recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Velutinodorcus tricuspis*** (også kjent som *Dorcus tricuspis*) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (20-25 millimeter), matt, lysbrun hjortebille. I likhet med de andre artene i slekten *Velutinodorcus* er overflaten fløyelsaktig, og hannens kjever er lite forstørrede slik at det blir liten forskjell mellom kjønnene i utseende. Hannens mandibler er noe lengre enn hodet, bredest i midten, avsmalnende både mot roten og spissen, uten påfallende tenner. Hodet er noe utvidet mot sidene under fasettøynene. Dekkvingene har fine punktrader. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre, omtrent halvparten av hodets lengde.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørøstlige Asia: Malaysia og Thailand.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir ofte plassert i slekten *Dorcus*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Dorcini
						* Slekten *Velutinodorcus* Maes, 1992
							+ ***Velutinodorcus tricuspis*** (Ritsema, 1882)
								- ***Velutinodorcus tricuspis mineti*** (De Lisle, 1974)
								- ***Velutinodorcus tricuspis tricuspis*** (Ritsema, 1882)

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* Bilde av en hann
* Bildegalleri
* (en) Dorcus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det **isoelektriske punktet** til en aminosyre er hvilken pH aminosyren befinner seg i når den er på nøytral form. En aminosyre har en syreende som fungerer som syre, og en baseende som fungerer som base, og når aminosyra er å finne på formen NH3+ – CH(R) – COO-, er den nøytral. 

*Aminosyre i surt miljø: overflod av H+-ioner:*   

NH3*+ –* CH(R) – COOH

*Aminosyre i basisk miljø: H+-ioner reagerer med OH- og danner vann, eller de tas opp:*  

NH2 – CH(R) – COO-

Det isoelektriske punktet synker med antall syreender i en aminosyre.

For en aminosyre med bare en amin og en karboksylgruppe kan pI beregnes ut fra middelverdien av pKas av dette molekylet.

{\displaystyle \mathrm {pI} ={\frac {\mathrm {p} K\_{\mathrm {a1} }+\mathrm {p} K\_{\mathrm {a2} }}{2}}}

Se også
-------

* Elektroforese
* Henderson-Hasselbalch-ligningen
* Syrekonstanten

Eksterne lenker
---------------

* IPC – Isoelectric Point Calculator  - beregne protein isoelektrisk punkt ved å bruke over 15 metoder
* SWISS-2DPAGE - en database med isoelektriske punkter som kommer fra todimensjonal polyakrylamidgelelektroforese (~ 2000 proteiner)
* *Proteome-pI* - en proteomeisoelektrisk punktdatabase (spådd isoelektrisk punkt for alle proteiner)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Utrikespolitiska institutet** (UI) er et svensk institutt som forsker og informerer svenske borgere og forskere verden over om internasjonal politikk og tilhørende aktuelle problem. Det er organisert under Utrikespolitiska samfundet, som er en ideell forening.

Instituttet ble opprettet i 1938 med navnet Kommittén för utrikespolitisk upplysning, og blant dens tidlige profiler var Yngve Lorents og Ragnvald Lundström. Komitéen byttet i 1940 til det nåværende navnet. Yngve Lorents var ordfører fra starten til 1959, og deltok også i stiftelsen. Blant de som har vært styreledere og direktører ved UI gjennom årene finnes Rutger Lindahl, Nils Andrén, Leif Leifland, Kurt Samuelsson, Yngve Möller, Anders Mellbourn, Åke Sparring, Nordal Åkerman og Bo Huldt.

Siden 1940 har instituttet utgitt *Världspolitikens dagsfrågor*; under det førsta året medvirket Herbert Tingsten, Bernhard Karlgren og Gunnar Jarring. *Världspolitikens dagsfrågor* ble i begynnelsen distribuert av Kooperativa förbundet. Andre publikasjoner som UI utgir er *Internationella Studier*, *Organisationer i fickformat* og *Länder i fickformat*. Siden 2002 finnes *Länder i fickformat* også på Internett som Landguiden. Landguiden inneholder alle verdens land og oppdateres daglig med nye fakta.

Utrikespolitiska institutet arrangerer forelesninger, seminarer og konferanser åpne for allmennheten. Hensikten er å informere allmennheten om utenrikspolitikk og UI har også flere forskere innen området. Flere av forskerne er tilsluttet gjennom ulike prosjekter og instittutet har også en permanent stab på cirka 40 personer.

Instituttet får sine inntekter fra bidrag og fra salg av egne publikasjoner, fra den svenske staten (fremst UD), næringslivsorganisasjoner og folkbevegelser. I tillegg får organisasjonen også forskningsmidler og donasjoner.

Utrikespolitiska institutet (UI) flyttet sommeren 2005 til nye lokaler på Drottning Kristinas väg, Campus Vallhallavägen ved Kungliga Tekniska högskolan. UI flyttet fra kjente lokaler på Lilla Nygatan 23 i Gamla stan til et helt nybygd lokale i samarbeid med Försvarshögskolan. I og med flyttingen så ble UIs bibliotek slått sammen med FHS bibliotek dannet Anna Lindh-biblioteket, som er Sveriges største offentlige bibliotek for utenriks- og sikkerhetspolitikk.

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Swedish Institute for International Affairs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
***Dyschiriodes politus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Dyschiriodes politus* finnes i nesten hele Europa, men mangler helt i sørvest. Den er utbredt i Nord-Amerika og Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Dyschiriodes politus* er mellom 4-5mm lang og mørkt bronsefarget, nesten svart. Den har en litt sylindrisk form på kroppen, med en metallisk glans, i motsetning til de like artene i slekten *Clivina* som har en matt farge (ikke metallisk). Mange av artene i denne slekten er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme. Brystskjoldet (pronotum) er avskilt fra dekkvingene av en tydelig innsnøring (hals). Antennens tredje ledd er kortere enn andre leddet.

Levevis
-------

*Dyschiriodes politus* finnes på steder med sandgrunn, vanligvis langs kysten. De lever som predatore på mindre dyr, særlig kortvinger i slekten *Bledius*.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dyschirius politus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Dyschirius politus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Dyschirius politus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Dyschirius politus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dyschirius politus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dyschiriodes politus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dyschirius politus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Dyschiriodes politus* - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
* *Dyschiriodes politus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Minstrelstrofe** er strofen i sanger og dikt, der sangeren eller dikteren står frem i førsteperson, gjerne med en oppfordring til publikum om å lytte til sangen. Strofen kan gjerne være i innledningen. Sangeren er en instans utenfor teksten som trer inn i teksten for å angi tema. Slike innledninger er typiske for moraliserende, fortellende viser.

Navnet er knyttet til rollen som *minstrel*, en type middelalderens trubadurer av chansons de geste.

Eksempel
--------

Et eksempel på slik minstrelstofe er åpningen av Draumkvedet:

«Vi' du me lye, eg kvea kan  

um einkvan nytan drengjen –  

alt um 'n Olav Åsteson,  

som heve sovi so lengje.»

Referanser
----------

1. ↑  Ronald Grambo (1984). *Folkloristisk håndbok: begreper - termer*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 124. ISBN 8200072428.
2. ↑  Olav Solberg (1993). *Den omsnudde verda: ein studie i dei norske skjemteballadane*. Oslo: Solum. s. 58. ISBN 8256008636.
3. ↑  Jostein Fet (1999). *Folkemusikken i Møre og Romsdal*. Volda: Folkemusikkarkivet for Møre og Romsdal. ISBN 8292082018.
Trondheim sett fra Utsikten i perioden 1930–1935.  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Trondheim sett fra Utsikten i 2012.  Foto: Cato Edvardsen 
**Utsikten** er et opparbeidet utsiktspunkt ved Fridtjof Nansens vei på Steinberget i nedre del av Byåsen i Trondheim. Fra Utsikten har man utsikt over Trondheimsfjorden og store deler av Trondheim sentrum, både sørover, østover og nordover. 

Navnet *Utsikten* går igjen flere steder i byen, blant annet ved Lademoen, hvor et utsiktspunkt ble utparsellert til eiendommer fra 1870-årene. Bebyggelsen ble siden erstattet av industriområder etter siste verdenskrig og ligger på den sørøstlige delen av dagens E. C. Dahls bryggeri. «Utsikten» var også navnet på en bruspaviljong i Elsterparken, som ble nedlagt og fjernet på midten av 1920-tallet. Navnet går også igjen på flere eiendommer spredt rundt omkring i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Christensen, Per R. Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan. *Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag.* s. 149. Tapir akademisk forlag. Trondheim 2006. ISBN 82-519-2122-8

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 603. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Den 13. og 14. mai 1917 samlet Den faglige Landsorganisasjonens representantskap, Det norske Arbeiderpartis sentralstyre og stortingsgruppe, og forfattet følgende dyrtidskrav: 

> 
> Dyrtiden har nu nådd et så kritisk punkt, at vi på det arbeidende folks vegne må kreve en øieblikkelig og mere effektiv inngripen herimot statsmaktene. Vi krever gjennemført en samfundsmessig ordning med produksjonen, importen og omsetningen av livsfornødenheter samt offentlig tilskudd beregnet på å bringe vareprisene i overensstemmelse med forbrukernes betalingsevne. Salget av disse varer skjer gjennem provianteringsrådene og således, at de først og fremst kommer de mindre bemidlede til gode. De foranstaltninger som i første rekke må gjennemføres er: 
> 
> 
> 1. Ingen utførsel av livsfornødenheter før landets eget behov er dekket.
> 2. Normalpriser på alle viktige livsfornødenheter, ledsaget av produksjonsplikt og salgstvang.
> 3. Tilskudd til nedsettelse av brenselsprisene, således at de kan reduseres til minst det halve
> 4. Bedre kontroll med salget av det sammalte mel, så rikfolk og kornprodusenter ikke tilgodesees med denne vare. Melet kreves solgt til den opprinnelige pris: kr. 20 pr. 100 kg.
> 5. Da tollbeskatningen virker dobbelt urimelig nu i dyrtiden, krever vi all toll på nødvendighetsartikler suspendert.
> 6. {\displaystyle 2/3} statstillskudd til alle kommunale dyrtidsforanstaltninger.
> 7. Rett for kommunene til å ekspropiere bedrifter, som er nødvendig for befolkningens forsyning med livsfornødenheter. Ophevelse av den kommunale skattebegrensning og en sterkere progress i beskattningen av store inntekter og formuer. Da de tidligere dyrtidsbevilgninger har vist sig å være ganske utilstrekkelig til i nevneverdig grad å lindre dyrtiden, reiser vi kravet om en statsbevilgning på minst 150 millioner kroner til løsning av de her påpekte nærmestliggende opgaver.
> 
> 
> 

Møtet valgte også en komité som ble pålagt å organisere aksjonen for gjennomførelse av kravene. Komitéen bestod av Ole O Lian, Magnus Nilssen, Richard Hansen, A. Buen, Aksel Knudsen, Martin Tranmæl og Christoffer Hornsrud. Møtet påla også sekretariatet og landstyre å forberde en arbeiderkongress som kunne fatte vedtak om videre aksjon hvis ikke kravene ble imøtekommet.

Den 24. mai 1917 demonstrerte 7000 jernarbeidere foran stortinget til støtte for kravene. Mange steder ble det holdt stor møter i forbindelse med kravene. Den 6. juni ble det gjennomført en dags generalstreik med demonstrasjoner over hele landet. Dette var til da den største aksjonen i Norsk arbeiderbevegelses historie. 

Etter dette imøtekom regjeringen og stortingene kravene litt på vei. 84 millioner ble gitt til dyrtidshjelp og det ble nedsatt et prisreguleringsråd. Arbeiderkongressen ble avlyst. Dyrtidsaksjonen fikk stor betydning for at venstrerettningen vant gjennom på arbeiderpartiets landsmøte i 1918.

Kilder
------

* *Arbeidernes leksikon*
**Mintra Trainingportal as** er et norsk e-læringsselskap lokalisert i Oslo, Stavanger, Bergen, Trondheim og Aberdeen. Selskapet eies av de ansatte.

Historie
--------

Mintra hadde utspring fra SINTEF. Selskapets gründere var Ivar Viktil, Svein A. Berg og Bjørn Rustberggaard. 

På 1990-tallet deltok selskapet i flere FoU-prosjekter sammen med Innovasjon Norge, SINTEF og kommersielle aktører innen blant annet olje og energi. Som de fleste andre e-læringsselskapene leverte Mintra fortrinnsvis skreddersydde e-læringsløsninger.

Fra og med 2000 satset Mintra også på produktutvikling (Learning Management System, forfatterverktøy og kursprodukter), og dette har etterhvert blitt en viktig del av selskapets satsning sammen med spesialtilpassede programmer.

I 2008 ble Mintra også ansvarlig for Offshoreleverandørenes HMS-konferanse. I 2010 ble konferansen også rettet mot energibransjen, og den skiftet navn til Offshore og Energibransjens HMS-konferanse.

Selskapets hovedkontor er i Oslo. Mintra har også avdelingskontor i Stavanger og Aberdeen, samt at selskapet er representert med prosjektledere i Bergen og Trondheim.

Eksterne lenker
---------------

* Mintras hjemmeside Arkivert 1. april 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |

| * v
* d
* r
Digitale læringsplattformer / Learning Management Systems (LMS) |
| --- |
| Åpen kildekode | Canvas  **·** Moodle **·** Sakai Project **·** dotLRN (.LRN) **·** eStudy **·** ILIAS |
| Proprietære læringsplattformer | Fronter **·** itslearning **·** Blackboard **·** Mintra **·** DataPower Learning |
| Standarder | Metadata for learning resources **·** Learning object metadata **·**  NORLOM **·**  SCORM |
| IKT-Pedagogikk | Mappemetodikk **·** Mappevurdering |
**Fransk støver** (fr. *chien français*) sies å nedstamme fra urgamle franske hunderaser og finnes i tre varieteter, nemlig i fargene hvit og gul (*francais blanc et orange*), hvit og sort (*francais blanc et noir*) og trefarget hvit, fawn og sort (*francais tricolore*). Rasen, som er en utpreget jakthund på småvilt, ble skapt gjennom kryssavl med flere andre raser rundt midten av 1900-tallet.

Opprinnelse og alder
--------------------

*Fransk hvit og sort støver* (FCI #220) er primært en krysning mellom gascon saintongeois og grand bleu de gascogne, men den har også fått blodslinjer fra foxhound. Denne varieteten ble først anerkjent av FCI i 1957. Standarden er fra 1959.

*Fransk trefarget støver*  (FCI #219) er primært en krysning mellom *fransk hvit og sort støver* og stor anglo-fransk trefarget støver, men den har også fått blodslinjer fra både bily og poitevin (muligens også fra *grand bleu de gascogne*). Også denne varieteten ble anerkjent av FCI i 1957. Standarden er fra 1965.

*Fransk hvit og gul støver* (FCI #316), som er mest sjelden, er en krysning mellom *fransk hvit og sort støver* og bily. Denne varieteten ble anerkjent av FCI først i 1978. Standarden er fra 1982.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Fransk støver er en litt langstrakt og kraftig hund med en langstrakt kraftig nakke. Rygglinjen er ganske rett. Brystkassen er dypere enn bred og buken lett opptrukket. Lendepartiet er muskuløst og beina kraftige. Halen er bred ved roten og lang. Hodet er forholdsvis stort, med noe hvelvet og med markert stopp (tydeligst hos trefarget og hvit og gul). Neseryggen er litt konveks. Ørene er store og hengende og bør kontrolleres regelmessig.

Pelsen er kort og tett tilliggende, og ganske tykk. Fransk trefarget støver har en noe finere pelsstruktur enn de andre. Fransk hvit og sort og trefarget støver skal ha sort mantel over ryggen. Pelsstellet er enkelt, men den trenger å bli børstet regelmessig.

Bruksområde
-----------

Fransk støver er en utpreget og svært utholdende drivende jakthund på småvilt, og da spesielt rådyr og hjort. Det sies at den kan drive byttet i timevis. Som sådan har rasen en spesielt godt utviklet luktesans og en meget klangfull røst, noe som gjør det lett for jegeren å følge drivet. Som sådan har rasen også en rekke gode brukshundegenskaper, f.eks. som sporhund.

Lynne og væremåte
-----------------

Fransk støver er en typisk kennelhund. Den trenger en bestemt og tydelig lederskikkelse, rikelig med mosjon og godt om plass. Rasen egner seg først og fremst for aktive friluftsfolk (jegere), som liker å ferdes på lange turer i skog og mark nesten daglig. Rasen er ingen typisk familiehund.
**Royal Military College of Canada** (RMC) er en krigsskole i Kingston i Ontario i Canada. Den ble grunnlagt i 1874 og tok inn de første kadettene i 1876. RMC er Canadas eldste krigsskole. Den holder til på Point Frederick i Kingston. I 2011 hadde RMC 1090 studenter på lavere grad og 300 på høyere grad.

I 1959 fikk RCM tillatelse til å gi gradsutdanninger i humanistiske fag, realfag og ingeniørvitenskap. Per 2012 hadde skolen studieprogrammer i engelsk, fransk og historie, statsvitenskap og samfunnsøkonomi, militærvitenskap og strategi, militærpsykologi og ledelse, bedriftsøkonomi, kjemi, informatikk, matematikk, fysikk, romforskning, samt ingeniørutdannelser innen luftfarts- og romteknikk, kjemiteknikk og materialvitenskap, teknisk informatikk, elektroteknikk og maskinteknikk.

Studenter ved RMC betaler skolepenger. Laveregradsstudenter betalte i det akademiske år 2011–2012 mellom 1808 og 3287 canadiske dollar og høyeregradsstudenter mellom 2150 og 3150 dollar, mens utenlandske studenter betalte 8000 dollar i skolepenger.

Referanser
----------

1. ↑  «Royal Military College of Canada», *The Canadian Encyclopedia*.
2. 1 2  «Royal Military College of Canada» Arkivert 30. oktober 2012 hos Wayback Machine. Association of Universities and Colleges of Canada.
3. ↑  «About RMC» Arkivert 25. oktober 2012 hos Wayback Machine. Royal Military College of Canada.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Military College of Canada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Royal Military College of Canada – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Kart over sporvidder i verden. Lyseblått er normalspor.
**Sporvidde** er avstanden mellom innerkantene av skinnegangen i et jernbane-, T-bane- eller trikke-spor. En overveiende del av verdens jernbaner, anslått til 60%, har en sporvidde på 1435 mm, såkalt normalspor, som var den opprinnelige Stockton and Darlington banens sporvidde. Jernbane som er smalere kalles smalspor, og bredere kalles bredspor.

I jernbanens barndom var ikke utbygginger av nye linjer en del av en overordnet plan. Spor ble bygd samtidig på forskjellige strekninger uten å være tilknyttet andre jernbanelinjer. Valg av sporvidde ble derfor et spørsmål om kostnad og inntektsgrunnlaget på strekningen. Smale spor er billigere å legge, siden kurveradiene kan være mindre. Brede spor er dyrere, siden linjen måtte være rettere. Brede spor kan imidlertid bære større vekt og gir bedre stabilitet, noe som muliggjør kraftigere lokomotiver og høyere hastighet og nyttelast. Etter hvert som jernbanenettet ble utvidet, oppsto det stadig oftere sporbrudd – det vil si at to ulike sporvidder møttes. Sporbrudd førte til kostbar og tidkrevende omlastinger, og førte til økende behov for standardisering. I Storbritannia ble Stevensons sporvidde på 1 435 mm valgt som standard i 1846, og ble kalt normalspor. I Norge begynte omleggingen fra smalspor til normalspor i 1904, men legging av smalspor fortsatte helt til 1924.

Sporvidder
----------

Tog på Roslagsbanan, en smalsporet (891 mm) jernbane i Stockholms nordøstlige forsteder
### Smalspor

Smalspor finnes i mange varianter, noen eksempler:

* 600 mm, ble brukt i anleggsbaner og gruvebaner, Museumsbanen i Bærum, Lommedalsbanen
* 750 mm. Smalspor Tertitten
* 891 mm. (3 svenske fot) var (og er) den vanligste smalsporvidde i Sverige. I dag er dog de fleste svenske smalsporsbaner nedlagt (og fjernet) eller breddet til normalspor. Et unntak er Roslagsbanan.
* 914 mm. (3 fot) Douglas hestesporvei
* 1000 mm. «Meterspor». Thamshavnbanen, Øst-Afrika, Gråkallbanen (trikken i Trondheim), Sveits
* 1050 mm. Jordan. Syria
* 1067 mm. (Tidligere Vestfoldbanen, Rørosbanen, Lillesand-Flaksvandbanen, Setesdalsbanen og norske sekundærbaner, ellers i Sør-Afrika, Sentralafrika, TAZARA

Normalspor: Jærbanen, tog på Sandnes stasjon
### Normalspor

Normalspor har en sporvidde på 1435 mm, og brukes i Norge på alle Bane NORs linjer, Bybanen i Bergen, samt Trikkene og T-banen i Oslo. Den brukes også i Sverige, Danmark, Tyskland, Storbritannia, USA og de fleste andre land.

Tog på bredspor (1600 mm) på Bray stasjon i Irland
### Bredspor

Bredspor har vært – og er – brukt flere steder. Noen eksempler:

* 1520 mm. I Russland
* 1524 mm. Brukes bl. a. i Finland og de baltiske stater
* 1600 mm. I Irland og Nord-Irland
* 1668 mm. I Portugal og Spania på eldre baner. Nye ekspresslinjer bygges med normalspor.
* 1676 mm. Mesteparten av linjenettet i India, Pakistan, Bangladesh og Sri Lanka
* 2140 mm. Den opprinnelige sporvidden til det britiske jernbaneselskapet Great Western Railway.

Se også
-------

* Kombinert spor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
I Salle Le Peletier holdt Pariseroperaen til på midten av 1800-tallet.
**Fransk opera** er franskspråklige operaer og operaer skrevet av franske komponister. Fransk opera er en av Europas viktigste operatradisjoner. Rameau, Berlioz, Debussy, Poulenc og Olivier Messiaen er eksempler på franske operakomponister. Mange utenlandske komponister har også spilt en rolle for fransk opera, for eksempel Gluck, Cherubini, Rossini, Meyerbeer, Offenbach og Verdi.

Den franske operatradisjonen begynte ved kong Ludvig XIVs hoff med Lullys *Cadmus et Hermione* (fra 1673), selv om forskjellige eksperimenter med operasjangeren i Frankrike har blitt foretatt før den tid. Lully og librettisten hans Philippe Quinault skapte *tragédie en musique*. I *tragédie en musique* ble kunstformene dans, musikk og korsang brukt. Lullys viktigste etterfølger var Rameau. Etter Rameaus død ble tyske Gluck overtalt til å skape seks operaer til scenen i Paris på 1770-tallet. Rameau hadde innflytelse på Gluck, men ville skape et mer forenklet uttrykk med større fokus på dramaet. På midten av 1700-tallet var en annen sjanger blitt stadig mer populær i Frankrike. Det dreide seg om *opéra comique*. *I opéra comique* vekslet arier med talt dialog. Fra 1820-tallet ble Giaocchini Rossinis verker mer populære enn Glucks operaer. Rossinis Guillaume Tell var med på å skape den nye operasjangeren *grand opéra*. Den mest berømte eksponenten for denne sjangeren var Giacomo Meyerbeer. Komponister som Boieldieu, Auber og andre fortolket den lettere og svært populære sjangeren *opéra comique*. Komponisten Hector Berlioz hadde derfor problemer med å slå gjennom. Med operaen Les Troyens følte Berlioz at han hadde tangert prestasjonene til Gluck og Mozart. Men operaen ble ikke spilt i en hel forestilling i løpet av det første hundre året etter at Berlioz hadde skrevet den.

I andre halvdel av 1800-tallet dominerte Jacques Offenbach og den nye operettesjangeren med vittige og kyniske verker, som for eksempel *Orphée aux enfers*. Charles Gounod fikk enorm suksess med *Faust*, og Bizet komponerte verdens mest berømte opera, *Carmen*. På denne tiden føltes tyske Richard Wagners musikk som en utfordring til den franske tradisjonen. Operaen *Pelléas et Mélisande* (fra 1902) avslører Debussys dypt ambivalente holdning til Wagner. Ravel, Poulenc og Messiaen er også franske navn fra 1900-tallet som er verdt å merke seg.
Kilia på 1400-tallet
**Kilia** (ukrainsk Кілія, russisk Килия, rumensk *Chilia (-Nouă)*, polsk *Kilia*; gresk *Kellia*, tyrkisk *Kilya*) er en liten by i Odesa oblast (fylke) sør i det vestlige Ukraina. Den er det administrative senteret i Kilia rajon (kommune) og ligger i Donaudeltaet. 

En by på den rumenske siden av grensen, kalt *Chilia Veche* (ukrainsk Стара Кілія, *Stara Kilia*) eller Gamle Kilia, ble grunnlagt av Østromerriket, og navnet ble først nevnt i 1241. 

Kilia blir derfor stundom omtalt som *Nova Kilia* eller Nye Kilia. Den ble grunnlagt av Stefan den store av Moldavia for å stå i mot Det osmanske rike som hadde fått kontroll over Chilia Veche på 1400-tallet. Byen var en viktig havneby i Moldavia, men også denne byen ble etter hvert erobret av osmanene i 1484. De holdt den fram til 1790, da han ble erobret av Det russiske rike under general Ivan Gudovitsj i løpet av den russisk-tyrkiske krig 1787–1792. Byen ble gitt tilbake til osmanene i 1792, men tatt nok en gang av russerne i 1806, som fikk stadfestet overherredømmet over byen i 1812. 

Byen ble bombardert av den engelsk-franske flåte i juli 1854 under Krimkrigen og gitt til Romania med freden i Paris i 1856. I 1878 ble Kilia overført til Russland sammen med Budjak. Mellom 1918 og 1940 var den igjen en del av Romania. Etter andre verdenskrig har den tilhørt Ukraina.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kiliia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Кілія – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Statistiske opplysninger (ukrainsk)

| * v
* d
* r
Byer i Odesa oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Odesa |
|  | Ananjiv **·** Artsyz **·** Balta **·** Berezivka **·** Bilhorod-Dnistrovskyj **·** Biljajivka **·** Bolhrad **·** Tsjornomorsk **·** Izmajil **·** Juzjne **·** Kilia **·** Kodyma **·** Kotovsk **·** Reni **·** Rozdilna **·** Tatarbunary **·** Teplodar **·** Vylkove | Ukrainas flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Randi Bjørshol Wærdahl** (født 24. desember 1971) er en norsk historiker som spesialiserer seg på eldre norsk/norrøn historie. 

Hun studerte ved NTNU, hvor hun oppnådde både cand.philol (1997) og dr. art.-grad (2006). Doktorgradsavhandlingen het: *Norges konges rike og hans skattland. Kongemakt og statsutvikling i den norrøne verden i middelalderen*. Avhandlingen lå senere til grunn for en engelskspråklig bok utgitt på Brill forlag (2011): *The Incorporation and Integration of the King's Tributary Lands into the Norwegian Realm c. 1195-1397*. 

Wærdahl er ansatt som professor i eldre historie ved Institutt for historiske studier (NTNU). Innenfor denne rammen fordeles hennes forskning i hovedsak på to områder: Forholdet mellom Norge og resten av den norrøne verden fra ca. 800-1300 og adelskvinners tilgang på og bruk av makt i senmiddelalderens Norge. Innenfor det senere er fru Inger til Austrått det fremste studieobjektet.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på NTNUs nettsider
**Juba erkebispedømme** (*Archidioecesis Iubaensis* ) er et katolsk erkebispedømme og setet for metropolitten for Sør-Sudan. Erkebispesetet er også kirkeprovinsen som dekker hele Sør-Sudan, og ligger i byen Juba. Erkebiskop siden 2019 er sør-sudaneseren Stephen Ameyu Martin Mulla.

Historie
--------

Det  apostoliske prefekturet av Bahr el-Gebel ble etablert den 14. juli 1927 gjennom det pavelige skriv *Expedit ut* fra pave Pius XI, ved å skille ut områder fra det apostoliske prefektur av Nilen Ekvatorial-Afrika (nå Gulu erkebispedømme) i Uganda.

3. mars 1949 ble deler av området utskilt for opprettelsen av det apostoliske prefekturet Mupoi (nå Tombura-Yambio bispedømme).

Ved den pavelige bulle *Si uberes fructus* av 12. april 1951 fra pave Pius XII ble kirkeområdet opphøyet til apostolisk vikariat.

3. juli 1955 ble Rumbek bispedømme skilt ut.

26. mai 1961 ble navnet endret til det apostoliske vikariatet Juba.

12. desember 1974 ble det apostoliske vikariatet ble opphøyet til erkebispedømmet gjennom den pavelige bullen *Cum in Sudania* fra pave Paul VI.

2. september 1983 ble Torit bispedømme opprettet og skilt ut fra Jubas område.

Medlemmer
---------

Bispedømmet har 11 menigheter. Tilsammen er det i underkant av en halv million katolikker av en samlet befolkning på 754 068 (2006) innbyggere i området. 

| År | Antall medlemmer | Total befolkning | Andel katolikker |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 283 861 | 834 000 | 34,0 % |
| 1990 | 228 112 | 617 644 | 36,9 % |
| 1999 | 425 384 | 726 640 | 58,5 % |
| 2000 | 429 452 | 728 188 | 59,0 % |
| 2001 | 433 454 | 733 659 | 59,1 % |
| 2002 | 438 333 | 738 825 | 59,3 % |
| 2004 | 450 348 | 748 775 | 60,1 % |
| 2006 | 459 703 | 754 068 | 61,0 % |  |

Befolkningstallene i hele Sør-Sudan har varierte som følge av kampene under Den andre borgerkrigen i Sudan, noe som medførte store folkeforflytninger, også i Juba-området

Se også
-------

* Den katolske kirke i Sør-Sudan

Eksterne lenker
---------------

* Juba erkebispedømmes nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
Kilereimmariator.
Kilereimvariatorar på personbil.
**Kilereimvariator** en mekanisk transmisjon med variabel utveksling. Variatoren har to akslinger med hver sin kilereimskive. For å endre utvekslingsforhold blir avstanden mellom de to skivene endret på den ene akslingen, slik at diameteren endrer seg. Skivene på den andre akslingen er Fjærbelastet, slik at avstanden mellom skivene tilpasser seg automatisk strekket i reima når skivediameteren på den andre akslingen blir endret. På den måten kan omsetningsforholdet endres trinnløst under belastning.[1]

Bruksområde
-----------

Typiske bruksområder er i transmisjonen på skurtreskere hagetraktorer, snøskutere, små terrengbiler, boremaskiner, osv. De har også vært benyttet som kraftoverføring i personbiler. DAF er spesielt kjent for å bruke kilreimsvariator, men mange andre personbiler, som Ford, Honda, Nissan og Audi har benyttet kilerimvariator i noen modeller.

Se også
-------

* Girkasse
* Hydrodynamisk momentomformar
* Hydrostatisk transmisjon

Referanser
----------

1. ↑  "Transmissions drove Hub van Doorne’s innovative spirit", Feb 2009, autonews.com
***Malthinus facialis*** (Thomson 1864) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Malthinus facialis* finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, helt i sør.

Utseende
--------

*Malthinus facialis* er mellom 3-4,5 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Lyst hode, men med mørkt bakhode. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennens tredje ledd like langt eller litt kortere enn det andre leddet. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldet med avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Leggens endespore når litt lengre enn tredjedelen av første fotledd. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har rekkevis ordnet punktur i overflaten, særlig fremme. Dekkvingene er mørke, men har en gul flekk på hver av dekkvingenes spiss. Kroppen er lys, nærmest gul. Scutellum og brystskjoldets midtflekk er mørk. 

Ligner mye på *Malthinus balteatus*, men kan skilles fra denne på andre og tredje ledd i antennen, samt lengden på leggens endespore.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 2. mars 2022. Besøkt 2. mars 2022.
2. ↑  Ødegaard F, Hanssen O, Laugsand AE og Olberg S (24. november 2021). «Biller. Vurdering av *Malthinus facialis* som VU for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Levevis
-------

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne blomster, men de observeres vanligvis på trær og busker, særlig bjørk. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 47. ISBN 8712166936
* Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) *Cappelens naturhåndbøker: Småkryp.* Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malthinus facialis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus facialis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Malthinus facialis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Malthinus facialis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus facialis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus facialis* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Malthinus facialis* - Fauna Europaea - engelskspråklig
*Dafnis og Chloë*, statue av Jean-Pierre Cortot.
**Longos av Lesbos** eller *Longus*, (gresk: Λόγγος) var en gresk forfatter som er kjent for den første hyrdediktningen på prosa, romanen *Dafnis og Chloë*, men ellers er svært lite kjent om hans liv. Det er antatt at han levde på øya Lesbos, hvor også handlingen til *Dafnis og Chloë* foregår, en gang på 200-tallet e.Kr. Hans bok har betydning som en tidlig roman i litteraturhistorien, og ble også emne for en ballett med musikk av Maurice Ravel.

Olymposfjellet på Lesbos, 966 moh.Det har blitt foreslått at navnet Longos er kun en feiltolkning av det siste ordet i *Dafnis og Chloës* tittel Λεσβιακῶν ἐρωτικῶν λόγοι δ i et florentinsk manuskript. Det har også blitt observert at det best bevarte manuskriptet begynner og avsluttes med λόγου (ikke λόγγου) ποιμενικῶν. Om navnet virkelig var Longos var han sannsynligvis en frigitt slave til en romersk familie som bar navnet som tilnavn.

Longos’ stil er retorisk, og hans hyrder og hyrdinner er konvensjonelle, men han makter å representere menneskelige følelser, og som sådan står hans *Dafnis og Chloë* nærmere den moderne roman innenfor litteraturhistorien enn dens nær samtidige pastorale diktning som *Aithiopika* av Heliodor som framviser mange tilsvarende handlingstrekk.

Dafnis og Chloë handler om hittebarn, Dafnis ammet av ei geit, og Chloë ammet av en sau, og når han er 15 år og 13 år blir de sendt avgårde for å gjete en flokk sammen, og uten at de forstår det blir de forelsket i hverandre, en beskrivelse som inneholder mye stille humor: «Chloë ønsket ikke å vente lenger, men delvis ettersom hun var smigret av komplementet og delvis ettersom hun hadde lenge ønsket å kysse Dafnis hoppet hun opp og kysset ham. Det var et troskyldig og uerfaren kyss, men ett som var i stand til å sette et hjerte i brann...»

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Trojahn, Silke (2011): «Schäferidyll, Hirtenkitsch, Erotik, Kunst. Illustrierte Ausgaben von Longos' 'Daphnis und Chloë' in der Berliner Sammlung 'Künstlerische Drucke'» i: *Bibliotheksmagazin. Mitteilungen aus den Staatsbibliotheken in Berlin und München.* Hefte 1, s. 8–12.
* Waldner, Katharina (2009): «Religion im Roman des Longos: Die Erfindung des 'Hirteneros' auf Lesbos» i: *Archiv für Religionsgeschichte* 11, s. 263–283.

Eksterne lenker
---------------

* Tekster av Longus (engelsk) hos *Wikisource*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** Discogs
 |

Portal: Litteratur
«Potetspiserne» (1885) 
**Van Gogh-museet** ligger i Amsterdam. Det er viet to store kunstnere: Vincent van Gogh og hans samtidige, inklusive Paul Gauguin. I museet henger det mange titalls malerier av disse store kunstnerne. Samlingen av van Goghs bilder regnes som den mest omfattende i verden.

Hovedutstillingen viser alle sider av kunstnerens utvikling fra barndommen og gjennom hans faser av følelsesmessig utvikling fram til hans død. Av de mest kjente verkene kan nevnes «Potetspiserne», *«Rommet i Arles», og «Solsikker»-serien.*

Hovedhuset er tegnet av arkitekt Gerrit Rietveld og åpnet 1973. Utstillingsfløyen ble ferdig 1999 og er av Kisho Kurokawa.

Kjente verker i Van Gogh-museet
-------------------------------

* Selvportrett av Vincent van Gogh (1886)Selvportrett av Vincent van Gogh (1886)
* Kornåker med kråker (1890)Kornåker med kråker (1890)
* Het gele huis (Det gule huset) (1888)Het gele huis (Det gule huset) (1888)
* Solsikker (1889)Solsikker (1889)

Kunsttyveri
-----------

Natten den 7. desember 2002 ble to bilder stjålet. Det dreide seg om *Sjøutsikt fra Scheveningen* og *Menigheten på vei ut av kirken i Nuenes*.

To menn ble arrestert i Spania og Amsterdam, og dømt til 4,5 og 4 års fengsel og 350 000 euro i bøter. 

Bildene ble gjenfunnet i Italia i september 2016 som følge av en politiaksjon mot Comorra-mafiaen.

Referanser
----------

1. ↑  Annual Report 2009 Arkivert 28. september 2011 hos Wayback Machine.. Van Gogh Museum. Lest 2011-9-9.
2. ↑  Siegal, Nina; Povoledo, Elisabetta (30. september 2016). «2 van Gogh Paintings Stolen From Amsterdam Are Recovered in Italy». *The New York Times*. ISSN 0362-4331. Besøkt 26. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Van Gogh Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Nederland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
Illustrasjon av det indre og ytre strålingsbeltet rundt jorden.
**Van Allen-beltene** eller **Jordens strålingsbelter** er to torusformede belter med elektrisk ladede partikler, hovedsakelig protoner og elektroner, som er fanget av jordens magnetfelt.

Det indre strålingsbeltet ble påvist 31. januar 1958 ved hjelp av geigertelleren ombord på den første amerikanske satellitten, Explorer I. Det består for det meste av protoner med energi opp mot 600 MeV, og befinner seg mellom 700 og 6 000 km over jordoverflaten. Protonene i det indre strålingsbeltet oppstår når kosmisk stråling kolliderer med atomer i atmosfæren.

Det ytre strålingsbeltet strekker seg fra omtrent 15 000 til 25 000 km over jordoverflaten. Det består hovedsakelig av elektroner, og varierer i intensitet etter solvindforholdene. Partiklene i det ytre beltet inkluderer også ioner, for det meste protoner, men også en liten prosentandel alfapartikler og oksygenioner.

Van Allen-beltene er oppkalt etter den amerikanske fysikeren James Van Allen, som ledet utviklingen av de vitenskapelige instrumentene på satellittene Explorer I og Explorer III. Det er påvist tilsvarende strålingsbelter rundt andre planeter og himmellegemer som har magnetfelter sterke nok til å fange opp romplasma.

Betydning for romfart og satellitter
------------------------------------

### Den søratlantiske anomali

Utstrekningen av den søratlantiske anomali (560 km høyde)
Van Allen-beltene ligger symmetrisk med jordens magnetiske akse. Siden denne ikke er sammenfallende med rotasjonsaksen, er strålingen fra det indre strålingsbeltet sterkest i området rundt Sør-Atlanterhavet og svakest nord i Stillehavet. Dette innebærer blant annet at satellitter som går i en bane over «den søratlantiske anomali» er ekstra utsatt for stråling.

Hubble-teleskopet var opprinnelig utstyrt med seks gyroskoper, hvorav bare fire var beregnet for bruk ved observasjoner og de to resterende var reserver. Bare ett år etter oppskytningen i 1990 var to av gyroskopene satt ut av spill, delvis på grunn av økt stråling over den søratlantiske anomali. Idag er bare to av gyroskopene i drift, og Hubble-teleskopet utfører på grunn av den økte risikoen for strålingsskader ikke observasjoner når det passerer dette området.

Menneskeskapte strålingsbelter
------------------------------

Starfish Prime
9. juli 1962 utførte USA den kjernefysiske prøvesprengningen Starfish Prime høyt oppe i atmosfæren. Prøvesprengingen fant sted 400 km over Johnston Island i Stillehavet, og frigjorde energi tilsvarende 1,4 megatonn TNT. Enkelte av betapartiklene som oppstod etter sprengingen kolliderte med andre partikler i atmosfæren, og skapte et glødende lys på himmelen.

Referanser
----------

1. ↑  Leonty I. Miroshnichenko (2003). *Radiation Hazard in Space*. Kluwer Academic Publishers. s. 8. ISBN 978-1402015380.
2. ↑  «ROSAT SAA». Besøkt 30. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* 50 år siden Van Allen-beltene ble oppdaget – Norsk romsenter
* Radiation belts –

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Malthodes hexacanthus*** (Kiesenwetter 1852) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Malthodes hexacanthus* finnes i Europa, vanligst i Mellom-Europa. Ikke i Norge.

Utseende
--------

*Malthodes hexacanthus* er mellom 2,2-3 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har flere mindre (korte) tenner. Antennens tredje ledd er like langt eller knapt lengre enn det andre leddet. Antennene er festet nært inntil fasettøynenes innside, hodet generelt langt framover (sett ovenfra) og stikker lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer sirkelformet, sett ovenfra. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. 

Slekten *Malthodes* har flere arter som er vanskelig å skille fra hverandre, hanner har klare forskjeller i kjønnsorganene, mens flere av hunnene er så like hverandre at de er umulige å skille fra hverandre. Av de nordiske artene er det allikevel karakterer som muliggjør en artsbestemmelse hos de fleste. Her er en ikke fullstendig, men generell forklaring. 

* Hannens nest siste bukledd er tydelig forlenget bakover og nest siste bukledd formet som korte sidelapper. Det siste ryggleddet er delt i to lange greiner.
* Hunnens dekkvinger mangler en gul flekk i spissen. Antennens femte til sjuende leddet er omtrent fire ganger så lange som de er brede. Brystskjoldets sidekant bare svakt kantet.

Levevis
-------

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 64-65. ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malthodes hexacanthus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes hexacanthus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes hexacanthus* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Malthodes hexacanthus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
***Malthodes crassicornis*** (Maeklin 1846) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Malthodes crassicornis* finnes i Europa og østover i Asia. Finnes sør i Norge, men er ikke vanlig.

Utseende
--------

*Malthodes crassicornis* er mellom 2,3-2,8 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har flere mindre (korte) tenner. Antennens tredje ledd er like langt eller knapt lengre enn det andre leddet. Antennene er festet nært inntil fasettøynenes innside, hodet generelt langt framover (sett ovenfra) og stikker lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer sirkelformet, sett ovenfra. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. 

Slekten *Malthodes* har flere arter som er vanskelig å skille fra hverandre, hanner har klare forskjeller i kjønnsorganene, mens flere av hunnene er så like hverandre at de er umulige å skille fra hverandre. Av de nordiske artene er det allikevel karakterer som muliggjør en artsbestemmelse hos de fleste. Her er en ikke fullstendig, men generell forklaring. 

* Hannens nest siste bukledd er tydelig forlenget bakover og siste bukledd er ikke formet som en togrenet gaffel. Det siste ryggleddet er uten vedheng og har en litt innbuktet bakkant.
* Hunnens dekkvinger mangler en gul flekk i spissen. Antennens tredje leddet bare litt lengre lengre enn det er bredt og det femte til sjuende leddet er ikke mer enn tre ganger så lange som de er brede. Brystskjoldets sidekant klart kantet.

Levevis
-------

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 64. ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malthodes crassicornis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes crassicornis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Malthodes crassicornis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Malthodes crassicornis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes crassicornis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes crassicornis* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Malthodes crassicornis* - Fauna Europaea - engelskspråklig