.
2. ↑  «Enhjørningsgården (Bryggen) / Handelsanlegg». Besøkt 6. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* «Enhjørningsgården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Gibraltars taubane** (engelsk: *Gibraltar Cable Car*, spansk: *Teleférico de Gibraltar* er en taubane i Gibraltar. Taubanens basestasjon ligger i sørenden av hovedgaten, rett ved Gibraltars botaniske hage (også kalt for *La Alameda Gardens*).

Historie
--------

Skjematisk tegning av bygningene på Signal Hill. **A** er østre terrasse og **B** er nordre terrasse. Ved øvre stasjon. **C** er ruinene av «Signal Station».
Gibraltars taubane ble bygget i 1966 av den sveitsiske selskapet Von Roll Holding, med stor ekspertise innen taubaner. Basestasjonen og stasjon på toppen av Gibraltarklippen ble designet av Public Works Departments arkitekt Brian Helliwell (RIBA). På toppen av klippen sto det tidligere et artilleribatteri, Signal Hill-batteri, og en signalstasjon. Levninger av en tidligere taubanestasjon som ble benyttet for å frakte forsyninger (eller dristige menn) opp er fortsatt synlige. Ved siden av levningene av militære bygninger er det også en kort tunnel som går øst til vest under stasjonen. Stasjonen ble bygget over den tidligere batteriet.

Den siste omfattende renovering av taubanen skjedde i 1986 da gondolene ble byttet ut med de nåværende. I 2007 ble stasjonen på toppen pusset opp og erstattet med de nåværende fasiliteter, inkludert Calpe Suite som er registrert for å utføre bryllup.

Drift
-----

Fra basestasjonen går taubanen opp Gibraltarklippen («The Rock») og midtveis til Ape's Den, og deretter opp til toppen. Til tross for det kalles «toppen av klippen», er det faktisk den nest høyeste toppen av Gibraltarklippen, 412 moh. Det er 673 meter mellom de to stasjoner og hver gondol tar 30 passasjerer. Taubanen går mellom de to tårnene og turen tar rundt seks minutter med en fart på 5 meter (16 ft) per sekund, 36 km/t.

I løpet av turen er det innspilt lydbånd som beskriver den historiske bakgrunnen for Gibraltars utsikt. På toppen er det en restaurant, kafé, toaletter og terrasser hvor en kan se over Gibraltarstredet til Marokko, ned på Gibraltarbukta og mot Algerie og østover mot Marbella. Buss nummer 2, 3 og 4 stopper rett ved basestasjonen. Parkering er tilgjengelig i Grand Parade ved siden av basestasjonen.

Bilder
------

* Glimt av taubanen
* En gondol i Gibraltars taubane, på vei mot øvre stasjonEn gondol i Gibraltars taubane, på vei mot øvre stasjon
* En gondol på tur nedEn gondol på tur ned
* Illustrasjon fra 1893 av den første taubanenIllustrasjon fra 1893 av den første taubanen

Referanser
----------

1. ↑  «Gibraltar Cable Car Trip» Arkivert 24. februar 2013 hos Wayback Machine. *Yougodo.com*
2. 1 2  «Signal Hill Battery and ruins» Arkivert 5. september 2013 hos Wayback Machine. *DiscoverGibraltar*.
3. ↑  «Gibraltar Aerial Railway equipped by Bullivant», *Going to the Isle of Dogs*, vol 9, s. 255, Bullivant & Co, 1893. Se illustrasjon nederst.
4. 1 2  «The Cable Car Ride», *Gibraltar Travel Guide*.
5. ↑  «The present Cable Car» Arkivert 26. juni 2012 hos Wayback Machine. *DiscoverGibraltar*
6. ↑  «Cable Car of Gibraltar» Arkivert 5. september 2012 hos Wayback Machine. *Independentrip.com*
7. ↑  «Gibraltar Cable Car» Arkivert 1. mars 2012 hos Wayback Machine. *Gibraltar Tourist and Travel Information*
En **standstat** betegner en statsform som i vid utstrekning er dominert og regjert av privilegerte stender. Historisk betegner ordningen med stender en samfunnsmodell hvor innbyggernes tilhørighet ikke primært defineres folkerettslig innenfor et geografisk område, men defineres etter deres tilhørighet til en stand – eksempelvis adelen, geistligheten, borgerskapet eller bondestanden, i motsetning til eiendomsløse bønder. Tilhørigheten til standen bestemmer de rettighetene en person har, og som blir gitt undersåttene av fyrstene. Standsordningen oppstod i middelalderen og ble erstattet av føydalismen helt på 1900-tallet.

I det 20. århundre
------------------

I moderne forstand fant politiske systemer som var inspirert av tanken omkring en standsstat, hvor arbeidsgivere og -tagere møttes i egne fora som skulle erstatte det tradisjonelle parlamentariske systemet, sitt utløp i forskjellige former for korporative styresett, i all hovedsak katolsk klerikalfascisme. Samfunnsordningen hadde sitt utspring i Pave Pius XIs encyklika *Quadragesimo anno.*

Eksempler på standstater er den austrofascistiske «Ständestaat» i Østerrike under kanslerne Dollfuß og Schuschnigg, Spania under Franco («Franquisme»), Tisos Slovakia, Italia under Mussolini og «O Estado Novo» («Den nye staten») i Salazars Portugal.

Referanser
----------

1. ↑  Arthur Benz: *Der moderne Staat: Grundlagen der politologischen Analyse*, 1. oppl. Oldenbourg, München/Wien 2001, ISBN 3-486-23636-9.
2. ↑  Fernando Rosas: *Portugal e O Estado Novo (1930/60*, bd. XII i *Nova História de Portugal*
3. ↑  Klaus Neumann: *‘Corporatist state’ and enhanced authoritarian Dictatorship: The Austria of Dollfuss and Schuschnigg (1933-38)* i *Corporatism and Fascism: The Corporative Wave in Europe*, London 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** HDS
 |
**Reginald William Skelton** (født 3. juni 1872, død 5. september 1956) var en britisk oppdager og maskinsjef og offisiell fotograf under Discovery-ekspedisjonen til Antarktis i tiden 1901–1904.

Liv og virke
------------

Skelton fikk sin utdannelse ved Bromsgrove School, og gikk inn i Royal Navy i 1887. I 1891 begynte Skelton på RNE College, Devonport. Han tjenestegjorde på HMS «Centurion» i Kina fra 1894–97 og på HMS «Majestic» i kanalflåten fra 1899–1900, før han ble utpekt til å overvåke byggingen av «Discovery» som skulle være skipet til Robert Falcon Scott under Discovery-ekspedisjonen.

Scott hadde latt seg imponere av Skeltons tekniske evner ombord på «Majestic» og han ble derfor utnevnt til maskinsjef for ekspedisjonen. Han fungerte også som ekspedisjonens fotograf, og fikk kallenavnet «Skelly». I løpet av hans tre år som maskinsjef oppstod der ingen alvorlige problemer med noe av maskineriet. Da de var etablert på kontinentet ble han et respektert medlem av laget (Huxley 1978), og fikk blant annet en vik, en isbre og en isfoss oppkalt etter seg.

Da han kom tilbake giftet han seg med sin forlovede, den newzealandske Sybil Devenish-Meares, og de fikk tre barn, to døtre og en sønn.

Fra 1906–1912 og mellom 1916–18 tjenestegjorde Skelton på ubåt. Han håpet på å bli Scotts nestkommanderende på Terra Nova-ekspedisjonen i 1910–1913, men ble oversett til fordel for Edward Evans som hadde planlagt sin egen ekspedisjon til Antarktis, men hadde gått med på å bli med på Scotts ekspedisjon mot at han ble tilbudt stillingen som nestkommanderende. Under første verdenskrig ble Skelton tildelt Distinguished Service Order (DSO) for sine handlinger under Jyllandsslaget, 31. mai 1916, og ble tildelt Order of the Bath (CB) i 1919.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Biographical details». Arkivert fra originalen 16. mai 2011. Besøkt 22. februar 2010.
3. ↑  Appointment details
4. ↑  Fiennes, 2003

Litteratur
----------

* Barne, Michael (desember 1956): «Obituary» i: *The Geographical Journal* **122** (4), s. 533-534
* Fiennes, Ranulph (2003): *Captain Scott*, London: Coronet, ISBN 0340826991
* Huxley,E.J.G (1978): *Scott of the Antarctic*, London: Atheneum. ISBN 0689108613
* Skelton, J.V. & Wilson, D.W. (2001):*Discovery Illustrated*, Reardon Publishing. ISBN 1-873877-48-X
* Skelton, J.V. red. (2004): *The Antarctic Journals of Reginald Skelton*, Reardon Publishing. ISBN 1873877684

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Morgengave** er en tradisjon som går ut på at brudgommen gir en gave til bruden morgenen etter bryllupet. Det kan for eksempel dreie seg om et smykke. Men det kan også for eksempel være en sum penger som da gjerne er ment med tanke på å forsørge henne dersom ektemannen dør. I noen tilfelle har morgengaven hatt tilknytning til inngåelsen av et morganatisk ekteskap. Morgengaven var da alt hun kunne vente seg av ektemannen, og ikke alle de rettighetene han og hans familie hadde.

Morgengave har også blitt brukt som betegnelse for en innrømmelse fra et statsoverhode, stort sett monarkisk, når han bestiger tronen. Oscar I ga Norge eget orlogsflagg som morgengave, i tillegg til at han lot det norske unionsvåpenet ha like stor plass til begge rikers våpenskjold, og Norge fikk egen kongekrone. I tillegg lot han unionskongens i Norge være «Norges og Sveriges konge», ikke «Sveriges og Norges konge», som tittelen hadde vært i Carl XIII og Carl XIV Johans regjeringstid. Karl IV skulle gi Norge i morgengave å fjerne stattholdertittelen, men da det kom press fra svenske politikere, valgte han ikke å fullføre dette. Oscar II fjernet stattholdertittelen som morgengave.

Referanser
----------

1. ↑  20.-Kong Oscar Is morgengave - Forsvarsmuseet, lesedato 20. august
2. ↑  Karl 4 - Norsk biografisk leksikon, lesedato 20. august 2017
3. ↑  Oscar 2 - Norsk biografisk leksikon. Her omtales morgengaven som «gave»

Eksterne lenker
---------------

* Morgengave snl.no, lesedato 11. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Enio Sacilotto** (født 23. juli 1958 i Vancouver, Canada) er en kanadisk hockeytrener med italienskavstamning. Sacilotto har blant aennt vært trener for Rødovre Mighty Bulls i Danmark og Stjernen Hockey i sesongen 2005/06. 

Han begynte som hockeytrener med å jobbe med ungdoms- og studentlag. I 1988 flyttet han til Italia, etter det gikk han til Sveits. Etter suksessen i Sveits trente de kanadiske lagene fra Storbritannia, Italia, Norge i Stavanger Oilers, Danmark og Kroatia. I flere år var spesialisten medlem av trenerteamet til det kanadiske ungdomslaget "Victoria Royals", og var også trener for juniorlandslaget i Canada.

I 2017-2019 var Sakilotto hovedtrener på det kroatiske landslaget.

Referanser
----------

1. ↑  «Her er den nye Oilers-treneren». *NRK*. 28. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Enio Sacilotto – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Enio Sacilotto – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
**Linda Lee Cadwell** (født 21. mars 1945 i Everett i Washington i USA) er en amerikansk lærer og enken etter kampsportmesteren og skuespilleren Bruce Lee. 

Hun var datter av Vivian og Everett Emery. Hennes familie var troende baptister av svensk og engelsk avstamming. Cadwell møtte Bruce Lee mens hun studerte ved Garfield High School, der Bruce Lee kom for å demonstrere kung fu. Etter hvert ble hun en av hans Kung Fu-elever da hun var tilstede ved Washington University som student. Hun giftet seg med Lee 17. august 1964. De hadde to barn sammen, Brandon Lee og Shannon Lee. Bruce Lee hadde åpnet sin egen Kung Fu-skole på denne tiden og lærte bort kampsporten Jeet Kune Do. Bruce Lee døde plutselig den 20. juli 1973 av et cerebralt ødem. 

Cadwell var gift med Tom Bleecker i 1988, men de skilte seg i 1990. Hun giftet seg deretter med aksjemegler Bruce Cadwell i 1991, og de bosatte seg i Boise, Idaho. I 1996 publiserte hennes første ektemann en bok om hennes versjon av hvordan Bruce Lee døde. Linda Lee Cadwell forsøkte å stoppe denne boken fra å bli publisert, men forsøket mislykkes. Hennes sønn Brandon Lee, som var skuespiller som sin far, døde i en skyteulykke under innspillingen av filmen The Crow den 31. mars 1993, nesten tjue år etter sin fars død. 

Cadwell har fortsatt å fremme Bruce Lees kampsport Jeet Kune Do. Hun pensjonerte seg i 2001, og hennes datter Shannon (som da har ansvaret for Lee-familiens eiendom), sammen med sønnens svigersønn Ian Keasler, drev Bruce Lee Foundation, en non-profit organisasjon dedikert til undervisning av Bruce Lees filosofi når det gjaldt kampsport og hans diktning om filosofi. 

Linda skrev i 1975 boken *Bruce Lee: The Man Only I Knew* (ISBN 0-446-89407-9), som spillefilmen Dragon: The Bruce Lee Story var basert på og som kom ut i 1993. Hun ble portrettert av skuespillerinnen Lauren Holly i filmversjonen av Dragon. Lee skrev også boken The Bruce Lee Story (ISBN 0897501217) som ble publisert i 1989.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID emeryl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 286556[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lee Cadwell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Linda Lee Cadwell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Linda Lee Cadwell hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Morganatisk ekteskap**, også kalt **ekteskap til venstre hånd**, er et ujevnbyrdig ekteskap, gjerne inngått mellom en fyrstelig mann og kvinne av lavere sosial stand, hvor hun og de barn som blir født i ekteskapet ikke oppnår de rettigheter (herunder eventuelle titler) som følger av mannens stand. Barn født i ekteskapet regnes likevel som legitime, født i ekteskap (ektefødt), og forbudet mot bigami gjelder, det vil si at det er ikke mulig å være gift med mer enn en person, morganatisk eller ikke.

Det var mulig for en kvinne av høyere sosial stand å inngå morganatisk ekteskap med en mann av lavere sosial stand, men dette forekom svært sjelden. Kvinner av høy stand hadde heller ikke titler som de kunne overføre til sine barn (siden titler og lignende rettigheter så å si alltid overføres agnatisk), og i mange tilfeller valgte de ikke ektefellen selv.

Etymologi
---------

*Morganatisk* skriver seg fra middelalderlatin *morganaticus*, opprinnelig fra det senlatinske uttrykket *matrimonium ad morganaticam*, og viser til den den gaven brudgommen gav bruden morgenen etter bryllupet, en morgengave. Det latinske uttrykket, brukt om en germansk skikk, ble overtatt fra det germanske ordet *Morgengabe*.

Meyers Konversations-Lexikon (1888) forklarer etymologien til *Morganitische Ehe* som en kombinasjon av gotisk *morgjan*, «å begrense», som viste til de begrensede gavene brudgommen gav til bruden i et slikt ekteskap.

Å gi morgengaver var en vanlig skikk i eldre germanske kulturer, slik som langobardene, og under innflytelse av kirken ble skikken også innført i større deler av Europa for å sikre kvinnens stilling. Bruden fikk en medgift fra brudgommens familie som skulle sikre henne dersom hun ble enke, og som var kvinnens separate, personlige eiendom. Når det ble inngått ekteskap der bruden og barna født i ekteskapet ikke ville få noe annet enn medgiften fra brudgommen eller hans arv, ble ekteskapet kalt *matrimonium ad morganaticum*, dvs. ekteskap med bare medgiften og ingen annen arv.

Uttrykket «til venstre hånd» skriver seg fra at brudgommen under en morganatisk ekteskapsinngåelse tradisjonelt holdt brudens høyre hånd med sin venstre i stedet for omvendt.

Kjente personer med morganatisk ekteskap
----------------------------------------

* Maria Louise av Østerrike, tidligere keiserinne av Frankrike gjennom ekteskapet med Napoleon, deretter gift i morganatisk ekteskap med sin elsker Adam Albert Graf Neipperg
* Christian IV av Danmark og Norge, gift i morganatisk ekteskap med Kirsten Munk
* Frederik VII av Danmark, gift i morganatisk ekteskap med Louise Rasmussen
* Kong Ludvig XIV av Fankrike giftet seg morganatisk med Francoise Scarron (Madame Maintenon)
* Franz Ferdinand av Østerrike-Este, gift med Sophie Chotek som var av uradelig böhmisk greveslekt. Dette ble likevel sett på som et morganatisk ekteskap.

Se også
-------

* Dynastisk ekteskap

Referanser
----------

1. ↑  Meyers Konversations-Lexikon, 4. utg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |