recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***A Man and His Money*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Harry Beaumont.

Handling
--------

Å arve en formue lar Harry Lathrop unne seg ekstravagante utgifter og ville fester sammen med unge kvinner. Men han bestemmer seg for å endre oppførselen sin etter at barndomskjæresten hans, Betty Dalrymple, gir tilbake forlovelsesringen hennes etter at Harry kommer alt for påvirket av alkohol til middag. Harry overtaler deretter advokaten sin til å ikke gi ham mer penger det neste året.

I en annen by svarer Harry på en annonse for en ledig stilling ved en kennel, som ligger på eiendommen til Mrs. Johnston DeLong - Bettys tante. Betty, som er på besøk hos tanten sin, forakter Harry på grunn av hans oppførsel. Men han bestemmer seg for å bli værende i jobben etter at han legger merke til Walter Randall, som skryter av at alle kvinner faller for ham - og han viser interesse for Betty. Når Betty ikke gir etter for Randalls fremskritt, tar han henne med til en øde hytte. Men Harry følger etter dem, og det oppstår snart en konfrontasjon.

Skuespillere
------------

* Tom Moore som Harry Lathrop
* Seena Owen som Betty Dalrymple
* Sidney Ainsworth som Walter Randall
* Kate Lester som Mrs. Johnston DeLong
* Claire Du Brey som Varda Ropers
* Sydney Deane som John Sturgeon
* Eddie Sturgis som en sjåfør

Referanser
----------

1. ↑  A MAN AND HIS MONEY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Man and His Money* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Man and His Money* på AllMovie Rediger på Wikidata
**LinuxThreads** var i operativsystemet Linux en delvis implementasjon av POSIX threads. Det har siden blitt erstattet av Native POSIX Thread Library (NTPL). Hovedutvikleren av LinuxThreads var Xavier Leroy.

Linux Threads hadde en rekke problemer, hovedsakelig fordi dets implementasjon benyttet systemkallet fork() for å skape en ny prosess som delte foreldreprosessens adresseområde. For eksempel hadde tråder distinkte prosessidentifikatorer, noe som skapte problemer for håndtering av signaler. LinuxThreads brukte signalene SIGUSR1 og SIGUSR2 for inter-tråd koordinering, som betyr at disse signalene ikke kunne brukes av programmer.

To konkurrerende prosjekter startet for å utvikle en erstatning: NGPT (Next Generation POSIX Threads) og NTPL. NTPL vant frem og leveres idag med det store flertall av Linux-distribusjoner. LinuxThreads kan fortsatt bli funnet i enkelte systemer, spesielt de som bruker versjon 2.4 eller lavere av Linux-kjernen. NTPL krever fasilteter som ble tilføyd i versjon 2.6 av kjernen.

LinuxThreads var også delvis portert til og brukt på FreeBSD.

Referanser
----------

1. ↑  Jones, M. Tim (2008). *GNU/Linux application programming* (2nd utg.). Hingham, Mass.: Charles River Media. s. 253. ISBN 978-1-58450-568-6. «*The 2.6 kernel utilizes the new Native POSIX Thread Library, or NPTL (introduced in 2002), which is a higher performance implementation with numerous advantages over the older component.*»
2. ↑  LinuxThreads on FreeBSD «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. august 2014. Besøkt 6. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* The LinuxThreads library, Xavier Leroy hjemmeside
Linjestykket *b* = *ac*
Et **linjestykke** eller et **linjesegment** er i geometri en del av en linje som er avgrenset av to punkter. 

Et eksempler på et linjestykke kan være en side i en trekant eller et kvadrat. Generelt kalles linjestykket mellom to nabohjørner i et polygon for en *kant* i polygonet. Et linjestykke mellom to hjørner som ikke er nabohjørner kalles en diagonal. Et linjestykke mellom to punkter på en kurve kalles en korde.

I et euklidsk rom er et linjestykke den korteste vegen mellom to punkt.

En vektor er et linjestykke med en definert orientering.

Definisjon
----------

Gitt to ikke-sammenfallende punkt *A* og *B* i et reelt eller komplekst rom *V*. La **r***A* og **r***B* være  posisjonsvektorene til de to punktene. Linjestykket *AB* mellom de to punktene er da definert som punktmengden 

{\displaystyle L=\{\mathbf {r} \,|\,\mathbf {r} =\mathbf {r} \_{A}+t(\mathbf {r} \_{B}-\mathbf {r} \_{A})\quad t\in [0,1]\,\}}
Alternativ kan en definere et linjestykke som et konvekst hull av to ikke-sammenfallende punkt.

Et *åpent linjestykke* mellom de to punktene er definert ved å ekskludere endepunktene:

{\displaystyle L=\{\mathbf {r} \,|\,\mathbf {r} =\mathbf {r} \_{A}+t(\mathbf {r} \_{B}-\mathbf {r} \_{A})\quad t\in (0,1)\,\}}

Egenskaper
----------

* Et linjestykke er topologisk en ikke-tom sammenhengende mengde.
* Et lukket linjestykke er en lukket mengde i et topologisk rom. Et åpent linjestykke er en åpen mengde hvis og bare hvis rommet er endimensjonalt.

Se også
-------

* Linje
* Intervall (matematikk)

Eksterne lenker
---------------

* Definiton of line segment – Med interaktiv animasjon
* Copying a line segment with compass and straightedge – Animert demonstrasjon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** GND
 |
«Links» har flere betydninger.
**Links** (fra tysk *links*, «venstre») er et adverb som brukes også på norsk for å beskrive handlinger som foretas *med motsatt hånd* eller *motsatt vei* sammenlignet med det som er vanlig. Man kan for eksempel spille musikkinstrument links (stryke eller klimpre på strengene med venstrehånden). Av nålevende og tidligere musikere som spiller links kan nevnes barokkfiolinisten Reinhard Goebel (på grunn av yrkesskade), den venstrehendte norske fiolinisten Holger Aresvik og mridangam-spilleren Pazhani Subramanya Pillai.

I skyting betegnes en som skyter med kolben mot venstre skulder som links-skytter. Betegnelsen er også benyttet om venstrehendte golfspillere.

I blant annet boksing og baseball brukes uttrykket southpaw om utøvere som først og fremst bruker venstre hånd og arm.

Links-skruer, altså skruer med links-gjenger, strammes ved å skru dem mot klokken og løsnes ved å skru dem med klokken.

Referanser
----------

1. ↑  *Idrettens leksikon*. Oslo: Teknisk forlag. 1971. s. 155.
Mao Zedongs fødested i Shaoshan
**Shaoshan** (kinesisk: 韶山, pinyin: *Sháoshān*) er et byfylke i Xiangtan byprefektur i den kinesiske provinsen Hunan. 

Det er mest kjent som fødestedet til Mao Zedong, grunnleggeren av Folkerepublikken Kina. Under kulturrevolusjonen ble området besøkt av tusener hver dag; senere har turisttilstrømningen dabbet av, skjønt det også etter den var et av målene for «rød turisme» i Kina. Senere tok denne turismen seg opp betraktelig, og virksomheten rundt denne turismen er klart største hovednæringsvei for folk i selve Maos fødekommune, Shaoshan.

Shaoshans borgere har gjort det meste ut av sin berømte sønn, og Shaoshan er også opphavsstedet for *Maos familierestaurant*, en populær restaurantkjede som har utbredelse i mange byer i Kina.

Byfylket har (2005) en befolkning på 100 000, hvorav alle bortsett fra 16 000 er bønder.

Administrative enheter
----------------------

Shaoshan består av to storkommuner og fire kommuner:

* Storkommunen Qingxi (清溪鎮)
* Storkommunen Yintian (銀田鎮)
* Kommunen Ruyi (如意鄉)
* Kommunen Shaoshan (韶山鄉)
* Kommunen Yanglin (楊林鄉)
* Kommunen Daping (大坪鄉)
* Kommunen Yintian (銀田鄉)
* Kommunen Yongyi (永義鄉)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shaoshan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisielt websted – på forenklet kinesisk
* Shaoshan - auf Maos Spuren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
***A Mail Order Hypnotist*** er en amerikansk stumfilm, fra 1912.

Handling
--------

Mary Johnson er attraksjonens sentrum blant bøndenes sønner, og blir spesielt ettertraktet av Jim Hudson og Lucius Miller. En dag leser Jim en annonse om et Korrespondansekurs, som kan garanterer å lære folk hypnose i løpet av bare tretti leksjoner. Jim forestiller seg at dette kan gi ham den ekstra fordelen han trenger, fremfor Lucius. Han begynner å spare penger, for å få råd til å betale for dette kurset.

I mellomtiden taper han jevnt og trutt terreng rundt Mary, samtidig som Lucius blir mer og mer populær. Endelig har Jim penger nok til å kjøpe kurset i hypnose. Etter hvert som han føler at han mestrer faget, begynner han å bruke sin nyvunne makt over alle han kommer i kontakt med. Men når han endelig forsøker å hypnotisere Mary, synes konkurrenten hans Lucius, at det er på tide å blande seg inn.

Skuespillere
------------

* Adrienne Kroell som May Johnson.
* Tommy Flynn som Lucius Milker.
* Edgar G. Wynn som Jim Hudson.
* John Lancaster som Jim Hudsons far.

Referanser
----------

1. ↑  A Mail Order Hypnotist

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Mail Order Hypnotist* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Mail Order Hypnotist* på Silent Era Rediger på Wikidata
Et *thanka* av Milarepa, laget av Dhodeydrag Gonpa, Thimpu, ca. 1900
***Milarepas liv*** er en biografi over Milarepa (ca. 1040–1123), som var en yogi, dikter, asket og eneboer som er sentral innenfor tibetansk buddhisme. Verket ble skrevet av Tsangñön Heruka i 1488.

Boka fremstiller Milarepas liv som «et ideelt liv, et liv i overensstemmelse til fulle med den buddhistiske lære slik den ble forstått i Tibet, og et eksempel til etterfølgelse …» Denne framstillingen er i tråd med idealene for en tibetansk helgenbiografi, en *namthar*.

Boka følger Milarepa fra fødsel til død. I den første delen opptrer han som en brutal hevner; han lærer seg svartekunst etter at moren hadde oppildnet ham til å gjengjelde et økonomisk svik fra onkelen og tanta. I den andre og lengste delen av boka er han i åndelig trening hos guruen Marpa (1012–1097).

Den første oversettelsen til et europeisk språk kom i 1928 ved den amerikanske teosofen Walter Evans-Wentz (1878-1965), som også oversatte *Bardo Tödröl* («Den tibetanske dødeboken»). Verket ble utgitt på norsk i 2013, med forord av Tenzin Gyatso (Dalai Lama). Utdrag fra verket er tidligere utgitt på norsk i antologien *Tibet,* 2005.

Referanser
----------

1. ↑  Per Kværne og Kari Vogt. *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1
2. ↑  Jens Braarvig i innledningen til den norske utgaven.

Litteratur
----------

* Tsangñön Heruka. *Milarepas liv*. Innledende essay av Jens Braarvig; oversatt fra tibetansk fra Bjarte Kaldhol. Bokklubben, 2013. (Verdens Hellige Skrifter; 76). ISBN 978-82-525-8008-2
Kart over Gambierøyene
**Gambierøyene** er en vulkansk øygruppe i Stillehavet som tilhører Fransk Polynesia og ligger omtrent 1600 kilometer sørøst for Tahiti. På Gambierøyene levde det cirka 580 innbyggere i 1988. Administrasjonssenter og den viktigste havna ligger i Rikitea på øya Mangareva.

Øygruppen består av 4 store øyer, og en rekke mindre småøyer. Den største øya heter Mangareva. Der ligger også øygruppenes høyeste punkt som er Mt. Duff, på 482 meter over havet. Jordbruk, fisking og dyrking av kokosnøtter er de viktigste næringsveiene. Det er også noe perlefiske og produksjon av kaffe. Det har vært en militær forsøksstasjon der siden 1963. Gambierøyene ligger cirka 400 kilometer fra Mururoa, og en uvanlig forekomst av kreft, misdannelser med mer kan settes i sammenheng med de kjernefysiske prøvesprengningene som er foretatt der.

Gambierøyene ble oppdaget til 1797 av kaptein James Wilson fra misjonsselskapet London Missionary society. Gambierøyene var et fransk protektorat i 1844.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gambier Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Sarov-klasse ubåt
**B-90 *Sarov*** er også referert til som ***Sarov* klasse. Den** russiske betegnelsen **Prosjekt 20120 *Sargan***, er en russisk diesel-elektrisk ubåt for spesielle formål som bruker en kjernefysisk reaktor som en supplerende strømgenerator. Eksistensen av ubåten ble først avslørt i 2007, da detaljer om båten var et uhell ble publisert i Sarov, Nizjnij Novgorod. Avslørt av regionens lokale myndigheters nettside. Ubåten er en del av Nordflåten og brukes som en plattform for å demonstrere teknologi for testing av oppgraderte våpen og militært utstyr, eller som en etterretningsbåt.

Design
------

Basert på Kilo-klasse ubåt, er ubåten en unik plattform for våpensystemer på grunn av kombinasjonen av diesel-elektrisk fremdriftssystem system og en liten kjernefysisk reaktor. Det antas reaktoren ikke kan drive propellen selv, men snarere produserer strøm til å lade opp et konvensjonelt batterisystem, som i stor grad utvider utholdenhet på ubåten i neddykket tilstand. Det er blitt bemerket at siden elektrisk fremdrift av natur er veldig rolig og stillegående, men har en tendens til å mangle rekkevidde og utholdenhet, vil besittelse av en lang rekke elektriske system gjøre *Sarov* til en utmerket etterretningsplattform. Det russiske Forsvarsdepartementet har ikke avslørt om båten er tiltenkt denne rollen.

*Sarov* har et deplasement på 3950 tonn, et mannskap på 52 og kan være under vann i opp til 20 dager. Det har en maks hastighet på 10 knop (19 km/t; 5,1 m/s) på overflaten, mens den er 17 knop (31 km/t; 8,7 m/s) i neddykket tilstand, og kan operere ned til 300 meter (980 ft) dybde. På grunn av at ubåten har en kjernefysisk reaktor, er det etablert en fluktkapsel for mannskapet om bord. *Sarov* er betydelig lengre (98 m) i forhold til lengden av de opprinnelige Kilo-klasse ubåter (72 m).

Operativ historie
-----------------

Den 27. november 2016 var *Sarov* angivelig involvert i en testing av Russlands atomvåpen Poseidon, en ubemannet undervannsdrone, dette ifølge tjenestemenn i Pentagon.

Den 20. februar 2019, slapp det russiske Forsvarsdepartementet ut en video som viser Poseidons ubemannede undervannsoperasjoner når den blir skutt ut av et torpedorør ombord i *Sarov*.

Referanser
----------

1. 1 2  «Russia's Not So Super Secret Special Submarine». Besøkt 10. mars 2019.
2. 1 2  «Sarov». Besøkt 10. mars 2019.
3. 1 2 3  «Project 20120 Sarov Experimental Submarine». Besøkt 10. mars 2019.
4. ↑  «Project 20120». Besøkt 10. mars 2019.
5. ↑  «Did Russia test doomsday weapon in Arctic waters?». Besøkt 10. mars 2019.
6. 1 2  «SAROV-Class\_Submarine». Besøkt 11. mars 2019.
7. ↑  «Russia's Poseidon Underwater Drone Shown on TV for First Time (VIDEO)». Besøkt 11. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Krasnoje Sormovo
* Sevmash
* Russisk Skip
**Holborn** er et område i distriktet West End i det sentrale London, mellom Soho og City of London. Området er hovedsakelig en gate dominert av kontorer og forretninger som går østover fra det nordøstlige hjørnet av Covent Garden og mot Smithfield.

Historie
--------

En tidlig bosetning oppsto ved utkanten av City of London ved siden av en «hole bourne» (*hollow brook* på moderne engelsk), det vil si en bekk i et hull eller nederst i et trangt senkning. Den bekken eller elven ble senere kjent som Fleet og ble senere dekket over av Farringdon Street og Farringdon Road. Dybden på dagens elv som går under Holborn Viaduct gir et inntrykk av hvordan denne dalen en gang var. Den veien som nå heter Holborn (Holborn Viaduct øst for Holborn Circus og High Holborn vest for Gray’s Inn Road) eksisterte i 1249 som *Holeburnestreete*.

I løpet av 1800-tallet ble Holborn stadig mer overbefolket og preget av slum og forurensning, men en omfattende sanering fant sted mot slutten av århundret, blant annet ved at den nye gaten Kingsway ble anlagt gjennom slummen.

Området preges av forretninger og av rettsinstitusjoner som Lincoln's Inn, Gray's Inn og Royal Courts of Justice. London School of Economics og Theatre Royal Drury Lane ligger i Holborn. Områdets eldste bygning er St. Etheldredas kirke fra 1251. Holborn Viaduct er en støpejernsbru som i 1896 ble bygd over elven Fleet. Kjente gater i Holborn er Holborn, Aldwych, Drury Lane, Chancery Lane, Gray's Inn Road og juvelérgaten Hatton Garden.

Holborn opphørte som egen administrativ enhet i grevskapet Middlesex i 1965, da området ble en del av distriktene Camden og City of Westminster.

Transport
---------

Nærmeste undergrunnsstasjoner er:

* Blackfriars
* Chancery Lane
* Covent Garden
* Holborn
* Mansion House
* St. Paul's
* Temple

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Holborn, Camden/City», *Hidden London*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** NKC **·** GeoNames
 |
Stillingen etter 1.e4 e5 2.Sf3 Sf6

**Russisk** er en sjakkåpning som defineres av åpningstrekkene 1.e4 e5 2.Sf3 Sf6. Åpningen ble gjort populær av den russiske mesteren Aleksandr Petrov midt på 1800-tallet. Russisk har blitt spilt av flere stormestere som Anatolij Karpov, Vladimir Kramnik og Fabiano Caruana.

Åpningen er et alternativ til det langt vanligere 2...Sc6. I stedet for å dekke bonden på e5, beholder svart symmetrien og angriper hvits bonde på e4. Åpningen regnes som ganske solid og remisaktig, men det er en del feller og partiet kan fort bli en taktisk batalje.

Varianter
---------

Hvits vanligste fortsettelse er 3.Sxe5. En felle svart må unngå er 3...Sxe4? 4.De2. Hvis den truede svarte springeren flytter (f.eks. ...Sf6??) kommer 5.Sc6+ som vinner dronningen. Bedre er 4...De7 5.Dxe4 d6, men svarts stilling er likevel ganske løs. Istedenfor å ta bonden tilbake straks er 3...d6 hovedfortsettelsen. En spennende men antakelig usunn fortsettelse er Cochranegambiten 4.Sxf7 som ofrer springeren for to bønder og en utsatt svart konge. Langt vanligere er 4.Sf3 Sxe4 da svart har fått tilbake materiellet men plassert springeren på en noe utsatt plass. En forholdsvis trygg variant er Emanuel Laskers fortsettelse 5.De2 De7 6.d3 som fører til avbytter og sannsynlig remis, hovedfortsettelsen er 5.d4 d5 6.Ld3 som forsøker å gjøre noe ut av den utsatte springeren på e4.

Et alternativ til 3.Sxe5 er 3.d4 som ble spilt av Wilhelm Steinitz. Trekket fører til et avbytte av bønder i sentrum og en åpning av stillingen. Svart kan velge om han vil ta bonden på d4 eller e4, begge deler gir noenlunde likt spill.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Kartskisse med kontur av sjøkant og Svartisen
Holand i Holandsfjorden  
Foto: Bjørn Heidenstrøm
**Holandsfjorden** er en fjord i søndre del av Meløy kommune i Nordland fylke. Lengden er ca. 25 kilometer fra Forøy til Kilvik.

Fjorden er i dag mest kjent som adkomstlei til Engenbreen, en brearm til Svartisen. Engenbreen besøkes av turister gjennom hele året. I dag har fjorden liten kommunikasjonsmessig betydning utenom turisme, mens den tidligere var en viktig ferdelsåre mellom mange små grendesamfunn langs fjorden og gruvesamfunnet Rendalsvik. Den ytre delen av Holandsfjorden kalles Arhaugfjord og munner ut i Skardsfjord, mens den indre delen kalles Nordfjord. Nordfjorden bunner i Kilvik der Svartisen kraftverk ligger og Svartistunnelen fra Fykan munner ut. Nordfjord blir til vanlig delvis islagt i perioder hver vinter. På grunn av ekstra tilførsel av ferskvann fra kraftstasjonen har isleggingen økt etter at produksjonen ved kraftverket startet i 1993, og en sjelden gang blir hele Holandsfjord islagt.

Samferdsel
----------

* Fylkesvei 17, kystriksveien, følger nordsiden av fjorden fra Kilvik til Forøy (Æsøy) og krysser Arhaugfjorden i fergesambandet mellom Ågskaret og Æsøy.
* Daglig båtrute krysser fjorden mellom Holand og Engen (Svartisen).
* Hurtigruta, på strekningen Nesna – Ørnes – Bodø, tilbyr daglig utflukt med båt fra Skardsfjorden inn til Engen, deretter tur til brekanten og buss langs riksvei 17 fra Holand til Bodø.
* Uregelmessige besøk av store og små turistskip inn Holandsfjord til Engen.

Referanser
----------

1. ↑  Holandsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Mildrid Støre** (født 18. oktober 1903 i Mosjøen, død 9. mai 1994 i Oslo) 

Foreldrene hennes var Jon Støre (født 1863 i Skogn) og Ragna Støre Havig (født 1858 i Vefsn). Mildrid Støre var søster til barnebokforfatter Eli Erichsen og tante til Carl Eliassen og Kjell Eliassen.

Mildrid ble blind som åtteåring. Hun tok middelskoleeksamen i Mosjøen og artium ved Trondheim Katedralskole. Hun studerte filologi ved Universitetet i Oslo, hadde opphold i England, Tyskland og Frankrike, og avla - som den første blinde i Norge - filologisk embetseksamen i 1934. Deretter reiste hun til USA hvor hun videreutdannet seg i undervisning av blinde, ved studier og ved praksis på blindeskoler i New York og Massachusetts. Hun var lektor ved Huseby offentlige skole for blinde fra 1940 til hun ble pensjonist i 1968. Hennes særlige evner for språk fikk henne til å gå i gang med nye studier,og hun lærte seg spansk så hun bl.a. kunne lese korrektur på blindeskriftutgaven av kurset "Por favor" i alderen 75-80 år.

Referanser
----------

1. ↑  Berit Aaserud: «Mildrid Støre», nekrolog i *Aftenposten* 2. juni 1994
2. ↑  Huseby Utdanningssenter for synshemmede, 50 år, 1940-1990. Jubileumstidsskrift

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
FNs Koreamedalje
**FNs Koreamedalje** (engelsk: *United Nations Korean Medal*) er en militær medalje innstiftet av De forente nasjoner 12. desember 1950 til belønning av deltagelse i FNs operasjon i Korea under Koreakrigen. Medaljen gikk fra 1950 til 1961 under navnet *FNs tjenestemedalje* (engelsk: *United Nations Service Medal*).

Utforming
---------

Medaljen ble bestemt innført i desember 1950 og utformingen ble fastsatt påfølgende år. Medaljen er utført i bronse. Den har en diameter på 35,56 mm. Adversen viser FNs emblem, et verdenskart sett fra Nordpolen omgitt av olivengrener. Reversen har innskriften «FOR SERVICE IN DEFENCE OF THE PRINCIPLES OF THE CHARTER OF THE UNITED NATIONS» fordelt over fem linjer. Medaljen finnes med innskriften på deltagende språkene til de land som deltok på FNs side i Koreakrigen. Tretten språkversjoner er kjent.

Medaljen er opphengt i båndet i en spenne, som samtidig også har et metallbånd med innskriften «KOREA» på det språk medaljen benytter. Båndet har ni lys blå og åtte hvite striper, fargene fra FNs flagg. Den tyrkiske utgaven av medaljen benytter fargene rødt og hvitt for båndet, Tyrkias flaggfarger, da blått og hvitt er fargene i flagget til erkerivalen Hellas.

FNs Koreamedalje skiller seg i utforming fra FN-medaljen, som senere ble innstiftet som en generell medalje for alle FNs fredsbevarende operasjoner.

Tildeling
---------

FNs Koreamedalje ble tildelt personell som tjenestegjorde minst 30 dager. Medaljen er tildelt i stort antall. I de ulike språkversjoner er medaljen tildelt:

* Engelsk: 2 760 000 personer
* Koreansk: 1 225 000 personer
* Tyrkisk: 33 700 personer
* Fransk (to versjoner): 16 900 personer
* Thai: 10 650 personer
* Gresk: 9 000 personer
* Nederlandsk: 5 800 personer
* Amharisk: 5 650 personer
* Spansk (to versjoner): 1 300
* Italiensk: 135 personer
* Tagalog: ukjent antall

Norske innehavere
-----------------

Norsk personell, som deltok i Koreakrigen, ble tildelt den engelskspråklige versjonen av medaljen. Denne er tillatt brukt på norsk militær uniform. Det ble også innstiftet en egen norsk utmerkelse for norsk personell som deltok i Koreakrigen, Den norske Koreamedalje.

Referanser
----------

1. ↑  Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 202.
2. 1 2 3  Borts, Lawrence: *United Nations Medals and Missions. The Medals and Ribbons of the United Nations*, MOA Press, 1998, s. 12.
3. ↑  Borts, s. 15.
4. ↑  Borts, s. 14–15.
5. ↑  *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge* Arkivert 25. september 2013 hos Wayback Machine. bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012, s. 43.

Litteratur
----------

* Borts, Lawrence: *United Nations Medals and Missions. The Medals and Ribbons of the United Nations*, MOA Press, 1998
* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966

  

Portal: Korea
> Bakkene ble en transitthavn for trelast. Klubbens medlemmer sjauet for å få opp stillas og tribuner. Lyssky elementer fjernet det for å bruke det til ved.
> 
> 
> Gunnar Pedersen om Bekkelagsbakkene
> 
> 

**Bekkelagsbakkene** eller **Bækkelagsbakkene**, på folkemunne kalt **Bekker'n**, var et skihoppanlegg på Lambertseter i Oslo. Anlegget lå i Lambertseteråsen, omtrent der bomstasjonen på europavei 6 ligger i dag (2012), og besto til sist av fire hoppbakker. Bekkelagsbakkene var arena for Bekkelagsrennet (også kalt Guttenes Holmenkollrenn), som på 1950-tallet hadde opptil 1500 deltakere og rundt 6000 tilskuere. Bakkene var eid og drevet av Bækkelagets Sportsklubb.

Den første hoppbakken ble bygd i 1919, de to neste i 1929 og 1950, og senere kom også en fjerde hoppbakke til. Bekkelagsrennet ble første gang ble arrangert 20. februar 1927. Flomlysanlegg ble innviet i 1958. Under Bekkelagsrennet 6. mars 1960 ramlet stillaset (ovarennet) i den mellomste bakken sammen, og 13 gutter ble skadet. Etter ulykken ble trestillasene erstattet av stillas bygd av stål.

Det siste rennet i Bekkelagsbakkene ble arrangert i 1972. Bakkene ble revet i 1974 da Europaveien ble bygd der sletta i bakkene lå. Til erstatning for Bekkelagsbakkene ble det bygd en hoppbakke på Brannfjell. Den bakken ble åpnet i 1979, men ble i sin tur revet i 2007.

I 2008 åpnet en turvei forbi stedet der Bekkelagsbakkene lå, med et informasjonsskilt som forteller om bakkene.

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  VG: Stillas ramlet sammen i Bekkelagsbakkene - Syv 13-åringer ligger på sykehus (s. 14, 7. mars 1960, arkivert hos Retriever Norge)
2. ↑  Her dreier det seg om veien med navnet «Europaveien». Denne ble langt senere del av E 6.
3. ↑  Skisprungschanzen-Archiv: Oslo (Brannfjell)
4. ↑  Aftenposten: Hoppstillaset skal rives (del 1, s. 26, 24. mai 2007, arkivert hos Retriever Norge)

Kilder
------

* Nordstrands Blad: Guttenes Holmenkollrenn i Bekkelagsbakkene (12. mars 2004)
* Bekkelagshøgda lokalhistoriske forening: Bekkelagsbakkene Arkivert 28. oktober 2007 hos Wayback Machine.
* Aftenposten: Guttenes Holmenkollrenn (del 2 s. 9, 4. februar 2009, arkivert hos Retriever Norge)
* Nordstrands Blad: Ny turvei til Bekker´n (30. juni 2008)

Eksterne lenker
---------------

* Idrettsanlegg.no: Bækkelagsbakkene

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Bekkelagsveien** (3–23, 2–26) i Oslo starter fra Mosseveien der Bekkelaget stasjon lå fram til 1950-tallet, og går i slyng tildels bratt opp skråningen til kryss med Solveien, og ender opp ved Kongsveien nær Holtet. Den nederste delen går i to meget skarpe og smale hårnålsvinger, og det er derfor ikke tillatt med kjøretøy over 6 m lengde. Trafikk til og fra Mosseveien er bare mulig i Mosseveiens nordlige retning (mot sentrum), og her benyttes Mosseveiens gamle løp fra før Bekkelagsraset i 1953.

Veien ble stukket ut av urmaker Johan Lie, og anlegget bekostet av ham sammen med fire andre i 1890.

Spesielle bygninger
-------------------

Bekkelagsveien 2, murvilla bygget i 1896. Fra 1902 huset den «Frk. Thilesens skole». Dette var en privatskole, som i tiden fra 1905 til 1916 førte elevene fram til middelskoleeksamen (som privatister). Fra 1916 ble den drevet som forskole til middelskolen. Skolen ble nedlagt i 1931, og huset ble deretter brukt til bolig og postkontor fram til 1970-tallet, senere bare bolig.

Referanser
----------

1. ↑  Lokalhistoriewiki om Johan Lie
2. ↑  Aktuell historie III: Nordstrand og Østensjø – før og nå. Ved Gunnar Pedersen. Frie Fuglers Forlag, Oslo 2010

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Prins Jørgen av Danmark (1653-1708)*
**The Prince of Denmark's March** (dansk: *Prins Jørgens March*, ofte kalt *Trumpet Voluntary*) er et musikstykke skrevet omkring 1699 av barokkomponisten Jeremiah Clarke, den første organisten i den nye St Paul's Cathedral. Verket ble skrevet til ære for Prins Jørgen av Danmark, gift med prinsesse, senere dronning, Anne av England.

I mange år var stykket tilskrevet hans eldre og mer kjente samtidige Henry Purcell, som var organist ved Westminster Abbey. Tilskrivningen stammer fra et arrangement for orgel urgitt i 1870-årene av *Dr. William Spark*, by-organist i Leeds. Det ble senere brukt i Henry Woods arrangement for trompet, strykeorkester og orgel.

Den eldst kjente kilde stammer fra en samling av tangentstykker fra 1700. En samtidig utgave for blåseinstrumenter har også overlevd.

Marsjen er populær ved bryllupsarrangementer; den ble spilt under vielsen av lady Diana Spencer og Prins Charles i St Paul's Cathedral. Den ble ofte spilt av BBC under annen verdenskrig, særlig når utsendelsene var rettet mot det okkuperte Danmark.

En liten del av melodien kan høres i avslutningen av Chumbawamba-sangen *Tubthumping* og i fade-outet av Beatles-sangene *All You Need Is Love* og *It's All Too Much*. Den var også en av de sytten klassiske stykker musikk som ble brukt i *lead track*et til *Hooked on Classics* projektet i 1981.

Melodien ble spilt til Eurovision Song Contest 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Randel, Don Michael (1996). *The Harvard Biographical Dictionary of Music*, p. 164. Harvard University Press. ISBN 0674372999.
2. ↑  Bride Magazine, Inc. (2003). *Bride's Book of Etiquette*, p. 231. New York: The Berkley Publishing Group. ISBN 0399528660.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Maleri fra 1889
**Johan Jacob Bratland** (født 7. april 1859 i Bergen, død 11. juni 1906) var en norsk maler.

Familie
-------

Jacob Bratland var sønn av malermester Ole Bratland og Karen Marie Michelsen. Han ble 18. november 1892 gift hos Byfogden i Kristiania med skuespiller Bergljot Vangen (1871-1947).

Utdannelse
----------

Etter endt skolegang jobbet han i farens forretning, R.O. Bratland Rullegardin Fabrikk i Bergen, men hans interesse for all kunst – musikk, teater og billedkunst – hadde alt fra hans tidligste guttedager vært sterk, og han bestemte seg for å bli maler. I fritiden arbeidet han på egen hånd, og 1883 reiste han til München, hvor han studerte ved Münchens akademi for bildende kunst og til sist fikk professor Löfftz som veileder. I 1886 vendte han tilbake til Norge, var en kort tid i Hardanger og stilte samme år ut i Bergens Kunstforening. 1887 gjorde han et opphold i Paris og studerte Académie Julian videre under Bouguereau og Robert Fleury.

Kunstnerliv
-----------

Hans første større bilde, «Lang Venten», ble utstilt på Parissalongen 1888. I Bergen vakte han samme år større oppmerksomhet med sitt store maleriet «En Vaagenat», som også ble utstilt ved Høstutstillingen i Kristiania. For dette bildet fikk han på Verdensutstillingen i Paris 1889 2. medalje. Senere oppholdt han seg på Vestlandet (etter en kortere tur til Paris), dels i Bergen, dels på Stord og i Sogn. I denne perioden malte han «Kirkefolk» og «En Ligningskommission», som begge ble utstilt på Chicago-utstillingen 1893, samt «Søndag» (1891). Samme år kom han første gang til Kristiania. Han var bosatt på Risbækken i Aker etter sitt giftermål med skuespiller Bergljot (født Vangen) fra Melhus i Sør-Trøndelag (1892). I 1893 ble sønnen Eyolf født. På statens utstilling 1894 viste han flere bilder (blant annet «Ung Moder» og et portrett av komponisten Christian Sinding) som ble godt mottatt.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Jakob Bratland, AKL Online kunstner-ID 10140055[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Jacob\_Bratland, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 267c459d-0d87-4b1c-a6b4-36f04515562e, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Dagbladet 1892.11.18*. Norge, Oslo. 1892. s. 1.

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon. Anden Udgave*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob Bratland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav **·** Discogs
 |

Portal: Kunst
**Wang Changling** (kinesisk: 王昌龄, pinyin: *Wáng Chānglíng*, født 698 i Taiyuan? i Shanxi i Kina, død 756) var en sentral dikter under Tang-dynastiet. Det er noe uenighet om hans fødested – Taiyuan der det som oppgis av forfatterne av *Tre hundre Tang-dikt*, men andre kilder hevder at han stammet fra Jiangning nær det moderne Nanjing. 

Etter å ha tatt jinshi-eksamen ble han embedsmann som sekretær, og senere innehadde han en rekke andre keiserlige embeder, blant annet i fylket Sishui (汜水尉) i det som nå er provinsen Henan. Mot slutten av sitt liv ble han utnevnt til minister for Jiangning fylke. Han var også lege.

Han er best kjent for sine dikt som beskriver militære slag i grensetraktene i det vestlige Kina.

Han døde under An Lushan-opprøret.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rexroth (1970): p. 132.

Litteratur
----------

* Rexroth, Kenneth (1970). *Love and the Turning Year: One Hundred More Poems from the Chinese*. New York: New Directions.
* Wu, John C. H. (1972). *The Four Seasons of Tang Poetry*. Rutland, Vermont: Charles E.Tuttle. ISBN 978-0-8048-0197-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
| Slaget ved Jwawon좌원 전투 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 172 |
| Sted | Jwawon, Mandsjuria |
| Resultat | Avgjørende seier til Goguryeo |

 |
| Stridende parter |
| Goguryeo | Det østlige Han-dynastiet |
| Kommandanter og ledere |
| Myeongnim Dap-bu | Geng Lin† |
| Styrker |
| Noen tusen | ca. 100 000 |
| Tap |
| ukjent | ingen eller få overlevende |

**Slaget ved Jwawon** (hangul: 좌원 전투, hanja: 坐原戰鬪) var et slag ved Goguryeos hovedstad i år 172, der Goguryeohæren vant en avgjørende seier under kommando av Myeongnim Dap-bu, i det 26. året under kong Sindae, Goguryeos 8. monark.

Statskuppet i 165
-----------------

I 165 var en i Goguryeo glade over nyheten om kong Chadaes død, kongen var kjent som en riktig tyrann. Mannen som drepte kongen var Myeongnim Dap-bu, en *Joui Seonin* (조의 선인) i provinsen Yeonna. Myeongnim Dap-Bu inviterte den døde monarkens yngste og eneste overlevende bror, prins Go Baek-gu, til kongedømmets hovedstad for å bli tronfølger. 

Prinsen ble Goguryeos åttende konge, kong Sindae. Dette kuppet var den første militære revolt i landets historie. Myeongnim Dap-Bu ble gitt posisjonen *Guksang* (국상, 國相, statsminister), og ble den første statsminister i Goguryeo. Det er ikke rapportert noe sted at Myeongnim Dap-Bu misbrukte sin stilling, men snarere styrket landets posisjon økonomisk, politisk og militært. I denne tid med fred og gjenoppbygging samlet Han-dynastiet sammen en stor hær og forberedte seg på å invadere Goguryeo i 172.

Slaget ved Jwawon
-----------------

Asia i år 200.
Guvernør i Xuantu, Geng Lin ledet en hær på nærmere 100 000 soldater. For å forberede seg på invasjonen, fylte Myeongnim Dap-Bu de lokale grøftene og passet på at landet rundt ikke hadde mat nok til en stor hær. I tillegg bygde han en vollgrav og flere forsvarslinjer utenfor hovedstaden, Guknaefestningen ved Jwawon. Goguryeosoldatene trakk seg tilbake til festningen og forberedte seg på å beskytte den da fiendesoldatene kom. Etter mange dagers beleiring var Han-hæren utslitt og begynte på retretten. Myeongnim Dap-bu benyttet fordelen han hadde, la seg i bakhold og angrep Han-hæren. Ifølge *Samguk Sagi* var det ingen overlevende tilbake etter slaget. Ingen historiske kinesiske kilder forteller noe om overlevende eller resultatet av slaget.

Se også
-------

* Goguryeo
* Han-dynastiet
* Myeongnim Dap-bu

Kilder
------

* Samguk Sagi
* 《三国史记》："八年　冬十一月　汉以大兵向我　王问群臣　战守孰便　众议曰　汉兵恃众轻我　若不出战　彼以我为怯　数来　且我国山险而路隘　此所谓　一夫当关　万夫莫当者　也　汉兵虽众　无如我何　请出师御之　答夫曰　不然　汉国大民众　今以强兵远斗　其锋不可当也　而又兵众者宜战　兵少者宜守　兵家之常也　今汉人千里转粮　不能持久　若我深沟高垒　淸野以待之　彼必不过旬月　饥困而归　我以劲卒薄之　可以得志　王然之　婴城固守　汉人攻之不克　士卒饥饿引还　答夫帅数千骑追之　战于坐原　汉军大败　匹马不反　王大悦　赐答夫坐原及质山　为食邑"

玄菟郡:武帝置。雒阳东北四千里。六城，户一千五百九十四，口四万三千一百六十三。

Portal: Korea
Bekkelagshøgda, Oslo, ca 1925. Ekebergbanen og Sportsplassen nede til venstre. Skrenten ned mot Østfoldbanen til høyre. Nordseter gård i bakgrunnen.
Oslo samvirkelag avd. 61 i Sandstuveien 12, 1949. Foto: Ørnelund, Leif / Oslo Museum 
Gammelt postkort fra Holtet, Bekkelagshøgda
**Bekkelagshøgda** er et boligstrøk i Oslo som ligger oppe på høydedraget sørøst for Ekebergplatået. Navnet er også brukt om grunnkrets 3008 i Oslo. Denne kretsen er imidlertid begrenset til området mellom Raschs vei og Seterhøyveien,
og er således langt mindre enn det som til vanlig oppfattes som Bekkelagshøgda.

Xylograf Gustav Emil Holter er blant de første som bygde seg hus her oppe, og området besto i hovedsak av skog og litt jordbruk knyttet til stedets husmannsplasser under Nordseter gård. Det var først etter åpningen av Ekebergbanen i 1917 at det ble fart i byggeaktivitene. For en stor del var det småhus med store tomteparaseller. Den senere Arbeiderpartikjempen Haakon Lie flyttet hit i 1920.

Bekkelaget skole ble åpnet på Bekkelagshøgda i 1904. Før dette het skolen Bernhus fra den ble åpnet i 1859 som en av de fire første i Aker kommune. Bekkelaget kirke 1921-23.

Referanser
----------

1. ↑  «Kart over bydelene med grunnkretser» (PDF). Oslo kommune. Arkivert fra originalen (PDF) 3. april 2015. Besøkt 3. april 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
| Slaget ved Kamenets-Podolsk |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Den militære situasjonen ved slaget |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 4. mars 1944 - 17. april 1944 |
| Sted | Kamenets-Podolsk og Ternopil i Ukraina49°0'N 26°30'Ø |
| Resultat | Delvis sovjetisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Tysklands flagg Tyskland | Sovjetunionens flagg Sovjet |
| Kommandanter og ledere |
| Tysklands flagg Erich von MansteinTysklands flagg Hans-Valentin Hube | Sovjetunionens flagg Georgij Zjukov Sovjetunionens flagg Nikolaj VatutinSovjetunionens flagg Ivan Konev |
| Styrker |
| 200 000 | 500 000 |
| Tap |
| Ukjent | ukjent |

| Østfronten |
| --- |
| Barbarossa – Finland – Murmansk – Leningrad – Smolensk 1 – Kyiv 1 – Kharkov 1 – Moskva – Krim og Sevastopol – Rzjev – Kharkov 2 – Blau og Kaukasus – Stalingrad – Velikiye Luki – Kharkov 3 – Kursk – Smolensk 2 – Dnepr – Kyiv  2 – Kamenets-Podolsk – Bagration – Lvov-Sandomierz – Lublin-Best – Warszawa – Romania – Ungarn – Wisła-Oder – Berlin – Praha |

**Slaget ved Kamenets-Podolsk** var et slag på Østfronten under andre verdenskrig. Slaget var en sovjetisk knipetangsmanøver som hadde til hensikt å knuse de tyske styrkene.

De tyske styrkene ble tilført ni infanteridivisjoner, to panserdivisjoner, en panserbataljon og en angrepsbrigade, i alt 127 496 soldater.

I mars 1944 innringet de sovjetiske styrkene den tyske styrken under ledelse av generaloberst Hans-Valentin Hube i nærheten av byene Kamenets-Podolsk og Ternopil i Ukraina. De tyske styrkene var på dette tidspunktet utmattede etter kampene ved Korsun-Sjevtsjenkivskyj-lommen og hadde derfor et stort behov for å hvile. Den sovjetiske styrken ble ledet av marskalk Georgij Zjukov, og de satte igang offensiven i slutten av mars 1944. Den 25. mars var den tyske styrken omringet og isolert.

Til tross for store vanskeligheter lyktes det de tyske styrkene å bryte ut av den sovjetiske innringingen og møte den tyske unnsetningsstyrken, bestående av to panser SS-divisjoner ved byen Buchach den 6. april. De fleste tyske soldatene unnslapp dermed innringingen, men de mistet en stor del av materiellet.[]

Fra 4. mars til 17. april 1944 ble 14 tyske divisjoner utslettet eller oppløst på grunn av store tap. Fem panserdivisjoner ble påført så store skader at de ble trukket fra fronten og til dels sendt vestover for reparasjon.

Slaget var en sovjetisk seier, samtidig som det var et eksempel på de tyske enhetenes store innsatsvilje og motivasjon.

Referanser
----------

1. 1 2  Liedtke, G. (2015). Lost in the Mud: The (Nearly) Forgotten Collapse of the German Army in the Western Ukraine, March and April 1944. *The Journal of Slavic Military Studies,* 28(1), 215-238.

Portal: Andre verdenskrig
**Giuseppe Paris** (født 22. september 1895, død 5. april 1968) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Paris ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920. Fire år senere, under OL 1924 i Paris tok han sin andre gullmedalje også den i lagkonkurranse mangekamp.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giuseppe Paris – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Giuseppe Paris – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Giuseppe Paris – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Giuseppe Paris – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
| Slaget ved Höchstädt |
| --- |
| Konflikt: Den spanske arvefølgekrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 20. september 1703 |
| Sted | Höchstädt i Bayern48°36'0"N 10°35'0"Ø |
| Resultat | Fransk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Østerrike | Frankrikes flagg Frankrike Kurfyrstedømmet Bayern |
| Kommandanter og ledere |
|  Limburg Styrum Leopold I av Anhalt-Dessau | Frankrikes flagg Claude de Villars Maximilian II Emanuel |
| Styrker |
| 16 000 | 24 000 |
| Tap |
| 5 000 døde, skadde og krigsfanger | 1 000 døde eller skadde |

**Det første slaget ved Höchstädt** ble utkjempet 20. september 1703, nær Höchstädt i Bayern, og resulterte i en seier til Frankrike og Bayern under marskalk Villars mot den østerrikske general Limburg Styrum.

Opptakt
-------

Den 5. september hadde hovedstyrken til keiseren under markgreve Ludvig Vilhelm av Baden-Baden tatt fristaden Augsburg, og truet Bayern fra vest. Ludvig av Baden hadde etterlatt en styrke på 16 000 mann under Styrum nord for Donau, som flyttet østover og nådde Höchstädt den 19. september. Villars og kurfyrste Maximilian II Emanuel av Bayern flyttet armeen sin på 17 000 mann for å avskjære denne styrken, og ga ordre til en annen fransk styrke på 7 000 mann under d'Usson nær Dillingen om å gå til angrep bakfra.

Slaget
------

Denne planen mislyktes nesten da d'Usson gikk til angrep for raskt og armeen hans, som var i mindretall, ble presset tilbake av Styrum. Men Villars og Maximilian Emanuel nådde akkurat fram i tide, og gikk til angrep på keiserarmeen, før de kunne gå tilbake til stillingene sine. Det var bare på grunn av heroisk motstand av baktroppen under Leopold I av Anhalt-Dessau at Styrum kunne redde armeen sin og nå Nordlingen.

Østerrikerne tapte 5 000 mann, hovedsakelig som krigsfanger, 37 kanoner og det meste av armeetoget. Franskmennene og bayerne mistet 1 000 mann.

Et år seinere ble det andre slaget ved Höchstädt utkjempet, kjent på engelsk houvedsaklig som slaget ved Blenheim.

Referanser
----------

1. ↑  George Ripley, Charles Anderson Dana, *The American Cyclopaedia*, New York, 1874, p. 250, "...the standard of France was white, sprinkled with golden fleur de lis...". \*«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. januar 2008. Besøkt 9. oktober 2007.  The original Banner of France was strewn with fleurs-de-lis. \*[*død lenke*]:on the reverse of this plate it says: "Le pavillon royal était véritablement le drapeau national au dix-huitième siecle...Vue du chateau d'arrière d'un vaisseau de guerre de haut rang portant le pavillon royal (blanc, avec les armes de France )."«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. oktober 2011. Besøkt 24. november 2011.  from the 1911 Encyclopædia Britannica: "The oriflamme and the Chape de St Martin were succeeded at the end of the 16th century, when Henry III. the last of the Huset Valois, came to the throne, by the white standard powdered with fleurs-de-lis. This in turn gave place to the famous tricolour."

Eksterne lenker
---------------

* Kart over slaget[*død lenke*] (tysk)

Portaler: Militærhistorie | Historie
| Slaget ved Lappo |
| --- |
| Konflikt: Del av Napoleonskrigene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 14. juli 1808 |
| Sted | Lappo, Syd-Österbotten i dagens Finland62°58'N 23°2'Ø |
| Resultat | Svensk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Keiserflagget Russland |
| Kommandanter og ledere |
| Carl Johan Adlercreutz | Nikolaj Rajevskij |
| Styrker |
| 4 700  18 kanoner | 4 100 |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

| Artikkelen inngår i serien om
**Finskekrigen** |
| --- |
|  |
| Pyhäjoki ·
Siikajoki ·
Revolax ·
Sveaborg ·
Pulkkila ·
Lemo ·
Nykarleby ·
Vasa ·
Kokonsaari ·
Lappo ·
Rimito Kramp ·
Sandöström ·
Kauhajoki ·
Alavo ·
Karstula ·
Grönvikssund ·
Ruona ·
Ömossa ·
Jutas ·
Oravais ·
Palva sund ·
Virta bro ·
Hörnefors ·
Sävar ·
Ratan |

**Slaget ved Lappo** fant sted 14. juli 1808, under finskekrigen mellom Sverige og Russland, de svenske styrkene under general Carl Johan Adlercreutz seiret over de russiske under general Nikolaj Rajevskij.

Under den svenske sommeroffensiven i 1808 dro de russiske styrkene under generalmajor Rajevskij seg tilbake til Lappo, der organiserte han forsvarsstillinger for sine styrke på rundt 4 100 soldater. Terrenget gav han imidlertid ingen særlige taktiske fordeler. Den 14. juli gikk den svenske styrken, under oberst Carl Johan Adlercreutz til angrep. De svenske styrkenes mål var å omringe russerne og helt nedkjempe fienden.

Under slaget utmerket Georg Carl von Döbeln og hans Björneborgs regiment seg. Når de marsjerte over de åpne områdene mot byen, der de russiske styrkene hadde etablert sitt forsvar, gav general Adlercreutz ordre om holdt og von Döbeln og hans menn ble utsatt for et kraftig artilleribombardement. Dette ble for mye for von Döbeln som gav ordre om videre avansement. Etter voldsomme nærkamper i bygningene renset Björneborgregimentet byen for all motstand.

General Rajevskij flyktet med sine styrker og Adlercreutz plan om å omringe og ødelegge den russiske styrken mislyktes. På tross av dette ble den svenske seieren ved Lappo viktig for den svenske arméen og den fortsatte sin sommeroffensiv. Et direkte resultat av nederlaget ved Lappo var at den russiske generalen Nikolaj Kamenskij overtok kommandoen etter Rajevskij.