recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Duval** (født 9. november 1971) er en amerikansk profesjonell golfspiller.

Duvals profesjonelle golfkarriere begynte i 1993, men tok av for alvor mellom 1997 og 2001, et tidsrom hvor han vant 13 turneringer på PGA-touren. I en periode fikk han betegnelsen «beste spiller som aldri har vunnet en *major*», men hans seier i The Open i 2001 satte en stopper for det.

Andre høydepunkter i karrieren inkluderer en førsteplass på verdensrankingen i golf i april 1999, og en 59-runde i Bob Hope Chrysler Classic samme år. På det tidspunktet hadde kun to andre spillere i PGA-tourens historie gjort runder på 59 slag i en turnering: Chip Beck og Al Geiberger.

Etter seieren i The Open gikk det jevnt utforbakke for Duval. Han raste ned til 80.-plass på pengelisten i 2002, og til 211.-plass i 2003, og dette foranlediget en langvarig pause fra golfen. Det har vært spekulert i diverse forklaringer på tilbakegangen, inkludert ryggproblemer, private vanskeligheter og en form for svimmelhet.

Mange kommentatorer antok at Duvals karriere var over, men han vendte tilbake til spillet i US Open i 2004, der han gikk 25 slag over par og misset *cuten*. Hans beste resultat siden har vært en delt 13.-plass i Deutsche Bank Championship i 2004, inntil han spilte seg til en delt andreplass i US Open i 2009, to slag bak vinneren, Lucas Glover.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2001: **The Open Championship**
* 2000: Buick Challenge
* 1999:
	+ Mercedes Championships
	+ Bob Hope Chrysler Classic
	+ The Players Championship
	+ Bellsouth Classic
* 1998:
	+ Tucson Chrysler Classic
	+ Shell Houston Open
	+ NEC World Series of Golf
	+ Michelob Championship at Kingsmill
* 1997:
	+ Michelob Championship at Kingsmill
	+ Walt Disney World/Oldsmobile Classic
	+ The Tour Championship

Referanser
----------

1. ↑  USA Today (14. september 2013, besøkt 16. august 2014).

Eksterne lenker
---------------

* (de) David Duval – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) David Duval – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) David Duval – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) David Duval – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** Munzinger (sport)
 |
**Foldstranda** eller Nordfoldstranda er et område i Steigen kommune i Nordland. Området ligger på nordvestsida av den ytterste delen av fjorden Nordfolda og består av grendene fra Åbornes og utover langs fjorden til Laukvika. Langs Foldstranda fra Korsvegen til Laukvika går fylkesvei 7508 og denne fikk i 2018 navnet Foldstrandveien. Et annet (og eldre) navn på området er Ytterstranda, ettersom også grendene Nordfold, Lakså og Alvnes tidligere ble regnet å ligge langs Nordfoldstranda. Området er langstrakt og med spredt bebyggelse som for det meste ligger nært fylkesveien og sjøen. Det meste av bebyggelsen består av nedlagte småbruk og det er lite ny bebyggelse. Befolkningen har vært synkende i mange år og det meste av husene benyttes i dag til feriehus. I Laukvika ble det under andre verdenskrig anlagt et kystfort.

Tidligere var det skole i Stamsvika, men denne ble nedlagt på 1990-tallet og omgjort til grendehus for bygda. Grendelaget heter Foldstranda grendelag og foruten dette har en flere lag og foreninger i området, som IL Løken, Ytterstranda Skytterlag og Hjartøyas venner. IL Løken har fotballbane på Seglstein og lysløype med skiskytteranlegg i Stamsvika, samt oppmerkede turløyper langs hele Foldstranda. Annet hvert år arrangerer idrettslaget arrangementet Foldstranddagan i Stamsvika og hvert år arrangeres skirennet Hellgata-rennet, som går fra Åsjorda eller Kjærlighetskroken til Stamsvika. Ytterstranda skytterlag holder til i Laukvika og har moderne 300 meters skytebane med automatisk anvisning på Laukvikmyran.

Foldstranda hadde tidligere anløp av lokalbåt på Åbornes og Seglstein. På begge stedene etablerte landhandlere seg og på Segelstein ble det også anlagt posthus, men i dag er posthuset og alle lokalhandlene nedlagt og nærmeste butikk er i Nordfold eller Leinesfjord. Postnummeret og poststedet for hele Foldstranda er i dag 8286 Nordfold. De viktigste næringene var i tidligere tider fiske og jordbruk, men jordbruket er tilnærmet nedlagt og fiskerinæringen er så godt som nedlagt den også. De naturlige havneforholdene langs nordsida av Nordfolda er særs dårlige og det ble derfor på 1970-tallet anlagt havn i Langnesvika i Stamsvika. Her ble det etablert fiskemottak, men dette er nedlagt og siden har Helnessund bøteri, nå Bøteriet AS overtatt de gamle lokalene. Gjennom flere store utbygginger etter årtusenskiftet har de utvidet bygningsmassen og driften betraktelig.
**Den filippinske ambassade i Washington** er faktisk noe eldre enn Filippinenes uavhengighet, og er landets eldste utenriksstasjon. Den første legasjon med ambassades rang formelt er imidlertid Den filippinske ambassade i Tokyo. 

Den opprinnelige bygningen til ambassaden ble kjøpt av byrået for den filippinske «Resident Commissioner», og under annen verdenskrig var den fra mai 1942 regjeringssete for det filippinske samveldes eksilregjering. Dette vedvarte til samvelderegjeringen kunne vende tilbake til Filippinene i oktober 1944. 

Ambassaden ble formelt grunnlagt den 4. juli 1946. Den filippinske ambassadør fikk en egen residens i 1950-årene etter at president Quezons plan om å omgjøre den filippinske presidents midlertidlige offisielle residens i Shoreham Hotel ble oppgitt av president Osmeña.

I 1991 begynte bygningen av en ny kansellibygning tvers over gaten fra den gamle bygningen. Bygningen ble ferdig i 1993, og grenser til gatene Massachusetts Avenue, 17th Street N, og Bataan Street. Den ligger gunstig til i nabolaget Embassy Row i Washington D.C. Den gamle bygningens fremtid er fremdeles (2007) uviss.

Eksterne lenker
---------------

* Ambassadens webside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***De var Furre var: maktspill og spionmistanke – et hemmelig nettverk i selvforsvar*** er en norsk bok fra 1999.

Boken er skrevet av tidligere stortingsrepresentant for Høyre, Hans Henrik Ramm og major i Det norske forsvaret, Johan M. Setsaas. 

Forfatterne hevder med boken å ha sannsynliggjort eksistensen til et hemmelig nettverk (den såkalte «fjerde tjeneste») som styrer Norge fra bak våre demokratiske kulisser, og at dette nettverket plasserte Berge Furre i Lund-kommisjonen for å skandalisere og ufarliggjøre den overfor opinionen. Ifølge boken var planen først å utnevne Furre til Lund-kommisjonen, deretter relativt raskt å finne kompromitterende materiale mot ham i de østtyske Stasi-arkivene, for deretter å kompromittere ikke bare Furre, men hele Lund-kommisjonen.

Det hevdes også i boken at nettverket bistod Mossad aktivt i forbindelse med Lillehammer-saken. Denne påstanden ble i 2000 tilbakevist av et offentlig oppnevnt granskingsutvalg.

Dagbladet omtalte i 1999 boken som konspiratorisk, mens NKP hevdet at: «den gjør et godt forsøk for å rense luften».

Referanser
----------

1. ↑  regjeringen.no: NOU 2000: 6. Lillehammer-saken. Omstendigheter rundt drapet på Ahmed Bouchikhi den 21. juli 1973 og sakens senere håndtering av norske myndigheter, Rapport fra et granskingsutvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon av 20. november 1998, Avgitt til Justis- og politidepartementet den 1. mars 2000.
2. ↑  dagbladet.no, 6. juli 1999: En mistenkelig person. Navn: Berge Ragnar Furre Alder: 62 Yrke: Professor, overvåkingsobjekt
3. ↑  Per Lothar Lindtner. «Nei til politistatsmetoder i Norge!». nkp.no. Arkivert fra originalen 12. oktober 2007. Besøkt 8. april 2010.

Eksterne lenker
---------------

* NOU 2000: 6, Lillehammer-saken: 5.4 Påstander om medvirkning fra «den fjerde tjeneste» og norske myndigheters tildekking
* Fulltekstutgave i Nasjonalbiblioteket
Hopp uten tilløp er en treningsmetode for plyometrisk spenst og en konkurranseform innen friidrett. 

Ved å ta bort tilløpet vil denne typen hopp ha økt krav til den plyometriske ferdigheten spenst. Kravet til teknisk koordinasjon mellom løpstilløp, sats og hopp er borte og kravet til utøverens relative styrke blir tydeligere. I konkurranser og tester finnes det regler som setter noen forutsetninger for hvordan et hopp kan utføres.

De tre vanligste formene for hopp uten tilløp innen friidrett er lengde uten tilløp, høyde uten tilløp og tresteg uten tilløp.

Hopp uten tilløp er en vanlig treningsmetode og eksisterer i en rekke øvelsesformer i tilpasset treningens formål. Hoppene kan nyttes for å utvikle vertikal spenst og 

Sargeanttest er navnet på en test som måler utøverens vertikale spenst. Uten tilløp skal utøveren hoppe så høyt som mulig. 

Skihoppere trener gjerne hopp uten tilløp fra sittestilling lik den de har på hoppkanten. 

| * v
* d
* r
Øvelser innen friidrett |
| --- |
| Sprint: | 
* 60 m
* 100 m
* 200 m
* 400 m

 |
| Hekk: | 
* 60 m hekk
* 80 m hekk
* 100 m hekk
* 110 m hekk
* 400 m hekk
* 3 000 m hinder

 |
| Mellomdistanse: | 
* 800 m
* 1 500 m
* En engelsk mil (1609 m)
* 3 000 m

 |
| Langdistanse: | 
* 5 000 m
* 10 000 m
* Halvmaraton (ca. 21 km)
* Maraton (ca. 42 km)
* 1 times løp
* Gateløp
* Terrengløp
* Ultraløp
* Motbakkeløp

 |
| Stafett: | 
* 4 × 100 m
* 4 × 400 m
* 4 × 800 m
* 4 × 1500 m
* 1 000 m stafett

 |
| Kast: | 
* Diskos
* Slegge
* Spyd
* Kulestøt
* Vektkast

 |
| Hopp: | 
* Høyde
* Lengde
* Stav
* Tresteg
* **Uten tilløp:**
	+ Høyde uten tilløp
	+ Lengde uten tilløp
	+ Tresteg uten tilløp

 |
| Mangekamp: | 
* Femkamp
* Sjukamp
* Tikamp

 |
| 
* Verdensrekorder i friidrett
* Europarekorder i friidrett
* Norske rekorder i friidrett

* **Kappgang**
* **Rullestolkjøring**

 |
**Operapop**, også kalt **popera** og **klassisk crossover**, er en undersjanger av popmusikk, der musikken har hentet tema og inspirasjon fra klassisk musikk. Ofte fremføres operapop med en operaaktig sangstil.

Bakgrunn
--------

Ifølge musikkhistorikere oppstod operapopen i USA på begynnelsen av 1900-tallet, gjerne fremført av såkalte Tin Pan Alley-musikere. En viktig årsak var påvirkningen fra de mange italienske immigrantene til USA, som populariserte sangere som Enrico Caruso og introduserte humoristiske melodier sunget på italienske dialekter. Disse sangene brukte ofte et operaaktig repertoar for å understreke et «satirisk eller aktuelt poeng».

Musikksjangeren ble gjort ytterligere populært gjennom amerikanske vaudeville-oppsetninger, musikalske komedier, jazz og operetter – blant andre: Irving Berlins *That Opera Rag*, Billy Murrays *My Cousin Caruso* og Louis Armstrongs riffer på *Rigoletto* og *Pagliacci*. Undersjangeren tapte terreng utover i 1920-årene, men kom sterkt tilbake i rockemusikk-æraen mot slutten av 1900-tallet, med album som The Whos *Tommy* og Queens *A Night at the Opera*.

I 1986 fikk operatenoren Luciano Pavarotti en hit med Lucio Dalla-sangen «Caruso», som ytterligere skjøt fart i operapopens popularitet. Andre sangere som Andrea Bocelli, Josh Groban og Katherine Jenkins spilte også inn sangen. Særlig ble Bocelli snart en fremtredende skikkelse innen operapop. Utover i 2000-årene oppsto flere grupper som red på operapop-bølgen, blant andre Il Divo og Amici Forever som fikk suksess gjennom å blande «moderne pop med operastil». Spesielt sammensatte grupper som blant andre Three Tenors har nådd ut til et stort publikum og fått større kommersiell suksess en hva som vanligvis er tilfellet for operamusikk. Sjangerens popularitet ble illustrert under Eurovision Song Contest 2015, da den italienske operapop-gruppen Il Volo vant telefonavstemningen med sangen «Grande amore». Sangen ble imidlertid bare nummer seks hos juryene og endte på en tredjeplass sammenlagt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Hamberlin, Larry (21. januar 2011). «Introduction». *Tin Pan Opera: Operatic Novelty Songs in the Ragtime Era* (1st utg.). Oxford University Press. s. 3. ISBN 9780195338928. Besøkt 4. oktober 2013.
2. 1 2 3  Autunnali, Melisanda Massei (2011). *Caruso: Lucio Dalla e Sorrento, il rock e i tenori* **(italiensk)**. Rome: Donzelli. s. 4–5, 137. ISBN 8860365635.
3. ↑  Andrea Bocelli: The king of Operatic pop, *The Sydney Morning Herald*, 28. august 2004
4. ↑  Danesi, Marcel (2013). *The history of the kiss!: the birth of popular culture*. Basingstoke: Palgrave Macmillan. s. 111. ISBN 1137376856.
5. ↑  Greenwald, Helen M. red. (2014). *The Oxford Handbook of Opera*. Oxford University Press. s. 674–5. ISBN 9780195335538.
6. ↑  «Il Volo's "Grande Amore" is the second Eurovision song to reach 100 million YouTube views». *wiwibloggs* **(engelsk)**. 10. oktober 2017. Besøkt 25. august 2019.
**Operasjon Amber Fox** også kalt **Task Force Fox** var en militær operasjon i regi av NATO i Republikken Makedonia fra desember 2001 til desember 2002. Operasjonen hadde i oppdrag å beskytte observatører fra Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, som overvåket iverksettelsen av fredsplanen for Makedonia, der regjeringen og albanske grupper hadde vært i voldelig konflikt. Styrken hadde bare tillatelse til å utføre oppdrag etter forespørsel av Makedonias regjering. Operasjon Amber Fox etterfulgte Operasjon Essential Harvest. Den fikk støtte av FN i FNs sikkerhetsråds resolusjon 1371 av 26. september 2001. Mandaten gikk ut 15. desember 2002. Operasjonen ble etterfulgt av Operasjon Allied Harmony.

Operasjon Amber Fox satte inn omkring 1 000 mann. Styrken, kjent Task Force Fox, var ledet av Tyskland. Norge bidro med seks offiserer til operasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Terry M. Mays: *Historical Dictionary of Multinational Peacekeeping*, 3. utgave, Lanham: Scarecrow Press, 2011, s. 189-190.
2. ↑  «Tabell 3.1 Oversikt over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945 og frem til 2008» i *«Fra vernepliktig til veteran» Om ivaretakelse av personell før, under og etter deltakelse i utenlandsoperasjoner*, St.meld. nr. 34 (2008–2009), Forsvarsdepartementet, s. 15–16. Besøkt 13. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Operation Amber Fox (Task Force Fox), NATO
**Operagata** (1-77, 2-36) er en gate langs Operahuset i Bjørvika i Oslo. Den er den eneste parallellgaten til Dronning Eufemias gate.

Historie
--------

Gata har navn etter Operahuset i Oslo, som ligger langs gata og ble åpnet 12. april 2008. Cirka 200 meter av gata vest for Akerselva ble åpnet kort tid før Operaen. Et par år senere åpnet Bjørvikatunnelen, og gamle E18, som lå rett nord for Operagata, ble fjernet. Først på dette tidspunktet fikk Operagata et mer vanlig gatepreg.

Navnet ble bestemt av bydelsutvalget i Bydel Gamle Oslo 13. februar 2007.

Beskrivelse
-----------

Operagata går øst–vest. Mot øst vil den ende i krysset med de planlagte gatene Rostockgata (mot nord) x Lohavngata (mot syd), mens den i vest slutter ved gaten Langkaia. På vestsida av Langkaia starter gateløpet på nytt – som Tollbugata. Den hører til Christian IVs by, den såkalte Kvadraturen. Øst for Akerselva ligger gaten i bydel Gamle Oslo, vest for elva i området Sentrum.

Adressene med oddetall (på sørsiden av gaten) ligger kun på østsiden av Akerselva. Grunnen til dette er at Operaen - som dekker hele sørsiden av gaten vest for elva - i stedet har adressen Kirsten Flagstads plass 1.

Eksterne lenker
---------------

* Høringssak om gatenavn i Bjørvika, Bydel Oslos hjemmeside, 2005 (lest 4. april 2008)
* Prosjekt: Operagata vest i rute. Oslo kommune, Fjordbykontoret, 22. februar 2008

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits Sveits’ flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0
(to åttendeplasser) |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(4 pallplasseringer)
*Per 7. oktober 2018* |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2018 Latvias flagg Riga | Stafett |
| Europamesterskap |
| Gull | 2014 Portugals flagg Palmela | Stafett |
| Gull | 2018 Sveits’ flagg Ticino | Stafett |
| Bronse | 2014 Portugals flagg Palmela  | Sprint |
| Bronse | 2018 Sveits’ flagg Ticino  | Lang |
| Junior-VM |
| Gull | 2009 Italias flagg San Martino | Stafett |

**Julia Jakob** (født **Julia Gross** 15. april 1991 i Richterswil) er en sveitsisk orienteringsløper. Hun representerer den svenske orienteringsklubben Stora Tuna OK. Jakob er verdensmester og europamester i stafett.

Karriere
--------

Jakob var svært lovende som juniorløper og fikk muligheten til å representere Sveits i Junior-VM i orientering hele fire ganger. Individuelt oppnådde hun 5.-plass som sine beste resultat på alle de tre individuelle distansene, lang, mellom og sprint. I italienske San Martino ble Sveits juniorverdensmestre i stafett etter at Julia Jakob avgjorde som ankerkvinne på det sveitsiske vinnerlaget.

I seniorklassen fikk Julia Jakob sitt definitive gjennombrudd i 2014. Under europamesterskapet dette året ble Jakob europamester i stafett ettersom de sveitsiske jentene gikk helt til topps i portugisiske Palmela. Jakob løp første etappe på det sveitsiske vinnerlaget. De øvrige etappene ble løpt av Sabine Hauswirth og Judith Wyder. Sveits vant stafetten foran Sverige 2 og Russland.

Fra VM-sammenheng har Jakob 5.-plass i stafett og 9.-plass på sprint fra Inverness i 2015 som sine beste resultater.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julia Jakob – World of O Rediger på Wikidata

* (en) Julia Jakob – World of O Rediger på Wikidata
***De undertryktes pedagogikk*** (*Pedagogia do Oprimido*) er en bok skrevet av Paulo Freire. Boken ble først gitt ut i USA på engelsk i 1970, fordi det daværende regimet i Brasil hadde sendt Paulo Freire i politisk eksil. Manuskriptet ble allikevel smuglet inn i landet, og utgitt i små opplag av forlaget Paz y Terra. Boken ble oversatt til norsk i 1974 av Sissel Lie Hagen. Den kom i ny utgave på norsk i 2003. 

Boken tar for seg hvordan undertrykte, fattige og ukyndige mennesker kan bryte ut av sin undertrykte tilstand gjennom å oppdage sin egenverdi og samtidig sitt ansvar for sin rolle i samfunnet, i en læresituasjon der lærer og elev ser på et felles mål i fri utfoldelse, istedenfor det Freire kaller «bankundervisning», hvor lærerens kunnskap plasseres i eleven uten elevens deltagelse. Boken tar også for seg hva det vil si å være frigjort og hvilket ansvar det legger på individet. Frigjøring i dette perspektivet kan være en smertefull opplevelse, fordi undertrykkerens metode innebærer at de undertrykte ikke vet at det ikke er rettferdig at undertrykkeren er mer verdt enn de selv. I Freires frigjørende pedagogikk skal individet bli klar over sin situasjon som undertrykket, og på den måten også klar over kampen som må til for å komme seg ut av den. For Paulo Freire er ikke revolusjon bare et maktskifte, fordi den som undertrykker andre ikke selv er et helt menneske. Undertrykkeren blir frigjort når den undertrykte frigjør seg selv. 

I boken Pedagogy of Hope fra 1994 skriver Paulo Freire om De undertryktes pedagogikk i en omfattende bakgrunnsanalyse og svarer på spørsmål og kritikk som kom i kjølvannet av bokens internasjonale suksess.

Referanser
----------

1. ↑  Pedagogy of the Oppressed Arkivert 12. oktober 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Lindvig, Ellen Elisabeth Faye (2017). «Den senere Paulo Freire - tilbake i klasserommet En litteraturstudie av utvalgte tekster av Freire fra 1990-tallet». Besøkt 12. mai 2021.
3. ↑  Bloomsbury.com. «Pedagogy of Hope». *Bloomsbury Publishing* **(engelsk)**. Besøkt 12. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Paulo Freire and Critical Pedagogy[*død lenke*]; Freire Institute
* (no) Om boken hos Bibsys
* Pedagogy of the Oppressed by Paulo Freire

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NLA
 |
**Rachel Adler** er en amerikansk feminist, jødisk teolog og filosof, og førsteamanuensis i *moderne jødisk tenkning* og *jødedom og kjønn* ved School of Religion, University of Southern California og Hebrew Union College Rabbinical School i Los Angeles. Adler var en av de første teologene som integrerte feministiske perspektiver i jødiske tekster og fornyelsen av jødisk lov og etikk.

Adler tok sin doktorgrad ved University of Southern California i 1997. Hun har skrevet en rekke artikler i bl.a. *Blackwell's Companion to Feminist Philosophy*, *Beginning Anew: A Woman's Companion to the High Holy Days*, *Contemporary Jewish Religious Thought*, *Lifecycles*, *The Jewish Condition* og *On Being a Jewish Feminist*.

I 2000 mottok hun Tuttleman Foundation Book Award fra Gratz College og i 1999 National Jewish Book Award for Jewish Thought fra Jewish Book Council. 

I 1971 skrev hun artikkelen *The Jew Who Wasn't There: Halakha and the Jewish Woman*. Historikeren Paula Hyman har beskrevet denne artikkelen som en svært viktig impuls for jødisk feminisme.

I 1992 etablerte Adler et Talmud-kurs for kvinner. Dette var den første muligheten for kvinner til å studere Talmud utenfor New York og Israel.

Adler vokste opp i en ortodoks familie, men har senere sluttet seg til reformjødedommen.

Referanser
----------

1. ↑   akademisk grad ph.d.[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   akademisk grad bachelorgrad, mastergrad[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Klassisk armensk rettskrivning** (Հայերէնի դասական ուղղագրութիւն (skrevet med den klassiske skrivemåten) eller Հայերենի դասական ուղղագրություն (skrevet med den reformerte skrivemåten), *Hajereni dasakan ughagrutjun*}}; også kjent som **tradisjonell rettskrivning** og *Masjtotsisk rettskrivning*) er rettskrivningen som utviklet seg tidlig i det 19. århundret for armensk. Den brukes hovedsakelig av den armenske diasporaen (inkludert alle som snakker vestarmensk og de som snakker østarmensk i Iran), som ikke anerkjenner den armenske rettskrivningsreformen som ble gjennomført i Sovjet-Armenia i 1920-årene.

Skrivesystem
------------

Klassisk armensk rettskrivning bruker de opprinnelige 36 bokstavene i det armenske alfabetet:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Store bokstaver | Ա | Բ | Գ | Դ | Ե | Զ | Է | Ը | Թ | Ժ | Ի | Լ | Խ | Ծ | Կ | Հ | Ձ | Ղ | Ճ | Մ | Յ | Ն | Շ | Ո | Չ | Պ | Ջ | Ռ | Ս | Վ | Տ | Ր | Ց | Ւ | Փ | Ք |
| Små bokstaver | ա | բ | գ | դ | ե | զ | է | ը | թ | ժ | ի | լ | խ | ծ | կ | հ | ձ | ղ | ճ | մ | յ | ն | շ | ո | չ | պ | ջ | ռ | ս | վ | տ | ր | ց | ւ | փ | ք |

I tillegg brukes de to bokstavene som ble introdusert i det 13. århundret:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Store bokstaver | Օ | Ֆ |
| Små bokstaver | օ | ֆ |

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Armenian alphabet, language and pronunciation». *www.omniglot.com*. Besøkt 17. november 2016.
**Klassisk språk** er en betegnelse på et språk som har et klassisk litterært korpus og som oppfyller visse andre kriterier. Definisjonen varierer, men punkter som gjerne regnes med er at det har en gammel og uavhengig tradisjon med liten innflytelse fra andre språk, og et det finnes en omfattende litteratur på språket. 

Man tar også ofte med at språket bør ha hatt bred innflytelse på samfunnet over en lengre periode, også etter at det ble erstattet av nye morsmål. Eksempler på dette er bruken av klassisk gresk og latin for å danne nye ord i europeiske språk, ord som telefon og automobil. I de fleste tilfeller hadde også språket et skriftsystem som ble tatt over av andre språk. 

De fleste klassiske språk, med sanskrit og tamilsk som viktige unntak, er døde språk. Det finnes gjerne en direkte arvtager, som italiensk og andre romanske språk som er arvtagere etter latin. Disse viser gjerne en utvikling hvor de går stadig lenger bort fra det klassiske språket.

Begrepet kan også brukes snevrere om de dominerende språkene i antikkens verden, gresk og latin.

De språkene som er allment akseptert som klassiske er:

* Indoeuropeiske språk:
	+ Klassisk gresk
	+ Sanskrit
	+ Latin
	+ Klassisk persisk
* Afroasiatiske språk:
	+ Klassisk arabisk
	+ Klassisk hebraisk
	+ Klassisk syrisk
* Dravidiske språk:
	+ Tamilsk
* Sinotibetanske språk:
	+ Klassisk kinesisk
**Klassisk ballett** er den mest kjente ballettstilen og legger vekt på å øve de klassiske ballettposisjonene. Den danses både alene, med en partner «pas de deux», eller det kan være en stor gruppe som danser sammen, som kalles «corps de ballet». Kvinnelige ballettdansere på avansert nivå danser på tåspiss, men de som er yngre, eventuelt dårligere trent danser på flate myke sko. Gutter og menn danser ikke på tåspiss – mannlig ballettdans er maskulin (tross manges vrangforestillinger), og visse teknikker og trinn er forbeholdt jentene. Vanligvis begynner jenter som danser ballett med tåspissdans når de er rundt 13 år gamle.

Det vanlige treningantrekket for jenter er ballettdrakt (body) med en halvtynn strømpebukse under, og eventuelt med mer varmende tøy over. Det klassiske korte tyllskjørtet kalles tutu, og brukes bare i forestillinger. Gutter trener som oftest i tykke svarte eller marineblå tights/trikot uten fot, hvite sokker og T-skjorte. Gutter kan også bruke kort ballettdrakt (body), men til forskjell fra jentene har de da alltid tightsen utenpå drakten. Under tightsen/ballettdrakten bruker større gutter gjerne et dansebelte/susp, dvs en tykk elastisk stringtruse med godt hold. Gutter kan også bruke tights med fot/strømpebukser, men vanligvis bare på scenen.

Ballettposisjonene har forskjellige navn og gjelder både ben og armer.
1. posisjon: hendene er mot hverandre i form av en sirkel og i høyde med navlen. Hælene er også sammen, men i form av en bred "V" ut mot begge sidene.

Klassisk ballett er fin og krevende trening også for gutter. Tidligere tiders motforstillinger mot at gutter danser ballett er i ferd med å gi seg.

Et ballettkompani er en gruppe hvor profesjonelle danser sammen, ofte tilhører kompaniene en opera. Noen kjente ballettkompanier er Bolsjoj-balletten, Royal Ballet og American Ballet Theatre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Nord-Irlands uoffisielle flagg
Ulsters flagg er inspirasjonskilden til det nordirske flagget
**Nord-Irlands flagg** består av et rødt georgskors på hvitt felt, med en rød hånd i hvit sekstakket stjerne med krone over i midten. Mellom 1924 og 1972 var det den nordirske regjeringens offisielle flagg, men etter at direkte styre ble innført i 1972 har det vært provinsens uoffisielle flagg. Denne situasjonen har fortsatt også i periodene med nordirsk selvstyre, først fra 1999 til 2002 og deretter igjen fra 2007. 

Nord-Irlands uoffisielle flagg er basert på det gamle flagget til provinsen Ulster, som har et rødt georgskors på gul bunn, med en rød hånd på hvitt skjold i midten. Det brukes mest av unionister, men er også symbolet som brukes for regionen i Samveldelekene og UEFA-kamper.

Flaggstrid
----------

Spørsmålet om offisielt flagg for Nord-Irland er et av de mange vanskelige stridsspørsmålene mellom de to dominerende folkegruppene i provinsen. 

I Belfastavtalen, som skulle sikre maktdeling mellom partene i Nord-Irland, sies det ingenting om provinsens flagg. Statsrettslig er Nord-Irland en del av unionen med navnet Det forente kongedømme Storbritannia og Nord-Irland, noe staten Irland etter fredsavtalen i 1998 har konstitusjonelt anerkjent. Irland gjorde tidligere krav på Nord-Irland. 

Blant nasjonalister, tilhengere av forening med staten Irland benyttes også den irske trikoloren. Bruk av flagget ble i 1954 forbudt i Nord-Irland, fordi det ble ansett som en politisk provokasjon å bruke det. I 1964 utløste fjerningen av en trikolor fra et av Sinn Féins kontorer i Belfast to dager lange, kraftige opptøyer. I en periode ble flagget brukt av IRA til å lage feller for sikkerhetsstyrkene; et flagg ble hengt opp i f.eks. en lyktestolpe, og når en soldat eller politimann forsøkte å ta det ned ble en sprengladning utløst. 

Flaggspørsmålet er fortsatt svært sensitivt, ettersom særlig republikanere benytter sine valgte posisjoner til å heise Irlands trikolor på offentlige bygninger. Unionistene viser på sin side til at avtalen anerkjenner Nord-Irland som en del av Det forente kongerike slik at det britiske flagget skal være det eneste som brukes av myndighetene. På offentlige flaggstenger brukes Union Jack, men også dette kan til tider skape kontroverser. 

Det foreligger flere forslag om ny utforming av flagget i forbindelse med at devolusjonen i Nord-Irland har føret til gjeninnføring av selvstyre i 2007.

| * v
* d
* r
Britiske flagg |
| --- |
| Unionsflagg | Union Jack **·** Kongeflagget | Storbritannias flaggSkottlands flaggWales’ flaggNord-Irlands flagg |
| Nasjonalflagg | England **·** Skottland **·** Nord-Irland **·** Wales |
| Handels- og militærflagg (*Ensign*) | Blått **·** Rødt **·** Hvit **·** Royal Air Force |
| Kronkoloniflagg | Alderneys **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Sigurd Alf Jansen** (født 4. mars 1932 i Horten) er en norsk komponist, arrangør, pianist, dirigent og orkesterleder.

Han er utdannet innen klassisk musikk ved Musikkonservatoriet i Oslo og var lærer på Klaverakademiet 1957-62. Han ble først kjent som jazzpianist. Siden slutten av 1950-årene har han bidratt som orkesterleder, arrangør og pianist på flere plateinnspillinger. Han har jobbet som kapellmester på Chat Noir og ledet studiobandet for den svenske Hylands Hörna. Sammen med blant andre Rolv Wesenlund og Harald Heide-Steen sto han bak Lysthuset, TV-serien *Og takk for det*, samt flere revyer.

Jansen ble i 1972 fast ansatt i NRK hvor han var ansvarlig for musikken til en flere TV-program og filmer, samt initiativtager til serien «*Nå får det være norsk*». Jansen har arrangert over 1500 stykker for Kringkastingsorkestret og vært fast dirigent i flere år.

Han var i flere år dirigent under Melodi Grand Prix for det norske bidraget under den internasjonale finalen. I 1964 vant Jansen den norske finalen i Melodi Grand Prix med *«Spiral»*. Hans mest kjente slager er «Vinter og sne» skrevet til ski-VM 1966 og sunget av Wenche Myhre. 

Sigurd Jansen har vunnet flere priser for sine komposisjoner og har ledet flere europeiske orkestre under fremføringen av sine verker. Jansen har hatt tillitsverv innen musikkorganisasjoner, blant annet som formann i NOPA 1972-99.

Priser og utmerkelser
---------------------

* Årets verk fra NOPA i 1965, 1967, 1972, 1974, 1975, 1977, 1985, 1990
* Bransjepris som arrangør under Spellemannprisen 1972
* Nordring prisen for beste musikkprodusent 1973
* Nordring prisen for beste musikkarrangør 1975
* Oslo bys kunstnerstipend
* 1. pris for musikken til åpningen av Oslo Konserthus
* Kardemommestipendiet 1998
* Æresnålen i Svenska kompositörer av Populærmusikk (SKAP)
* Kongens fortjenstmedalje i gull 2005

Filmmusikk
----------

* 1972: *Takt og tone i himmelsengen* (dansk)
* 1967: *Elsk...din næste* (dansk)
* 1965: *De kalte ham Skarven* (norsk)

Referanser
----------

1. ↑  Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon Arkivert 3. januar 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑   Biografi fra mic Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Sigurd Jansen 70 år* i NTB (20.2.2002)

4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigurd Jansen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Sigurd Jansen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata
* (en) Sigurd Jansen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sigurd Jansen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Jarlsberg Paper Mills** var en papirfabrikk på Gulskogen i Drammen som var i drift fra 1900, under navnet «Pukerud Papirfabrik». Fabrikkbygget ble oppført av engelskmennene Frank P. Caldwell og I. C. Shoobert sammens med initiativtakeren Gustaf Adolf Svensen, i årene 1898–99 på Pukerud, like ved Sølvfastøya. Fabrikkens første papirmaskin kom i drift i 1900, deretter i 1907 var maskin nummer to i drift. Begge maskinene ble levert av James A. Bertram & Son Ltd. Maskinene ble driftet med både damp og elektrisitet, dampen sto for hundre hestekrefter mens elektrisiteten sto for hele 500 hestekrefter. De første årene videreforedlet fabrikken råpapir til ferdige papirposer og eksportere disse til England. Allerede i 1911 ble fabrikken solgt til Anton Bommen og det var i denne prosessen at fabrikken fikk navnet Jarlsberg Paper Mills. I mellomkrigsårene ble aksjemajoriteten overtatt av A/S Storm & Bull Ltd. I 1919 kjøpte fabrikken gården Kleggen for bygging av arbeiderboliger. Året etter hadde fabrikken ca. 140 ansatte. Fabrikken produserte en rekke sorter av trefritt papir, eksempler på dette er: skriv og trykk, vannmerket, farget, linpreget, gjennomslagspapir og cyclostylepapir. Innen 1970 hadde antall ansatte ved fabrikken økt til ca. 160. Fabrikken besluttet å legge ned driften 13. januar 1971, da fabrikken ikke lenger klarte å drive med lønnsomhet. Fabrikklokalene som var på totalt 8000 m² ble sammens med tomt og fabrikkens arbeiderboliger solgt i 1971 til Skotvedt Maskin AS fra Oslo som flyttet sin import av John Deere anleggsmaskiner og importen av Honda til Drammen.

Produksjonsmengde
-----------------

* 1940-årene: ca. 5000 tonn i året
* 1960-årene: ca. 6000 tonn i året

Referanser
----------

1. 1 2   Drammen byleksikon-ID jarlsberg-paper-mills-as[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Norsk papirkalender*. xx#: Foreningen. 1918. s. 99.
3. ↑  «Jarlsberg Paper Mills A/S | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 25. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
***Xianglong zhaoi*** var en øgle som levde i Kina i tidlig kritt. Den kunne glidefly som de nålevende flygeagamene (*Draco*), men er ingen nær slektning.

Arten er bare kjent fra et eksemplar som ble funnet i den kinesiske provinsen Liaoning. Eksemplaret var antakelig ikke utvokst da det dødde. Totallengden er 155 mm, med en 95 mm lang hale. Tennene er akrodonte, og de nærmeste nålevende slektningene er kameleoner og agamer.

Fossilet har bevart en flygehud som ble spent ut ved hjelp av ribbeina. En tilsvarende flygehud er blitt utviklet to andre ganger hos krypdyr: én gang hos arter i gruppen Eolacertilia i trias og én gang hos flygeagamene. Flygeegenskapene hos *Xianglong* har antakelig vært bedre enn hos de to andre gruppene, og det er ikke utenkelig at arten kunne manøvrere like godt som nålevende spurvefugler. Eksemplaret hadde lange klør, som sikkert ble brukt til å klatre i trær.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xianglong zhaoi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xianglong zhaoi* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xianglong* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Pi-Peng Li, Ke-Qin Gao, Lian-Hai Hou & Xing Xu (2007) A gliding lizard from the Early Cretaceous of China *Proceedings of the National Academy of Sciences*, Vol. 104, No. 13, pp. 5507–5509
* Fox News - Ancient Lizard Glided on Stretched Ribs
**Oslo-Sparta** (stiftet 1927) var et idrettslag fra Grünerløkka i Oslo. Klubben drev med bandy og fotball og ble i all hovedsak dannet av tidligere medlemmer av junioravdelingen til Ball- og Skiklubben av 1914 (B.14). I 1936 spilte Oslo-Sparta seg opp i landsserien i bandys nest øverste divisjon, der den forble til krigsutbruddet i 1940. Tidligere landslagsmålvakt i fotball Tom Blohm spilte bandy for klubben. I fotball holdt Oslo-Sparta seg for det meste i 2. og 3. divisjon i Oslo-serien.

På grunn av dårlig økonomi og vanskelige treningsforhold sank entusiasmen rundt klubben i slutten av 1930-årene, og flere spillere gikk tilbake til B.14. Et forslag om at Oslo-Sparta skulle gå inn i B.14 ble imidlertid avvist på en ekstraordinær generalforsamling i november 1939. Ett år senere stilte saken seg annerledes. På et felles styremøte 4. oktober 1940 ble det besluttet at B.14 og Oslo-Sparta skulle gå sammen til en klubb under B.14s navn og med samme lover. B.14 slo seg i 1952 sammen med Sportsklubben Strong og Sportsklubben Spero og dannet Grüner Idrettslag.

Referanser
----------

1. ↑  «Sammenslutning mellem B. 14 og Oslo-Sparta?», *Aftenposten* (1. november 1939)
2. ↑  «Oslo-Sparta vil stå på egne ben», *Aftenposten* (8. november 1939)
3. ↑  «B. 14 og Oslo Sparta går sammen», *Aftenposten* (8. oktober 1940)
**Den finsk-svensk-norske pokalkonkurranse** var en internasjonal lagkonkurranse i skihopping som ble arrangert i årene 1912-1922. Rennet for lag fra Finland, Sverige og Norge ble holdt etter tur i de tre landenes hovedsteder og arrangert av Helsingfors Skidklubb, Föreningen för Skidlöpningens Främjande i Sverige og Foreningen til Ski-idrættens Fremme. Hvert lag kunne bestå av inntil fire deltakere, der de to beste talte i sammendraget. Det var tre dommere, én fra hvert land.

Vinnerpokalen ble satt opp av de to nordmennene konsul Robert Pehrson og kontorsjef A. Jensen, begge bosatt i Helsingfors. Konkurransen ble holdt i 1912, 1913 og 1914, før 1. verdenskrig og den finske borgerkrigen gjorde at det ble et opphold til 1919. Den siste pokalkampen ble holdt i 1922, da Norge vant for tredje gang og fikk pokalen til odel og eie.

Resultater
----------

| År | Sted | Bakke | Vinner | Andre | Tredje |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1912 | Helsingfors |  | Norges flagg Norge
Hans UllevoldsæterMarius Eriksen | Finlands flagg Finland | Sveriges flagg Sverige |
| 1913 | Stockholm |  | Sveriges flagg Sverige
Ejnar OlssonMenotti Jacobsson | Norges flagg Norge | Finlands flagg Finland |
| 1914 | Kristiania |  | Sveriges flagg Sverige
Ejnar OlssonMenotti Jacobsson | Norges flagg Norge | Finlands flagg Finland |
| 1919 | Helsingfors |  | Norges flagg Norge
Viggo ChristensenAlf Nordli | Finlands flagg Finland | Sveriges flagg Sverige |
| 1922 | Stockholm |  | Norges flagg Norge
Josef HenriksenNarve Bonna | Finlands flagg Finland | Sveriges flagg Sverige |

Kilder
------

* *Foreningen til Ski-Idrættens Fremme gjennem 50 år 1883-1933*. Dybwad, Oslo 1933 (s. 147-148, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Fjellene og innsjøen på sommeren, sett fra Bolsjije Koty på sørvestsiden av innsjøen.
**Bajkalfjellene** (russisk Байкальский хребет, *Bajkalskij khrebet*) er en fjellkjede som stiger bratt opp fra nordvestsiden av Bajkalsjøen sør i Sibir i Russland. Det sentralsibirske platå grenser i sør til de østlige Sajanfjellene og Bajkalfjellene.

Elven Lena har sitt utspring i Bajkalfjellene. Fjellene rundt Bajkalsjøen er skogkledde med gråor, osp, dunbjørk, sibirlerk, sibiredelgran, furu og sibirfuerru.

Den høyeste toppen er Tsjerskij (2572 moh), oppkalt etter den polske oppdagaren Jan Czerski.

Referanser
----------

1. ↑  «Biakado-Lensky». Center for Nature Conservation - Wild Russia. Arkivert fra originalen 28. september 2006. Besøkt 2. september 2008.
2. ↑  «Images of the Baikal from various sources». Besøkt 2. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Burjatia på www.traveleastrussia.com
* Bilder på www.magicbaikal.ru
* Bilder av innsjøen og fjellene rundt på www.irkutsk.org


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Den fjerde raneren*** er en kriminalroman skrevet av forfatteren Kjell Ola Dahl.

Boken kom ut i 2005. *Den fjerde raneren* er den femte boken i serien om Gunnarstranda og Frølich. Andre bøker i serien er *Dødens investeringer*, *En liten gyllen ring*, *Mannen i vinduet*, *Lille tambur*, *Svart engel* og *Kvinnen i plast*.

I *Den fjerde raneren* har Frank Frølich noe viktigere rolle enn Gunnarstranda. Mye av romanens handling oppstår som konsekvenser av valg Frølich gjør. Tema i romanen er besettelser. Det gjelder erotikk, kunst, sannhet, kontroll. Handlingen foregår i Oslo, Askim, Valdres, Hemsedal og Kroatia. Sentralt i romanen står et maleri av Giovanni Bellini, et kunstverk som i virkelighetens verden ble stjålet fra katedralen Santa Maria dell’Orto i Venezia i 1993.

Handling
--------

Historien starter med at Frølich kaster seg over en kvinne, Elisabeth Faremo, inne i en innvandrerbutikk. Han vil få henne ut av skuddlinjen i forbindelse med en politiaksjon. Etter at hun førfulgt ham hjem innleder de en relasjon preget av grenseoverskridelser, forfølgelse og løgner.

En vaktmann på Oslo havn er blitt drept av ukjente ransmenn, og den tungt kriminelle broren til Elisabeth, Jonny, blir siktet for drapet. Broren og hans kompanjonger blir løssluppet når Elisabeth gir de alibi. Frølich får ikke dette til å stemme siden hun var sammen med ham samtidig som drapet foregikk. Frølich oppsøker henne for å komme til bunns i misforholdet. Når Elisabeth forsvinner og Jonny blir funnet død ved Vamma kraftverk i Glomma, har etterforskerne Frølich på listen over mistenkte.

Referanser
----------

1. ↑  KAGGE. «Den fjerde raneren» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 8. april 2018. Besøkt 7. april 2018.
2. ↑  www.venice-sights.co.uk/madonna-dell-orto Arkivert 16. september 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***Lille tambur*** | **Bøker om Gunnarstranda**(2005) | Etterfølger:***Svart engel***

 |
Finskegarden, 9. april 1905.

**Den finske garde** eller **finskegarden** var en vervet troppeenhet i Finland under russertiden. Det egentlige navn var *Livgardens 3. finske skarpskytterbataljon* (finsk: Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoona, svensk: Livgardets 3:e finska skarpskyttebataljon, russisk: Лейб-гвардии 3-й стрелковый Финский батальон).

Historie
--------

Den utgikk fra et i Viborg stasjonert jegerregiment som sammen med to andre jegerregimenter ble oppsatt ved verving. Fra dette regimente ble det i 1817 avdelt to kompanier for å danne en undervisningsbataljon, som ble kalt Helsingfors bataljon. Den var stasjonert i Tavastehus frem til 1824, da den flyttet inn i gardeskasernen i Helsingfors. Navnet ble i 1827 endret til *Finska undervisningsskarpskyttebataljonen* og to nye kompanier tilkom. Mannskapet ble slik forøket fra 300 till 500.

Den finske gardes offiserer og underoffiserer i 1878, etter å ha vendt tilbake fra den russisk-tyrkiske krig.
Som Livgardens finske skarpskytterbataljon marsjerte styrken til Polen i 1831 og utmerket seg der ved erobringen av Warszawa. Bataljonen deltok også Ungarn-felttoget i 1849 og i Krimkrigen, men kom ikke i kamp. I den russisk-tyrkiske krig 1877-1878 deltok enheten i den vanskelige marsjen over Balkan og gjorde en innsats ved seieren ved Gornij-Dubnjak den 24. oktober 1877. 

Etter at allmen verneplikt ble innført ble Den finske garde fra 1881 sammensatt av vernepliktige fra hele Finland. Garden ble inndratt i august 1905.

Eksterne lenker
---------------

* Full sirkel, den finske gardes befal 1829 og 1906
* Finska gardet i *Nordisk familjebok* (1. utgave, 1881)
* Offiserskorpset forut den russisk-tyrkiske krig 1877-78
* Den russisk-tyrkiske krig 1877-78

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** VIAF
 |
**Johannes (Johs.) Bøe** (født 17. januar 1891 i Ringsaker, død 1. februar 1971) var en norsk arkeolog.

Bøe ble i 1921 cand. philol. med avhandlingen *Norske guldfund fra folkevandringstiden*. I 1931 tok han doktorgrad med avhandlingen *Jernalderens keramikk i Norge*. Han var fra 1921 amanuensis ved Bergens Museum, senere professor samme sted.

Bøe utmerket seg ved en usedvanlig rik produksjon, som spenner fra den tidligste steinalder til jernalderen. Det mest kjente verket, ved siden av doktoravhandlingen, er *Le Finmarkien*, som han skrev sammen med Anders Nummedal, der de etablerte Komsakulturen som en egen størrelse i norsk steinalder.

Han var sønn av John O. Bøe (1851–1910) og Marie Nilsdatter Bjerke (1859–1953). Faren var bonde på gården Ottersrud. Johannes giftet seg i 1920 med Dagny Godager (1896–1982), og ble far til kunsthistoriker Alf Bøe (1927–2010).

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johannes\_Bøe[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johannes Johs. Bøe, Norsk biografisk leksikon ID Johannes\_Bøe, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (no) Johannes Bøe i Store norske leksikon
* (no) Johannes Bøe i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Johannes Dale** (født 30. mai 1923 i Haugesund, død 15. juli 2003 i Bærum) var en prisbelønt norsk kjemiker, ansett for å være blant verdens fremste innen stereokjemi.

Etter examen artium 1943 og siv.ing. fra NTH 1948, var Dale ansatt ved Forsvarets forskningsinstitutt 1948-57 og det amerikanske Union Carbide si forskningsgrein i Brussel 1958-65. Sin dr.philos. fikk han i 1959. I 1966 overtok han professoratet i organisk kjemi ved Kjemisk institutt (UiO) etter svensken Salo Granowitz som bare satt ett år etter han i 1963 overtok for Endre Berner. 

Dale hadde en rekke industrielle samarbeid og patenter, som da han i 1986 patenterte et finkjemikal for borehull med Borregaard for bedre utnyttelse av oljeforekomster, og mottok året efter Guldberg-Waage-medaljen.

Blant Dales kortere opphold nevnes California Institute of Technology, Pasadena 1951-52, Eidgenössische Technische Hochschule Zürich i 1957, gjesteprofessor ved Brandeis University, Massachusetts 1971, University of California, Los Angeles 1972, København Universitet 1976 og Hebrew University i Jerusalem 1985.

Utmerket
--------

* Norsk Kjemisk Selskap visepresident 1970–71
* Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1975
* Burgenstock Conference on Sterochemistry, president i 1975
* Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab innvalgt 1988
* Guldberg-Waage-medaljen 1987

Utgivelser
----------

* Johannes Dale (1975). *Stereokjemi og konformasjonsanalyse*. Universitetsforlaget.  [221 sider. Oversatt til flere språk]

Referanser
----------

1. ↑  (no) Johannes Dale (kjemiker) i Store norske leksikon
2. ↑  «Boliven patentregister». [*død lenke*]
3. ↑  Torill Nordeng (9.12.1986). «Med mosselukt bak øret». Aftenposten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |