recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Morten Andreas Leigh Aabel** (født 9. februar 1830 i Sogndal, død 9. mai 1901 på Gjøvik) var en norsk lege som skrev leilighetsdikt. Han er særlig kjent som forfatteren til «Se Norges blomsterdal!»

Som medisinsk student deltok Aabel aktivt i studentlivet, var medlem av «Den litterære forening» og skrev muntre viser for Studentersamfundets fester og sammenkomster. Dette gjorde ham til en meget populær «studenterdigter». En del av visene er samlet i boken *Rimstubber* (1862). Én av visene, «Se Norges blomsterdal!», som han diktet til en tysk folkemelodi, har holdt seg som en populær sommervise i årene etter, og er fortsatt med i mange norske sangbøker for hverdag og fest, og til bruk i skolen; eksempler: *Fest- og nasjonalsanger* (1950); *Syng i arbeid og fest* (1973); *Sanger til nasjonaldagen* (1987) og *Bryllupsfestsangboka* (1992).

Aabel virket som distriktslege i Indre Sunnfjord, og bodde 1864–1876 på Falkenstein i Førde. Senere bodde han i Valdres og på Toten. Han sluttet som praktiserende lege i 1899.

Han var sønn av presten Peder Pavels Aabel (1795–1869), far til skuespilleren Hauk Aabel (1869–1961) og farfar til skuespillerne Per Aabel (1902–1999) og Andreas Aabel (1911–1948).

Verker
------

* *Rimstubber* (1862)
* *Høstblomster*
* *Rimstubber II* (1896)

Referanser
----------

1. 1 2  Krogvig, Anders (1923). «Aabel, Morten Andreas Leigh». *Norsk biografisk leksikon*. 1. Oslo: Aschehoug. s. 1.  [e-bok fra nb.no. Aabel er ikke med i neste utgave av leksikonet]
2. ↑  Alle de nevnte bøkene er tilgjengelige i fulltekst på nb.no
3. ↑  «NRK.no - Fylkesleksikon». *www.nrk.no*. Besøkt 10. april 2021.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Knut Løkke-Sørensen** (født 1931 i Skien, død 26.12.2021 i Altea (Spania)) var en norsk frimerkekunstner, gravør og grafiker. Han hadde sin utdannelse fra grafikklinjen ved Statens kunstakademi og Accademia di belle Arti i Firenze.

Han ble ansatt ved Norges Banks seddeltrykkeri (NBS) i 1958, med Henry Welde som læremester. I 1962 begynte NBS, etter oppdrag fra Postverket, med ståltrykksproduksjon av frimerker. Løkke-Sørensen ble da tilknyttet frimerkeproduksjonsavdelingen som frimerkekunstner og gravør. Han arbeidet i NBS til utløpet av 1984, de siste seks årene som leder av grafisk avdeling. Fra og med 1985 frem til 1994 arbeidet han som frilanser, og hadde flere oppdrag for Posten.

Han deltok på flere utstillinger, og hadde separatutstilling i Stockholm. I 1982 fikk han prisen «Grand Prix of engraving» i Paris.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   digitaltmuseum.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Høyesterett - Dom.». *folk.uio.no*. Besøkt 19. august 2019.
4. ↑  «frimerkets dag, Oslo Rådhus, frimerkemotiv av Knut Løkke Sørensen». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 19. august 2019.
5. ↑  1967stamps (15. august 2016). «Stamp Art: Knut Lokke - Sorensen [ 1st Part ( 1964/1973 ) ]». *Stamp Art*. Besøkt 19. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Noen biografiske opplysninger, portrettfoto av Løkke-Sørensen og eksempler på hans frimerkekunst Besøkt 19. august 2019.
* (no) Auksjonsliste over flere av Løkke-Sørensens frimerker, med illustrasjon. frimerkehuset.no Besøkt 19. august 2019.
**Kungliga Vetenskapsakademien** er en frittstående svensk institusjon med formål å fremme vitenskapene og styrke deres innflytelse i samfunnet. Tradisjonelt er akademiet mest oppatt av naturvitenskaper og matematikk.[]

Akademiet ble grunnlagt i 1739, etter utenlandske forbilder, av seks fremstående vitenskapsmenn og politikere: Jonas Alströmer, Anders Johan von Höpken, Sten Carl Bielke, Carl von Linné, Mårten Triewald og Carl Wilhelm Cederhielm. Deretter ble Anders Celsius og Samuel Klingenstierna medlemmer, mens Nils Reuterholm ble den første som fikk medlemskap ved en egen seremoni.[]

I tråd med opplysningstidens idealer ble *Vetenskapsakademiens Handlingar* fra sitt første nummer utgitt i svensk språkdrakt, et brudd på datidens akademiske tradisjon med å benytte latin.
Fra 1762 ble det en regel at antallet medlemmer var begrenset. Siden 1973 er grensen satt til 175 medlemmer som er under 65 år gamle.[]

Medlemmene er inndelt i ti klasser: Matematikk, astronomi og romvitenskap, fysikk, kjemi, geovitenskaper, biologiske vitenskaper, medisinske vitenskaper, tekniske vitenskaper, samfunnsvitenskaper, og en klasse for «humaniora og for framstående fortjeneste om vitenskap».[]

Siden 1915 har akademiet hatt egne lokaler i Norra Djurgården i Stockholm.[]

Virksomheten i hovedsak
-----------------------

* å være et forum hvor forskere møtes på tvers av faggrensene
* å tilby spesielle forskningsmiljøer
* å gi støtte til yngre forskere
* å belønne fremragende innsats innen forskning
* å formidle internasjonale, vitenskapelige kontakter
* å være talerør for vitenskapen i samfunnet og å påvirke forskningspolitiske prioriteringer
* å stimulere interessen for matematikk og naturvitenskap i skolen
* å spre forskjellig slags vitenskapelig og populærvitenskapelig informasjon

Akademiet deler hvert år ut et stort antall priser. Nobelprisen i fysikk, Nobelprisen i kjemi, Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel og Crafoordprisen er de mest prestisjefylte.[]

Akademiet ledes av en preses som støttes av tre visepresides. Alle tillitsverv er tidsbegrenset. Sammen med en heltidsansatt, fast sekretær danner akademiets presidium dets ledergruppe. Medlemskap i akademiet forkortes LVA.

Arbeidet med å velge ut nobelprismottakerne skjer i akademiets forskjellige nobelkomiteer.

Referanser
----------

1. ↑   cosparhq.cnes.fr, besøkt 11. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   council.science, besøkt 9. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.alpsp.org, besøkt 20. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.interacademies.org, besøkt 22. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   allea.org, besøkt 17. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Swedish Academy of Sciences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** GeoNames
 |
Konsthögskolan på Skeppsholmen
**Kungliga konsthögskolan**, «Mejan», er et svensk kunstakademi på Skeppsholmen i Stockholm.

Kungliga Konsthögskolan ble grunnlagt av kong Gustav III. I forbindelse med byggingen av Stockholms slott ble det i 1735 startet en skole for slottsdekoratører. Efter fransk forbilde skulle kunstnerne få en mer teoretisk utdannelse enn håndverkerne. I 1773 ble skolen utvidet med en *byggnadsskola* med full arkitektutdannelse. Etter at Kungliga Tekniska högskolan ble opprettet i 1876 ble arkitektutdannelsen overført dit.

I 1870 flyttet Akademien inn i egne lokaler på Fredsgatan 12. Huset var en gave fra Gerhard Meyer, og skolens kjælenavn «Mejan» skriver seg fra ham. Kungliga Konsthögskolan var inntil 1978 en del av samme organisasjon som Kungliga Akademien för de fria konsterna. I 1978 ble de delt, slik at skolen ble en selvstendig høgskole, mens Akademiet viderførte sine oppgaver med å verne om og fremme kunst og arkitektur i Sverige. Skolen flyttet i 1995 til nye verksteder og atelier på Skeppsholmen.

Eksterne lenker
---------------

* Kungl. Konsthögskolan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN
 |
Vetenskapssocietetens hus. Foto: BarbroB 
**Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala** er et svensk vitenskapsakademi. Selskapet har 130 svenske og 100 utenlandske medlemmer fordelt på fire klasser; fysisk-matematiske, naturalhistorisk-medisinske, 
historisk-arkeologiske og teknisk-økonomiske.

I 1710 tok universitetsbibliotekar Erik Benzelius den yngre initiativ til regelmessige møter på biblioteket ved Uppsala universitet. Han hadde lenge ønsket å skape et lærd selskap i Uppsala. 1710 regnes som selskapets stiftelsesår. På 1720-tallet fikk det navnet Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala.

Vetenskaps-Societeten trer sammen i eget hus på S:t Eriks torg i Uppsala.

Priser
------

Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala deler ut Linnépriset, Celsiusmedaljen, Bergstedtska priset, Thalénska priset, Lilly og Sven Thuréus priser og Benzeliusbelöningarna.

Referanser
----------

1. ↑  «Organisation» **(svensk)**. Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala. Besøkt 26. august 2017.
2. 1 2  «Historik» **(svensk)**. Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala. Besøkt 26. august 2017.
3. ↑  «Priser» **(svensk)**. Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala. Besøkt 26. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Kungliga Hovstaterna** er Sveriges kongelige hoff – den organisasjon som bistår Sveriges monark og kongehus i deres offisielle plikter. Hoffet har dessuten til oppdrag å forvalte og vise for almenheten den kulturarv som er forbundet med det svenske monarkiet.

Hoffet ledes av riksmarskalken, som tilsettes av og rapporterer til monarken. Hoffets høyere tjenestemenn fortegnes i den årlig utgitte *Hovkalendern*. I 2012 hadde hoffet 255 fast ansatte.

Hoffet er ikke en myndighet. I 1772 års og 1809 års regjeringsformer het det at hoffet var «særskilt». I forarbeidene til 1974 års regjeringsform ble uttalt at lovgiveren ikke mente å endre på dette.

Kong Carl XVI Gustafs valgspråk, «For Sverige – i tiden», skal være veiledende for hoffet.

Organisasjon
------------

Hoffet er i finansielt øyemed inndelt i *Hovstaten*, *Slottsstaten* og *Kungliga Djurgårdens Förvaltning.* :

Finansiering
------------

Hoffets statlige anslag oppgikk i 2012 til 123,5 millioner kroner, hvorav 51 prosent (den såkalte apanasjen) gikk til *Hovstaten* og 49 prosent til *Slottsstaten*. I tillegg tilkommer inntekter fra visingsaktiviteten. Disse midlene skal blant annet finansiere de ansattes lønn samt representasjon, for eksempel forskjellige offisielle arrangementer og kongefamiliens statsbesøk. Virksomheten til Kungliga Djurgårdens Förvaltning finansieres gjennom leieinntekter.

Referanser
----------

1. ↑  Verksamhetsberättelse 2012, s. 9.
2. ↑  Handlingar hos Riksmarskalksämbetet har ansetts inte omfattade av bestämmelserna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen.
3. ↑  § 30.
4. ↑  § 48.
5. ↑  Prop. 1973:90.
6. ↑  «Ekonomi». *www.kungahuset.se*. Kungl. Hovstaterna. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 26. september 2012.
7. ↑  «Organisation 2012» (PDF). *www.kungahuset.se*. Kungl. Hovstaterna. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 21. april 2012.
8. ↑  Verksamhetsberättelse 2012, s.8.
9. ↑  Dagens Industri: Starkt år för kungen (2007-05-16)

Kilder
------

* «Verksamhetsberättelse 2012» (PDF). Kungl. Hovstaterna. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 18. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Royal Court of Sweden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kungliga Hovstaterna[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Maarud AS** (etablert som aksjeselskap i 2008, men med en forhistorie tilbake til 1936) er et norsk selskap med forretningskontor på Disenå. Selskapet er eier av varemerket Maarud og er en av de største snacksprodusentene i Norge, mest kjent for potetgullet sitt. Fabrikken ligger på Mårud i Sør-Odal. 

Familieselskapet *Maarud Gaard* ble dannet av Thomas Stang (1897–1982) i 1936 som hadde kjøpt Maarud gård i 1910. Bedriften ble solgt til Freia i 1982 og ble en del av Kraft Foods-konsernet i 1992. I 2008 ble Maarud kjøpt av Herkules-fondet som ble stiftet tidligere samme år. I 2014 solgte Herkules Estrella Maarud til Intersnack-gruppen,

Fabrikken mottar leveranser fra 86 potetprodusenter. Hvert år kommer 850 vogntog med 25 000 tonn poteter. Prosessen fra rå potet til ferdig pose tar tolv minutter.

Referanser
----------

1. ↑   Brønnøysundregistrene, «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret», besøkt 24. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «–Historien om Maarud». Maarud. Besøkt 24. juni 2023.
3. ↑  Lars Unar Størdal Vegstein (6. august 2008). «–Kraft forsaket Maarud». E24.no. Besøkt 24. juni 2023.
4. ↑  «- Estrella Maarud to become part of Intersnack Group» **(English)**. Herkules Capital. 24. mai 2014. Besøkt 1. juli 2018.
5. ↑  NTB (24. mai 2014). «–Maarud blir tysk». E24.no. Besøkt 24. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Mabel Emily Besant-Scott** (født 28. august 1870 i Leckhampton, Gloucestershire, død 22. mai 1952) var en engelsk teosof, frimurer og rosenkorser.

Mabel var datter av Annie Besant og Frank Besant. Hun hadde en eldre bror ved navn Arthur Besant.

I 1892 giftet hun seg i Marylebone, London, med journalisten *Ernest Scott*. En uke etter bryllupet emigrerte paret til Australia og bosatte seg i Jolimont. Scott, som da hadde tatt samme etternavn som sin kone: Besant-Scott. Han arbeidet en tid som journalist for *the Herald*.

Ernest Besant-Scott ble arrestert og dømt til flere års fengsel for seksuell omgang med en 10 år gammel gutt. Mabel fikk innvilget skilsmisse.

Etter skilsmissen returnerte hun til England. En kort periode hjalp hun Annie Besant i driften av både Teosofisk Samfunn og frimurerordenen «Le Droit Humain». Etter morens død ble hun i en kort periode overhode for *British Federation of Co-Freemasonry*.

Sammen med flere medlemmer av «Le Droit Humain», brøt hun plutselig med fellesfrimureriet bare et år etterpå, og ble medlem av Rosicrucian Order Crotona Fellowship i Christchurch i Dorset, som ble ledet av George Alexander Sullivan.

Referanser
----------

1. ↑  Della-Piana (2010), s. 28
2. ↑  Mathews (2009), s. 98
3. ↑  Della-Piana (2010)

Eksterne lenker
---------------

* Della-Piana, Patricia (2010). *Witch Daze*. ISBN 978-0557763337.
* Mathews, Race (2009). *Australia's First Fabians: Middle-Class Radicals, Labour Activists and the Early Labour Movement*. Cambridge University Press. ISBN 978-0521446785.
**Jo Ørjasæter** (født 30. august 1925 i Lillehammer, død 12. juli 2006 i Bærum) var en norsk journalist, teater- og litteraturkritiker og sakprosaforfatter. 

Ørjasæter var utdannet filolog fra Oslo og USA, og arbeidet som kulturmedarbeider i avisen *Nationen* i mer enn førti år. Samtidig skrev han bøker om Fjernsynsteatrets historie, Det norske teatrets historie og biografier om Nils Collett Vogt og Nini Roll Anker. Boken om Anker skrev han sammen med sin kone.

Han var også en aktiv oversetter, med 110 oversettelser, av blant Märta Tikkanen, Sara Lidman og Kerstin Ekman. For oversettelsen av *Dei teier meg i hel* av Inger Skote fikk han Kirke- og undervisningsdepartementets oversetterpris i 1975. Han ble tildelt Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur for oversettelsen av Carolyn Comans *Det Jamie såg* i 1998.

Han var sønn av Tore Ørjasæter og gift med Tordis Ørjasæter.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Tordis Ørjasæter i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Jo Martin Stigen** (født 1964 i Århus)[] er en norsk jurist, ekspert i strafferett og folkerett og professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo.

Stigen tok juridisk embetseksamen i 1993. Han arbeidet deretter som advokatfullmektig hos Regjeringsadvokaten og som førstekonsulent i Justisdepartementets lovavdeling. Stigen var norsk FN-delegat i Den forberedende komité for opprettelsen av Den internasjonale straffedomstolen (ICC) (1996-97), og han representerte Norge under den påfølgende diplomatkonferansen i Roma (1998). Han var stipendiat ved Universitetet i Oslo fra 2000 og ble doctor juris i 2005 med avhandlingen «The Principle of Complementarity: The Relationship between the International Criminal Court and National Jurisdictions». 

Stigen gjennomførte militærtjenesten ved Forsvarets russiskkurs. 

Jo Stigen er sønn av filosofiprofessor Anfinn Stigen og maleren Lise Stigen.

Bøker
-----

* *The Relationship Between the International Criminal Court and National Jurisdictions: the Principle of Complementarity* (2008). Martinus Nijhoff Publishers. ISBN 9004169091.
* *Internasjonal strafferett. En innføring* (2018). Gyldendal. ISBN/EAN 9788205473621

Referanser
----------

1. ↑  Telefon, Besøksadresse Domus BibliothecaKarl Johans gate 47 0162 OSLO Postadresse Postboks 6706 St Olavs plass 0130 OSLO; faks. «Jo Martin Stigen - Institutt for offentlig rett». *www.jus.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 20. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Andrea Súsanna Árting** (født 23. desember 1891 i Tórshavn, død 30. mai 1988 samme sted) var en færøysk husmor, fagforeningsleder og selvstyrepolitiker. Hun ledet arbeiderkvinnelaget i Tórshavn i nesten 40 år.

Hun ble født utenfor ekteskap som datter av redaktør Jacob Johansen og Súsanna Rasmussen. Andrea vokste opp hos sin mors søster og hennes mann, Trine og Elias Johansen, i Rættará i Tórshavn. Onkelen var båtbygger og en politisk og kulturelt bevisst selvstyremann. Etter endt skolegang arbeidet hun med tilvirkning av klippfisk og i butikk. Som 17-åring fikk hun tuberkulose og måtte være på sanatorium i et par år. Deretter reiste hun til Danmark, hvor hun arbeidet som tjenestepike i seks år.

I 1922 giftet hun seg med fisker Johannes Frederik (Heinesen) Árting, og var fra da av hjemmeværende husmor. Paret fikk fire barn. I 1937 ble Andrea Árting valgt til formann i Havnar Arbeiðskvinnufelag, arbeiderkvinnelaget i Tórshavn, som hadde blitt stiftet året før. De fleste av medlemmene var ansatt i fiskeindustrien, og de slet med å få noen til å ta på seg formannsvervet, fordi man kunne bli svartelistet av arbeidsgiverne. Som hjemmeværende var Árting mer uavhengig, og hadde også vist at hun ikke var redd for å ytre seg offentlig. Unntatt et par år ledet hun arbeiderkvinnelaget frem til 1977, og satt også i styret for Føroya Arbeiðarafelag i de fleste årene mellom 1940 og 1958. Árting var æresmedlem og mottok lønn tilsvarende formannens frem til sin død i 1988.

Árting var en av de første kvinnene som stilte som kandidat til det færøyske Lagtinget. Hun tilhørte den sosialistiske og mest radikale delen av den færøyske selvstyrebevegelsen. Hun stilte som kandidat for Loysingarflokkurin ved lagtingsvalget i 1940, men partiet fikk ikke valgt noen. Ved folkeavstemningen i 1946 talte hun for Færøyenes løsrivelse fra Danmark. Misnøyen med at Færøyene ikke ble en selvstendig stat, førte i 1948 til at Tjóðveldisflokkurin ble stiftet. Árting ble en av partiets mest trofaste støttespillere.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Nolsøe, Lena (2003). «Andrea Árting». *Dansk Kvindebiografisk Leksikon*. KVINFO. Besøkt 16. mars 2018.

  

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
**Jo Moen Bredeveien** (født 13. mars 1979 i Trondheim) er redaktør i Magasinet Plot.

Bredeveien er utdannet historiker fra Universitetet i Oslo og UNAM i Mexico by. Han har bakgrunn som journalist fra Stavanger Aftenblad, Dagsavisen og Morgenbladet. Han har også laget dokumentarfilmen *Aquí te espero*, om migrasjon fra Mexico til USA, sammen med Jessica Allande. Filmen ble vist under navnet *Menneskesmuglerne* på NRK i 2009 og på en rekke internasjonale filmfestivaler.

Bredeveien stiftet i 2010 Dybdeforlaget AS sammen med Knut Gjerseth Olsen og Erlend Frafjord. Dybdeforlaget gir ut Magasinet Plot, der Bredeveien er skrivende redaktør. Målet til Plot er, ifølge Bredeveien, å skrive journalistiske noveller basert på undersøkende journalistiske metoder. Journalistiske idealer er blant andre Gay Talese, Tom Wolfe og Hunter S. Thompson. Plot kommer ut hver andre måned og ga ut fem utgaver i 2011.

Bredeveien er gift og bosatt i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Plot med hele historien – intervju i Journalisten 15. april 2011.»
2. ↑  Masteroppgave i historie - UiO, 2008.»
3. ↑  Menneskesmuglerne på NRK.»
4. ↑  Discovering Latin America.»
5. ↑  Colores Latino Arkivert 8. mai 2013 hos Wayback Machine..»
6. ↑  Vil ha hele himmelen - intervju i Adresseavisen 29. april 2011.»
7. ↑  Bredeveien om UDI og ekteskap - i Morgenbladet 7. januar 2011[*død lenke*].»

Eksterne lenker
---------------

* Magasinet Plot Arkivert 8. januar 2012 hos Wayback Machine.
* Adresseavisen intervjuer Jo Moen Bredeveien
* Byavisa intervjuer Jo Moen Bredeveien[*død lenke*]
**Andrea Sybille Weiermann-Lietz** (født 15. desember 1958 i Köln), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Weiermann-Lietz vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen for damer bak Nederland. Seks lag deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Vest-Tyskland fikk seks poeng, de vant to kamper, tapte en og spilte to uavgjort. Weiermann-Lietz spilte fire kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, damer Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrea Weiermann-Lietz – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Weiermann-Lietz – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Weiermann-Lietz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Weiermann-Lietz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***Johnny Jarvis*** er en britisk dramaserie i seks deler som gikk på BBC i 1983. Serien handlet om de to engelske tenåringsguttene Johnny Jarvis og Alan Lipton, som gikk på samme skole, og bodde i samme boligblokk i London. De var ganske forskjellig. Mens Alan var en født taper, kunne Johnny klare seg i nær sagt enhver situasjon. Johnny var skolens klovn, sterk og rolig, og hadde lett for å få venner. Allikevel fant de hverandre i et godt og naturlig vennskap. Handlingen strakk over seks år, fra slutten av 1970-årene til starten av 1980-årene. Serien ble skapt av Nigel Williams, regissert av Alan Dossor og produsert av Guy Slater. Rollen som Johnny Jarvis ble spilt av Mark Farmer, mens rollen som Alan Lipton ble spilt av Ian Sears. Seriens kjenningsmelodi er komponert av Gary Shail og musikken til serien var laget av John Altman. Serien har i ettertid blitt sett på som en oppsummering av tidsånden i Storbritannia på starten av 1980-tallet.

Serien ble vist på NRK i 1985.

Referanser
----------

1. 1 2  «Londonungdom». *Aftenposten*. 18.5.1985.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Johnny Jarvis* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Johnny Jarvis* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* (en) Seriens vignett på youtube
**Andreas Aas Thorud** (født 14. februar 1984 i Lørenskog) er en tidligere norsk fotballspiller.

I 2003 og 2004 spilte han for Lillestrøm SK og han har totalt åtte kamper for klubben i Tippeligaen. Han ble tildelt NISOs (Norske idrettsutøveres sentralorganisasjon) «Gi rasisme rødt kort – pris» for 2004. I 2003 vant han JET-turneringen på Hamar med Lillestrøm SK. Hans moderklubb er Skjetten SK.

Thorud ga seg med toppfotball i 2004 men gjorde comeback i 2007. Etter to sesonger i henholdsvis Lørenskog IF og Manglerud Star, valgte han å legge opp for godt sommeren 2009 for å fullføre studiene ved Universitetet i Oslo. Etter å ha studert filosofi, religionshistorie, psykologi og sosiologi i perioden 2004-2011, fullførte Thorud mastergraden i filosofi juni 2011. Masteroppgaven er en studie av den russisk-franske filosofen Alexandre Kojève.

Thorud er godkjent Filosofisk Praktiker gjennom Norsk Selskap for Filosofisk Praksis.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID daf79f03, oppført som Andreas Thorud[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Aas Thorud – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Aas Thorud – FBref Rediger på Wikidata
* Andreas Aas Thoruds eget nettsted[*død lenke*]
**Armand Edward Blackmar** (født 1826, død 1888) var, sammen med sin bror Henry, grunnleggeren av et musikkforlag i 1860, opprinnelig med hovedkontor i New Orleans, Louisiana, og senere Augusta, Georgia. Dette skulle bli det mest suksessrike forlaget av sitt slag under borgerkrigen i Amerika, ved å gi ut omtrent halvparten av sangene produsert i denne æraen.

Armand og Henry var begge musikklærere før de startet i forlagsbransjen. Da troppene fra nord erobret byen New Orleans flyttet Henry Blackmar bedriften til Augusta, mens Armand, grunnet sin nordlige aksent, kunne fortsette å jobbe fra New Orleans en stund til. Men et raid i regi av unionen tvang Armand til å slutte å jobbe. Han fortsatte å bo i Louisiana og ga ut egne sanger under et pseudonym gjennom sin bror. Henry fortsatte driften av forlaget fra Augusta og utvidet driften i sørstatene. Låtskriveren John Hill Hewit tok over bedriften etter at Henry ble fengslet for konemishandling.

Armands utgitte verk omfatter «Dixie War Song», «Southern Marseillaise» og «Beauregard Manassas».

I 1881-1882 analyserte Blackmar en åpning (Blackmar gambiten) og utga arbeidet sitt i juliutgaven av *Brentano's Chess* i 1882.

Bøker
-----

* Abel, E. (2000). *Singing the New Nation: How Music Shaped the Confederacy, 1861-1865*. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole Books. ISBN 0811702286.
* Cornelius, Steven (2004). *Music of the Civil War Era*. Greenwood Publishing Group. ISBN 0313320810.
* Sanjek, Russel (1988). *American Popular Music and Its Business: The First Four Hundred Years*. Oxford University Press. ISBN 0195043103.

Referanser
----------

1. 1 2   Chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Abel, side 265
3. ↑  Cornelius, side 17
4. 1 2 3  Sanjek, side 226
5. 1 2  Chess.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armand Edward Blackmar – chessgames.com Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Jo Stuen Tessem** (født 28. februar 1972) er en tidligere norsk fotballspiller. Tessem var en allsidig spiller som har vært benyttet både som spiss, midtbanespiller og høyreback. Han spilte for Lyn i 2007, hvilket var hans andre periode i klubben. Han ga seg i Lyn etter 2007-sesongen for å flytte tilbake til England. Han spilte 208 kamper for Lyn mellom 1993 og 2007. Han har også spilt for Molde, hvor han blant annet spilte i Mesterligaen, og de engelske klubbene Southampton, Millwall og Bournemouth.

Tessem var tapende finalist i den norske cupen for Lyn mot sin fremtidige klubb Molde i 1994 og den engelske FA-cupen i 2003. Han har spilt 9 landskamper for Norge. Han har to sølv i serien for Molde.

Jo Tessem hadde suksess som trener for den engelske klubben Totton & Eling ved å vinne Wessex League One sesongen 2008-2009, tiende høyeste nivå i det engelske seriesystemet.

Jo Tessems moderklubb er Ørland.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jo Tessem – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jo Tessem – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jo Tessem – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Jo Tessem – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Jo Tessem – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på lynfotball.net
**Kais Saied** (arabisk: قَيس سَعيد, født 22. februar 1958 i Tunis) er en tunisisk politiker og jurist, som siden oktober 2019 har vært Tunisias president.

Han var leder for *Tunisian Association of Constitutional Law* fra 1995 til 2019.

I januar 2021 startet det protester mot Saieds regjering, der de protesterte mot politibrutalitet, økonomiske nedgangstider og regjeringens håndering av koronaviruspandemien. Den 25. juli 2021 oppløste han underhuset i nasjonalforsamlingen, og sparket statsminister Hichem Mechichi, noe som utløste en pågående politisk krise i Tunisia. Han utnevnte Najla Bouden til ny statsminister i oktober 2021, hun ble med det den første kvinnelige statsministeren i den arabiske verden. I mars 2022 oppløste han nasjonalforsamlingen.

Referanser
----------

1. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   kais2019.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.aps.dz[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  APnews.com - *Tunisia’s new president vows to fight for women’s rights*, besøkt 20. mai 2022.
5. ↑  NRK.no - *Tunisia* (tidslinje), besøkt 20. mai 2022.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Candace Hilligoss** (født 14. august 1935 i Huron i Sør-Dakota) er en amerikansk skuespiller.

Karriere
--------

Etter 3 år ved Universitetet i Iowa kom hun til New York City for å studere drama ved American Theatre Wing og hun fikk sin profesjonelle debut ved et sommerteater i Pennsylvania. Hun spilte ved Cape Cod Playhouse; opptrådte i en turnéproduksjon av *Idiot's Delight*, et skuespill fra 1936 skrevet av Robert E. Sherwood, sammen med Nina Foch; opptrådte i fjernsynsprogram produsert i New York, og danset i nattklubben Copacabana,

Hun er best kjent for sitt portrett av Mary Henry, en kirkeorganist hjemsøkt av ånder, i *Carnival of Souls* (1962), en lavbudsjettert film som siden har fått et kultstempel. Hun opptrådte også i skrekkfilmen *The Curse of the Living Corpse* (1964).

Personlig liv
-------------

Hilligoss var gift med den britiske skuespilleren Nicolas Coster, som hun fikk to barn sammen med. De ble skilt i 1981.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Candace Hilligoss på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Candace Hilligoss i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Candace Hilligoss på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Candace Hilligoss på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Candace Hilligoss hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Candace Hilligoss[*død lenke*] hos *AllRovi*
* Intervju med Candace Hilligoss

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Candelaria** er en kommune på øya Tenerife. Den har en befolkning på ca. 25 000 innbyggere og et areal på 49,18 km² og er et av de viktigste pilegrimsmål i Spania. Nuestra Señora de la Candelaria, egentlig en figur som forestiller jomfru Maria, er skytshelgen for Kanariøyene, og den kjente kirken i byen, Basílica de Nuestra Señora de la Candelaria, er viet skytshelgenen.

De viktigste festlighetene til ære for skytshelgenen i byen er den 2. februar og den 15. august, da pilegrimer kommer fra alle områder i Kanariøyene. 2. februar var datoen guanchene fant jomfru Maria på stranden. Seinere ble figuren oppbevart i hulen San Blas. Funnet fikk betydning for kristningen av øyene.

Candelaria er også kjent for bronsestatuene av de ni guanchehøvdingene som konverterte til kristendommen.

Galleri
-------

* Basilikakirken Basílica de Nuestra Señora de la CandelariaBasilikakirken Basílica de Nuestra Señora de la Candelaria
* Statuene av de ni guanchehøvdingeneStatuene av de ni guanchehøvdingene
* Playa de La NeaPlaya de La Nea

Referanser
----------

1. ↑  Instituto Nacional de Estadística (16. mai 2022) (på en), *Municipal Register of Spain of 2022*, **90**, s. 1,235, Wikidata Q111983091
2. ↑  La Basílica de la Candelaria tiene la categoría de Bien de Interés Cultural[*død lenke*] (spansk)

Eksterne lenker
---------------

* Candelaria, kommunens nettsted (spansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Castellón de la Plana** (valenciansk: Castelló de la Plana) er provinshovedstaden i Castellón i regionen Valencia i Spania øst på Den iberiske halvøyen på Costa del Azahar ved Middelhavet. Byen har ca. 180 000 innbyggere.

Historie
--------

Den første kjente bygningen i området var den mauriske borgen Fadrell, nær Alquerí de La Planete. Byen ble offisielt grunnlagt i 1251 etter at det mauriske kongedømmet Valencia ble erobret av kong Jakob I av Aragon i 1223. Jakob gav kongelig bevilling til å flytte byen fra fjellene til sletten nedenfor den 8. september 1251, og sagnet forteller at flyttingen var ferdig den tredje søndagen i faste i 1252. 

I middelalderen var byen vernet av vollgraver, murer og tårn, og det ble bygd en kirke. Senere kom det en katedral. På 1600-tallet var byen en av de siste skansene i Revolta de les Germanies (de lokale laugene). Han støttet erkehertug Karl av Østerrike i den spanske arvefølgekrigen (1701-14), men ble senere erobret av troppene til Filip d'Anjou.

På 1800-tallet ble bymurene revet og byen utvidet seg sakte, en prosess avbrutt av den spanske selvstendighetskrigen mot Napoleon (1804-1814) og karlistkrigene (1833-1863). I 1833 ble Castellón hovedstad i en ny provins. I andre halvdel av 1800-tallet vokste byen igjen, særlig etter at jernbanen kom og havnen ble utvidet. 

I 1991 ble Jaume I universitet opprettet. Den lokale økonomien er i dag basert på industri og håndverk.

Byen er en av vertsbyene til Håndball-VM 2021 for kvinner.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Gran Enciclopèdia Catalana*.
2. ↑  Instituto Nacional de Estadística (16. mai 2022) (på en), *Municipal Register of Spain of 2022*, **90**, s. 1,235, Wikidata Q111983091
3. ↑  Decret 40/2019, de 22 de març, del Consell, d'aprovació del canvi de denominació del municipi de Castelló de la Plana/Castellón de la Plana per la forma exclusiva en valencià Castelló de la Plana Generalitat Valenciana

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Det har blitt laget flere katastrofefilmer om RMS «Titanic»s forlis, blant annet *Titanics undergang* (1958) og *Titanic* (1997). Maleri: Willy Stöwer, *Untergang der Titanic* 
En **katastrofefilm** er en type spillefilm som handler om en truende eller pågående katastrofe, ofte en stor ulykke, for eksempel en brann, et flyhavari eller skipsforlis, eller en naturkatastrofe. Filmene har som regel et stort rollegalleri og flere parallelle handlingslinjer som beskriver rolleskikkelsenes forsøk på å forhindre, rømme fra eller mestre katastrofen og følgene av den. Katastrofefilmer er preget av spenning og voldsomme scener med mange spesialeffekter, samt sterke følelser i en melodramatisk tradisjon. Også flere actionmetta science fiction-filmer med trusler om verdensomspennende krig eller invaderende romvesener kan regnes til sjangeren.

*Katastrofefilm* kalles *disaster film* på britisk-engelsk og *disaster movie* på amerikansk.

Historikk og eksempler
----------------------

Blant filmhistoriens aller første katastrofefilmer er *Fire!* fra 1901, en engelsk stumfilm om et lag brannmenn som redder beboerne ut av et brennende hus. Allerede samme år som passasjerskipet RMS «Titanic» forliste i Atlanterhavet i 1912, kom *Night and Ice*, den første filmen om katastrofen. Året etter kom *Atlantis* om den samme ulykka. I 1916 ble den danske filmen *Verdens undergang* (om et kometnedslag) produsert. Siden har det blitt produsert en rekke dramatiske filmer med katastrofemotiver særlig hentet fra historiske hendelser samt bibelfortellinger og science fiction-fantasier.

Filmsjangeren hadde flere store kassasuksesser på 1970-tallet med amerikanske underholdningsfilmer som *Airport* (1970), *SOS Poseidon* (*The Poseidon Adventure*, 1972), *Jordskjelv* (*Earthquake*, 1974) og *Inferno i flammer* (*The Towering Inferno*, 1974). Sjangeren fikk et nytt oppsving på 1990-tallet med filmene *Twister* (1996) , *Independence Day* (1996), *Dagslys* (1996), *Dante's Peak* (1997), *Vulkanen* (*Volcano*, 1997), *Deep Impact* (1998), *Armageddon* (1998) og andre. I *The Day After Tomorrow* (2004) skildres en ny istid som følge av menneskeskapt global oppvarming, mens *2012* (2009) viser verdens undergang i en rekke ekstreme naturkatastrofer, framstilt ved hjelp av spektakulære filmeffekter.

Referanser
----------

1. 1 2  «Filmsite, Greatest Disaster Film Scenes». *filmsite.org*. Besøkt 7. august 2017.
2. ↑  «CultMovies, Disaster Epics». *cultmovies.info*. Besøkt 7. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Disaster films – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Disaster Movie Bibliography (ved UC Berkeley)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ole Hagbart Bremnes** (født 11. november 1930 i Kvæfjord, død 9. mars 2018) var en norsk dikter og skolemann bosatt i Svolvær. Han var far til musikerne Kari Bremnes, Ola Bremnes og Lars Bremnes.

Blant utgivelsene av diktene hans var *Ord fra en fjord* (1992), som barna Kari, Ola og Lars Bremnes har sunget og gitt ut på plate. På denne platen finnes blant annet sangene *Grågåsa* og *Folk i husan*. Han skrev også tekster til forestillingen *Bak hundrede Mile* for Festspillene i Nord-Norge i 1993, basert på diktningen til Knut Hamsun.

Priser
------

* Årets verk 1990 for *Blå fuggel*
* Blix-prisen 1994
* Fylkeskulturprisen i Nordland 1998[]

Bibliografi
-----------

* *Tolv tekster om årets gang* (tekster) 1990
* *Salmodikon* (tekster) 1998
* *Folk i husan* (dikt) 2001
* *Settekassen* (dikt) 2004

Referanser
----------

1. ↑  «Ole Hagbart Bremnes er død» **(norsk)**. Besøkt 12. mars 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Nora Industrier A/S** var et norsk konsern. Selskapet ble grunnlagt i Oslo i 1978 ved at Nora Fabrikker (landets største mineralvannbedrift) fusjonerte med landet største bryggerier, Frydenlund, Schou og Ringnes. I løpet av det neste tiåret vokste firmaet til Norges største næringsmiddelkonsern, hvor eide selskaper som inngikk bl.a. omfattet Idun-Giærfabrikken, Bjølsen Valsemølle og Nidar, og kontrollerte også aksjemajoriteten i tekstilselskapet Helly Hansen. Nora Industrier ble i 1991 fusjonert med Orkla.

Forløperen Nora Fabrikker ble etablert som et ølbryggeri i Christiania i 1877 under navnet St. Halvard Bryggeri, og holdt til i Pilestredet («Norabakken»). Fra 1882 drev firmaet også mineralvannproduksjon. Nora Fabrikker flyttet i 1918 til Maridalsveien (Oslo) og hadde fra det tidspunktet mineralvann som hovedprodukt, og overtok etterhvert andre firmaer, bl.a. Farris. I 1953 begynte Nora Fabrikker også å produsere fødevarer, bl.a. Nora syltetøy, etter overtakelsen av Oplandske Konservesfabrikk i Brumunddal (frukt og grønnsaker).

Administrerende direktører for Nora Fabrikker og Nora Industrier
----------------------------------------------------------------

* Bernhard Paus (1946–1970)
* Leif Frode Onarheim (1980–1991)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Eleonore Kristine «Nora» Kobberstad** (født 23. juni 1863 i Volda, død 23. juni 1938 i Mosjøen) var en norsk forfatter, lærer og sang- og dansepedagog. Hun var en kjent formidler av sangleker.

Liv og virke
------------

Nora Kobberstad ble i 1884 ansatt som lærer i Kristianias folkeskoler, hvor hun hadde sitt virke til 1908. Mot slutten av denne perioden skrev hun flere sang- og lekebøker som bidro til å gjøre henne landskjent. Hennes bok *Let-på-tå – lege med sange*, som utkom i 1896, var den første samlingen av sangleker her til lands.

I perioden 1908-1926 var hun knyttet til Stord lærerskole som lærer i sang og musikk, og senere som overlærer. Her gjorde hun en betydelig innsats for det lokale musikklivet, og ledet blant annet sangkor. Hun søkte avskjed i 1926.

Nora Kobberstad var med ved etableringen av *Det norske spellaget* i 1899, der hun den første tiden hadde rollen som kasserer. I 1890-årene medvirket hun også i tidsskriftet *Barnets blad*.

Familie
-------

Nora Kobberstad var datter av lærer Jacob Nielsen Kobberstad og Eleonora Sophie de Lange. Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1896: *Let-på-tå – lege med sange*, Cappelen, Kristiania
* 1900: *Barneskolens Sangbog*, (Kobberstad og Korneliussen), Kristiania
* 1901: *Norsk lekebog*, Norske aktieforlag, Kristiania
* 1903: *Skolesang I-III* (N. Kobberstad og E. Kobberstad), Cammermeyer, Kristiania
* 1904: *Folkemuseets ringdanse*, Cammermeyer, Kristiania

Referanser
----------

1. ↑  *Helgeland Arbeiderblad 1938.06.24*. Norge, Nordland, Vefsn. 1938. s. 3.
2. ↑  Hagemann, Sonja (1970). *Barnelitteratur i Norge 1850-1914*. Oslo: Aschehoug. s. 239. ISBN 8203038697.
3. ↑  *Sunnhordland 1922.06.23*. Norge, Vestland, Stord. 1922. s. 2.
4. ↑  *Det Norske teatret*. Samlaget. 1963. s. 30.
5. ↑  *Den 17de mai 1898.07.02*. Norge, Oslo. 1898. s. 3.
6. ↑  Ministerialbok for Volda prestegjeld, Volda sokn 1851-1878 (1519P), Fødte og døpte: 1863-07-10

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 127-128. ISBN 8257900109.
* *Norske skulefolk*. Stavanger: Dreyer. 1952. s. 73.
***Nemophora bellela*** er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Artsnavnet var sannsynligvis ment å være "*bellella*" (som betyr "den lille vakre"), men i originalbeskrivelsen er det (feil)stavet "*bellela*", så det er dette som er gjeldende.

Utseende
--------

En liten til middelsstort (vingespenn 17 – 20 mm) møll med lange antenner. Antennen er trådformet, hos hannen vel dobbelt så lang som forvingen, hos hunnen litt lengre enn forvingen. Hodet er kledt med gulaktige, oppstående, hårlignende skjell. Forvingen er brungul, i den indre delen med 4 – 6 mørke, delvis blålige, lengdestriper. Litt utenfor midten er det et bredt, gult tverrbånd som ofte er litt innsnevret på midten, smalt kantet med blått på begge sider. I vingens ytre del er det sju mørke (mørkbrune eller blålige) lengdestriper. Bakvingen er mørkgrå med et svakt, fiolett skjær, kantet med lange, mørke frynser.

Levevis
-------

Denne arten lever i områder med kratt av dvergbusker i fjellet. Larvene utvikler seg på dvergbjørk (*Betula nana*), trolig også på ulike vier-arter (*Salix* spp.). De voksne sommerfuglene flyr når sola er oppe (dvs. lengst i nord, hele døgnet) i juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Fennoskandia og det nordlige Russland, trolig like til Stillehavet, og i Canada. I Norge ser utbredelsen ut til å være to-delt: den forekommer i fjellområdene i Sør-Norge, og nord for polarsirkelen, der den går like ned til havnivå.

Referanser
----------

1. ↑  Fauna Europaea

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nemophora bellela* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Nemophora bellela* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Nemophora bellela* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Nemophora bellela* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Nemophora bellela* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nemophora bellela* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Lillestrøm Håndballklubb
**Lillestrøm Håndballklubb** (LHK), stiftet i 1966 som Snilen Håndballklubb), var en håndballklubb fra Lillestrøm på Romerike. Den opphørte i 1986.

Klubben etablerte seg etter hvert som Romerikes nest beste, etter Fjellhammer IL, og spilte på nest høyeste nivå i serien fra 1975 til 1984. Kjente spillere som har akslet klubbens grønne og hvite drakter er Arild Jøndal (eneste landslagsspiller fra LHK), Knut Sveen, Kjell Hafsås, Knut Sveen, John Fjeldstad og spillende trener (1977-1982) Roger Hverven. Den beste av klubbens drøyt tyve sesonger var i 1982 da man var kun to minutter og ett mål fra opprykk til eliteserien.

Damelaget ble en realitet i 1981 da håndballgruppa i Lillestrøm Sportsklubb ble nedlagt og ble en del av LHK. I sin siste sesong som LSK rykket laget ned fra 2. til 3. divisjon uten å ta et eneste poeng på sine 18 seriekamper. Historien gjentok seg sesongen 1985/86 da LHK endte sist i 2. divisjon kvinner avd 1 uten poeng. Ved sesongslutt opphørte klubben og naboen Skedsmo Idrettslag overtok spillere og plassen i 3. divisjon. Herrelaget ble oppløst et år tidligere. 

LHK hadde gjennom årene flere forskjellige hjemmebaner. De første årene ble kampene spilt i Eidsvollhallen og først i 1973 flyttet klubben hjem til Lillestrøm og sin nye hjemmebane i Lillestrøm Idrettspark. Etter noen sesonger i egen by bestemtete håndballforbundet at en plasthall med asfaltbane og minusgrader ikke var et egnet sted for andredivisjonskamper. Hjemmekampene ble da spilt i Sandbekkhallen (Rælingen), Mjærhallen (Enebakk), Lørenskoghallen og Lihallen (Nittedal) før "Bobla" ble revet og erstattet med Skedsmohallen høsten 1981. 

Flest kamper for klubben har Arild Engebretsen, aktiv fra stiftelsesmøtet på Lillestrøm videregående skole vinteren 1966 til nedleggelsen våren 1986 - 20 års håndballhistorie. Da klubben opphørte gikk LHKs aldersbestemte spillere til naboklubbene, flest til Lillestrøm/Fram. På damesiden går klubbhistorien i praksis tilbake til 1938 da "damegruppa" i Lillestrøm Sportsklubb spilte sin første håndballkamp. LSK var da blant de beste i landet og ble bl.a kretsmestere, "Stor-Oslomestere" og sølvmedaljører i Norgesmesterskapet sesongen 1943 (tap mot Hugin i finalen). Lagets ledende spiller Ingegerd Sørum ble samtidig tildelt "Snorrepokalen" for 75 obligatoriske kamper, mye på den tiden men neppe en fortsatt stående rekord. Dessuten er LHK og LSK to forskjellige klubber med hver sin historie. 

Høsten 1990 ble det dannet en ny håndballklubb på Lillestrøm. Klubben heter Lillestrøm Håndballklubb'90 og lever i beste velgående nå 22 år senere. LHK-90 omtaler seg som arvtageren til Lillestrøm Håndballklubb og beskriver den opprinnelige LHK-historien (1966 - 1986) som sin egen. Dette blir formelt feil da klubbene ikke har noe organisatorisk eller juridisk med hverandre å gjøre.

Klubben endret igjen navn i 2015 til Lillestrøm Håndballklubb.