recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Goodness Gracious Me»** er en komisk britisk sang med melodi og tekst av David Lee og Herbert Kretzer. Den er spilt inn med Peter Sellers i rollen som en indisk lege og Sophia Loren som hans velstående italienske pasient. De forelsker seg i hverandre. Skuespillerne hadde de samme rollene i filmen *Millionøsen* (*The Millionairess*) fra 1960.

Peter Sellers og Sophia Loren spilte inn sangen med Ron Goodwin som dirigent for akkompagnementet. Den ble utgitt på singlen Parlophone 45-R 4702 i 1960.

I 1990-årene ble sangen benyttet som inspirasjon til tittel- og temasang i komedieprogrammet med samme navn på BBC radio og TV

Norsk versjon
-------------

Alfred Næss har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jo, jo – bevares vel».

### Innspilling

* Sølvi Wang og Leif Juster med Sigurd Jansens orkester. Utgitt på singlen Triola TN 238 i 1960.

Listeplassering
---------------

Versjonen med Sellers og Loren kom på den britiske singlelisten 12. november 1960 og lå der i fjorten uker med nummer fire som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database – The Millionairess (1960) – Plot Summary
2. ↑  Peter Sellers & Sophia Loren – Goodness Gracious Me – Grandpa's Grave (7", Single) at Discogs
3. ↑  Internet Movie Database – "Goodness Gracious Me" (TV) (1998)
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Chart Stats - Peter Sellers And Sophia Loren - Goodness Gracious Me

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Goodness Gracious Me* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
Gooey Butter Cake pyntet med bringebær
**Gooey butter cake** er en type kake som opprinnelig kommer fra den amerikanske byen St. Louis, Missouri. Den blir vanligvis servert til kaffen, og ikke til dessert. Første gang den ble lagd regnes for å være i året 1943 av en St. Louis Baker.

Et sagn om kakens opprinnelse finnes i *Saint Louis Days...Saint Louis Nights* (ISBN 0-9638298-1-5), en kokebok publisert på midten av 90-tallet av Junior League til St. Louis. Kaken sies først å ha blitt lagd ved et uhell som oppsto en gang på 30-tallet, hvor en tysk-amerikansk baker forvekslet forholdene mellom sukker og mel.

Referanser
----------

1. ↑  Stradley, Linda; Brenda (3. mai 2015). «Gooey Butter Cake History and Recipe». *What's Cooking America* **(engelsk)**. Besøkt 25. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gooey butter cake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oppskrift fra bunnen av

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Jordal** er en liten jordbruksbygd og dalføre ved Jordalsvatnet sørøst for Eidsvågen i Åsane bydel i Bergen, omgitt av høye bratte fjell på tre kanter, samt Eidsvåg i nordvest og Ervik i nordøst. Gårdene på nordsiden av vannet heter Øvre og Nedre Selvik, mens gårdene i sør og vest heter Jordal.

Jordalen omfattes av grunnkretsene Jordalen og Selvik i Bergen kommune, med totalt 298 innbyggere 1. januar 2012, og et samlet areal på 10,21 km², av dette 0,66 km² ferskvann.

Funnstedet av Olav Smørdals lik
-------------------------------

11. april 1925 ble liket til den unge forvunnede kontoristen, 19 år gamle Olav Smørdal fra Bergen, funnet ved "Svarthammeren" innerst i Jordal. Forsvinningssaken knyttet til den unge kontoristen var av stor interesse for byens borgere i ukene etter at han forsvant.

Referanser
----------

1. ↑  «Smørdals mystiske forsvinning og «Den synske Halvorsen»». *Bergens Tidende*. Besøkt 18. august 2019.

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Åsane bydel |
| --- |
| Blindheim **·** Breistein **·** Dalabygda **·** Eidsvåg **·** Ervik **·** Flaktveit **·** Hjortland **·** Hordvik **·** Hylkje **·** Jordal **·** Mjølkeråen **·** Morvik **·** Nyborg **·** Rolland **·** Salhus **·** Tertnes **·** Ulset **·** Åstveit |
**Real Unión Club de Irún S.A.D.** er en spansk fotballklubb basert i byen Irun i Baskerland, nær grensen til Frankrike. Den ble grunnlagt i 1915. Klubben spiller for tiden i Segunda División B og de har sine hjemmekamper på Stadium Gal.

Historie
--------

Real Unión var blant de tidlige banebrytende spanske fotballag og sammen med andre baskiske klubber Athletic Bilbao, Real Sociedad og Arenas Club de Getxo var de med på å grunnlegge av La Liga i 1928. Klubben ble dannet i 1915 etter en sammenslåing av «Irún Sporting Club» og «Racing Club de Irún».

Klubben ble en kort stund kjent som «Unión Club Irún» før Alfonso XIII ga klubben kongelig godkjennelse. Under den andre spanske republikken byttet klubben tilbake til dette navnet. Real Unión vant senere den hjemlige cupen tre ganger, de slo Real Madrid i 1918 og på nytt i 1924. I 1927 slo de Arenas Getxo. De tapte 5-1 til FC Barcelona. Klubben rykket ned fra den øverste divisjonen i 1932.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Real Unión Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
, på spansk
* Futbolme: omtale av klubben, på spansk
**Tassili n'Ajjer** er en fjellkjede i Saharaørkenen, sydøst i Algerie. Navnet er berbisk og betyr Tassili-platået. Store deler av fjellkjeden, blant annet sypressene og bergkunstområdene er vernet som nasjonalpark, biosfærereservat og verdensarvområde.

Fjellkjeden strekker seg ca. 500 km fra 26°20′N 5°00′Ø øst-sørøstover til 24°00′N 10°00′Ø. Det høyeste punktet er Adrar Afao, 2158 moh (25°10′N 8°11′Ø). Den nærmeste byen er Djanet, ca. 10 km sydvest for fjellene.

Fjellene består i hovedsak av sandstein, og erosjon har ført til at området i dag har nærmere 300 naturlige steinbuer, og flere andre iøynefallende landskapsformer, blant annet «steinskoger».

Økologi
-------

På grunn av høyden, og sandsteinens evne til å magasinere vann, er vegetasjonen i Tassili n'Ajjer rikere enn i den omkringliggende ørkenen. Truede, endemiske arter som Cupressus dupreziana (Saharasypress) og *Myrtus nivellei* (Saharamyrte) finnes i den høyereliggende østlige halvdelen av fjellene.

Forhistorisk kunst
------------------

Bergkunst fra Tassili n'Ajjer
Området er også kjent for sin forhistoriske bergkunst, og andre arkeologiske lokaliteter, som skriver seg fra neolittisk tid, da klimaet var langt gunstigere – mer av en savanne enn en ørken. Bergkunsten viser kvegflokker, store ville dyr som krokodiller, og menneskelig aktivitet som jakt og dans. Bergkunsten har stilistiske fellestrekk med før-ngunisk kunst fra det sørlige Afrika.

Parken ligger nær bergkunstområdet Tadrart Acacus i Libya, som også er et verdensarvområde.

Eksterne lenker
---------------

* World Conservation Monitoring Centre
* The natural arches of the Tassili n'Ajjer
* Tassili n'Ajjer – fjexpeditions.com

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Algerie (liste) |
| --- |
|  | Algers kasbah **·** Al Qal'a **·** Djémila **·** M’Zab-dalen **·** Tassili n'Ajjer **·** Timgad **·** Tipasa | Algeries flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Paul A. Baran** (født 1909 eller 1910, død 1964) var økonomiprofessor og nymarxistisk filosof. Baran var født i Russland og fikk sin utdannelse delvis i Tyskland, delvis i Moskva og delvis ved Harvard i USA, der han til slutt slo seg ned. Etter å ha gjennomført militærtjeneste for USA begynte han å jobbe ved sentralbanken i New York. I 1949 ble han ansatt ved Stanford University, der han ble værende til sin død.

Baran var i stor grad inspirert av marxisme og var en del av kretsen rundt det uavhengige marxistiske tidsskriftet Monthly Review. Under bølgen av antikommunisme og mccarthyisme var han en av få marxister, om ikke den eneste, som fikk beholde sin undervisningsstilling ved et større universitet. Baran var særlig opptatt av spørsmål om økonomisk utvikling og 
underutvikling, og han regnes som en av grunnleggerne av avhengighetsteorien. Særlig har hans verk fra 1957, *The Political Economy of Growth* vært innflytelsesrikt. Her viser han med en rekke eksempler hvordan den økonomiske utviklingen i den rike og fattige delen av verden henger sammen, og han konkluderer med at bare en sosialistisk utvikling vil kunne sørge for virkelig global utvikling.

På 1960-tallet besøkte Baran blant annet det revolusjonære Cuba og møtte flere av revolusjonslederne. Han skrev også verket *Monopoly Capital* sammen med Paul Sweezy, et verk som ikke ble utgitt før etter Barans plutselige død. Her lanserer forfatterne en teori om at det ikke lenger er profittratens tendens til å falle som dominerer verdensøkonomien, men heller stadig mer sløsing og kapasitetsoverskudd innenfor økonomien. Selv om verket er blitt kritisert av mange, står det fortsatt som et av de viktigste vestlige marxistiske verkene fra annen halvdel av 1900-tallet.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Paul-Émile Janson** (født 30. mai 1872 i Brussel i Belgia, død 3. mars 1944 i konsentrasjonsleiren Buchenwald i Tyskland) var en belgisk liberal politiker, blant annet en kort periode 1937-1938 landets statsminister.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Paul-Émile Janson var sønn av den liberale politiker Paul Janson. Han tok studier i rettsvitenskap ved Det fri universitet i Brussel og virket deretter som advokat. Allerede som student engasjerte han seg i 1891 for alminnelig stemmerett. Sener var han i perioder professor ved *Vrije Universiteit Brussel* (VUB). Han var også frimurer.

Hans søster Marie Janson ble i 1921 Belgias første kvinnelige senator, og var mor til den senere statsminister og NATO-generalsekretær Paul-Henri Spaak.

### Politiker

Paul-Émile Janson ble medlem av det belgiske parlament som liberaler i 1910. Han ble ikke gjenvalgt i 1912, men ble det atter i 1914. Etter den tyske innmarsj i Belgia under første verdenskrig inntok Janson en ledende rolle til beskyttelsen av flyktninger. Dessuten var han i 1917 medarbeider til ledere av den amerikanske næringsmiddelforsyning og senere amerikanske president Herbert C. Hoover.

I 1920 ble han forsvarsminister. Deretter fikk han stadig viktigere politiske verv, og var fra 1926 til 1929 delegert til Folkeforbundet. Senere var han justisminister i regjeringene Henri Jaspar (1927 til 1931) og Charles de Broqueville (1932 til 1934). Fra 1935 til 1936 var han så senator. Han var atter justisminister både i 1939 og i 1940.

Mellom den 23. november 1937 og den 15. mai 1938 var Paul-Émile Janson Belgias statsminister. Denne regjeringen var vanskelig å danne; dette var en politisk ustabil periode i en anspent internasjonal situasjon. Regjeringen klarte å etablere fransk- og flamsktalende kulturelle råd, og introduserte lovgivning om språkbruken i de væpnede styrker.

Da andre verdenskrig utbrøt var han utenriksminister, og i regjeringen Hubert Pierlot var han minister uten portefølje.

Da resten av den belgiske regjering gikk i eksil i London forble Paul-Émile Janson i Frankrike, der han slo seg ned i den sørlige og ikke-okkuperte sone. I 1943 marsjerte tyskerne inn, og da ble han funnet i Nice og arrestert. Han ble ført til Fresnes og deretter til den tyske konsentrasjonsleiren Sachsenhausen og så til Buchenwald, og der døde han den 3. mars 1944.

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=paul+emile;n=janson[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GeneaStar, oppført som Paul émile Janson, GeneaStar person-ID jansonp[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Biographie Nationale de Belgique, Biographie nationale de Belgique ID paul-emile-janson, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Eugen Lennhoff, Oskar Posner, Dieter A. Binder: *Internationales Freimaurerlexikon.* 5. Auflage. Herbig, München 2006, ISBN 978-3-7766-2478-6, S. 432
5. ↑  Eerste minister: Paul-Emile Janson Arkivert 14. juni 2011 hos Wayback Machine. lest 9. mars 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Langviksveien** (5-25, 2-22) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Den går som fortsettelse sørvestover av gateløpet til Museumsveien, idet sistnevnte dreier mot sørøst, og fortsetter i slake svinger til den når Bygdøynesveien i krysset ved P.T. Mallings vei.

Navnet henspiller på eiendommen Langvik og hadde vært i bruk en stund da det ble formelt vedtatt i 1905.

Blant bebyggelsen kan nevnes nr. 6 (villaen *Ekhaugen*, oppført for Johan Throne Holst, nå islandsk ambassadørresidens), nr. 17 (*Maristuen*, et halvannen etasjes trehus med valmtak oppført ca. 1800) og nr. 18-22 (*Adelsborg*, tre treetasjers hus oppført ved ark. Niels Torp i 2005).

Referanser
----------

1. ↑  Avbildet hos Oslobilder.no

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Langviksveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 328. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes gateoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Langvingejordfly** (*Agrotis ipsilon*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den forekommer nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort til ganske stort (vingespenn 40–56 mm), lyst gråbrunt eller gulbrunt nattfly. De kjennes vanligvis lett igjen på størrelsen kombinert med at det går en kraftig, svart, kileformet flekk ut fra nyremerkets ytterkant, utenfor denne er det to innoverrettede, svarte pileflekker. Ellers har forvingen er mørk strek som strekker seg ut fra roten (kombinert rotstrek og tappmerke) og et smalr svartkantet nyremerke. Bakvingen er hvitaktig, tynt skjellkledt og delvis gjennomsiktig, med en perleaktig glans, brune årer og brun bestøving langs ytterkanten.

Larven
Larven er lysbrun, kort og trinn.

Levevis
-------

Det er en vandrende art som enkelte år dukker opp i store mengder. Det er usikkert om den formerer seg hos oss. Larvene lever i bakken på røttene av ulike urter. De voksne sommerfuglene kan dukke opp når som helst mellom mars og november, men hyppigst i august–oktober da bestandene lenger sør i Europa er store.

Skadedyr
--------

Arten er et betydelig skadedyr i jord- og hagebruk i litt varmere strøk over så godt som hele Jorden. Larvene kan angripe røttene på så ulike kulturplanter som kål, soyabønner, bomull, mais, jordbær, tomater og vinranker.

Utbredelse
----------

Langvingejordfly er nokså nær en kosmopolitt, det vil si at den finnes over hele Jorden. Den er vanlig i varme og varm-tempererte områder, men fordi den vandrer mye dukker den også ofte opp nord og sør for disse områdene. I Norge er den funnet nord til Nordland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. juli 2020. Besøkt 24. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Agrotis ipsilon* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *langvingejordfly* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *langvingejordfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *langvingejordfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *langvingejordfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *langvingejordfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *langvingejordfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *langvingejordfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *langvingejordfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agrotis ipsilon* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Agrotis ipsilon* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En rett sopransaksofon
En **sopransaksofon** (også **sopransax**) er et musikkinstrument i saksofonfamilien, og er stemt i Bb.

Sopransaksofonen er den minste av de såkalte vanlige saksfonene (sopran-, alt-, tenor- og barytonsaksofon), og klinger én oktav lysere enn tenorsaksofonen. Saksofonen blir for det meste brukt innenfor jazz og i saksofonkvartetter, men brukes av og til i den klassiske musikken også. 

Sopransaksofonene finnes hovedsakelig i to former, den rette og den bøyde.   

*Den rette sopransaksofonen* likner mest på en klarinett, og halsen på instrumentet kan enten være lett bøyd eller rett. Lyden i den rette sopransaksofonen har en mer obo-aktig lyd enn den bøyde, og skal være enklere å intonere på. Denne typen er den mest produserte nå til dags.   

*Den bøyde sopransaksofonen* likner en altsaksofon, bare i forminsket størrelse, men har en mindre bøy på halsen. Lyden i det bøyde hornet skal ha en mer saksofonlik lyd enn den rette, men skal være vanskeligere å intonere på. Den bøyde var til forskjell fra den rette mer vanlig på 1930-tallet. 

I 2001 lagde belgieren François Louis aulokromen, et nytt treblåseinstrument som egentlig er to sopransaksofoner som er satt sammen, og man kan spille på det unisont eller tostemt. 

De mest kjente sopransaksofonistene innenfor jazzen er John Coltrane, Sidney Bechet, Jan Garbarek, Wayne Shorter, Joe Farrell, Steve Lacy, Lucky Thompson, Branford Marsalis, Paul Winter og Dave Liebman. Innenfor smooth jazzen er de mest kjente Kenny G, Dave Koz og Grover Washington.

Se også
-------

* Altsaksofon
* Tenorsaksofon
* Barytonsaksofon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Sopper har ofte både aseksuelle og seksuelle livsstadier og fordi seksuelt stadium kan mangle eller er svært sjelden kan det være vanskelig å koble de ulike stadiene til samme organisme. Dette har gitt behov for egen terminologi og navngiving. 

* **Teleomorf** kalles det seksuelle stadiet av livssyklus som inkluderer soppens fruktlegeme.
* **Anamorf** kalles det aseksuelle stadiet som kan reprodusere ved hjelp av aseksuelle sporer. Hvis en sopporganisme produserer flere morfologisk ulike anamorfer kalles disse **synanamorfer**.
* **Holomorf** er begrepet som brukes om hele sopporganismens livssyklus, dvs. både teleomorf og anamorf(er).

Navngiving av sopper
--------------------

Sopper klassifiseres hovedsakelig på basis av strukturer knytta til kjønnet formering fordi slike strukturer gjerne forandres sakte av evolusjon. Imidlertid er det mange sopp som kun formerer seg ukjønna eller i alle fall er kjønna foermering ukjent. Slike soppformer kan ikke klassifiseres på basis av seksuelle strukturer. I tillegg vokser gjerne sopper sammen og sporolerer (danner sporer) i slike blanda kulturer. Dette har gjort det vanskelig å sikkert koble de ulike stadiene av samme sopp med hverandre. Den internasjonale koden for botanisk navngiving godtar derfor at ukjønna stadier av sopp (anamorfer) får andre navn enn det kjønna stadiet (teleomorfen). Hvis man finner at samme sopp har flere slike navn er det vanlig at sopparten (holomorfen) gis navnet til teleomorfen, men under noen omstendigheter kan også navn på en anamorf brukes. 

De fleste anamorfer kjenner man imidlertid ikke teleomorfen til og disse har vært vanlig å plassere i en egen divisjon, Imperfekte sopp (Deuteromycota). Med oppkomsten av genetiske metoder innen taksonomien kan slektskap avgjøres ved å sammenligne DNA-sekvenser og anamorfene vil kunne kobles med en teleomorf eller i alle fall kunne klassifiseres i rett slektskapsgruppe.

Det har vist seg at de fleste anamorfer hører hjemme i sekksporesoppene, men stilksporesopper og koblingssopper finnes også.

Referanser
----------

1. ↑  Guarro, J. J. Genéj & A.M. Stchigel (Jul 1999), «Developments in fungal taxonomy» (Gratis fulltekst), *Clinical microbiology reviews* **12** (3): 454–500, ISSN 0893-8512, PMC 100249, PMID 10398676,
**Mesterligafinalen 1998/99** ble spilt onsdag den 26. mai 1999. Kampen ble spilt på Camp Nou i Barcelona (Spania), for å avgjøre vinneren av Champions league 1998/99- sesongen. Kampen ble spilt mellom Bayern München og Manchester United. Kampen er mest kjent for Manchester Uniteds to sene mål, som avgjorde finalen, i Uniteds fordel. Kampen endte 2-1 til United. Dette gjorde at Manchester United ble det første engelske laget til å få "Tre Treble" (Å vinne Premier League, FA cupen og Champions league). Bayern kunne også fått the treble, men siden de tapte her, fikk de bare the double.

Manchester United hadde sine vanlig røde trøyer, mens Bayern brukte sine gråe. Dommeren Pierluigi Collina har sitert denne kampen som en av de mest minneverdige kamper i sin karriere, på grunn av "løvens brøl" fra publikum.

Kampen
------

Det første målet ble scoret av Mario Basler, i det fjerde minutt, på frispark. Peter Schmeichel var sjanseløs, og sto i ro, med åpen munn. Det var mange sjanser i kampen, og Bayern jublet over at de så ut til å slå selve Manchester United. Sent ut i andreomgang byttet Ferguson Sheringham inn, i forsøk om å utligne. I det åttiende minutt byttet Ferguson Solskjær inn, for å forsterke laget. I tampen av kampen klarte Beckham å få en corner. Beckham tok corneren selv. Schmeichel kom opp. Beckham slo ballen mot Schmeichel, men Bayern headet unna. Giggs ladet kanonen, og Sheringham stakk foten frem, og – United utlignet! Publikum jublet, og Basler forvandlet seg fra å smile, til å bite negler på sidelinjen. Det var lagt til 3 minutter. I tampen av ekstraminuttene, fikk Solskjær ballen. Han forsøkte å legge inn, men ballen ble blokkert til en ny corner. Schmeichel ble i målet sitt, og Beckham skrudde ballen mot Sheringham. Sheringham tok ballen med foten, og fyrte av med en gang, ballen gikk mot Solskjær. Solskjær stakk foten frem, og Bayern var sjanseløse! United hadde scoret enda et! United ledet 2-1! Hele United-laget ble så glade at de rett og slett glemte bort at kampen fortsatt var i gang. Bayern så fortsatt en mulighet. De sparket i gang kampen. Men det nyttet ikke. United hadde vunnet!
**Eskilsø** (tidligere Æskilsø) er en øy i Roskilde Fjord på Sjælland. 

Den er med sine 1,4 km² den største øy i fjorden, og eies i dag av Struckmanns Naturfredningsfond. Inne på øya finnes to tjern, Store og Lille Rørsø, samt et par mindre vannhull. Øyas høyereliggende deler benyttes til kornavl, mens strandengene brukes til gressing. 

På Eskilsø ligger ruinene av Eskilsø klosters klosterkirke, et augustinerkloster som stammer fra 1100-tallet, formentlig opprettet av biskop Eskil av Roskilde. Selve klosteret finnes ikke mere, men en rekke planter og frukttrær stammer trolig fra dets korte levetid.

Øya har et rikt fugleliv på de fredede strandengene, om vinteren ses også havørn. Jakt på vannfugler har ikke vært tillatt siden 1996.

Referanser
----------

1. ↑  «Om pærenes historie på dyrkfrugt.dk». Arkivert fra originalen 6. juli 2013. Besøkt 13. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Eskildsø på roskilde-fjord.dk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Thomas William Smith**, vanligvis kalt **Tommy Smith**, (født 22. mai 1980 i Hemel Hempstead, Hertfordshire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for flere engelske fotballklubber. Han er spiller midtbane eller i angrepet og spiller nå for Cardiff City FC. 

Smith har spilt landskamper på U-21 nivå for England.

Biografi
--------

Tommy Smith skrev sin første profesjonelle kontrakt med Watford den 1. august 1997, og spilte sin første obligatoriske kamp for klubben den 18. november 1997 da Watford slo Oldham Athletic 2-1 i en ligakamp. Hans første mål for Watford kom 20. februar 1999 da laget slo Queens Park Rangers 2-1. Totalt spilte Smith seks sesonger i klubben fra Hertfordshire før han i september 2003 gikk gratis til Sunderland. Han debuterte for Sunderland 27. september 2003, og scoret sitt første mål for klubben fra Tyne and Wear den 26. desember 2003 da Bradford ble slått 3-0. 

I juni 2004 gikk Tommy Smith gratis til Derby County, og hans første obligatoriske kamp for denne klubben kom 7. august 2004 i en ligakamp mot Leeds United. Hans første mål for klubben fra Derbyshire kom 21. august 2004 i en kamp mot Queens Park Rangers. Smith ble kåret til årets spiller i 2005/06 sesongen av supporterne til Derby County, men 30. august 2006 ble han solgt til Watford for $500 000.

Karriere som spiller
--------------------

|
|  |
|  | Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg | Watford | Kontrakt | 167 | 149 | 36 | 33 | 08/1997 - 09/2003 |
| Englands flagg | Sunderland | Kontrakt | 41 | 35 | 8 | 4 | 09/2003 - 06/2004 |
| Englands flagg | Derby County | Kontrakt | 99 | 90 | 21 | 20 | 06/2004 - 08/2006 |
| Englands flagg | Watford | Kontrakt | 0 | 0 | 0 | 0 | 08/2006 - |

Solgt til Queens Park Rangers 01/2011

Meritter
--------

* Fikk *Jack Stamps Player of the Year Trophy* i 2005/06 sesongen.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 12401, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.transfermarkt.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tommy Smith – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Tommy Smith – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Tommy Smith – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Tommy Smith – FBref Rediger på Wikidata
Kistestol fotografert i 1937 på en gård i Sunndal i Møre og Romsdal.  Foto: Erling Gjone, Billedsamlingen Norsk Folkemuseum 
**Kistestol** er brukt som betegnelse på et kombinasjonsmøbel som består av en stol der det er et oppbevaringsrom eller liten kiste under setet. Betegnelsen er kjent fra bygdene på Nordmøre og fra Oppdal i Sør-Trøndelag.

Fra Rindal forteller Hanna Wille om bruken av slike stoler omkring 1860: *Apropos kistestol, det var en stol, hvor sædet dannede en liden kasse til opbevaring af sysager. Enhver tjenetepige havde en saadan; og drengene havde en lignede kistekrak, hvori ogsaa opbevaredes forskjellige smaating.* Men møbelet som kombinerer kiste og stol har tradisjoner langt tilbake. I Osebergskipet fra 800-tallet ble det funnet en stol i kassekonstruksjon med et rom under setet som kunne brukes til oppbevaring. Dette er den eldste bevarte stolen i Norden. Slike *kassestoler* var vanlige både som tronstoler og kirkestoler i tidlig middelalder ute i Europa og de er ofte gjengitt i illustrasjoner i gamle håndskrifter.

Litteratur
----------

* Steen, Albert (1975): *Stoler i Norge.* Oslo. ISBN 82-7003-027-9
* Wille, Hanna(1912): *Af en prestefamiljes krønike. Optegnelser og erindringer fra de gamle prestegaarde.* Kristiania.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk ordbok, (2007), bd. 6, sp. 271. Oslo.
2. ↑  Wille, 1912, s. 77.
3. ↑  Steen (1975), s. 10.

Eksterne lenker
---------------

* Se kistestol i DigitaltMuseum
**Laura Hansine Svehaug** (født 19. november 1886 på Stadlandet i Selje kommune, død 6. mars 1998 i Bergen) ble kjent som superhundreåring da hun fylte 110 år i 1996.

Hun døde 111 år og 107 dager gammel, og ble med det Vestlandets aller eldste person (med dokumenterbar alder) til da.

Som tenåring fikk hun seg jobb som tjenestepike i et av de finere hjemmene i Bergen. I tillegg arbeidet hun som skredder.

Hennes foreldre var gårdbruker og fisker Jørgen Torbjørnsen Svedhaug, født i Selje 1847, og Ingeborg Jakobsdatter, også hun født i Selje i 22. mai 1849 (folketellingen 1900 oppgir fødeår 1849 på begge). Laura deler grav med sin mor Ingeborg på Nedre Gravlund i Ålesund.

Se også
-------

* Liste over Norges eldste personer
* Superhundreåring

Referanser
----------

1. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Laura Svehaug, (19.november 1886 - 06.mars 1998).», besøkt 30. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Laura Svehaug, (19.november 1886 - 06.mars 1998)». Slekt og Data Gravminnebasen. Besøkt 30. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* VG: Laura (111) er død

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Overhoffretten** var den høyeste domstol i Norge i årene 1667–1797. Den ble opprettet ved kongelig forordning av 14. mars 1666 og erstattet den tidligere norske herredagen. Øverste rettsinstans i det samlede Danmark-Norge var imidlertid fram til 1814 Højesterett i København som kom i 1661, men det var bare i helt spesielle tilfeller (stor økonomisk verdi eller liv og ære) at saker kunne ankes videre til Høyesterett.

Overhoffretten besto av ni medlemmer. Foruten stattholderen, visestattholderen eller stiftamtmannen i Christiania og justitiarius (som var formann) besto retten av tre høyere embetsmenn og oppnevnte lagmenn. Retten var beslutningsdyktig med fem til stede.

Fra de lavere rettsinstansene lagtingene og rådstuerettene kunne både sivile og kriminelle saker innankes for Overhoffretten, men straffesakene ble prioritert. Overhoffretten møttes én gang om året i Christiania i egne lokaler på Akershus festning.

Som en forenkling ble både Overhoffretten, lagtingene og rådstuerettene avskaffet ved kongelig forordning av 11. august 1797 og landet fikk i stedet en stiftsoverrett i hver av de fire stiftsbyene. En eventuell anke fra disse måtte til Højesterett i København. Slik mistet Norge det å ha en egen øverste nasjonal domstol, men dette varte bare i 18 år til Høyesteretten i Oslo ble etablert. 

Arkivet etter Overhoffretten oppbevares i Riksarkivet og omfatter tidsrommet 1661-1800 fordi materiale fra herredagen og Kristiania Stiftsoverrett inngår i arkivet. Det består av flere protokollserier som dokumenterer saksgang og saksbehandling i retten, og av pakkerekker som i hovedsak inneholder saksdokumenter fremlagt for retten. Protokollmaterialet er godt bevart, men sakpakkene er ikke komplette.

Referanser
----------

1. ↑  Johannessen, Knut; Kolsrud, Ole; Mangset, Dag (1992). *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal. s. 39–40. ISBN 82-417-0137-3.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivliste på Arkivportalen
* Skannete protokoller på Digitalarkivet
* Om rettsvesenet på Arkivverkets nettsider
**Esma Alić** (født 8. oktober 2002) er en bosnisk alpinist, som representerer klubben Ski Club Bjelašnica. 

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 40 i slalåm.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Alić deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i storslalåm i Sölden i Østerrike, der hun kom på 61.-plass. I desember deltok hun i det bosniske juniormesterskapet i alpint, der hun vant slalåm. Under Bosnisk mesterskap i alpint 2019 fikk hun bronse i storslalåm.

Hun deltok i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Sarajevo i Bosnia-Hercegovina, og kom der på 37.-plass i storslalåm, men kjørte ut i slalåm.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020, der hun var flaggbærer under åpningsseremonien. Der kjørte hun ut i storslalåm, etter at hun lå på 44.-plass etter første omgang. Hun kjørte også ut i slalåmrennet.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Alpine skiing - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 20. februar 2022. Besøkt 23. februar 2021.
3. 1 2  FIS - *Edma Alic - Results*, besøkt 30. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Ravna Planina (BIH) - National Junior Championships - Women's slalom*, besøkt 30. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Bjelasnica (BIH) - National Championships - Women's Giant Slalom*, besøkt 30. mars 2020.
6. ↑  IOC - *Flag Bearers*, besøkt 30. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Esma Alic* Arkivert 12. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 30. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Esma Alić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Esma Alić – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Esma Alić – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020[*død lenke*]
**Esko Olavi Rautionaho** (født 23. september 1950 i Rovaniemi) er en finsk tidligere skihopper som representerte Ounasvaaran Hiihtoseura.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1971 til 1976, med 10.-plass i 1973/74 som beste sammenlagtplassering. Hans beste plassering i enkeltrenn i hoppuka var 4.-plass i Oberstdorf 30. desember 1973. En 13.-plass i storbakken i Lahtis 9. mars 1980 ga ham 3 verdenscuppoeng og 91.-plass sammenlagt i verdenscupens første sesong, 1979/80.

Esko Rautionaho deltok i VM i 1970 og 1974, med 7.-plass i normalbakken i Falun i 1974 som beste plassering. Han var med i OL i 1972 og 1976, og hadde der 9.-plass i storbakken i Sapporo i 1972 som beste plassering. Han deltok i VM i skiflyging i 1973, 1975 og 1979, med 18.-plass i Planica i 1979 som beste resultat.

Rautionaho vant rennet i storbakken i Lahtis 7. mars 1976. Han vant også hopprennet i Svenska Skidspelen i Lycksele i 1972.

Referanser
----------

Kilder
------

* 

* (en) Esko Rautionaho – Profil og OL-resultater på *sports-reference.com*. (besøkt 13. februar 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Resultater spesielt hopp 7. mars 1976 Arkivert 31. oktober 2007 hos Wayback Machine. (besøkt 13. februar 2011)
* Svenska Skidspelen: Pristagare i Svenska Skidspelen Arkivert 18. august 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 13. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Esko Rautionaho – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Esko Rautionaho – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Esko Rautionaho – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Christian August Egeberg** (født 5. august 1809 i Kristiania, død 6. juni 1874 i Bærum) var en norsk kirurg.

Han vokste opp i Kristiania, der faren gjorde det godt med trelastfirmaet *Westye Egeberg & Co.*, der Christian etterhvert ble medeier. Etter cand.med. i 1833 fra Det Kongelige Frederiks Universitet, jobbet han ved sykehus i byen og endatil som militærlege fra 1834 til han ga seg i 1853 for å starte egen praksis i Bærum, hvorfra han i 1852 måtte rapportere landets første dødsfall i Norge fremskyndet kloroform inhalert under anestesi. Han holdt til på Gyssestad storgård, som han hadde kjøpt på 1840-tallet. Han er kjent for å ha
gjort den første blodoverføring (blodtransfusjon ved anemi) i Norge (1836),
operert den første klumpfot,
fjernet en eggstokk (ovariotomi; dødelig utfall for pasienten) (1843),
utredet gastrostomi, senere tatt i bruk av franske leger, og
konstruert en støvel for de plattføtte.
Ellers var han med på å etablere Det norske medicinske Selskab i 1833 og et register for epidemiske sykdommer fra 1855. Tre år efter var han faglig konsulent da de etablerte Grefsen Vandkuranstalt, en av de første som tok i bruk kaldtvannskurer. Han var også med fra starten av i Videnskabs-Selskabet i Christiania og mottok Dannebrogordenen i 1856. Han stod også bak det «Egebergske legat» som skulle gå til leger og deres enker.

Han ble gift 1840 i Trondheim med Jeanette Marie Broch (1819–1904), datter av generalmajor Theodor Christian Anton Broch. Blant deres barn var Theodor Christian Egeberg (1847–1915), livsmedikus (Haakon VIIs første lege).

*Se Egeberg (slekt)*

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Christian\_Egeberg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 30. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Øivind Larsen. «Christian Egeberg». Store norske leksikon.
4. ↑  Det Nye Norge, Michael Quarterly

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
«Reven i hønsegården»  
Olje på lerret, 139 x 166 cm.  
Tilhører Nasjonalmuseet
**Christian August Printz** (født 1. april 1819, død 13. februar 1867) var en norsk maler. Printz var født i Fredrikshald (Halden) som sønn av kjøpmann Peter Printz og hans ektefelle Johanne Cathrine Petronelle Bay. Han var bror av Hans Christian Printz.

Printz var opprinnelig utdannet handelsmann, men etter en periode med sykdom bestemte han seg for å utdanne seg til kunstmaler. Han ble tatt opp ved Kunstakademiet i København i 1845.

I studietiden stilte han ut på Charlottenborg i 1846, 1848, 1851 og 1852, han var også representert på den skandinaviske utstillingen samme sted i 1852. Han stilte ut landskapsmalerier med norske motiver, dyrebilder og stilleben.

Printz gjorde seg ikke ferdig ved Kunstakademiet og reiste i stedet til Düsseldorf for å videreutdanne seg i 1853.

Tilbake i Norge malte han særlig dyremotiver og stilleben, men har også malt motiver fra Halden. Nasjonalgalleriet eier to av hans arbeider; «Blomsterstykke» fra 1851 og «Reven i hønsegården» fra 1860.

Printz døde i Eidsberg og ligger begravet på kirkegården ved Eidsberg kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Christian\_August\_Printz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 3904703c-acc3-4311-a222-82522858e7c2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 10290, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (da) Christian August Printz på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
* (no) Christian August Printz i Store norske leksikon
* Kunstmaleren som endte sitt liv i Eidsberg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian August Printz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Christian Bjelland** (født 30. mai 1858 i Høyland i Sandnes; død 9. mai 1927 i Stavanger) var kjøpmann, reder og en av de største innen hermetikk i Stavanger og Norge.

Bjelland ble født på gården Åreskjold i den daværende Høiland kommune. I 1868 flyttet familien Bjelland til Stavanger. Da gikk Bjelland på Sandvigen skole i Bjergsted.

Christian Bjelland er assosierert med hermetikk og Stavanger. Han slo seg stort opp og var kjent over store deler av verden. Chr. Bjellands fabrikker var de største i Stavanger fra århundreskiftet og langt inn i nedgangstidene for hermetikkproduksjonen i byen. Christian Bjelland grunnla Chr. Bjelland & Co A/S, som ble en av landets og verdens største hermetikkprodusenter. For sin innsats for norsk hermetikkindustri ble han i 1907 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han hadde stort sett kontroll over hele fabrikkasjonskjeden fra fiskefartøyer, røykerier, blikkboksfabrikk og etikettfabrikk («iddisar»). Det eneste bedriften var avhengig av utenfra var olivenolje.

«Ikke noe snikksnakk, Bjellands hermetikk, takk,» var et allment kjent munnhell på 1900-tallet. Logoen til Bjelland, «Mannen med fisken» tegnet av Th. Kittelsen, ble sammen med bedriftens varemerke «King Oscar» verdenskjente.

Fram til 1964 hadde bedriften Chr. Bjelland & Co A/S produksjonslokaler og kontorer på Skagen. Fram til våren 1983 var det drift på Verven og Strømsteinen, da Norway Foods Ltd besluttet å legge ned.

Christian Bjelland er i Stavanger hedret med *Christian Bjellands gate* i Kalhammaren og *Christian Bjellands plass* på Verven i Storhaug bydel.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk biografisk leksikon, 2. utg. 1999
2. ↑  Kirkebok for Høyland 1858

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Christian August** (født 29. november 1690 i Dornburg, død 16. mars 1747 i Zerbst) var fyrste av Anhalt-Dornburg, fra 1742 av hele Anhalt-Zerbst. Han var far til Sophie Auguste Frederikke (1729–1796) som ble keiserinne Katarina II av Russland (1762–1796).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christian August var tredje sønn av Johann Ludwig I av Anhalt-Zerbst (1656–1704) og Christine Eleonore von Zeutsch (1666–1699). Den 8. november 1727 giftet han seg i Fecheln (Vechelde) med Johanna Elisabeth av Slesvig-Holsten-Gottorp, datter av fyrstbiskop Christian August og Albertine Friederike av Baden-Durlach (1682–1755).

Pommerns slott
### Offiser

Den 22. januar 1729 ble han kommandant på slottet i Stettin, etter at han den 24. mai 1725 i Stettin var blitt gjort til ridder av Den sorte ørns orden (*Schwarzer Adlerorden*). Christian August ble 28. mai 1732 gjort til generalløytnant og den 8. april 1741 til general i infanteriet. Den 5. juni det samme år ble han utnevnt til guvernør av Stettin. Den 16. mai 1742 gjorde kong Fredrik II av Preussen ham til generalfeltmarskalk.

### Fyrste av Anhalt-Zerbst

Etter at den regjerende fyrste Johann August av Anhalt-Zerbst (1677–1742) døde i november 1742, ble han sammen med storebroren Johan Ludwig II (1688–1746), regjerende fyrste av Anhalt-Zerbst. Christian August forble i Stettin og det var broren tom tok seg av regjeringsarbeidet. Broren døde fire år etter, ugift og barnløs. Dermed måtte Christian August forlate Stettin og dra til Zerbst, der han regjerte i fire måneder til han selv døde.

Christian August døde den 16. mars 1747 i Zerbst, hvoretter han den 24. mars år ble begravet i fyrstegraven ved Zerbst slott (etter 1948 flyttet til Bartholomeuskirken).

Barn
----

* Sophie Auguste Frederike (1729–1796) (keiserinne Katarina II av Russland 1762–1796)
* Wilhelm Christian Friedrich (1730–1742)
* Friedrich August (1734–1793), fyrste av Anhalt-Zerbst (1747–1793)
* Auguste Christine Charlotte (1736)
* Elisabeth Ulrike (1742-1745)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135881366, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage, oppført som Christian August Prinz von Anhalt-Zerbst, The Peerage person ID p10333.htm#i103330, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10333.htm#i103330, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Ferdinand Siebigk: (1876). «Christian August (Fürst von Anhalt-Zerbst)». *Allgemeine Deutsche Biographie*. 4: s. 157–159. Besøkt 2. april 2018.
6. 1 2  «Fürst Christian August von Anhalt-Zerbst (-Dornburg)». *Schloss Zerbst*. schloss-zerbst.de. Besøkt 2. april 2018.

Kilder
------

* Allgemeine Deutsche Biographie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Må ikke forveksles med Christian Berg (siviløkonom).

**Christian Berg** (født 17. mai 1978) er en norsk tidligere fotballspiller.

Karriere
--------

21. november 2005 ble det klart at Christian Berg forlot Bodø/Glimt gratis som bosman-spiller, til fordel for Fredrikstad, etter 2005-sesongen da klubben rykket ned. Han var mye plaget med skader i sine to år i Fredrikstad og klarte aldri å etablere seg på førstelaget. Hans høydepunkt i sine to år i Østfold-klubben var cup-seieren over Sandefjord i 2006, da Berg spilte hele finalen som endte 3-0.

5. desember 2007 bekreftet Bodø/Glimt at Christian Berg hadde skrevet under en toårsavtale med klubben. Dette ble Bodø/Glimts første forsterkning av spillerstallen etter å ha rykket opp til Tippeligaen. Etter overgangen til Bodø/Glimt tok han etterhvert over kapteinsbindet, og er blitt en viktig brikke i Glimt-stallen

Meritter
--------

* Cupmester 2006 – Fredrikstad
* Cupfinalist 2003 – Bodø/Glimt
* Seriesølv 2003 – Bodø/Glimt

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet: Fredrikstad henter Christian Berg
2. ↑  Avisa Bodø: Christian Berg klar for Glimt[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Bodø/Glimt – Biografi
* Altomfotball.no – Biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook
 |
**Leonardo Conti** (født 24. august 1900 i Lugano, død 6. oktober 1945 i Nürnberg) var en sveitsiskfødt tysk nazi-lege og nasjonalsosialistisk politiker. Han var rikshelsefører (*Reichsgesundheitsführer*), president for Reichsärztekammer, leder for Nationalsozialistischer Deutscher Ärztebund, statssekretær i innenriksministeriet, Obergruppenführer (general) i SS og sjef for Hauptamt für Volksgesundheit.

Han ble født i den italienskspråklige delen av Sveits som sønn av sveitsisk far og tysk mor. Hans mor, Nanna Conti, var riksjordmorfører under nasjonalsosialismen. Han fikk tysk statsborgerskap i 1915 og fullførte gymnaset der.

Han begynte medisinstudier i Berlin i 1919 og ble også politisk aktiv. Han deltok i Kappkuppet i 1920 og var medlem av frikorps. Han ble medlem av SA i 1923 og ble deres første lege. Han tok doktorgraden i 1925 med avhandlingen *Über Weichteilplastik im Gesicht*. Han etablerte seg som allmennlege i 1927. Han ble medlem av NSDAP samme år.

I 1933 skriftet han fra SA til SS og ble utnevnt til prøyssisk statsråd av vennen Hermann Göring. I 1939 ble Conti rikshelsefører og statssekretær, og i 1944 ble han så utnevnt til SS-Obergruppenführer. 

Etter krigen skulle han stilles for retten på grunn av sin deltagelse i eutanasiprogrammet, men tok sitt eget liv den 6. oktober 1945.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000063, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Base biographique, oppført som Leonardo A. G. G. Conti, BIU Santé person ID 48824[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dienstaltersliste der Schutzstaffel der NSDAP, Stand vom 1. Dezember 1936[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Das Personenlexikon zum Dritten Reich[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Nuremberg Trials Project, nuremberg.law.harvard.edu[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS **·** ICCU **·** Munzinger (iba)
 |
En steinsmed slår avslag ved hjelp av en hornhammer. Tegning: José-Manuel Benito Álvarez
**Litisk flak** er en benevnelse i arkeologien på steinflis som tilvirkes av menneskehand. Enten kan man slå avslag av steinen i den hensikt å anvende selve avslaget som redskap, eller så oppstår de som avfall ved eksempelvis tilvirkning av håndøkser. Avslag med litisk flak ble fremstilt først og fremst i steinalderen. Begrepet *litisk* er fra gresk *lithikos*, avledet av gresk *lithos*, «stein».

Litisk flak er teknologien ved å fjerne deler av en stein ved slag eller trykk. Bergarten som reduseres ved fjerning av flak, er kjent som en litisk kjerne. Når den rette verktøysteinen av flint er valgt, blir banking eller trykk benyttet for målrettet utføre et skarpt slag (eksempelvis fra en del av et gevir), ofte på kanten av steinen i en passende vinkel (<90°). Energien til dette slaget forplanter seg gjennom materialet, og produserer ofte en kraft som får bergarten til å sprekke på en kontrollerbar måte. Verktøysteinen kalles en steinhammer eller knakkestein.

Referanser
----------

1. ↑  «litisk», *NAOB*
2. ↑  Andrefsky (2005), s. 255
3. ↑  Andrefsky (2005), s. 54,  258
4. ↑  «knakkestein», Kulturhistorisk museum, Universitetet i Oslo
5. ↑  Andresen, Knut Reidar; Arntsen, Øyvind (4. oktober 2012): «Knakkesteiner», NRK

Litteratur
----------

* Andrefsky, W. (2005): *Lithics: Macroscopic Approaches to Analysis*. 2. utg. Cambridge, Cambridge University Press

Eksterne lenker
---------------

* «Lithic Flakes» ved Brittany Blanchard, *CART Archaeology*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Litiumhydroksid
**Litiumhydroksid** har den kjemiske formelen LiOH og er en sterk base som dannes når litium reagerer med vann. Litiumhydroksid er et salt som består av ionene Li+ og OH-. Når stoffet løses i vann frigis ionene. Litiumhydroksid anvendes som elektrolytt sammen med kaliumhydroksid i visse akkumulatorer, i fotofremkallere, som forsåpningsmiddel ved fremstilling av spesialsmøremidler, til fremstilling av borandrivstoffer for raketter osv. Det benyttes også som absorpsjonsmiddel for karbondioksid, når litiumhydroksid tar opp karbondioksid dannes stoffet litiumkarbonat (Li2CO3). Fuktig Litiumhydroksid er svært etsende (dette skyldes at stoffet er sterkt basisk)og bør behandles med forsiktighet, brukere av stoffet bør alltid ha på seg beskyttende hansker og vernebriller, får man stoffet i øyene kan man bli blind. Blandes litiumhydroksid, vann og aluminium dannes gassen hydrogen. Ved romtemperatur er det et fast stoff, men det er lett løselig i vann.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |