recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Illustrasjonsfoto.
**Ildgruben reinbeitedistrikt** er et reinbeitedistrikt i kommunene Rana, Hemnes og Hattfjelldal på Helgeland i Nordland. Det er 2 siidaandeler i distriktet. Lifjell-familien driver begge siidaandelene. Øvre reintall for distriktet er 900 rein i vårflokk. Distriktet står for en betydelig verdiskaping, både direkte gjennom omsetning av reinkjøtt, men også gjennom tilleggsnæring i tilknytning til reindriften. Distriktet skaper årlig verdier for mellom 3 og 4 millioner kroner i omsetning.

Distriktet tilhører Nordland reinbeiteområde. Det grenser i nord mot Saltfjellet reinbeitedistrikt, i sør mot Røssåga reinbeitedistrikt og i vest mot Hestmannen/Strandtindene reinbeitedistrikt. Anlegget i Tverrvatnet fungerer som «navet» i arealbruken da all rein er innom anlegget på høsten. I vintrer når det må gjennomføres tilleggsfôring foregår dette med base i Tverrvatnet, men det tilleggsfôres også andre steder i distriktet. Da er reinen i dette området gjennom lengre perioder. Geografisk er distriktet innenfor det umesamiske språkområdet, men det regnes også som det nordligste reinbeitedistriktet på sørsamisk område.

Ildgruben reinbeitedistrikt har navn etter grenda *Ildgruben/Illgruben* innerst i Tverrågas dalføre i Mo i Rana. Distriktet var et av de første i Helgeland til å gå over fra reindriftsnomadisme med melking av reinen, og over til reindrift som kjøttproduksjon. Dette skjedde på 1930-tallet. I perioden 1985–2005 hadde distriktet vinterbeiter i Storuman kommune i svensk Lappland i Västerbottens län, men mistet denne retten på grunn av manglende revisjon av Reinbeitekonvensjonen av 1972. Vinterbeite i Sverige er kjent også fra omkring 1900-1910.

Familien Lifjell flyttet sin reindrift fra fjellet Brurskanken i Vefsn kommune til Ildgruben i 1932. Lifjellfamilien driver også Lifellbovre (samisk: «Lifjell-butikken»), som selger samisk brukskunst, ting for kjøkken og interiør, stoff til gapta, klesplagg og smykker.

Referanser
----------

1. 1 2  Distriktsplan. Ildgruben reinbeitedistrikt. Ny distriktsplan. Tverrvatnet oktober 2017, Statsforvalteren i Nordland, oktober 2017
2. ↑  Jünge, Åke (1996). *Spor etter samar i Midt- og Sør-Skandinavia*. Dokumentarforl. s. 205. ISBN 8299277523.
3. ↑  *Romsa : samisk kultur i Tromsø-området : rapport fra samisk markering under Tromsø bys 200 års jubileum juni 1994*. Kevi Pro Da. 1996. s. 50. ISBN 8290482108.
4. ↑  Vorren, Ørnulv (1986). *Reindrift og nomadisme i Helgeland*. Tromsø museum. s. 27-29. ISBN 8270991198.
5. ↑  Berg, Bård A. (2000). *Mot en korporativ reindrift*. Sámi instituhtta. s. 134.

Eksterne lenker
---------------

* Lifellbovre

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Eider ved Tönning
**Eider** (eller **Eideren**, dansk: **Ejderen**) er ei omtrent 180 km lang elv i den nordtyske delstaten Schleswig-Holstein. Den springer ut litt syd for Kiel og munner ut i Nordsjøen etter et svært buktet løp, hvor den blant annet passerer byen Rendsburg (dansk: Rendsborg). På visse strekninger er den en del av den gamle Eiderkanalen og den nyere Kielkanalen. Navnet betyr «Ægirs dør».

Eider som grenseelv
-------------------

I mer enn 1000 år, fra 810 og fram til den dansk-tyske krigen i 1864, var Eider grenseelv mellom det danske hertugdømmet Slesvig (tysk: Schleswig) og det tyske hertugdømmet Holstein (dansk: Holsten). I middelalderen var Eider dermed også statsgrense mellom Danmark og det tysk-romerske riket. Da også Holstein ble en del av den dansk-norske, oldenburgske helstaten på 1400-tallet, ble denne grensen mer teoretisk. 

Ny betydning fikk den først da danske nasjonalliberale politikere i første halvdel av 1800-tallet reiste krav om en dansk nasjonalstat, under slagordet *Danmark til Ejderen*, i stedet for den multi-etniske helstaten. Da Danmark måtte avstå både Slesvig og Holstein ved freden i Wien i 1864, mistet Eidergrensen fullstendig sin betydning, fordi Eider nå ble liggende midt i det som ble den prøyssiske provinsen og nåværende tyske delstaten Schleswig-Holstein.

Eider som språkgrense
---------------------

Selv om Eider var statsgrense mellom Danmark og det tysk-romerske riket i hundrevis av år, var språkgrensene mellom dansk, frisisk og tysk svært kompliserte i grenseområdene like nord for elven: Fra øst startet flerspråksområdet ved foten av halvøya Schwansen (dansk: Svans), slik at hele halvøya hørte til det danske språkområdet. Deretter gikk linjen syd for Schleswig by, og deretter mot vest langs Dannevirke ut til Husum. Dessuten hørte et smalt belte fra Schleswig by og ned til Rendsburg langs med Hærveien 
til det dansktalende området. Den siste delen av Sydslesvig syd for denne linje: Eiderstedt (dansk: Ejdersted), Hütten (dansk: Hytten) Amt og Dänischer Wohld (dansk: Jernved) var blandet dansk og tysk, men med en klar overvekt av tysktalende. Dette er målt ut fra antallet stedsnavn.
I de vestlige egner talte (og taler) store deler av befolkningen frisisk.

Se også
-------

* Eiderens amt

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. juli 2008. Besøkt 5. mars 2009.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. november 2006. Besøkt 6. november 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eider – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Eider – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Landskapsmaleri av Wang Hui fra ca. 1700, med motiv fra Jangtsekiang, tusj og farve på papir.
**Wáng Huī**, også kalt **Tzu Shi-ku**, (født 1632 i Changshu i provinsen Jiangsu i Kina, død 1717 samme sted) var en ledende kinesisk landskapsmaler, og den best kjente av de fire Wang, en gruppe malere med samme utbredte familienavn. 

De regnes alle til en gruppe malere som går under tilnavnet *«de seks klassiske mesterne»* og som alle fokuserte på revitaliseringen av den tradisjonelle malerstil slik som den var utviklet under det sene Ming-dynasti av Dong Qichang (1555–1636) i hans teori om *de nordlige og sørlige malerskoler*.

Wang Hui begynte å male i ung alder, og lot seg inspirere av verkene av Huang Gongwang (1269–1354), en berømt landskapsmaler. Senere ble han introdusert av Wáng Jiàn til den store Wáng Shímǐn. Under disse to eldre Wang-malernes ledelse fikk han anledning til å fordype seg i en rekke samlinger av mesterverker fra flere dynastier, og han reiste meget omkring i landet sammen med Wang Shimin. 

Sammen med Wu Li ble han en berømt eksponent for det som ble kalt «Yushan-skolen» innen landskapsmalerkunsten. Han ble også en nær venn av maleren Yun Shouping, en annen av «de seks mesterne».

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 137357427, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Trove, oppført som Hui Wang, Trove person-ID 1323021, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0071818[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   NUKAT, oppført som Hui Wang, NUKAT autoritetspost n2009129817[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   doi.org[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   www.artnet.com[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Matthias Reichert: *Literatenmaler der Qing-Zeit*. S. 246f i: Lothar Ledderose (utg.): *Palastmuseum Peking. Schätze aus der Verbotenen Stadt*. Insel Verlag. Frankfurt am Main. 1985. ISBN 3-458-14266-5

Eksterne lenker
---------------

* metmuseum.org

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Orkesterjournalen** september 1945.
***Orkesterjournalen*** (etablert 1933) er et svensk tidsskrift om jazzmusikk, og også verdens mest langvarige jazztidsskrift. Over tid har den antatt betegnelsen **OJ**, som også kan bety **om jazz**. 

Med Nils Hellström (1910–84) som tidlig redaktør antok OJ på 1930-tallet, en sentral rolle i utviklingen av svensk jazz, med kursvirksomhet, orkesterkonkurranser, og formidling mellom utøver, konsertsteder og plateforlag. I 1948 var de sentrale i etableringen av Svenska Jazzriksförbundet. På 1950-tallet begynte Sveriges Radio jazzsendinger, med OJs journalister som medvirkende, eksempelvis Leif «Smoke Rings» Anderson og Ulf Linde. 

OJ har siden 1955 forestått den årlige utdeling av Gyllene Skivan, en høythengende jazzpris for Sverige, under ledelse av mangeårig redaktør i etterkrigstiden, Harry Nicolausson. 

Et utvalg kåserier fra OJ er å finne i *Kåserier i Orkesterjournalen 1950-1953*, av Ulf Linde & Lars Nygren.

Referanser
----------

1. ↑  Lars Nilsen, *Minnesmerker* fra nrk.no den 20. august 2010, sist lest den 16. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* http://orkesterjournalen.com/ Arkivert 25. november 2017 hos Wayback Machine. –– hjemmeside

Portal: Jazz
**Solbakken** i Stavanger var et barnehjem for barn til misjonærer fra Det norske misjonsselskap som var i utlandet på misjonsoppdrag.

Plasseringen av Solbakken i 1889. Ved å klikke på kartet blir det større.
Solbakken var på sørsiden av Stokkaveien, like sørøst for krysset med Misjonsveien. Som kartet viser så lå det i 1889 "på landet", et stykke unna andre hus. 

Reidar Frafjord mente at huset må ha vært bygget en gang mellom 1823 og 1864. 

Det ble kjøpt av Det Norske Misjonsselskap i 1889 og gjort til barnehjem. Da barnehjemmet på Solbakken ble nedlagt på 1952, hadde 176 barn bodd på hjemmet. Det Norske Misjonsselskap solgte eiendommen i 1989. Huset er siden blitt fredet. 

Det kunne gå seks til åtte år mellom hver gang barna så foreldrene. Under og etter andre verdenskrig så noen barn ikke sine foreldre på over ti år. Misjonsorganisasjonene erkjente i 2009 at de ikke har tatt godt nok vare på misjonærbarna.

Solbakken i Stavanger i 2009.   
Foto: Arne Kvitrud
Før Misjonselskapet kjøpte eiendommen ble det kalt Bernerstykket. Johanne Margrethe Johnsen fortalte at navnet Solbakken kom etter at Bjørnstjerne Bjørnson var på besøk hos eieren Jacob Sarin Berner under landsregattaen i 1868, og at datteren til Berner het Synnøve. Reidar Frafjord har en nesten lik variant ved at Berner ga navnet eiendommen Solbakken etter Bjørnsons besøk, og at da Berner noen år senere ble far til tvillinger, kalte han gutten for Arne og jenta for Synnøve.

Referanser
----------

* Johanne Margrethe Johnsen: Eiganesløkkene, Stavanger Aftenblad, 1. juli 1972.
* Reidar Frafjord: Solbakken, Byhistorisk forening –  Arkivert 11. juni 2011 hos Wayback Machine. 2007
* Astrid Dalehaug Norheim: ‘Jeg lengter voldsomt’ Gulnede brev forteller om stort savn hos små misjonærbarn, Vårt land, 21. april 2009 - .

Noter
-----

1. ↑  Frafjord, 2007 og Norheim, 2009
2. ↑  Frafjord, 2007
3. ↑  Norheim, 2009
4. ↑  Johnsen, 1972. Eiendommen omtales også som Egenes løkke B2, og den gikk fra grensen til eiendommen som omfattet Ledaal i sør til Stokkaveien i nord.
5. ↑  Johnsen, 1972
6. ↑  Frafjord, 2007
**Joseph «Joe» William Crockett** (født 16. februar 1905 i Washington, DC, død 11. juli 2001 i Englewood, Colorado) var en amerikansk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.

Crockett ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskytingen med frigevær. Konkurransen ble avviklet 26. og 27. juni og hver deltaker skjøt 10 skudd på en femdelt skive på 400-, 600- og 800 meter og det var 88 deltakere fra 18 nasjoner som deltok i konkurransen. USA skjøt sammenlagt 676 poeng, 30 poeng mer enn sølvvinneren Frankrike. Skytterne på det amerikanske laget var Crockett, Raymond Coulter, Morris Fisher, Sidney Hinds og Walter Stokes.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris – Gull **Gull** i skyting, lagskyting frigevær (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Crockett – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Crockett – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Crockett – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Les Sylphides** (1909) er en kort ikke-narrativ (mangler fortelling) klassisk ballett (*ballet blanc*) i en akt, først koreografert av den russiske Michel Fokine med musikk av Frédéric Chopin i et arrangement av Alexander Glazunov. Man ser mange hvite sylfider (*Corps de ballet*) danser i måneskinn med en ung poet i svarte bukser og hvit topp. Den sies å være en handlingsløs variasjon over den La Sylphide fra 1832.

Første versjonen var kalt **Chopiniana** og fremført 1907 i Russland, der den fremdeles har dette navnet. Premieren av Fokine's ballett var to år etter, med Sergei Diaghilev sitt Ballets Russes, på deres første besøk til Paris ved Théâtre du Châtelet den 2. juni 1909, med blant andre Anna Pavlova, Tamara Karsavina og Vatslav Nizjinskij.

Ved Nationaltheatrets ballettskole, etablert i 1910, ledet Gyda Christensen en oppsetning i 1914 med
hennes datter Lillebil Ibsen, som selv hadde gått i skole hos Michel Fokine.
Elever ved Rita Toris danseskole danset den i 1940 (Tori hadde selv danset den ved Ballets Russes i Monte Carlo i 1930).
Det ble debuten til Henny Mürer (på Chat Noir) og hennes søster Alice Mürer Siem (på Carl Johan Teatret).
Rita Tori var koreograf for Den Norske Ballett fra starten, og 
«Les Sylphides» ble i 1954 deres første oppsetning. Ensemblet ble i 1958 til Operaballetten, som
hadde flere runder med Les Sylphides, som i 1970 da Anne Borg var med på gjesteturneen til Venezia.
Ved oppsetningene rundt 1980 var Leonie Leahy og Viktor Rona med, senere Indra Lorentzen og Chris Cody.

Gjestende balletter som har danset denne i Norge inkluderer Den Kgl. Danske Ballett på Det Nye Teater i 1950
med Inge Sand, Mona Vangsaae og Elin Bauer, American Ballet Theatre med Lupe Serrano i mai 1958, og
London City Ballet i januar 1985 med Nigel Brown.

* Anna Pavlova i 1909 Anna Pavlova i 1909
* 
* 
* Chopiniana i Baku *Chopiniana* i Baku

Referanser
----------

1. ↑  Sylfidene i Store Norske Leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Les Mots*** (*Ordene*), ble utgitt 1963, i tidsskriftet *Les temps modernes* (*Moderne tider*) og senere i bokform i 1964. Dette er forfatteren og filosofen Jean-Paul Sartres selvbiografi. Boken omhandler hendelser i og refleksjoner omkring hans liv frem til hans ellevte år. Romanen beskriver hans oppvekst med bøker og det skrevne ord gjennom en analyse av ham selv og hans familie. Det er uklart når Sartre skrev romanen. Sartre har selv uttalt at den ble skrevet i 1953-54, men den ble ikke utgitt før i 1963 .

Romanen er oversatt til norsk (ISBN 82-05-16767-2) og finnes i engelsk utgave under tittelen *The Words*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Katalogoppføring hos det franske nasjonalbiblioteket (fransk side)
2. ↑  Aronson, Ronald. 1980, s. 296. *Jean-Paul Sartre: Philosophy in the World*. Arkivert 16. juli 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Må ikke forveksles med Solbakken folkehøgskole.

**Solbakken skole** er en barneskole i Trondheim med elever fra 1.- til 7. trinn som ligger ved Jonsvatnet. Skolen ble tatt i bruk i 1866 på eiendommen Flaten. I 1977 flyttet skolen til den nåværende beliggenhet på Fredderikkested. I skoleåret 2019/20 har skolen ca. 115 elever.

Solbakken er en miljø- og kulturskole og har fått tildelt «grønt flagg». Skolen har også vunnet flere miljøpriser, blant annet for å være den reneste skolen i byen. Skolen ligger tett på naturområdet Vikåsen - Jonsvatnet - Stokkanmarka. Dette gir gode forhold for utendørsaktiviteter og natur/miljøundervisning.

Skolekretsen er byens største i både utstrekning og omfang. Skoleskyssordningen har eksistert siden 1964 og den lengste skoleskyssruten er til Dragsten. Skolen er et sentrum for kulturlivet i lokalsamfunnet. Skolebygget fungerer som samfunnshus og har gymnastikksal, musikk-/møterom, skolekjøkken og skolefritidsordning.

Solbakken skole og Bratsberg skole samarbeider om å skape liv i Schivevollen husmannsplass, som ligger omtrent 14 km fra Solbakken skole i retning Dragsten. Skolene søkte støtte fra både Selbu og Trondheim kommuner for å kunne bruke stedet for friluftsliv, fysisk aktivitet og praktisk utprøving av realfag. Fra våren 2005 startet oppgaven med å gjøre Schivevollen til en naturskole.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  
«Solbakken skole». Trondheim kommune. Besøkt 26. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
Fire av de syv medlemmene av galaksegruppen HCG 16.
En **galaksegruppe** eller **gruppe av galakser** (**GrG**) er en samling av galakser som omfatter ca. 50 eller færre gravitasjonelt bundne medlemmer, hver av dem minimum like lyssterke som Melkeveien (ca. 1010 ganger lysstyrken til solen); samlinger av galakser større enn grupper som er av første orden, kalles galaksehoper. Galaksegruppene og hopene av galakser kan i seg selv bli hoper, da til superhoper av galakser.

Vår egen galakse, Melkeveien, er en del av en gruppe galakser kalt den lokale gruppen.

Referanser
----------

1. ↑  «Hubble views a bizarre cosmic quartet». Besøkt 19. juni 2015.
2. ↑  Bärbel Koribalski. «The NGC 6221/15 Galaxy Group».
3. ↑  Hartmut Frommert. «Groups and Clusters of Galaxies with Messier objects». SEDS.
4. ↑  «Object classification in SIMBAD». SIMBAD.
5. ↑  L.S. Sparke (2007). *Galaxies in the Universe: an Introduction* (2nd utg.). Cambridge University Press. s. 278. ISBN 9780521671866.
6. ↑  Mike Irwin. «The Local Group». Besøkt 7. november 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Portalikon | Portal:Astronomi  |

Portal: Astronomi
**Toni Bürgler** (født 17. august 1957 i Rickenbach) er en tidligere, sveitsisk alpinist.

Alle Bürglers internasjonale meritter kom i utforrenn. I løpet av karrieren vant han to konkurranser, den viktigste seieren kom i Lauberhornrennene i Wengen i 1981. To år tidligere hadde han vunnet utforrennet i Crans-Montana.

Verdenscupseire
---------------

| **Dato** | **Sted** | **Land** | **Disiplin** |
| --- | --- | --- | --- |
| 14. januar 1979 | Crans Montana | Frankrike | Utfor |
| 24. januar 1981 | Wengen | Sveits | Utfor |

Tonis yngre bror, Thomas, spesialiserte seg i andre disipliner.

Bürgler kom på 8.-plass i utforrennet under VM 1982 i Schladming. Sønnen hans, Dario Bürgler, spiller ishockey for HC Davos.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Toni Bürgler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Toni Bürgler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Toni Bürgler – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Toni Bürgler – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Merimde**, eller **Merimda Beni Salama**, er et arkeologisk funnsted og tidligere bosetning i det nordlige Egypt, ved vestre deltabredd av Nilen, ca. 50 km vest-nordvest for dagens Kairo. Merimde skriver seg fra ca. tiden omkring 5000–4100 f.Kr. og er et av de første stedene med udiskutable funn av jordbruk. Dybden av restelaget er i snitt 2,5 meter, og inneholder store mengder keramikk.

Merimdebosettingen hadde om lag 160 kornbinger eller opplagsbeholdere for andre matvarer, gravd ned i jorden. Disse var 1–2 meter i diameter og inntil 1 meter dype, og kunne i sum lagre store mengder korn og andre matvarer i bulk. Kornkamrene synes å ha vært individuelle knyttet til husstander, og kan vitne om at det ofte kommunale tilsnittet ved oldtidens konsum og kornlager var blitt avløst av mer autonome og uavhengige husholdninger på denne tiden. 

Det er funnet rester av dyrehold med både sau og gris samt storfe som fantes i Egypt på forhånd. Det har blitt tolket som at Egypt på denne tiden «importerte» fra Midtøsten en «pakke» av jordbrukspraksis med korndyrking, sau og geit. Denne adapsjonen av Levantens jordbrukstradisjon falt i tid omtrent sammen med tilsvarende adapsjon av jordbruk i nedtre Mesopotamia, men følger nesten 2 000 år etter at jordbruks«pakken» ble innført av kolonister til Kypros. Merimde vitner altså om en relativt sen utvikling av komplett jordbruk i Egypt sammenliknet med Den fruktbare halvmåne.

Det ble også drevet fiske og jakt på stedet, slik det var blitt gjort ved Nilen i flere tusen år.

Tyske arkeologer har delt funnstedet inn i tre lag: *Urschicht* (urskiktet), *Mittleren Merimdekultur* og *Jüngeren Merimdekultur*. Denne typen fininndeling og karakterisering av «kulturer» er derimot i økende grad på vei ut av arkeologien.

Litteratur
----------

* Stan Hendrickx og Pierre Vermeerssch, «Prehistory», i Ian Shaw (red), *The Oxford History of Ancient Egypt*, Oxford University Press 2000, side 37-38. ISBN 0-19-815034-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Det galaktiske koordinatsystem benytter solen som origo. Galaktisk lengde (ℓ) angir vinkelen mellom objekt og galaksens sentrum. Galaktisk bredde (b) angir vinkelen mellom objekt og det galaktiske plan.
**Galaktisk koordinatsystem** er det koordinatsystemet som brukes for å fastsette posisjoner i en galakse. Mange galakser, deriblant Melkeveien hvor jorden og solen befinner seg, har skiveform: hoveddelen av den synlige massen (med unntak av mørk materie) ligger svært nær skivens plan. Noen ganger er det praktisk å bruke dette galaktiske planet som grunnlag for det galaktisk koordinatsystem.

Generelt brukes begrepet nesten alltid om koordinater i Melkeveien, og ikke i andre galakser. Galaktisk breddegrad og lengdegrad betegnes med henholdsvis bokstavene *b* og *l*. Retningene som er rettvinklet mot planet (enten *b*=+90° eller *b* =−90°) går gjennom de galaktiske polene. Sammen med den galaktiske breddegraden danner de et kulekoordinatsystem. Objekter som har en galaktisk breddegrad – *b* – nær null ligger i samme plan som Melkeveiens skive.

Nullpunktene
------------

Det er vanskelig og unøyatig å fastsette Melkeveiens plan ettersom stjernene ikke ligger nøyaktig i samme plan. I 1959 definerte IAU Melkeveiens nordlige galaktiske pols posisjon til nøyaktig RA=12t 49m, Dek=27° 23′ i det da aktuelle B1950-systemet; i det nåværende J2000.0-systemet, etter at presesjonen har blitt medregnet, er posisjonen fastsatt til RA=12t 51m 26.282s, Dek=27° 07′ 42.01″. Denne posisjonen ligger i Berenikes hår, nær den lyssterke stjernen Arcturus. Den sørlige galaksepolen ligger i stjernebildet Billedhuggeren.

Den galaktiske null-breddegraden er på lignende måte fastsatt til 17t 42m 26.603s, -28° 55′ 00.445″ (B1950) eller 17t 45m 37.224s, -28° 56′ 10.23″ (J2000.0). Melkeveiens sentrum befinner seg ved 17t 45m 40.04s, -29° 00′ 28.1″ (J2000.0).

De senere observasjonenen med Hipparkossatellitten har gitt mer nøyaktige posisjonsbestemmelser, men systemet som ble definert i 1959 er fremdeles i bruk. Den aktuelle egentlige posisjonen for den galaktiske nordpolen er lg=0,004°±0,039°; bg=89,427°±0,035°. Solen befinner seg ca. 34,56±0,56 parsec (112,7±1,8 lysår) over det galaktiske planet. Siden solen befinner seg ca. 30 000 lysår fra Melkeveiens sentrum ligger den relativt sett ganske nær det galaktiske planet.

Se også
-------

* Himmelkoordinat

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Søndre Aamodt gård i Sørkedalen. Radiomastene på Tryvann kan så vidt skimtes på åsen bak. Foto fra 1937.  Foto: Riksarkivet 
**Sørkedalen** er en dal nordvest i Oslo kommune, beliggende mellom Voksenåsen og Tryvannshøgda i øst og Venneråsen i vest.

Beskrivelse
-----------

Dalen utgjør et eget bygdesamfunn med en kultur som skiller seg distinkt fra resten av kommunen og som har bevart et ikke-urbant preg. Dalen er hovedsakelig bebygget med gårdsbruk, og er et populært utfartssted for friluftsaktiviteter som skitur og ridning for befolkningen i Oslo vest. Ved inngangen til dalen ligger Bogstad gård og Oslo Golfklubb.

Skiføre innerst i Sørkedalen, februar.
Sørkedalselven renner gjennom dalen og ut i Bogstadvannet. Sørkedalen er et fint utgangspunkt for skiturer i Nordmarka. Det går et bredt nettverk av sommer- og vinterløyper tilrettelagt av Skiforeningen. Det arrangeres også skiskole for barnehager og skoler i Oslo.

Sørkedalen er omtrent 10 km lang og ligger hovedsakelig innenfor Markagrensen, bortsett fra det sydligste området nærmest Bogstad som ligger i bydel Vestre Aker.

Sørkedalen skole ligger midt i den videste delen av Sørkedalen. Den har barnetrinn og videreføres tross tidvis ganske lave elevtall. Det er også butikk og cafe ved skolen.

Sørkedalen kirke ligger like sør for skolen, og er en steinkirke.

Skiløperne Lauritz Bergendahl og Johan Grøttumsbråten kom fra Sørkedalen.

Gateadresse
-----------

**Sørkedalen** (817-993, 804-994) var også en tid gateadresser i bydel Vestre Aker. Den ble brukt for gårder og plasser mm. i Sørkedalen, enten de lå tett opptil Sørkedalsveien eller ikke. Systemet ble brukt dels parallelt med adressene i Sørkedalsveien.

Referanser
----------

1. ↑  Oslo kommunes bydelsoversikt
2. ↑  Lokalhistoriewiki
Pinsli gård i Sørkedalen Foto: Geir J. M. Hval (2022)

Litteratur
----------

* Sverre Grimstad: *Nordmarka – merker og mysterier*. Andresen og Butenschøn Oslo 2008. ISBN 978-82-7981-053-7

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

Kjelsås gård, den høyest beliggende gården i Sørkedalen (300 moh.) Foto: Geir J. M. Hval (2021) 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
Balhae med den utstrekning kongedømmet fikk under kong Seon.
**Seon of Balhae** eller **Dae In-su** (født ?, død 830) var 10. konge i det koreanske kongedømmet Balhae. Han gjenreiste den nasjonal storhet, og huskes i dag for å ha vært Balhaes siste store monark, før kongedømmet gikk i oppløsning.

Dae Insu var fjerde generasjon etter Dae Jo-yeongs yngere bror Dae Ya-bal. Han gjenreiste den kongelige autoriteten og styrket hæren vesentlig. Kong Seon fokuserte på ekspansjon, og ledet militære kampanjer som absorberte mange av de nordlige Malgalstammene, inkludert Heishui Mohe. Sørvestre Lille-Goguryeo i Liaodong ble erobret og kongen beordret også ekspansjon mot sør inn i kongedømmet Silla.

I sine 12 år sendte kong Seon diplomater til Japan fem ganger, der målet ikke bare var det diplomatiske, men også det handelsmessige. Balhaediplomatene var anerkjent i Japan, selv om en der gjerne så at det kom noen færre ettersom de kostet en del å underholde de utenlandske gjestene. Den balhae-japanske handelsruta over Japanhavet ble en av Japans viktigste handelsruter.

Kong Seon døde i 830 og hans barnebarn Dae Ijin ble ny Balhaekonge.

Eksterne lenker
---------------

* (ko) The 5 capitals and the 16 prefectures of Balhae under King Seon reign in 820


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gan av Balhae** | **Konge av Balhae**(818–830) | Etterfølger:**Dae Ijin** |

Portal: Korea
**Lyngmåler** (*Ematurga atomaria*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten, der hannen er brun med lyse flekker og hunnen hvit med brune tverrstriper, er meget vanlig på lynghei.

Utseende
--------

Hunnen
En middelsstor (vingespenn 22 – 30 mm), slank måler. Det to kjønnene er markert ulike. **Hannen** har fjærformede antenner, og vingene virker vanligvis mer brune enn lyse. Forvingen er lyst brungul med spredte, brune flekker, tre bølgete, brune tverrbånd og bredt brun ytterkant. Ofte er de brune tverrbåndene uregelmessige og delvis sammenløpende, noen ganger er vingen nesten helt brun. Bakvingen har vanligvis to brune tverrbånd og smalere brun ytterkant. **Hunnen** har trådformede antenner og vingene er nesten alltid mer lyse enn brune. Vingenes grunnfarge er brunlig hvit, og de brune tverrbåndene er smalere enn hos hannen, vanligvis forholdsvis regelmessige. Vingenes brune ytterkant er smalere enn hos hannen eller helt manglende.

Larven er meget variabel i fargen, og kan være belkt grønn eller mørkt brungrå. Den er naken.

Levevis
-------

Denne arten er knyttet til lyngheier, der den oftest er tallrik. Larvene lever på røsslyng (*Calluna vulgaris*), andre lyng-arter (poselyngslekta) men de kan også spise en lang rekke andre busker og urter. De voksne målerne flyr om dagen i mai – juni.

Utbredelse
----------

Lyngmåleren finnes i den palearktiske sone, inkludert det meste av Europa, Lilleasia, det vestlige Sibir, Sentral-Asia og Tibet. I Norge er den vanlig nord til den nordlige delen av Nordland.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lyngmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *lyngmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lyngmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lyngmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lyngmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *lyngmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ematurga atomaria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ematurga atomaria* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 6. januar 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over Sør-Georgia med hvalfangststasjonene avmerket.
Området fotografert i 2014
Fra Ocean Harbour, ca. 1915–20
**Ocean Harbour** er bukt på nordkysten av øya Sør-Georgia i Sør-Atlanteren, 2,4 km vestnordvest for Tijuca Point. I bukta var det en hvalfangststasjon i perioden 1909–1920.

Hvalfangststasjonen ble etablert av Hvalfangstselskapet Ocean A/S fra Larvik på initiativ fra Lauritz E. Larsen, Carl Anton Larsens fem år eldre bror. Han hadde arbeidet som underbestyrer i Grytviken og fikk lisens for å etablere en landstasjon i New Fortuna Bay fra 1. oktober 1909. Lisensen var gyldig fra 10. oktober 1909 til 1920, da stasjonen ble slått sammen med Strømnes. Ocean Harbour ble tilbakeført til britiske myndigheter i 1924.

Tidligere ble navnene **New Fortuna Bay** og **Neufortuna Bay** brukt om området, sannsynligvis etter den norsk-argentinske hvalfangstskuta «Fortuna». Senere ble Ocean Harbour offisielt navn etter utstrakt bruk av hvalfangerne og for å unngå forveksling med Fortuna Bay 35 km i nordvest.

Referanser
----------

1. ↑  «Landsstasjonene». Hvalfangstmuseet. Besøkt 9. april 2008. [*død lenke*]
2. ↑  
Arild Pettersen (1999). *Syd Georgia - eventyrernes øy*. Tønsberg. s. 98.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
**Roing under de britiske imperie- og samveldeleker 1962**. Roing var en av flere sporter under de britiske imperie- og samveldeleker (British Empire and Commonwealth Games) som ble arrangert i Perth i Australia i perioden 22. november til 1. desember 1962. Det var de sjuende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. De fire første lekene het de britiske imperielekene (British Empire Games) de neste fire (1962-1966) het (British Empire and Commonwealth Games). I lekene i 1962 ble det konkurrert i seks øvelser i roing, kun for menn. England ble beste nasjon med tre gullmedaljer.

Medaljer
--------

| Roing Roing - Britiske imperie- og samveldeleker 1962, Perth Australia |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Englands flagg England | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 2. | New Zealands flagg New Zealand | 2 | 3 | 0 | 5 |
| 3. | Australias flagg Australia | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 4. | Wales’ flagg Wales | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. | Canadas flagg Canada | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | **6** | **6** | **6** | **18** |

Eksterne lenker
---------------

* Commonwealth Games

| * v
* d
* r
Britiske imperie- og samveldeleker 1962 |
| --- |
| Boksing **·** Bowls **·** Bryting **·** Fekting **·** Friidrett **·** Roing **·** Stuping **·** Svømming **·** Sykling **·** Vektløfting |


| * v
* d
* r
 0 Roing under Samveldelekene |
| --- |
| 1930 Hamilton **·** 1938 Sydney **·** 1950 Auckland **·** 1954 Vancouver **·** 1958 Cardiff **·** 1962 Perth **·** 1986 Edinburgh |
**Noricum** er det latinske navnet på et keltisk kongerike med beliggenhet i dagens Østerrike. Senere var området under navnet *Provincia Noricum*, som en provins under Romerriket. Provinsen Noricum grenset i sør mot Italia, i øst mot Pannonia og i vest mot Raetia.

Tidlig utvikling
----------------

Den opprinnelige befolkningen i området under hallstattkulturen, ble fra omkring 450 f.Kr. assimilert med tilvandrende fra de keltiske kjerneområdene i det sydvestlige Tyskland og det østlige Frankrike. På 110-tallet f.Kr. slo tolv keltiske stammer seg sammen til Noricum, og det ble inngått en allianse med Romerriket. Hvor hovedstaden Noreia lå, er uklart.

Under Romerriket
----------------

I 49 f.Kr. sendte den noriske kongen, trolig Voccio, tropper til Cæsar som hjelp i den pågående borgerkrigen. I 15 f.Kr. ble området okkupert uten motstand av romerske tropper. Til å begynne med forble Noricum et protektorat, men ble innlemmet som romersk provins i 45 e.Kr. Hovedstaden var nå Virumum (i nærheten av dagens Klagenfurt). I 190 e.Kr. ble basen for den romerske legionen II Italica flyttet til Lauriacum (Lorch). Under keiser Diokletian ble provinsen delt i to, *Noricum ripense* og *Noricum mediterraneum*. Mot slutten av 300-tallet ble provinsen utsatt for gjentatte invasjoner, og den nordlige delen av provinsen oppga motstand ca 472.

| * v
* d
* r
Romerrikets provinser, 120 e.Kr. |
| --- |
| Achaea **·** Aegyptus **·** Africa **·** Alpes Cottiae **·** Alpes Maritimae **·** Alpes Poenninae **·** Arabia Petraea **·** Armenia Inferior **·** Asia **·** Assyria **·** Bitynia **·** Britannia **·** Commagene **·** Corsica et Sardinia **·** Creta et Cyrenaica **·** Dakia **·** Dalmatia **·** Epirus **·** Galatia **·** Gallia Aquitania **·** Gallia Belgica **·** Gallia Lugdunensis **·** Gallia Narbonensis **·** Germania Inferior **·** Germania Superior **·** Hispania Baetica **·** Hispania Baleares **·** Kappadokia **·** Hispania Lusitania **·** Hispania Tarraconensis **·** Italia **·** Iudaea **·** Kilikia **·** Kypros **·** Lycaonia **·** Lycia et Pamphylia **·** Makedonia **·** Mauretania **·** Moesia **·** Noricum **·** Numidia **·** Osroene **·** Pannonia **·** Pamphylia **·** Pisidia **·** Pontos **·** Raetia **·** Sicilia **·** Sophene **·** Syria **·** Thrakia | Romerrikets provinser |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
***The Mind the Paint Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Wilfrid North.

Handling
--------

Lily Upjohn forlater den fattige slummen i London etter at faren hennes dør, og skaffer seg en stilling ved Pandora Theatre. Når en scene-maler slipper litt maling fra et stillas, får Lilys skrik showets komponist til å lage en veldig populær låt med tittelen "Mind the Paint Girl" som skal advare menn om sminkede skuespillerinner.

Etter at Lily også blir en sensasjon over natten når hun synger den samme sangen, blir hun kurtisert av Nicholas Jeyes - en ung offiser som sier opp oppdraget sitt slik at han kan bli værende hos henne. Men Lord Francombe viser også interesse for henne, og Jeyes økende sjalusi forårsaker problemer mellom ham og Lily. Når Jeyes plutselig dukker opp under Lilys bursdagsfeiring, oppdager han dem midt i en omfavnelse - etter at Francombe nettopp har foreslått ekteskap med henne.

Skuespillere
------------

* Anita Stewart som Lily Upjohn / Lily Parradell
* Conway Tearle som Kaptein Nicholas Jeyes
* Vernon Steele som Lord Francombe
* Templar Saxe som Lal Roper
* Arthur Donaldson som Vincent Bland
* Robert Lee Keeling som oberst Arthur Stidulph
* Virginia Norden som Mrs. Arthur Stidulph
* Hattie Delaro som Mrs. Upjohn
* George Stewart som Bob
* Gladys Valerie som Jimmie Birch

Referanser
----------

1. ↑  MIND THE PAINT GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mind the Paint Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mind the Paint Girl* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Mind the Paint Girl* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Side fra en trykt utgave av *Gesta Romanorum*, en inkunabel. Trykt av Martin Schott i Strasbourg ca. 1486.
***Gesta Romanorum*** («romernes bedrifter») er en anonym samling av fortellinger på latin fra senmiddelalderen.

Innholdet i *Gesta Romanorum* varierer i de forskjellige håndskriftene, og utgjør inntil 240 eksemplariske fortellinger med en tilføyd moraliserende tolkning. Denne tolkningen er allegorisk, idet forfatteren tyder fortellingen innenfor rammen av den kristne dyds- og syndelæren, og forklarer hvordan leseren kan dra nytte av fortellingen for sitt eget liv.

Tittelen *Gesta Romanorum* («romernes bedrifter») er ikke helt treffende, siden mange av fortellingene stammer fra gresk, bibelsk eller østlig tradisjon.

*Gesta Romanorum* inneholder et stort mangfold av temaer og fortellinger, som åpenbart er samlet inn fra mange forskjellige kilder: Antikke myter står ved siden av bibelske fortellinger, kristne helgenlegender, fabler og så videre.

Historie
--------

Den anonyme samlingen ble trolig skrevet på latin mot slutten av 1200-tallet eller begynnelsen av 1300-tallet. Samlingen ble svært populær og ble oversatt og senere trykt på nesten alle europeiske språk. Mange forfattere helt siden Boccaccio har brukt stoff fra *Gesta Romanorum* i sine egne fortellinger. Blant de mest berømte eksemplene er William Shakespeare, Gotthold Ephraim Lessing, Friedrich Schiller og Thomas Mann.

Litteratur
----------

* Udo Wawrzyniak: *Gesta Romanorum*, i *Enzyklopädie des Märchens. Handwörterbuch zur historischen und vergleichenden Erzählforschung*. Berlin og New York 1977–2003, bd. 5, sp. 1201–1212.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***The Microbe*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Henry Otto.

Handling
--------

Happy O'Brien selger aviser på gaten, og går kledd som en gutt og kaller seg «Mike» for å unngå trakassering. Hun blir reddet fra arrestasjon for å slåss mot andre avis-selgere i Chinatown, av den velstående forfatteren DeWitt Spense. Forfatteren var egentlig der for å kjøpe narkotika, men han blir så rørt over Mikes kamp at han tar henne med seg til herskapshuset sitt for å gå henne litterær inspirasjon.

Etter at DeWitt oppdager at Mike faktisk er en jente, bestemmer han seg for å gi henne en bedre utdannelse. Men etter hvert vekkes DeWitts oppmerksomhet til kjærlighet, til stor forferdelse for Judith Winthrope - som også ønsker å gifte seg med DeWitt. Både DeWitts kamerat, Robert Breton, og Judith forsøker snart å overbevise Mike om at DeWitts forfatterskap lider på grunn av henne.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Happy O'Brien
* Kenneth Harlan som DeWitt Spense
* Arthur Maude som Robert Breton
* Bonnie Hill som Judith Winthrope
* Ned Norworth som Norman Slade
* Lucy Donahue som Mrs. Risden

Referanser
----------

1. ↑  THE MICROBE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Microbe* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Microbe* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Microbe* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Thilmanus*** er en liten slekt av biller med en ganske begrenset utbredelse. Disse billene er kjent fra Sør-, Mellom- og Øst-Europa og fra Lilleasia. Larvene, men ikke de voksne billene, har lysorganer og kan lyse i mørket (bioluminescens). Lite er kjent om biologien til disse billene, men larvene til *Omalisum fontisbellaquei* lever mellom løvstrø der de spiser tusenbein av slekten kuletusenbein (*Glomeris* spp.).

Utseende
--------

Små (ca. 2 millimeter), slanke, gråbrune biller. Hodet har middelsstore, utstående fasettøyne, antennene er 11-leddete, ganske lange og perlekjedeformede. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet, noe smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er smale, ganske myke. Beina er slanke.

Levevis
-------

Artene lever i jorda, både på tørre og mer fuktige steder.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra de østlige Pyreneene, Sardinia og Korsika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Omalisidae** Lacordaire, 1857
				+ Slekten ***Thilmanus*** Baudi, 1872
					- *Thilmanus longipennis* Pic, 1912
					- *Thilmanus obscurus* Baudi, 1872

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Thilmanus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Thilmanus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Thilmanus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Espevær hummerpark
**Espevær hummerpark** er et tidligere sjøbruk på Espevær i Bømlo kommune som i dag drives som museum.

Hummerparken ble etablert på siste del av 1800-tallet av Stavangerselskapet Christian Bjelland AS. To viker ble sperret av, og det ble bygget tak over for å sikre jevn temperatur for optimale vekstvilkår. På det meste gikk det 24 000 hummer inne i parken, disse kom det da store brønnbåter for å bringe til velstående europeeres matfat.

Espevær hummerpark ble i 1993 fredet av Riksantikvaren. To år før dette hadde Fortidsminneforeningen og Espevær husmorlag startet restaurering av parken, dette arbeidet stod ferdig i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  Hummarparken Arkivert 22. desember 2016 hos Wayback Machine. Bømlo kommune
2. ↑  Hummerparken Arkivert 26. september 2020 hos Wayback Machine. Kom'an

Eksterne lenker
---------------

* «Espevær hummerpark». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Thierry Hupond** (født 10. november 1984 i Décines-Charpieu, Rhône) er en fransk landeveissyklist.

Thierry Hupond ble i 2001 nummer tre i junior-klassen av Chrono des Herbiers. I 2005-sesongen ble han etappetoer ved Ronde du Gard og etappetreer ved Giro della Valle d'Aosta. I 2006 vant han en halvetappe ved Tour de la Nouvelle-Caledonie og ble samme dag nummer to på det andre halvetappen. I 2007-sesongen ble han nummer tre på fjerde etappe av Rhône-Alpes Isère Tour. Han fikk senere en plass som stagiaire på det nederlandske profesjonelle kontinentallaget Skil-Shimano, hvor han ved Tour du Poitou-Charentes kom i topp-10 på en etappe og ved Hessen-Rundfahrt kom på annen plass i klatrekonkurransen. Under Paris–Nice 2008 syklet han tredje etappe i fjelltrøyen etter å ha ligget i brudd og samlet alle fjellpoengene på annen etappe. I Tyskland rundt 2008 ble han nummer tre på sjette etappe, og nummer to på syvende.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thierry Hupond – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Thierry Hupond – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Hupond – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Hupond – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Hupond – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Hupond – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Thierry Hupond – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Brynjolv Baardson** (født 25. desember 1921 i Arendal, død 19. juli 2002) var en norsk sjømann og næringsdrivende, og offiser i den amerikanske hæren.

Under andre verdenskrig var Baardson sjømann i den norske handelsflåten og tjenestegjorde om bord på MS «Ravnaas» da hun ble senket av japanske fly utenfor øya Samar i desember 1941. I januar 1942 meldte han seg frivillig i den amerikanske hæren og kjempet i jungelen på øya Cebu, ble fengslet og satt som japansk krigsfange i leire på Filippinene og Japan sammen med amerikanske soldater. Han ble utlevert til USA i 1945, og oppnådde da kapteins grad.

Han publiserte sine memoarer i boken *Kiotskee!*  i 1981 med beretninger om sine opplevelser i jungelen på Cebu og senere i japanske interneringsleire. Hans memoarer er flittig sitert i Guri Hjeltnes' arbeid fra 1997 om historien om den norske handelsflåten.

Han ble gift med Kirsten Margrethe Baardson (1929–1996), og er far til teaterregissør Bentein Baardson.

Referanser
----------

1. ↑  Baardson, Brynjolv. «Brynjolv Baardson». genealogybank. Besøkt 23. oktober 2013.
2. ↑  «M/S Ravnaas». Warsailors.com. Besøkt 30. oktober 2011.
3. ↑  Taraldsen 1985: p. 243
4. ↑  Baardson 1981
5. ↑  Hjeltnes 1999: pp. 31–32, 258–261, 355–359, 395, 553, 566, 568–569, 583
6. ↑  (no) Bentein Baardson i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Thies Christophersen** (født 27. januar 1918 i Kiel i Tyskland, død 13. februar 1997 i Molfsee ved Kiel) var en tysk nazist som hadde arbeidet i KZ-leiren Auschwiz fra januar til desember 1944, og som i etterkrigstiden ble en ledende holocaustbenekter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Thies Christophersen var bondesønn. Etter endt folkeskole tok han utdannelse innen landbruk.

I 1931 ble han medlem av Das deutsche Jungvolk. 

### Annen verdenskrig

Ved utbruddet av annen verdenskrig meldte ha seg til krigstjeneste, men fikk en stridsskade i 1940 som gjorde ham stridsudyktig. Senere var han med som ikke-kjempende soldat i Ukraina.

I 1944 ble han innsatt som SS-Sonderführer i en SS forsøksanstalt for havebruk og forsøk med fremstilling av gummi i Auschwitz-sideleiren Raisko.

### Etterkrigstiden

Etter 1945 var Thies Christophersen ifølge egne opplysninger politisk aktiv i CDU og i det høyreekstreme Deutsche Partei, før han ble medlem av Nationaldemokratische Partei Deutschlands. I slutten av 1960-årene var han en grunnleggerne av «Notgemeinschaft Deutscher Bauern». Han var bonde i Schleswig-Holstein. Fra 1965 utgav han månedsbladet «Deutscher Bauer».

Etter krigen bevarte han sine sympatier for nazismen og grunnla blant annet et nazistisk trykkeri i Kollund i Sønderjylland i Danmark, rett nord for den tyske grense. Etter flere demonstrasjoner og aksjoner flyttet han fra Kollund.

Thies Christophersen var pionér innenfor revisjonist- og holocaustbenekterbevegelsen. Han utgav boken *Jeg var i Auschwitz /Auschwitz-løgnen* og ble i flere år krevd utlevert av Tyskland fra Danmark for å ha spredt skriftlige materialer i Tyskland som sa at holocaust ikke var funnet sted. Han ble anholdt kort før sin død i Tyskland, men fordi han var for syk til en rettssak, ble han aldri stilt for en dommer.

I 1976 fikk han en bot på 1.500 DM for å utbre nasjonalsosialistisk propaganda. Senere fulgte flere dommer for å utbre nazipropaganda.[]

Litteratur
----------

* Jens Mecklenburg: *Handbuch deutscher Rechtsextremismus.* Elefantenpress, Berlin 1996, ISBN 3-88520-585-8, S. 449–450.

Referanser
----------

1. 1 2  Christian Mentel: *Christophersen, Thies*. In: Brigitte Mihok, Wolfgang Benz und Werner Bergmann (Hrsg.). *Handbuch des Antisemitismus. Judenfeindschaft in Geschichte und Gegenwart*, Band 2: *Personen* (A-K), Berlin 2009, s. 139

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Thies Christophersen i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |