recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Værstebroa** eller **Værstebrua** (dialektform av substantivet verksted) (**Nye Kråkerøybrua**) er en bruforbindelse over Vesterelva i Fredrikstad kommune. Brua inngår som en del av fylkesvei 108. Brua supplerer Kråkerøybrua fra 1957. Den forbinder bydelen Seiersten vest for Fredrikstad sentrum med nordre ende av bydelen Kråkerøy og utgjør forbindelsen fra fastlandet til Kråkerøy og Hvaler. Brua har sitt navn ved at den på Kråkerøysiden passerer mellom beddingen og verkstedhallene på «Værste», gamle Fredrikstad Mekaniske Verksted. Den gamle Kråkerøybrua krysser Vesterelva noe lenger oppstrøms og leder trafikken gjennom Fredrikstad sentrum. Med den nye forbindelsen blir trafikken ledet via mindre bebygde områder på begge sider av elva. Prosjektet kostet ca 760 millioner kroner og innebefattet også bygging av 2,7 km fylkesvei, drift av Bjølstadtunnelen på 440 m og diverse lokalveier, kollektivfelt samt gang- og sykkelveier.

Konstruksjon
------------

Værstebrua er utformet som en klaffebro. Hver kjøreretning har sin egen klaff som er 36,5 m lang og 2 m bred. I tillegg til kjørebane gir dette plass til en kombinert gang- sykkelvei. Mellom klaffene står et kraftig tårn med en balansebom på toppen. Hver av klaffene er ensiding opphengt i balansebommen, en løsning som gir et spennende inntrykk. Balansebommen veier 615 tonn hvorav motvekten utgjør 430 tonn. Under løft kommer nokken på balansebommen opp til 56 m og klaffen reiser seg 85 grader. 

Klaffene løftes av et kraftig hydraulisk maskineri på 400 kilowatt. I normaldrift vil fire løftesylindere med en slaglengde på 6 m, en diameter på 0,57 m og med et «oljeforbruk» på 4,7 kubikkmeter, løfte klaffene. Ved funksjonsfeil vil tre sylindere være tilstrekkelig.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  "Trafikkmengde 2021, Fv108 K S1D1 m1040-1422"; besøksdato: 2. juni 2022; Nasjonal vegdatabank-ID: 1014908244.

Kilder
------

* Rune Midtskogen: *Fredrikstads nye løft*, Teknisk Ukeblad 2411

| * v
* d
* r
Liste over broer i Fredrikstad |
| --- |
| Nåværende | 
* Fredrikstad bru
* Kjøkøysund
* Kråkerøy
* Puttesund
* Rolvsøysund
* Sandesund
* Værste

 | bro |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
***The Landloper*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Irving.

Handling
--------

Ved en overdådig lunsj i Palm Beach inngår Walker Farr, en velstående ung mann, på at han kan leve i fullkommen tilfredshet som hjemløs uten penger. Han forsøker deretter å bevise dette. På veien møter han Kate Kilgour og hennes forlovede, Richard Dodd, men ved ankomst til byen Marion får han vite at Kate blir tvunget inn i ekteskapet på grunn av moren hennes - som skylder Richard 5 000 dollar.

Walker hjelper en deformert elvemann ved navn Etienne Pickerone, med å hente et lik av en kvinne som har begått selvmord ved drukning. Etter å ha lest en beskjed han fant på klærne hennes, reiser han direkte til huset hennes og adopterer den lille jenta hennes Rose-Marie. Men en tyfus-epidemi forårsaket av forurenset drikkevann rammer området, og Rose-Marie dør. Etter å ha fått vite at oberst Simon Dodd, Richards onkel og en korrupt lokal tjenestemann, er ansvarlige for epidemien, leder Walker en valgkamp som resulterer i Dodds politiske nederlag.

Skuespillere
------------

* Harold Lockwood som Walker Farr
* Pauline Curley som Kate Kilgour
* Stanton Heck som Oberst Simon Dodd
* William Clifford som Richard Dodd
* Bert Starkey som Etienne Pickerone
* Gertrude Maloney som Rose-Marie

Referanser
----------

1. ↑  THE LANDLOPER
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Landloper* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
| Artikkelen inngår i serien om
**Kristendemokrati** |
| --- |
|  |
| **Kristendemokratiske partier** |
| Det europeiske folkeparti
Det europeiske demokratiske partiet |
| **Idéer** |
| Sosialkonservatisme
Sosial markedsøkonomi
Kommunitarisme · popularisme
Den katolske arbeiderbevegelsen
Katolsk sosiallære |
| **Dokumenter** |
| Rerum Novarum
Graves de Communi Re
Quadragesimo Anno
Laborem Exercens
Sollicitudi Rei Socialis
Centesimus Annus |
| **Personer** |
| Aquinas • Leo XIII • Kuyper • Pius XI • Gilson • Maritain • Mounier • Day • Adenauer • De Gasperi • Schuman • Frei • Johannes Paul II • Strauss • Kohl • Ramos • Fox • Merkel |

**Quadragesimo Anno** (latin for "i det 40'ende året") er en encyklika av pave Pius XI utgitt på dagen 40 år etter Rerum Novarum. Skrivet fokuserer på de etiske sidene av sosial og økonomisk politikk.

Første del av encyklikaen fremhever viktigheten av Rerum Novarum og tidligere pavers engasjement.

Oppsummering av politiske sider
-------------------------------

Alle må få organisere seg med de reglene som best passer for å oppnå deres mål. Paven fremholder viktigheten av å velge styreform, så lenge hensynet til almenhetens beste ivaretas.. Menneskelig enhet kan ikke oppnås gjennom klassekamp. Samtidig, selv om fri konkurranse er nyttig, må den begrenses og kan ikke diktere økonomiske hverdagen, noe "onde individualistiske ånder har mer enn tilstrekkelig bevist." Økonomien må styres av prinsipper, men ikke av sine egne lover, og sosial rettferdighet og veldedighet må ligge til grunn for styringen av økonomien og for institusjoner og mennesker som former økonomien. Encyklikaen forbyr streiker og lockout.

Sosialismen er, ifølge paven, delt i to leire; kommunismen, som har klassekamp og krig som sine mål, og de moderate antivoldelige som heller i retning av kristne prinsipper. En kamp for at felles velferd ikke skal overlates til private individer er en kristen kamp, og de som vil oppnå det har ingen grunn til å bli sosialister. Kristensosialisme er, ifølge punkt 120, en selvmotsigelse, og man kan ikke være god katolikk og sosialist.

I et uregulert marked vil mennesker, preget av syndefallet, kjøpe og selge med rask profitt og minst mulig arbeid som mål. Lover som beskytter selskaper reduserer ansvarligheten og samvittigheten, og legger til rette for urettferdighet og juks. Streng moral og håndheving av den kreves for å stoppe slik enorm ondskap.

I punkt 80 beskrives subsidiaritetsprinsippet, at staten skal ta ansvar for de overordnede sakene, mens andre grupper håndterer saker som er mindre viktige. Paven mener dette vil gjøre staten mer effektiv, gladere og mer velstående.

Encyklikaen oppfordrer til internasjonalt samarbeid.

Encyklikaen beskriver et trepartssamarbeid der staten, arbeiderne og industriene sammen finner en vei mellom ren kapitalisme og sosialisme.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Quadragesimo anno
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia |
| Olympiske leker |
| Sølv | OL 1936 i Berlin |  Lagkonkurranse |
| VM i turn |
| Gull | VM 1934 i Budapest |  Lagkonkurranse |
| Gull | VM 1934 i Budapest |  Mangekamp |
| Gull | VM 1938 i Praha |  Lagkonkurranse |
| Gull | VM 1938 i Praha |  Mangekamp |
| Gull | VM 1938 i Praha |  Bom |
| Gull | VM 1938 i Praha |  Skranke |

**Vlasta Děkanová** (født 5. september 1909 i Praha, død 16. oktober 1974 samme sted) var en tsjekkoslovakisk turner. Hun var med i et OL og et turn-VM.

Hun deltok i OL var i 1936, her fikk hun sølv i lagkonkurransen. Tyskland vant denne konkurransen. Individuelt fikk hun ingen medaljer; kvinnene konkurrerte individuelt i OL-sammenheng først under OL i 1952. Poengoversikten tilsier likevel at hun kom på 5.-plass i hopp, 8.-plass i bom og 23.-plass i skranke, som var de tre apparatene kvinnene turnet i under lagkonkurransen, noe som plasserte henne på 6.-plass sammenlagt individuelt. Hun ble dermed Tsjekkoslovakias nest beste sammenlagt; Vlasta Foltová ble lagets beste på 5.-plass. 0,5 poeng skilte disse to etter to øvelser i hvert av de tre apparatene; Foltová fikk 66,45, mens Děkanová fikk 65,95 poeng.

I VM-sammenheng ble hun individuell verdensmester i to VM på rad, i 1934 og 1938. Verdensmesterskapet i 1934 var det første der kvinner fikk delta, dette gjør henne til den første verdensmesteren i turn for kvinner. I begge disse VM-ene vant Tsjekkoslovakia også gull i lagkonkurransen, med Děkanová på laget.

VM 1938 var det første der kvinnene ble premiert i enkeltapparater. Děkanová vant både skranke og bom i dette mesterskapet.

Referanser
----------

1. ↑  Sport Komplett – *Turnen – Weltmeisterschaften Damen*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vlasta Děkanová – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Děkanová – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Děkanová – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Děkanová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Děkanová – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Vlasta Děkanová – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata
* Profil på DatabaseOlympics.com
**Værløse kommune** er en tidligere dansk kommune i Københavns amt på Nordsjælland. Siden 1. januar 2007 er den en del av nye Furesø kommune i den nyopprettede Region Hovedstaden.

Ingen kommuner ønsket under kommunereformen 2005-07 å gå sammen med Farum kommune p.g.a. Farum-saken og Farums dårlige økonomi, men både Værløse og Farum var så små at de ble tvunget sammen av forlikspartiene, dog med en økonomisk kompensasjon] på 50 mill. danske kroner årlig frem til 2021.

Ved kommunevalget 15. november 2005 ble Værløses borgermester Jesper Bach fra Venstre valgt til borgermester for den nye sammenslåtte kommunen Furesø, etter at kommuneledelsen i Farum stort sett var skandalisert gjennom Farum-saken.

I mars 2007 ble det besluttet å frede *Flyvestation Værløse*, som var gitt til kommunen som del av den økonomiske kompensasjon etter Farum-saken.

Den gamle Værløse kommune omfattet bydelene:

* Værløse
* Hareskov
* Kirke Værløse
* Jonstrup

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Fra de tibetanske kongers dal
Qonggyai i Shannan i Tibet
**Qonggyai** (kinesisk: 琼结县; pinyin: *Qióngjié Xiàn*, tibetansk : *Chonggyä*, wylie : ’Phyongs-rgyas) er et fylke i prefekturet Shannan i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 17 491 innbyggere i 1999.

Kongegraver
-----------

I dette fylket ligger de tibetanske kongegraver. De konger som skal være gravlagt her er Songtsän Gampo (grunnleggeren av det tibetanske rike), Nansong Mangsten, Tridu Songtsen, Gyangtsa Laban, Tride Tsugtsen, Trisong Detsen, Muni Tsangpo og Tritsu Detsen, og muligens to til.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommune:**

* Qonggyai (琼结镇);

**Kommuner:**

* Gyaimain (加麻乡); Xarsü (下水乡); Lhayü (拉玉乡).

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City - 1999 Period, *in* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  *Tibet:A Fascinating Look at the Roof of the World, Its People and Culture*. Passport Books, Shangri-la Press, Chicago, USA. 1986. s. 143–145.
3. ↑  Stein (1972), s. 201-202.

Litteratur
----------

* Guójiā cèhuìjú dìmíng yánjiūsuǒ 国家测绘局地名研究所, **Xīzàng dìmíng** 西藏地名 / **bod ljongs sa ming** བོད་ལྗོངས་ས་མིང, Beijing, Zhōngguó Zàngxué chūbǎnshè 中国藏学出版社 1995, ISBN 7-80057-284-6.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Fatale egg*** (russisk: Роковые яйца, Rokovyje jajtsa) er en kortroman av den ukrainsk-russiske forfatteren Mikhail Bulgakov, utgitt første gang 1925 i samlinga *Diaboliade* av tidsskriftet *Nedra* i Moskva.

*Fatale egg* er en science fiction-fortelling med handling lagt til Moskva sommeren 1928. Her bruker Bulgakov sjangeren til en satire over betenkelige tendenser i sovjetsamfunnet. Fortellinga ble skrevet under den perioden av tidlig sovjetisk historie som kalles NEP-tida. Etter at fedrelandskrigen var vunnet, tillot Lenin og bolsjevikene en visse former for privat økonomisk virksomhet. Det resulterte i en kortvarig oppblomstring av økonomien, særlig i Moskva. Samtidig var det en periode med en frenetisk eksperimentering innafor alle kunstarter, og en uhemma framtidsoptimisme. Troen på at forskere, teknikere og kulturarbeidere sammen med folket skulle kunne skape en strålende framtid, var sterk. 

Fortellinga handler om den geniale naturvitenskapsmannen Vladimir Ipatjitsj Persikov, som en dag ved et tilfelle finner en stråle eller et særlig slags lys som viser seg å ha en overraskende virkning på egg av alle slags dyr. For det første vokser de utklekka individene raskt til mange ganger sin naturlige størrelse, og for det andre viser de en særlig aggressiv atferd. 

Når først pressen og dernest alle slags politiske kommissærer får fatt i nyheten, kommer eksperimentet ut av professor Persikovs kontroll, og når den erkerevolusjonære altmuligmannen Aleksander Semjonovitsj Rokk – som for øyeblikket er leder for et kollektivbruk i nærheten av Smolensk – med myndighetenes hjelp får fatt i oppfinnelsen, blir det farlig.

I en tidligere, ikke bevart versjon som forfatteren skal ha presentert ved en opplesning i Moskva, lot han begivenhetene ende i total katastrofe. Seinere innførte han en deus ex machina i sluttkapitlet som bringer verden tilbake til det normale igjen.

Denne og andre lite politisk korrekte historier bidro til at Bulgakov midt på 1920-tallet fikk store problemer med sensuren. Stalin skal personlig ha grepet inn mot forfatterskapet ved å plassere Bulgakov i en stilling som direktør ved Moskvas kunstneriske teater, og han tilbrakte resten av sitt liv som systemtro skuespillforfatter og regissør. Imens skrev han for skrivebordsskuffen, og de seinere verkene hans ble enten utgitt utenlands etter hans død, eller først under glasnost på slutten av 1980-tallet.

  

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«***Værnes-visa***» er et skillingstrykk. Den ble presentert i *Magasinet for Alle* i 1957 av Alf Prøysen.

Teksten
-------

**1.** Vi trekker i mundur og kommer snart i rette dur  

med lua litt på snurr vi drar på Moen en tur.  

O pikelill farvel farvel  

vi reiser nå i kveld med krøttertog til Hell.  

  

**2.** Når vi i vei skal gå da er vi fin og gild at sjå,  

med kongens bukser blå og sigarkassen på.  

Vi er så stiv og stram og strunk  

for vi har tatt en klunk ut av en liten dunk.  

  

**3.** En stubbeleggan for vid og støvlan til å snu seg i  

og bukseræva si så er vi like blid.  

Vi vandrer frem med lystig sang  

en vikse vid og lang så er jo trøya trang.  

  

**4.** Så får vi senghalmsekk og går i kamp mot fiend frekk  

vi myrder lopper kjekt hver natt med negleknekk.  

Da vokser hver en krigsmanns mot  

når viltet på hans for ses flyte i sitt blod.  

  

**5.** Av alt hva vi har fått av tørt og vått av kokt og rått,  

er ingenting så godt som stomp i sulten skrott,  

men når vi springer homp i homp  

da hoppers Køhlers stomp i maven som en klomp.  

  

**6.** Når vi har slitt oss trøtt vi klister får og blekk er så rødt  

i lapskaus som gang kjøtt, men det er ikke støtt.  

For kokken må jo tjene litt  

men da er det jo skitt at vi har appetitt.  

  

**7.** Hver dag i regn og sno vi drives uten rast og ro  

på våre trette to i mark og myr og mo.  

På maven drar vi oss fra Hell  

ved daggry og ved kveld i fispatroners smell.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1974
Siluett av en *Oscar* II-ubåt
**«Orjol»** (K-266) er en Prosjekt 949A Antej atomdrevet kryssermissil-ubåt (SSGN) (NATO-kodenavn *Oscar II*). U-båten er en av tre Oscar II-ubåter som i 2015 fortsatt var i drift i den russiske Nordflåten. Alle deler av 11. ubåtsdivisjon, med hjemmehavn i *Guba Bolsjaja Lopatka* (del av Zapadnaja Litsa-basen) på Kolahalvøya nordvest for Severomorsk og nokså nær grensen til Norge. Kjølen ble strukket i Sevmasjverftet i Severodvinsk den 19. januar 1989. Fra 1991 til 1993 gikk den under navnet *Severodvinsk*; navnet ble endret til *Orjol* i 1993 og den ble del av den russiske marine samme år.

Den ble under indre oppussingsarbeider rammet av brann i Zvjozdotsjkaverftet i Severodvinsk den 7. april 2015.

Referanser
----------

1. ↑  A. S. Pavlov: Ударная сила флота. Проект 949А типа (Strike Force of the Fleet. The Project 949A type). (Jakutsk: Sakhapoligraphsats, 2001).. Lest 25. januar 2013.
2. ↑  «Nuclear submarine on fire». Barents Observer. 7. april 2015. Arkivert fra originalen 14. april 2015. Besøkt 7. april 2015.
3. ↑  «Nuclear submarine catches fire at Russian shipyard». RT. 7. april 2015. Besøkt 7. april 2015.
4. ↑  «Russian nuclear submarine 'on fire' in Arctic dock». BBC News. 7. april 2015. Besøkt 7. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) K-266 Orel (submarine, 1992) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**«Pinguin»** var en tysk hjelpekrysser.

Opprinnelig bygget som MS «Kandelfels», men ble bygget om til hjelpekrysser av den tyske marinen og ble operativ 6. februar 1939.

Hovedbestykningen hennes som bestod av seks 15 cm kanoner var hentet fra et slagskip av «Deutschland»-klassen. I tillegg var hun utstyrt med en 75 mm kanon, en 37 mm kanon, to 2×30 mm kanoner og to doble 533 mm torpedoutskytningsrør. Hun hadde også 300 miner og to Heinkel He 114B sjøfly. I mars 1942 ble de to Heinkel sjøflyene byttet ut med ett Arado Ar 196A-1 sjøfly.

«Pinguin» senket eller erobret i løpet av et 357 dager langt tokt til sammen 26 skip, blant annet ble de tre norske hvalkokeriene «Ole Wegger», «Solglimt» og «Pelagos» oppbrakt i Sørishavet. Hun ble selv senket utenfor Seychellene 8. mai 1941 av kanonild fra den britiske krysseren HMS «Cornwall».

Referanser
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the World's Fighting Ships 1922-1946*. London: Conway Maritime Press. s. 247. ISBN 0-85177-146-7.

1. ↑  
	* M.J. Whitley (1999). «Kent Class». *Cruisers of World War Two*. London: Brockhampton Press. s. 86. ISBN 1-86019-874-0.

Eksterne lenker
---------------

* Hilfskreuzer (Auxiliary Cruiser) Pinquin Arkivert 5. februar 2009 hos Wayback Machine. bismarck-class.dk

Portal: Andre verdenskrig
**Torstein Ellingsen** (født 7. august 1966 i Oslo) er en norsk trommeslager, perkusjonist, trompetist, musikkprodusent og foredragsholder, kjent fra flere konserter, barneforestillinger og plateutgivelser. Han er gift med den danske jazzsangerinnen Majken Christiansen.

Han startet på trommer i 1980 i storebror Eyvind Ellingsen (født 1962) sin gruppe, The Royal Rakes Jazzband, og var medlem av Caledonia Jazzband fra 1982 til 1998 og av souljazzbandet The Real Thing i periodene 1995–1998 og 2010–2014 (tre innspillinger). Fra 1999 har han spilt trommer med Magnolia Jazzband (syv innspillinger) og fra 2001 med sangerinnen Majken Christiansen (fire innspillinger). Andre band han er medlem av er Prima Vista Social Club, Rubber Soul Quartet, Gigaphonics Brassband, Ritmos Brasileiros og sitt eget Herb Alpert tribute band, Green Peppers, som trompetist. Han startet opp og leder gruppen The Sinatra Songbook, sammen med sangeren Ingar Kristiansen. Ellingsen har spilt inn en rekke plater og turnert med blant annet Magnolia Jazzband, The Real Thing, Paul Wagnberg trio, Rune Nicolaysen trio, Anders Aarum trio, Tor Einar Bekken, Sandvika Storband, Ola Kvernberg, Jan Werner, Norbert Susemihl, Georg Reiss og Harald Bergersen. Han har også samarbeidet med blant annet Adam Douglas, Lillian Boutté, Topsy Chapman, Tracee Meyn, Anne Marte Slinning, Eckhard Baur, Vidar Kenneth Johansen, Ulf Johansson Werre, Morten Gunnar Larsen, Sigurd Køhn, Halvdan Sivertsen og Øystein Sunde.

Torstein Ellingsen har hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1994), diplom i Music Management fra Det Jyske Musikkonservatorium i Århus (2012) og Praktisk pedagogisk utdanning fra Universitetet i Oslo (2022). Han var programleder for TV-programmet *Bandbox* (NRK, 1997), var redaktør for Jazznytt fra 2001 til 2002, har hatt flere styreverv i norsk jazzliv, var musikkansvarlig for støttekonserten JazzAid i Oslo hver høst fra 2004 til 2014. Ellingsen har utgitt språkboken *Rosinen i pølsa* (Kagge, 2005) med Knut Lystad og Rune Semundseth.

Torstein Ellingsen jobbet som informasjonskonsulent i Rikskonsertene i Oslo fra 1998 til 2001 og var ansatt som konsertprodusent samme sted fra 2004 til 2016, der han tilrettela konserter for barn og unge og blant annet gjennomførte flere prosjekter med brasiliansk og arabisk musikk. Som frilans musiker driver han bookingbyrået JazzProvider.

Utgivelser i eget navn
----------------------

* *The Sinatra Songbook* (Curling Legs, 2001)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |


1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1504537, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  jazzprovider.com er hans hjemmeside
**Torstein Hovig** (født 3. januar 1928 i Overhalla, død 14. februar 2015) var en norsk lege og forsker, med foreldre Gudlaug Pauline Hovig (født Tangstad) og Johannes Sigurd Hovig. Han var bror av Jan Inge Hovig, Edit Hovig, Geir Johannes Hovig og lege Elen-Marta Hovig.

Hovig tok eksamen ved Overhalla private realskole 1944, og deretter eksamen artium Trondheim katedralskole våren 1948. Medisinsk embetseksamen ble avlagt våren 1954 ved Universitetet i Oslo, og den medisinske doktorgrad ble forsvart samme sted 27. november 1965 i en disputas om «Platelet aggregation in vitro and in vivo».

Hovig er særlig kjent for sitt arbeid innen blodplateforskning i første del av sin karriere, og deretter også innen nyrepatologi. Hovig ledet også oppbyggingen av Elektronmikroskopisk laboratorium ved Rikshospitalet fra 1968.

Sammen med professor J.F. Mustard hadde han gjesteforskeropphold som Research Fellow ved Universitetet i Toronto, Blood and Vascular Diseases Research Unit, Canada, fra 1964 til 1965. Han arbeidet en del av denne tiden ved Banting Institute, Experimental Research Unit, University of Toronto, sammen med professor H.Z. Movat.

Hovig ble professor i patologi ved Rikshospitalet i 1985. Han har publisert om lag 168 vitenskapelige arbeider innen ulike emner.

Hovig giftet seg i 1953 med lege Berit Hovig f. Høigård. Torstein Hovig var far til fire barn: Johannes Eivind Hovig, Tollef Hovig, Ingvil Hovig, og Ellisiv Hovig.

Priser og utmerkelser
---------------------

* Elwood A. Sharp Award, Wayne State University School of Medicine, Detroit, USA, 1970.

Hovig var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1993.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk patologiforening: *Torstein Hovig døde 14. februar*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Rytterstatuen av Skanderbeg på plassen
**Skanderbegplassen** (albansk: *Sheshi Skënderbej*) er den største plassen i Albanias hovedstad Tirana og ble oppkalt etter nasjonalhelten Skanderbeg i 1968 i forbindelse med 500-årsdagen for hans død.

Samtidig ble rytterstatuen av Skanderbeg, skapt av den albanske skulptøren Odhise Paskali avduket. Denne kom til erstatning for en tidligere statue av Josef Stalin som hadde ståtte samme sted. På et annet sted på plassen sto det også en statue av Enver Hoxha, men denne ble fjernet etter kommunismens fall.

Plassen var tidligere bebygget, men denne bebyggelsen ble revet under Hoxhas styre for å skape plassen. Plassen dekker et areal på rundt 38 000 m².

Viktige bygninger i tilknytning til plassen er Tirana internasjonale hotell, kulturpalasset i Tirana og det nasjonalhistoriske museet.

Referanser
----------

1. ↑  
«Bilder fra plassen». Arkivert fra originalen 4. november 2012. Besøkt 19. november 2012.
2. ↑  Sheshi Skenderbej og andre bilder

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skanderbeg Square (Tirana) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Bené Efrájim** (hebraisk בְּנֵי אֶפְרַֽיִם [bə'nē ef'rajim] («barn av Efraim»), også kalt for *telugujøder* ettersom de snakker telugu, er en liten gruppe med jøder som hovedsakelig bor i Kottareddipalem, en landsby utenfor Guntur i Andhra Pradesh i India, ikke langt fra deltaet til elven Krishna. Totalt er det rundt 350 stykker.

Bené Efràjim-jødene hevder å spore deres jødiske skikker tilbake til tidligere tider, og deres historie har åpenbare fellestrekk med den til Bené Menashe-jødene i de nordøstlige indiske statene Mizoram og Manipur: Baptistiske misjonærer kom til dem på begynnelsen av 1800-tallet og konverterte dem til kristendommen. Siden 1981 har rundt 50 familier rundt Kottareddipalem og Ongole (hovedstaden i Prakasham-distriktet) lært seg jødedommen og hebraisk språk. De har deretter arbeidet for at andre jødiske samfunn i andre deler av verden skal anerkjenne dem som jøder. På grunn av at hebraisk språk er nylig blitt tatt i bruk og på grunn av den sterke vektleggingen å benytte hebraisk også som daglig språk, og ikke bare i liturgien, har hebraisk ikke hatt noe større innflytelse på morsmålet telugu og har således heller medført dannelsen av noe form dialekt som «jødetelugu» slik som har skjedd med andre jødiske grupper diaspora. 

Opp gjennom årene har flere rabbinere fra andre jødiske samfunn besøkt Bené Efrájim-gruppen, men de har ennå ikke sett seg i stand til å godkjenne dette samfunnet på det viset som har skjedd med Bené Menashe-jødene.

I 1992 ble den første synagogen åpnet Kottareddipalem, kalt for «Huset til Yakobs barn», grunnlagt av den tidligere kristne predikanten Shmuel Yakobi som konverterte til jødedommen på 1980-tallet etter en reise til «Jerusalem». Yakobi grunnla også et uavhengig åpent universitet som tilbød brevkurs i Tora og hebraiske studier.

Referanser
----------

1. ↑  Primack, Karen (2007): Meeting the Jews of Andhra Pradesh Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Yacobi, Sadok: Bene Ephraim of Andhra Pradesh, South India Arkivert 10. september 2015 hos Wayback Machine.
3. 1 2  The Virtual Jewish History Tour: *India*

Eksterne lenker
---------------

* Life with the Bene Ephraim, ved Bonita Nathan Sussman og Gerald Sussman
* Next Year In Mumbai : The Blog
Tegning som illustrerer skandinavisk flikk. Sladden starter nede til venstre avsluttes oppe til høyre.
Bilde fra det franske isracet Andros Trophy som viser bilene på forskjellige steder i en høyre-hårnålssving.
**Skandinavisk flikk** er en kjøreteknikk for å indusere overstyring, og brukes hovedsakelig i isracing og rally. Den går ut på å starte med å sladde litt i en retning, for så å bytte til en større sladd i den andre retningen som holdes gjennom svingen. Teknikken gjør nytte av vektoverføring for å indusere overstyring, og gjør at man kan få bilen gjennom en sving mens man samtidig reduserer hastigheten.

Opprinnelsen til navnet
-----------------------

I begynnelsen av 1960-årene ble teknikken popularisert av skandinaviske rallykjørere. På engelsk kalles teknikken *Scandinavian flick*, og *flick* eller flikk betyr i denne sammenheng en liten eller kjapp bevegelse. Flikken viser her til at man svinger et kort øyeblikk i motsatt retning av svingen for å bygge opp drivmoment før man så svinger hardt andre vegen og gjennom svingen.

Teknikk
-------

Animasjon som viser mekanikken til en skandinavisk flikk.
Vanligvis vil man starte med å nærme seg langs innsiden av en sving, før føreren styrer kraftig mot utsiden, og deretter slipper på gassen og såvidt bruker bremsene. Dette fører til en vektoverføring som roterer bilens forside mot utsiden av svingen. Deretter vil føreren styre inn mot svingen og slipper på bremsepedalen mens vedkommende gir full gass, hvilket vil forårsake at bilen roterer med fremsiden inn mot svingen. Mot utgangen av svingen kan sjåføren bruke motstyring for å få overstyringen under kontroll. Når riktig utført kan teknikken rette opp bilen slik at man får en fin utgang fra svingen og samtidig beholder bevegelsesmengde.

Moderne bruk
------------

Siden 1990-tallet har mesteparten av biler blitt produsert med forhjulsdrift, som gjør dem mer utsatte for understyring. Forhjulsdriften gjør et kjøretøy mer stabilt i høy hastighet, men krever større rattutslag når man får mindre veggrep, særlig på glatt underlag. På biler med fremhjulsdrift og på løst underlag har imidlertid dagens rallysjåfører en tendens til å foretrekke venstrebremsing for å styre bilens retning i svinger. Siden 2010-tallet har det kommet flere elektriske biler som går tilbake til bakhjulsdrift, og dette kan igjen endre hvilken kjøreteknikk som blir brukt i konkurransesammenheng.

Se også
-------

* Drifting (motorsport)
* Venstrebremsing
* Motstyring

Referanser
----------

1. 1 2  «How to: Scandinavian Flick». Car and Driver. Besøkt 22. mars 2019.
2. ↑  Holland, Robb. «Secrets Of The 'Scandinavian Flick' And Other Ice Driving Tricks». Jalopnik. Besøkt 22. mars 2019.
3. ↑  «History Of The Automobile». Encyclopædia Britannica. Besøkt 22. mars 2019.
**Skandinavisk litteratur** er litteratur på norsk, svensk og dansk språk, de tre nasjonalspråkene i Skandinavia. Siden disse tre språkene er innbyrdes forståelige, og lingvistisk sett er et dialektkontinuum, gir begrepet skandinavisk litteratur mening når det er tale om litteratur på de tre landenes skandinaviske språk.Litteratur fra Skandinavia kan også betraktes under ett på grunn av den geografiske nærheten mellom landene og delvis felles historie og kultur.

Den skandinaviske litteraturen har en lang historie og har produsert en rekke kjente forfattere og dramatikere, blant andre Ludvig Holberg, Henrik Ibsen og en rekke nobelprisvinnere i litteratur: Selma Lagerlöf, Bjørnstjerne Bjørnson, Verner von Heidenstam, Karl Adolph Gjellerup, Henrik Pontoppidan, Knut Hamsun, Sigrid Undset, Erik Axel Karlfeldt, Frans Eemil Sillanpää, Johannes Vilhelm Jensen, Pär Lagerkvist, Nelly Sachs, Eyvind Johnson og Harry Martinson.

Som et eksempel på hvordan Skandinavia i stor grad hadde en felles litteratur kan man nevne at Henrik Ibsen utgav sine bøker i Danmark i en språkform som var tilpasset både et dansk og et norsk publikum. Oversettelser var ikke nødvendige, siden det dengang ikke var nevneverdige forskjeller mellom de to skriftspråkene.

I en utvidet forstand kan begrepet skandinavisk litteratur også omfatte islandsk og færøysk litteratur, selv om disse språkene ikke er innbyrdes forståelige med moderne skandinaviske språk. Ofte vil en da benytte begrepet nordisk litteratur.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
***The Bishop's Emeralds*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av John B. O'Brien.

Handling
--------

Mabel Bannister, datteren til Richard Bannister, besøker den velstående Cardew-familien som bor på Ripley Manor. Hun forelsker seg snart i den unge Jack Cardew, sønnen til biskopen av Ripley: Lord John Cardew. Jack ber Mabel om å gifte seg med ham, og Jacks ste-mor Lady Hester godkjenner dette. Men biskopen liker det ikke, fordi han ikke vet noe om Mabels familie.

Familien inviterer deretter Mabel og foreldrene hennes til middag ved herregården deres for å bli bedre kjent med hverandre. Men det viser seg snart at flere mennesker fra begge familier ikke er helt som de ser ut til å være. Hver side av familien sitter også på forskjellige hemmeligheter, som de ikke ønsker at noen andre skal oppdage.

Skuespillere
------------

* Virginia Pearson som Hester
* Robert Broderick som Lord John Cardew - Biskopen av Ripley
* Frank Kingsley som Jack Cardew - biskopens sønn
* Lucy Fox som Mabel Bannister
* Marcia Harris som Caroline Cardew
* Walter Newman som Voss - Bannister-familiens tjener
* Sheldon Lewis som Richard Bannister

Referanser
----------

1. ↑  THE BISHOP'S EMERALDS
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bishop's Emeralds* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Bishop's Emeralds* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Bishop's Emeralds* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Keiser Hong Taiji
**Zhaoling** (forenklet kinesisk: 昭陵, pinyin: *Zhàolíng*) eller **Beiling** (北陵 / *Bĕilíng*) er et mausoleum i Kina der Qing-dynastiets andre keiser Hong Taiji er begravd sammen med sin keiserinne Xiaoduanwen. Zhaoling ligger i Beilingparken i nordre Shenyang i Liaoning.

Oppførelsen av Zhaoling ble påbegynt i 1643 og tok åtte år. Zhaoling kalles tilsammen med Fuling og Yongling for «De tre mausoleer av de ytre passasjer» (关外三陵) som viser til området mellom Shanhaipasset og Jiayupasset.

Anlegget er langs en nord-sør-akse lagt vest for Shenyangs ganle nordakse. Denne tilkonst danner en sjelevei på om lag 1,2 km som fører frem til parkporten til gravbygningene.

I 2004 ble Zhaolingmausoleet sammen med 13 andre Ming- og Qing-dynastiske keiserlige graver opplistet av Unesco som kulturell verdensarv.

Referanser
----------

1. 1 2  «Zhaoling Tomb» **(engelsk)**. 中国网, China.org.cn. Besøkt 3. august 2017.
2. ↑  «Imperial Tombs of the Ming and Qing Dynasties». *UNESCO* **(engelsk)**. Besøkt 3. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Pagina 231 av *The Black Book* med navn på bokstaven blant andre August Zaleski, Carl Zuckmayer og Stefan Zweig.
**The Black Book** (*Svarteboken*) var navnet som i etterkrigstidens Storbritannia ble gitt **Sonderfahndungsliste G.B.**, tysk for "Spesialettersøkningsliste for Storbritannia".

Det var et produkt av SS Einsatzgruppen og inneholdt navnene på tusenvis av personer i Storbritannia som skulle bli arrestert dersom Operasjon Sjøløve, invasjonen av De britiske øyer, lykkes. Den var utarbeidet av Walter Schellenberg. Mange av personene på listen var allerede døde, som tilfellet var med Sigmund Freud, eller hadde flyktet, som Paul Robeson. Av de 20 000 originale kopiene av denne boken, er bare to kjente eksemplarer igjen. Ett eksemplar finnes nå i Imperial War Museums.

Betydningsfulle personer på listen er:

* Robert Baden-Powell, Lord Baden-Powell – Grunnlegger og leder av Speiderbevegelsen – (Speiderbevegelsen ble ansett å være en 'spionorganisasjon' av nazistene);
* Eric Blair aka George Orwell – for anti-totalitære synspunkter
* Violet Bonham Carter – «tilhenger av omringningspolitikken»;
* Vera Brittain – forfatter og pasifist
* John Buchan – for å være «jødisk sympatisør»;
* Neville Chamberlain – en ledende britisk politiker;
* Winston Churchill – for å være en prominent anti-nazistisk/statsminister;
* Noel Coward – muligens for å være underholder for de væpnede styrker, for å være homoseksuell eller for å arbeide for MI5;
* E.M. Forster – for å være homoseksuell;
* Sigmund Freud – for å være jødisk ;
* Paul Robeson – for å være kommunist
* George Bernard Shaw – for åpent å latterliggjøre nazistene
* H.G. Wells – for å være sosialist;
* J.B. Priestley – for populær kringkasting og fiksjon som var anti-nazistisk;
* Virginia Woolf – sannsynligvis for å være biseksuell, eller for politisk aktivitet i Bloomsburygruppen;

Listen inneholdt også navn på medlemmer av eksilregjeringer fra tyskokkuperte land som hadde søkt tilflukt i Storbritannia, og ansatte i disse regjeringenes tjeneste. Deriblant den norske regjeringen i eksil.

Ved siden av hvert navn var det et nummer for det «amt» (kontor) innen Reichssicherheitshauptamt («Hovedkontoret for rikssikkerhet») som personen skulle utleveres til. Churchill skulle plasseres i forvaring hos Amt VI (Utlandsk militær etterretning), men den store majoriteten av personene som var opplistet i svarte boken ville bli plassert i forvaring hos Amt IV (Gestapo).

Da hun fikk vite om boken skal Rebecca West ha sendt et telegram til Noel Coward som blant annet: «Min kjære – hvilke personer vi skulle blitt sett død sammen med».

Se også
-------

* Dr. Franz Six.

Litteratur
----------

* Schellenberg, Walter – *Invasion, 1940: The Nazi Invasion Plan for Britain* – benyttet utgave ved Imperial War Museum

Portal: Andre verdenskrig
**Martin Taxt** (født 18. januar 1981 i Trondheim) er en norsk tubaist. Han studerte ved Norges musikkhøgskole fra 2002 til 2006 og på Conservatoire Nationale Superieur de Musique et de Danse à Paris (CNSMDP) fra 2004 til 2005. 
I studietiden etablerte han bandene Florebius og Silucian Town med blant andre sangeren Lena Nymark. Fra 2004 har Taxt vært tubaist i kvintetten Music for a While. Som studiomusiker har han jobbet med artister som Odd Nordstoga, Hanne Hukkelberg og Maria Mena.

Siden 2006 har han samarbeidet med de japanske musikerne Tetuzi Akiyama og Toshimaru Nakamura i kvintetten Koboku Senjû. 
Fra 2006 har han arrangert festivalen Fri Resonans (en festival for ny og eksperimentell musikk) i Trondheim sammen med Kim Myhr og Håvard Volden. Taxt har siden februar 2010 drevet plateselskapet SOFA sammen med Kim Myhr, Ivar Grydeland og Ingar Zach.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810633350705606[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Taxt.no – Offisielle nettsider
* Profilen til Martin Taxt hos Groove.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***The Blessed Hellride*** er det fjerde studioalbumet fra Black Label Society, utgitt i 2003. Albumet inneholder en blanding av tunge («Stoned And Drunk», «Stillborn») og lettere («The Blessed Hellride», «Dead Meadow») låter. Det andre sporet, «Doomsday Jesus», var med på soundtracket til spillet MTX: Mototrax, men med endret tekst. Det tredje sporet, «Stillborn», er med på lydsporet til spillet Guitar Hero: World Tour.

Ozzy Osbourne synger på den første singelen «Stillborn», selv om hans navn ikke ble brukt til å promotere singelen. Han er kreditert på coveret, men på grunn av Ozzys kontrakt med Sony Records satte Spitfire Records et klistremerke på singelen som opplyste om at singelen «inneholdt bidrag fra en spesiell stjerne-gjest».

Det japanske bonussporet «F.U.N.» er en «tøysesang», som trolig ble spilt inn en gang Zakk og Craig Nunenmacher tilfeldigvis var i studio. Teksten parodierer åttitallets «puddel-heavy»-bands «party»-tekster.

En sang som heter «No Other» ble spilt inn, mikset og mastret for dette albumet, men det forble uutgitt før neste album, *Hangover Music Vol. VI*.

Sporliste
---------

1. «Stoned and Drunk»
2. «Doomsday Jesus»
3. «Stillborn»
4. «Suffering Overdue»
5. «The Blessed Hellride»
6. «Funeral Bell»
7. «Final Solution»
8. «Destruction Overdrive»
9. «Blackened Waters»
10. «We Live No More»
11. «Dead Meadow»
Bonusspor på japansk utgivelse
12. «F.U.N.»

Personell
---------

* Zakk Wylde – vokal, gitar
* Craig Nunenmacher – trommer
* John JD DeServio -Bass
* Ozzy Osbourne – Gjestevokal på «Stillborn»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Blessed Hellride* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *The Blessed Hellride* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *The Blessed Hellride* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) *The Blessed Hellride* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *The Blessed Hellride* på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***The Bitch Is Back*** er en sang av den britiske sangeren Elton John og skrevet sammen med Bernie Taupin. Sangen ble utgitt som den andre singelen fra albumet *Caribou* (1974). Singelen nådde førsteplass i Canada, nummer fire i USA og nummer femten i Storbritannia. I USA ble låten sertifisert som gull av Recording Industry Association of America.

Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Rough* i 1978. Turner spilte sangen live på sine show på slutten av 70-tallet og et av disse opptakene er å finne på videoen *At the Apollo*. I 1991 spilte hun sangen inn igjen og ga den ut på albumet *Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin*. Innspillingen fra 1991 ble nominert til en Grammy i kategorien *Best Female Rock Vocal Performance*. Hun har også sunget sangen sammen med Elton John på *VH1 Fashion and Music Awards* i 1995 og *VH1 Divas Live '99*.

Wenche Myhre spilte sangen live på showet *Wenche 70* i 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Erlewine, Stephen Thomas. «AMG Review: Caribou - Elton John». *All Music Guide*. *Billboard*. Besøkt 13. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* *The Bitch Is Back* på Allmusic
Klatreøks
Breøks
**Isøks** har gjennom de siste 200 årene utviklet seg fra å være en del av tidligere tiders turutstyr i høyfjellet til bli teknisk avanserte og svært lette. De første øksene var laget av et treskaft med et hode av jern på toppen. Tradisjonelt var lengden ofte 2⁄3 av klatreren (for eksempel 120 cm for en 180 cm person).

Dagens økser blir som regel laget av aluminium, noen til og med av karbonkompositt. Lengden har krympet til mellom 50–80 cm og bruksområdene har blitt betraktelig utvidet.

Vanlige isøkser kan deles i to hovedkategorier: 

1. Alpinøkser som brukes til brevandring og lettere bestigninger av fjell og topper.
2. Rene klatreøkser som brukes til isklatring og blandet klatring. Disse er ofte kortere og med mer vinklet blad.

Stropp
------

Før var det vanlig å være festet til klatreøksene med en slynge fra klatreselen til hver øks. Dette for å avlaste armene når man skulle sette inn isskruer eller var sliten. Dette ble populært kalt «pysestroppen». De siste årene har man gått bort fra stroppen og bruker stort sett remmer som er festet rundt håndleddet og går til et feste i toppen av øksen.

Det er også idag vanlig blant de beste å klatre «leashless», hvilket vil si å ikke ha stropper festet til hverken selen eller håndleddet. Denne type klatring anbefales ikke.

Se også
-------

* Ispigger
* Støvler
* Isbrodder
* Brevandring
* Isskruer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
***It Don't Mean a Thing (If it Ain't Got That Swing)*** er en komposisjon (og raskt en jazzstandard) av Duke Ellington med tekst av Irving Mills og skrevet 1931 og lansert 1932.

Musikken ble skrevet og arrangert av Ellington i august 1931 under pauser på Chicagos *Lincoln Tavern*, og ble første gang innspilt av Ellington og hans orkester for Brunswick Records (Br 6265) den 2. februar 1932. Ivie Anderson sang, og trombonisten Joe Nanton med alt-saksfonisten Johnny Hodges spilte instrumentalsoloene. Ifølge Ellingson ble sangen kjent «som uttrykk for det sentimentet som var fremherskende blant jazzmusikere den gang». Ellington skrev at utsagnet i tittelen var hans tidligere trompetist Bubber Mileys *credo*, han led av tuberkulose og døde samme år som sangen ble lansert.

Dette var sannsynligvis den første til å bruke uttrykket *«swing»* i tittelen, tre år før den egentlige swing era. 

Ellingtons band spilte den stadig vekk gjennom årene og spilte den inn mange ganger, som regel med trompetisten Ray Nance som vokalist.

Berømte innspillinger
---------------------

* Django Reinhardt med Stephane Grappelli - *Swing from Paris*  (1935)
* Thelonious Monk - *Thelonious Monk plays the Music of Duke Ellington* (1955)
* Ella Fitzgerald - *Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook* (1957), *Ella and Duke at the Cote D'Azur* (1967), *Ella in London* (1974)
* Nina Simone - *Nina Simone Sings Ellington* (1962)
* Carmen McRae, Betty Carter - *The Carmen McRae-Betty Carter Duets* (1987)
* Tony Bennett - *MTV Unplugged: Tony Bennett* (1995), *Bennett Sings Ellington: Hot & Cool* (1999)
* Eva Cassidy - *American Tune* (2003)
* The Mills Brothers - *Golden Greats* (2002), *Goodbye, Blues* (2005)

Referanser
----------

1. ↑  ..."as the expression of a sentiment which prevailed among jazz musicians at the time." -- Duke Ellington: *Music is My Mistress* (Da Capo Press, 1976 reprint), ISBN 978-0306800337, s. 419, 106. Excerpts available at Google Books.
2. ↑  Richard Corliss: "'It Don’t Mean A Thing (If It Ain’t Got That Swing)'", *Time*, 21. oktober 2011.
Philips VR2020
**Video 2000** er et videosystem utviklet av Philips som en etterfølger til VCR-systemet. Det spesielle med Video 2000 er at kassettene kan brukes på begge sider, og kan både teknisk og utseendemessig sett sammenlignes med vanlige musikkassetter. Ironisk nok ble kassettene kalt "Video Compact Cassette" selv om de var større enn både Betamax og VHS. I første omgang var spilletiden 4 timer pr. kasset (2 timer pr. side) og økte senere gradvis til hele 16 timer pr. kassett på det meste. En nyvinning på Video 2000 var "Dynamic Track Following"-systemet. Et dataspor på båndet sørget for at videohodene til enhver tid lå riktig mot båndet for å sikre best mulig bildekvalitet. Video 2000 gav derfor 100% støyfrie bilder ved spoling og pause/still, noe som aldri ble oppnådd i samme grad på noe annet system på privatmarkedet. Men det var også her Video 2000 hadde sitt store problem. De første årene var det mye tekniske problemer med DTF-systemet, og Video 2000 fikk etterhvert et frynsete rykte for dårlig driftsikkerhet. Maskinene var kort og godt for avanserte for sin tid. Selv den første som kom på markedet, VR2020, har elektronisk styring på absolutt alt, til og med automatisk kanalinnstilling. Det er benyttet en form for ikke-flyktig minne som gjør at maskinen alltid vil starte opp igjen i den tilstanden den var i når strømmen ble frakoblet, enten den har stått frakoblet i 1 time eller i 20 år. Dette inkluderer også båndtransportfunksjonene, så hvis den stod på play da den ble frakoblet vil den starte igjen når strømmen kommer tilbake. Drivverket er meged solid bygget og er praktisk talt lydløst uansett hvilken funksjon som er aktiv. Båndet blir drevet direkte fra tre likestrømsmotorer, en til hver båndspole pluss en til capstan-akselen. Når maskinen settes i stopp-stilling sørger en elektromagnetisk styrt brems for at båndet står stille. 

Den første spilleren, VR2020 kom på markedet ca. 1980. Den hadde bare grunnleggende funksjonalitet. Senere kom et antall etterfølgere med stadig flere funksjoner og lengre spilletid, og systemet fikk en viss popularitet i Europa, spesielt på utleiemarkedet. Men Beta og VHS var allerede så veletablert at det rett og slett var for sent. Video 2000 forsvant fra markedet i løpet av midten av 80-tallet og ble skrinlagt for godt. Systemet rakk aldri å få avanserte redigeringsfunksjoner eller offisielle stereolydspesifikasjoner, og kom heller aldri i NTSC-versjon.

Det var et svært begrenset utvalg av utleiefilmer for dette videosystemet, og mange videoforretninger hadde ikke filmer på systemet i det hele tatt.