recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haaken Hasberg Gran** (født 17. april 1870 i Tønsberg, død 2. juni 1955 i Oslo) var en prisbelønt norsk botaniker, kjent for sin forskning på plankton. Han fremsatte i 1923 en teori om hvorfor det er mest plankton om våren, men teorien har senere blitt motbevist. 

Etter examen artium fra Kristiania katedralskole 1888 tok han en cand.real. fra Det Kongelige Frederiks Universitet i 1894 og fikk jobb som assistent ved Botanisk hage (Oslo) der han med Nordal Wille (1858–1924) som mentor, over en treårsperiode studerte alger i Tønsbergfjorden der han kom fra, såvel som i Kristianiafjorden. Fra 1897 var han assistent i havfiske under konservator Johan Hjort (1869–1948), og fant mye plankton da han var på båtturene, og ble da kjent med Fridtjof Nansen som også ga ham mye plankton. Til sin doktorgradsavhandling i 1902 benevnt *Das Plankton des norwegischen Nordmeeres* fant han plankton på «Michael Sars» som gikk i rute 1900-04. Han var ved Bergens Museum 1901–1905 før han i 1905 ble professor ved Det Kongelige Frederiks Universitet der han og Thekla Resvoll jobbet med botanikklabben. I 1910 fikk han være med John Murray på Michael Sars-ekspedisjonen han finansierte

For Guldbergs Akademiske Kor, der han var formann, diktet han «Realister, kamerater». Han var sønn av marinekaptein August Kriegsmann Gran (1844–1895) og Agnes Hasberg (1846–1928), og ble i 1897 gift med ho Margrethe Kristofa Holm (1877–1932). Haaken var søskenbarn til polarforsker Tryggve Gran og tremenning til litteraturhistoriker Gerhard Gran. Se forøvrig Gran (slekt).

Utmerkelser
-----------

* Innvalgt i Det norske Videnskaps-Akademi i 1904
* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1919

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Haaken\_H\_Gran, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Library of Congress autoritets-ID no2007130370[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.nasonline.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (no) Haaken Hasberg Gran i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Botanist
 |
***Jiu Wudaishi*** (kinesisk: 旧五代史, ofte bare 五代史, *Wudaishi*, «Krøniken om de fem dynastier») er et av de 24 historieverker, en samling offisielle kinesiske historiekrøniker.

Wudaishi handler om den kaotiske perioden mellom Tangdynastiets fall i 907 og Songdynastiets grunnleggelse i 960. I de femti årene derimellom avløste De fem dynastier og ti riker hverandre, mens Tang- og Songtilhengere kjempet om kontrollen over det kinesiske rike. Wudaishi egner en del til hvert dynasti. Verket ble sammenstilt under ledelse av Xue Juzheng, på oppdrag av Songregjeringen, og er derfor egnet til å begrunne det keiserhusets rett til tronen. Xue Juzheng hadde selv opplevd alle de fem dynastiene og dessuten arbeidet i administrasjonen for tre av dem. 

Etter at en ny krønike over samme tidsperiode (*Xin Wudaishi*, «Ny krønike om de fem dynastier») ble kompilert i 1053 av Ouyang Xiu gikk imidlertid Wudaishi i glemmeboken, og i løpet av 1100-tallet forsvant de siste eksemplarene helt. På 1700-tallet kunne forskere i Qing-dynastiets Kina gjenskape deler av verket ved å sammenstille sitater funnet i andre verk, ikke minst i Yongle Dadian.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (zh) Wudaishi – originaltekster fra den kinesiskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Haakon B. Schrøder** (født 1966) er PR-rådgiver, filosof, forfatter og tidligere journalist. 

Startet sin karriere i Puddefjord Radio (senere Radio1) i 1988.

I 1990 begynte han som nyhetsjournalist i *Bergensavisen* (BA) med ansvar for krimdekningen i avisen. I 1993 begynte Schrøder som journalist i *Bergens Tidende*, fortrinnsvis for å dekke krimfeltet, men han dekket også felter som økonomi og politikk. I 1998/1999 gikk Schrøder til Geelmuyden.Kiese som kommunikasjonsrådgiver. 

Sammen med Helge Milde startet han i 1999 kommunikasjonsselskapet Kommuniké. Schrøder ble i 2001 beskyldt for å stå bak en svertekampanje mot Kværner og daværende Kværner-sjef Kjell Almskog. Oslo Børs og Finanstilsynet igangsatte gransking, og konkluderte med at det ikke hadde foregått lovbrudd. Bakgrunnen for beskyldningen var at aksjekursen til Kværner kollapset etter at blant annet Schrøder forsynte norske medier med negativ informasjon, som at Kværner manglet arbeidskapital og at Almskog bare eide to aksjer i konsernet han ledet. 

Norske Informasjonsrådgiveres Forening besluttet, før konklusjonen fra Finanstilsynet, å ekskludere Kommuniké fra bransjeforeningen for brudd på de etiske retningslinjene. Dette ble begrunnet med at Schrøder ikke opplyste hvem som stod som oppdragsgiver(e).
Schrøder har utgitt bøkene "Kammerspill" (Vigmostad & Bjørke, 1997), "Mur" (Eides forlag, 1998) og "Mediakuppet" (Kommunikasjonsforlaget, 2007). I peioden 1999-2007 var han også gjesteforeleser ved Handelshøyskolen BI. Schrøder eier i dag PR-byrået HBSPR som fokuserer på rådgiving og filosofi. Schrøder er utdannet filosof fra Universitetet i Bergen, og vært medlem av Instituttrådet ved Institutt for Filosofi og Førstesemesterstudier, samt medlem av faktultetsstyret ved Det humanistiske fakultet.

Bibliografi
-----------

* *Kammerspill: en thriller med Rolf B. Wegner i hovedrollen* (sammen med Finn Bjørn Tønder) (Vigmostad & Bjørke, 1997)
* *Mur* (sammen med Arne Einar Brun) (Eide forlag, 1999)
* *Norsk offshoreberedskap er svekket : rapport* (sammen med Tormod Carlsen) (rapport fra Kommuniké, 2000)
* *Mediekuppet: slik tjente Idar Vollvik 1 milliard med pressens hjelp* (Kommunikasjonsforlaget, 2007)

Referanser
----------

1. 1 2  Schrøder, Haakon B. (1966-) (2007). *Mediekuppet: slik tjente Idar Vollvik 1 milliard med pressens hjelp*. [Oslo]: Kommunikasjonsforl. ISBN 9788282070010.
2. ↑  Trond Gram (23. august 2001). «Kommuniké anklaget for sverte-kampanje». Propaganda. Arkivert fra originalen 7. juli 2002. Besøkt 24. november 2018.
3. ↑  Trine Eilertsen (6. september 2001). «Schrøder frikjent av Kredittilsynet». *Bergens Tidende*. «Men nå har tilsynet slått fast at Kommuniké ikke har spredd villedende eller uriktige opplysninger om Kværner. Det er heller ikke ulovlig å spre negativ informasjon om et selskap, selv om dette skulle resultere i kursfall.»
4. ↑  Schrøder, Haakon B. (1997). *Kammerspill: en thriller med Rolf B. Wegner i hovedrollen*. Bergen: Vigmostad & Bjørke. ISBN 8276743854.
5. ↑  Brun, Arne Einar (1974-) (1999). *Mur*. Bergen: Eide forl. ISBN 8251405823.
6. ↑  *Norsk offshoreberedskap er svekket : rapport*. Bergen: Kommuniké. 2000.
***Halysidota tessellaris***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Larve.

Levevis
-------

…

*Halysidota tessellaris* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Utbredelse
----------

*Halysidota tessellaris* finnes ikke i Norden eller Europa, men i det nordlige Amerika (USA).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Halysidota tessellaris* (J.E. Smith, 1797)**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Halysidota tessellaris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Halysidota tessellaris* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Halysidota tessellaris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Halysidota tessellaris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Halysidota tessellaris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
***The Flaming Sword*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Edwin Middleton.

Handling
--------

Steve, en ung college-fyr som har vært uheldig i sine forretninger, konkluderer med at livet ikke er verdt å leve lenger. Han vurderer derfor selvmord. Blant hans medarbeidere er en ung kvinne som heter Maisie, som innser at Steve har intensjoner om å skade seg selv. Hun forsøker å følge etter, men er for sent ute. Stever eiser sin vei med en liten båt, frem til han skyller opp ved en strand på en liten øy. Der blir han snart oppdaget av en ung jente som heter Meera. Hun bor der sammen med faren sin, og flere tjenere.

Meeras far hadde lidd på grunn av store problemer i sitt tidlige liv, og tok stillingen som fyrvokter på den lille øya hvor han kunne leve som eremitt og glemme sine tidligere problemer. Meera har aldri møtt noen andre mennesker, bortsett fra faren sin og tjenerne deres. Et sterkt forhold utvikler snart mellom Steve og Meera. Selv om Meeras far tidligere hadde nektet å la andre enn myndighetspersoner å komme inn på øya, liker han snart Steve og blir overbevist om å la ham bli værende der. Men Calhoun oppdager også at Steve er sønnen til mannen som tidligere gjorde ham urett.

Skuespillere
------------

* Lionel Barrymore - Steve
* Jane Grey - Meera Calhoun
* Edith Diestel
* Mrs. Middleton
* Glen White

Referanser
----------

1. ↑  THE FLAMING SWORD

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Flaming Sword* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Flaming Sword* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Halvor Sørensen Borse** (ca. 1640–1701) var jernverkseier, assessor ved Overbergamtet og rådmann i Skien.

Han fødtes i Hjartdal som sønn av sokneprest Søren Hansen Borse, som tidligere hadde vært rektor ved latinskolen i Skien. Halvor Borse var i sin tid en av de største godseierne i distriktet med omkring 17 gårder i Norge, deriblandt Borgestad. Fra 1672 var han forvalter av Ulefos Jernværk til han kjøpte det i 1676. I 1692 grunnla han Bolvig Jernværk i Solum. 

Borse bodde noen år på Holla ved Ulefoss før han flyttet til gården Fjære i Solum. I 1698 ble han utnevnt til kommerseråd. 

Høsten 1701 hadde han besøkt Holdenverkets lasteplass og jernmagasin ved Gråten i Skien. På vei hjem til Fjære i slede, ble han på Gjeteryggen (Geiteryggen) ramt av et skudd i nakken. Jernverkseieren døde, og drapet ble aldri oppklart. Gjerningsstedet ble siden markert med en stendynge og Borse ble gravlagt på familiegravstedet som han selv hadde latt oppføre på Solum kirkegård.

Familie
-------

Halvor Borse var gift to ganger: 

1. Inger Giertsdatter Niemand (ca. 1645–1673)
2. I 1675 med Margrethe Jochumsdatter Lobes (1641–1714), datter av slottsprest på Akershus Jochum Lobes og Sissel Rasmusdatter. De fikk blandt andre datteren Inger (1677–1714] som ble gift med Herman Leopoldus (senere Løvenskiold, samt sønnen Joachim som arvet faren.

Referanser
----------

1. 1 2  Rian, Øystein (1997). *Bratsberg på 1600-tallet*. Universitetsforl. s. 119–120. ISBN 8200225194.
2. ↑  *Fra Brevik i gamle dager*. Historielaget. 1929. s. 29.
3. ↑  Wille, Hans Jacob (1881). *Utrykte Optegnelser om Thelemarken*. trykt hos A.W. Brøgger. s. 13.
4. ↑  Løvenskiold, Bartholomæus Herman von (1998). *Beskrivelse over Bratsberg amt*. no#: Forl. Grenland. s. 67. ISBN 8291986053.
5. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 137. ISBN 8254800650.
**«Red Red Wine»** er en sang opprinnelig skrevet og innspilt av Neil Diamond og utgitt på albumet *Just for You* fra 1967, som også inneholdt «Girl, You’ll Be a Woman Soon». Den britiske reggae-gruppen UB40s coverversjon gjorde den til en mega-hit. Sangen handler om en som forgjeves drikker for å glemme sin store, men tapte kjærlighet. 

> Red, red wine, it's up to you  
> All I can do, I've done, but mem'ries won't go
> 
> 
>

Versjoner
---------

Diamonds versjon ble bare nr 63 på Billboard Hot 100 listen i 1968. Samme året ga Jimmy James and The Vagabonds ut en coverversjon for det britiske markedet, og denne kom på 36. plass der.

Tony Tribe, en jamaicansk sanger spilte inn en reggae-influert versjon allerede i 1969, og denne kom på 46. plass på de britiske hitlistene. I 1970 laget Vic Dana en versjon som også kom inn på listene. Tidlig i 1972 ga countrysangeren Roy Drusky ut en versjon som nådde 73. plass på Billboard Hot 100 og 30. plass på *Billboards* Adult Contemporary-listen.

UB40 laget sin coverversjon til albumet *Labour of Love*. Bandet kjente på denne tidspunktet angivelig til bare Tony Tribes versjon, og deres versjon framstår som en lettere reggae-aktig sammenlignet med Diamonds rolige, akustiske ballade. UB40s versjon gikk til topps på de britiske listene i september 1983 og fikk en 34.-plass i USA i mars 1984. En nyutgivelse av UB40 i 1988 gikk til topps. 

Senere har det blitt laget en rekke andre versjoner av sangen.

Kilder
------

* *The Billboard Book of Number One Hits*, Fred Bronson, Billboard Books

Eksterne lenker
---------------

* «Red Red Wine» – Neil Diamonds originalversjon på YouTube
* «Red Red Wine» – Offisiell musikkvideo av UB40s coverversjon på YouTube
Kart over Den antarktiske halvøy og omkringliggende øyer som viser Hope Bay (A)
**Hope Bay** (spansk: *Bahía Esperanza*) på Trinityhalvøya er en 5 km lang og 3 km bred bukt lengst nord på Den antarktiske halvøy.

Den argentinske forskningsstasjonen Esperanza i desember 2004
Bukta ble oppdaget 15. januar 1902 av den svenske antarktisekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld. Han kalte den opp til minne om vinteren som ble tilbrakt der av J. Gunnar Andersson, S.A. Duse, Toralf Grunden, og José María Sobral etter at ekspedisjonsskipet «Antarctic» sprang lekk i isen og forliste. De ble omsider berget av den argentinske korvetten «Uruguay». Ruinene etter en steinhytte de bygde er fremdeles synlige og er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Den tidligere britiske *Base D* ble etablert her i februar 1945 i forbindelse med Operasjon Tabarin. Den brant delvis ned i 1948 og ble stengt ned i 1964. Den 8. desember 1997 overførte British Antarctic Survey stasjonen til Uruguay, som døpte den om til Estación Científica Antártica Ruperto Elichiribehety (ECARE).

Den argentinske forskningsstasjonen Esperanza ble etablert her i 1952 og består av totalt 43 bygninger. I 1978 ble Emilio Palma født ved basen, det første mennesket som er født i Antarktis. En byste av José de San Martín, en grotte med en statue av Virgen de Luján og en flaggstang oppført i 1955 ved den argentinske forskningsstasjonen står på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Referanser
----------

1. ↑  «Life found under S Pole ice shelf»; *The Times*, 10. januar 1978, s. 6

Eksterne lenker
---------------

* Hope Bay Station Arkivert 12. mars 2005 hos Wayback Machine. British Antarctic Survey

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**HOFF SA**, tidligere **HOFF Norske Potetindustrier BA**, er et produsenteid selskap innen potetforedling etablert i 1994. Eierne er 4000 bønder, hvorav 400 er aktive potetprodusenter. Bedriften har 230 ansatte, og omsatte i 2007 for NOK 470 millioner. Hovedkontoret ligger på Gjøvik, og fabrikkene på Gjøvik, Klepp, Inderøy, Brumunddal og Skjetten. Virksomheten er medlem av interesseorganisasjonen Norsk Landbrukssamvirke.

Selskapet er størst i Norge innen potetforedling, og tar hånd om en tredel av landets potetproduksjon. Blant produktene er frosne, ferske og hermetiske potetprodukter, potetmel, potetprotein og -granulat, samt potetsprit til akevittproduksjon. Flere av produktene er markedsledende[*trenger referanse*] og markedsføres i hovedsak under varemerket HOFF til dagligvare- og storkjøkkenmarkedet samt til næringsmiddelindustrien.

Referanser
----------

1. ↑  HOFFs ledergruppe
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (no) HOFF Norske Potetindustrier på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) HOFF Norske Potetindustrier på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Red Hot Rhythm & Blues*** var Diana Ross sitt sjette og siste soloalbum for RCA Records som hun signerte med i 1981. Etter at hun forlot Motown i 1981 for en 20-millioners avtale med RCA, ble Ross sine album møtt med mindre og mindre interesse i USA, og salgstallene dalte gjennom 1980-tallet. Albumet var ment som et cover-album med gamle R'n'B klassikere, men flere av låtene ble skrevet for Ross. Den berømte motefotografen Herbert "Herb" Ritts stod bak coveret på platen.

Sporliste
---------

**Side A**

1. «Dirty Looks» (Richard Scher, Lotti Golden) – 3:21
2. «Stranger in Paradise» (John Capek, Amy Sky) – 3:59
3. «Summertime» (Leonard Cohen, Sharon Robinson) – 4:04
4. «Shine» (Mick Hucknall) – 3:32
5. «Tell Me Again» (Wintley Phipps) – 3:13
6. «Mr. Lee» (Emma Pought, Jannie Pought, Helen Gathers, Laura Webb, Rether Dixon) – 3:07 (Ikke inkludert på den amerikanske versjonen)

**Side B**

1. «Tell Mama» (Clarence Carter, Marcus Daniel, Wilbur Terrell) – 3:38 (Ikke inkludert på den amerikanske versjonen)
2. «Selfish One» (Carl Smith, Wilfred McKinley) – 3:31
3. «Cross My Heart» (Sharon Robinson) – 4:09
4. «There Goes My Baby» (Jerry Leiber, Mike Stoller, George Treadwell, Lover Patterson) – 3:03
5. «It's Hard for Me to Say» (Luther Vandross) – 4:43
6. «Shockwaves» (Diana Ross, Mark Cawley, Bill Wray) – 3:46

Mottakelse
----------

Albumet ble møtt med gode kritikker, og Ross gjennomførte en TV-spesial med samme navn, hvor hun framførte låtene og spilte rollen som en aldrende R'n'B sangerinne. Luther Vandross var en av dem som produserte låter til albumet. Både Ross og RCA var skuffet over resultatet av deres 7-årige avtale, og ingen av partene var interesserte i å underskrive en ny avtale. Albumet led av promoteringen, og stoppet opp på #73 på den amerikanske salgslisten. Også singlene ble dårlig promotert, for ingen av dem kom seg inn på singel-listen i USA.

Singler
-------

* 1987: *«Dirty Looks»* (#49 England)
* 1987: *«Shockwaves»* (# -)
* 1988: *«Mr Lee»* (#58 England)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**HPM (The International Study Group on the Relations between the History and Pedagogy of Mathematics)** er en studiegruppe som er knyttet til ICMI (The International Commission on Mathematical Instruction). HPM ble knyttet til ICMI i 1976 og er sammen med PME den eldste av studiegruppene i ICMI.

Organisasjon
------------

HPM blir ledet av en styringsgruppe som velges for fire år av gangen. I perioden 2008–2012 ledes denne gruppen av Evelyne Barbin fra Frankrike. Den nåværende styringsgruppen består av:

* Abraham Arcavi (Israel)
* George Booker (Australia)
* Renaud Chorlay (Frankrike)
* Kathy Clark (USA)
* Ubiratan D'Ambrosio (Brasil)
* Abdellah Elidrissi (Marokko)
* Florence Fasanelli (USA)
* Gail FitzSimons (Australia)
* Fulvia Furinghetti (Italia)
* Wann-Sheng Horng (Taiwan)
* Sunwook Hwang (Korea)
* Masami Isoda (Japan)
* Niels Jahnke (Tyskland)
* Uffe Jankvist (Danmark)
* Sten Kaijser (Sverige)
* Victor Katz (USA)
* Manfred Kronfellner (Østerrike)
* Snezana Lawrence (Storbritannia)
* David Pengelley (USA)
* Luis Radford (Canada)
* Tatiana Roque (Brasil)
* Man-Keung Siu (Kina)
* Gert Schubring (Tyskland).
* Bjorn Smestad (Norway)
* Robert Stein (USA)
* Constantinos Tzanakis (Hellas)
* Jan van Maanen (Nederland)
* Chris Weeks (Storbritannia)
* Greicy Winicki-Landman (USA)

Mål og arbeidsområde
--------------------

HPM har et fokus på matematikkens historie og dennes tilknytning til læring og undervisning i matematikk. Gruppen ser på matematikk som en levende vitenskap, en vitenskap med lang historie, og en vitenskap som er tilstede i dagens samfunn. 

Blant medlemmene i gruppen fins både matematikkdidaktikere, matematikere, folk som jobber med matematikkens historie, matematikklærere og læreplanutviklere.

Aktiviteter
-----------

Helt siden 1984 har det vært en tradisjon at HPM organiserer en satellittkonferanse i tilknytning til ICME hvert fjerde år. Den neste konferansen blir i tilknytning til ICME i 2008. 

En viktig del av aktivitetene i HPM er de europeiske sommeruniversitetene (ESU) med fokus på historie og epistemologi i matematikkdidaktikk. Det første sommeruniversitetet ble organisert i Montpellier i Frankrike i 1993. I juli 2007 arrangeres det femte sommeruniversitetet i Praha i Tsjekkia. I etterkant av både sommeruniversitetene og satellittkonferansene pleier det å komme en eller flere publikasjoner.

Se også
-------

* ICMI
* Matematikkdidaktikk
* Matematikkens historie

Eksterne lenker
---------------

* HPM – offisielt nettsted
* Historien til HPM
«Jade» har flere betydninger.
Et stykke ubehandlet grønn jade fra Kina med innslag av brun/oransje jade i hjørnet..
**Jade** er en bergart som hovedsakelig finnes i Kina, Myanmar og Mellom-Amerika. Den bruktes før til våpen, men nå passer den seg godt som smykkesten og finnes i mange farger. Vanligst er grønne og oransje varianter, men det finnes også hvite, gule, røde og blå varianter.
Den egentlige jade er en hard og seig bergart og brukes til pyntegjenstander og skulpturer. Det at den er så seig gjør den spesielt egnet til utskjæringer. Særlig i Kina er jade populært. Jade er ikke spesielt kostbart, men er samtidig en vakker smykkesten.

Bilde laget av jade med forskjellig farge og malt jade
Det er funnet mange kunstgjenstander i jade fra gamle kulturer, særlig i Kina, India og i Mayariket.

Navnet *jade* kommer fra det spanske *[piedra de] ijada*, som er belagt på tidlig 1500-tall. Ordet betyr «(stein av) flanken» og sammenhenger med forestillingen om att jade kunne helbrede nyrekolikk. Men navnet ligner også litt på det kinesiske 玉 – pinyin: *Yù*, og ettersom det er i Kina jadekunsten har sterkest hjemstavn, knyttes jade nå særlig til det kinesiske begrepet. Opp gjennom kinesisk historie og i kinesisk kunsthistorie har man imidlertid ikke alltid forholdt seg presist i språkbruken. Det forekommer derfor at kunstgjenstander av vakker sten omtales som jade, men uten at det er egentlig jade.

Blant annet i den kinesiske byen Aksu drives det med jadeutskjæring i dag.

* «Jadekålen» i Det nasjonale palassmuseum i Taipei. Den er et stykke jade skåret til som et hvitkålshode og med to insekter på det. Utnyttelsen av de naturlige fargevariasjoner i jaden er med på å gjøre dette til et mesterverk.«Jadekålen» i Det nasjonale palassmuseum i Taipei. Den er et stykke jade skåret til som et hvitkålshode og med to insekter på det. Utnyttelsen av de naturlige fargevariasjoner i jaden er med på å gjøre dette til et mesterverk.
* Jade ornament fra Jin-dynastiet, Shanghai MuseumJade ornament fra Jin-dynastiet, Shanghai Museum
* Maya jade begravelses maskeMaya jade begravelses maske
* Østasiatisk jade-anheng, med fem rotterØstasiatisk jade-anheng, med fem rotter
* Ming jade kopp med dragerMing jade kopp med drager
* Qin jadeQin jade
* Anheng i jade og gullAnheng i jade og gull

Referanser
----------

1. ↑  www.behindthename.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Carricature: *Panama-Kanalen*: Baron de Reinach tvinges til å svelge gift. Akvarell tegning av H. S. Robert, ca. 1897.
Baron **Jacob Adolphe Reinach** (født 17. april 1840, død 19. november 1892), kjent som **Jacques de Reinach** var en fransk bankier av jødisk-tysk opprinnelse, kjent for innblanding i mange store økonomiske saker i tiden. Han ble slutt felt av Panama-skandalen. Han var sønn av Clementine Oppenheim (1822–1899) og hennes mann, Adolphe de Reinach (1814–1879), Belgisk konsul i Frankfurt. Han ble adlet i Italia i 1866 og senere adlet av William I av Tyskland.

### Bankier

Han bosatte seg i Paris i slutten av 1850-årene, og i 1863 grunnla han i banque Kohn-Reinach sammen med sin svoger, finansmannen Édouard Kohn.

Den 6. mai 1863 giftet han seg med sin kusine Fanny Emden. De fikk barna Henriette-Clémentine (som giftet seg med Joseph Reinach), Lucien og Juliette-Maximilienne. Han tjenestegjorde i National Guard under Beleiringen av Paris (1870–1871) og ble naturalisert fransk statsborger i 1871.

Hans saker blomstret med byggingen av chemins de fer de Provence og investeringer i Canadian Pacific i Canada. Hans hôtel particulier på Parc Monceau ble møteplass for hele det politiske, økonomiske og kunstneriske Paris. Han kjøpte også château de Nivillers i en landsby i Picardie, som han ble ordfører i 1884.

Fiktiv fremstilling
-------------------

* I 1898 og romanen *Paris*, Zola basert baron Duvillard på Jacques de Reinach.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Léonore database, oppført som Jacques Adolphe Reinach de, Léonore LH//2288/38, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Baron Jacob Adolphe Reinach : The Financier Whose Death Upset the Loubet Ministry». *The New York Times*. Besøkt 22. oktober 2014.
4. ↑  Mollier, Jean-Yves (2000). «Littérature et presse du trottoir à la Belle Époque» (PDF). *in Études françaises* **(fransk)**. s. 84.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Slaget ved Älgarås |
| --- |
| Konflikt: Striden mellom sverkerne og erikene |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | november 1205 |
| Sted | Älgarås i Tiveden, Sverige58°49'N 14°16'Ø |
| Resultat | Seier for Sverkerska ætten |

 |
| Stridende parter |
| Sverkerætten | erikætten |
| Kommandanter og ledere |
| Sverker Karlsson den yngre | Erik Knutsson |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Tre sønner av Knut Eriksson drept |

**Slaget ved Älgarås** ble utkjempet ved Älgarås kongsgård i Västergötland den 14. november 1205 mellom tilhengerne av kong Sverker Karlsson den yngre og Knut Erikssons sønner. Bakgrunnen for slaget var striden om den svenske kronen som sverkerne og erikætten hadde drevet i et halvt århundre.

Kong Sverker seiret og tre av Knut Erikssons sønner ble oppgitt å ha blitt drept i slaget. Den fjerde sønnen, Erik Knutsson, greide derimot å komme seg unna og flykte til Norge. Derfra kom han senere tilbake og tok revansj i slaget ved Lena og Gestilren.

Første gang slaget ved Älgarås nevnes i skriftlige kilder skjer i *Chronologia Vetus*, en gang etter 1260-tallet. Det finnes ingen andre omtaler om et slag som skal ha stått ved Älgarås i 1205. En senere omtale fra begynnelsen av 1300-tallet fastsetter tidspunktet til november, antagelig på ganske løst grunnlag, men nevner at kong Eriks sønner stupte i slaget.

Det meste av øvrige opplysninger er av senere dato. I henhold til Johannes Bureus skal Erik under flukten ha fått hjelp av en Fale Bure, en figur som moderne forskning ikke har klart å bekrefte og som betraktes som en oppdiktet figur.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Harrison, Dick (2002): *Jarlens sekel: en berättelse om 1200-talets Sverige*. Stockholm: Ordfront förlag. ISBN 91-7324-999-8. s. 109-110
2. ↑  Paulsson, Göte (1974): *Annales Suecici medii aevi*. Stockholm: Gleerup förlag. ISBN 91-40-03516-6. s. 22-23
3. ↑  *Annales Suecici Medii Aevi*, Göte Paulsson, 1974.

Eksterne lenker
---------------

* Sverkerska och erikska ätterna
Barkasser var de største robåtene om bord på orlogsfartøy. Bildet viser det 110 fot høye, kanadiske skoleskipet «Fair Jeanne» som sender ut barkasser (*longboats*) under en reenactment-oppvisning til minne om 1812-krigen (Den britisk-amerikanske krig). Foto: Mark F Thomas, 2012 
Barkasser er i vår tid oftest motordrevet. Bildet viser barkassen «Angelika», en elvebåt (flatbunnet pram), i havneområdene i Hamburg i Tyskland. Foto: 2009  
**Barkasse** (fra senlatin *barca*, «bark») er en skipsbåt, det vil si en stor type lettbåt.

I tidligere tider var barkasser de største lettbåtene krigsskip hadde på dekk. I dag brukes betegnelsen «barkasse» om en motorbåt med åpent- eller halvåpent dekk. Den er større enn jolle og gigg, som er mindre lettbåter.

* Konstruksjonstegning av en svensk barkasse utstyrt med morter 1776. Tegning: Sjöhistoriska museetKonstruksjonstegning av en svensk barkasse utstyrt med morter 1776. Tegning: Sjöhistoriska museet

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «barkasse» i *Store norske leksikon*
2. ↑  Søk etter *Barkasse* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

Eksterne lenker
---------------

* (en) Longboats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (en) Barkassen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Akershus fylkessykehus ca. 1950  Foto: K. Harstad 
Behandlingsrom i Midtstuen Sanatorium, c. 1925.  Foto: Anders Beer Wilse 
**Midtstuen Sanatorium** var et tuberkulosehjem i Ankerveien 6 i Oslo opprettet i 1909 av lege Einar Møinichen. Da det åpnet hadde det plass til 20 gjester, men ble utvidet til det i 1930-årene hadde plass til 75 gjester.

Tuberkulosehjemmet ble rekvirert og gjort om til ordinært sykehus i 1943, drevet av Svenska Röda Korset.
Fra 1948 til 1960 het det Akershus fylkessykehus, deretter rekonvalesenthjemmet Midstuen Kursted. Senere ble Midtstuen Hotell etablert i bygningen og det ble drevet som hotell under navnet Hotel Norge frem til det brant ned i 1989.

Referanser
----------

1. 1 2  Knut Are Tvedt, red. (2010). «Ankerveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 55. ISBN 978-82-573-1760-7.
2. ↑  «Vinderen Historielag, blad 59» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 14. september 2014. Besøkt 5. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Midtstuen sanatorium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ole Kristian Marentius Thullin Thams** (født 27. februar 1836, død 26. juli 1907) var en norsk forretningsmann.

Thams etablerte selskapet *M. Thams* i 1864. Selskapet drev først med eksport av hermetisk laks. De hadde hovedbase i Trondheim og 200 ishus langs hele Norgeskysten, og knyttet til seg et stort nett med fiskere nord for Stad. M. Thams fikk sitt gjennombrudd i 1870 da de fikk enerett til å transportere laks med den nye damskipsforbindelsen mellom Trondheim og England.

Marentius Thams bygget «eventyrslottet» *Fjeldheim* i Meldal for å vise hva virksomheten ved Strandheim kunne utrette.
Thams overtok ansvaret for Strandheim Brug ved Orkanger etter sin far Wilhelm August Thams i 1872. Her var det høvleri og kassefabrikk, noe som passet bra sammen med laksevirksomheten. Thams fikk etterhvert Tostrup & Mathiesen og Christian Salvesen som forretningspartnere, og fra 1890 involverte han også sønnene Wilhelm og Christian. Sønnene tok raskt over hovedansvaret for bedriftene, og Christian Thams gjorde raskt Strandheim til Norges første ferdighusfabrikk. Marentius Thams var fortsatt inne på eiersiden, og bidro sammen med sønnene til finansieringen av oppstarten av Orkla Grube-Aktiebolag og Thamshavnbanen.

Mot slutten av livet var Marentius Thams ved dårlig helse, og han tilbrakte vintrene ved Middelhavet og somrene ved Fjeldheim gård. Sistnevnte var en overdådig bygning Thams fikk oppført ved Prestbuvatnet i Meldal, i den hensikt å promotere Strandheims hus og den nye «nasjonale» stilen. Thams døde her i 1907.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Christian Thams: arkitekten, gründeren og verdensmannen*. [Løkken verk]: Orkla industrimuseum. 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**His Majesty’s Naval Base Clyde** er en av Royal Navys orlogsstasjoner i Storbritannia. Stasjonen ligger ved Faslane i Firth of Clyde i Skottland.

Orlogsstasjonen
---------------

Fire atomdrevne undervannsbåter av Vanguard-klassen har base i Clyde. Undervannsbåtenes Trident D5 atommissiler er oppmagasinert i et tilstøtende anlegg navngitt Coulport. Utover Vanguard-klassen skal også Astute-klassen, i motsetning til Trafalgar-klassen, stasjoneres her etterhvert som de inngår i aktiv tjeneste. Trafalgar-klassen anløper dog ofte orlogsstasjonen for vedlikehold og reparasjonsarbeide, dette gjør seg også gjeldende for franske og amerikanske atomundervannsbåter. I 2003 ble det tatt i bruk et nytt dokkanlegg som vil øke stasjonens kapasitet innenfor vedlikehold og reparasjoner betydelig. I 2008 ble det ferdigstilt et nytt kaianlegg til de nye undervannsbåtene av Astute-klassen, som kan benyttes av seks båter på samme tid. I alt arbeider 3000 militære og 4000 sivile medarbeidere på orlogsstasjonen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**His Majesty's Ship** eller **Her Majesty's Ship** (avhengig av monarkens kjønn; forkortes **HMS**) er en betegnelse som brukes på skip i den britiske marine. Betegnelsen brukes også uformelt om skip i kongelig eie i andre land, og formelt om fartøyene til Sveriges marine når de omtales på engelsk. Tidligere ble også formen HMBS, for His/Her Britannic Majesty's Ship, brukt. 

Ubåter regnes ikke som skip, og brukes derfor betegnelsen *HM Submarine*, noen ganger uformelt forkortet HMSm. Kongeskipet «Britannia» har betegnelsen *His Majesty's Yacht* (HMY) eller *Royal Yacht*.

Tidligere ble mindre fartøyer, som fregatter og slupper omtalt som *HM Frigate* og *HM Sloop*, men også disse omtales nå som HMS. Britiske marinebaser, som etter gammel tradisjon er rulleført som «stenfregatter» i Royal Navy, bruker også betegnelsen HMS. 

Skip som eies av britiske myndigheter, men som ikke er underlagt Royal Navy har andre betegnelser, som Royal Fleet Auxiliary (RFA, «Den kongelige flåtereserve»). 

Tidligere brukte man også betegnelsen HMAV, His Majesty's Armed Vessel eller Her Majestys Armed Vessel, for væpnede skip i Royal Navy som ikke hadde kamphandlinger som fremste oppgave. Dette kunne være skip som ble brukt til viktige oppdrag i potensielt farlige områder, og som derfor trengte større bestykning enn et handelsskip kunne føre.

Samveldelandene
---------------

Flere samveldeland bruker varianter av betegnelsen, som *His Majesty's Canadian Ship* (HMCS), *His Majesty's Australian Ship* (HMAS).

Se også
-------

* Kongelige Norske Marine

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Tobias Frank** (født 5. april 1958 i Worms), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Frank vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Frank spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tobias Frank – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Tobias Frank på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Tobias Frank – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tobias Frank – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Mareo** (tysk *Enneberg*, italiensk *Marebbe*) er en kommune og en dal i Dolomittene (Syd-Tirol, Nord-Italia). I likhet med Val Badia, som Mareo er en sidedal av og danner en kulturell enhet med, er Mareo overveiende ladinsktalende (93 %). Resten av de ca. 2700 innbyggerne snakker tysk eller italiensk. Den øvre delen av dalen heter **Val da Tamersc**.

Dalen strekker seg oppover mot sydøst og ligger mellom Plan de Corones i nord (*Kronplatz*, 2275 moh.), Prags-Dolomittene i nordøst (2810 moh. i *Sas dl Porta* eller *Seekofel*) og Fanesgruppa i sydvest (3077 moh. i *Piz dles Cunturines*). Mareo kan nås fra Pustertal via inngangen til Val Badia eller via Furćiapasset (1759 moh.). Øverst i dalen fører Limopasset (2172 moh.) til Cortina d'Ampezzo, men dette passet kan bare passeres til fots eller på sykkel.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mareo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Enneberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**HP Foods Limited** er et britisk matvareselskap som blant annet produserer HP Sauce og sausemerkene Lea & Perrins og Daddies. Selskapet ble etablert i 1875 og har hovedkontor i Birmingham i England. 

Selskapet, som tidligere var kjent som **Midlands Vinegar Company** og **Smedley HP Foods Limited**, ble oppkjøpt av Imperial Foods, en avdeling innen Imperial Group. HP Foods Ltd ble beholdt av Imperials morselskap Hanson plc selv etter fisjonen av Imperial Group. Det ble solgt til Groupe Danone SA i 1988 for 199 millioner GBP, og Danone solgte det i juni 2005 videre til Heinz for 470 millioner GBP. Overtakelen ble imidlertid i oktober samme år henvist til det britiske konkurransetilsynet, som etter en gjennomgang godkjente overtakelsen, og Heinz begynte deretter prosessen med å integrere det nye selskapet i sin virksomhet.

I 2007 ble den historiske Aston-fabrikken i Birmingham revet, og produksjonen av sausmerkene HP og Daddies ble flyttet til Nederland. Produksjonen av Worcestershire sauce ble flyttet tilbake til Worcester.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «‘Great British’ sauce heads abroad», BBC News, 9. mai 2006. Besøkt 23. mars 2009.
2. 1 2 3  «Heinz buys HP sauce in £470m deal», BBC News, 20. juni 2005. Besøkt 23. mars 2009.
3. ↑  «Watchdogs probe HP sauce takeover», BBC news, 26. oktober 2005. Besøkt 23. mars 2009
4. ↑  «Staff told of HP factory closure», BBC News, 23. august 2006. Besøkt 22. mars 2009.
5. ↑  «Demolition of HP factory begins», BBC News, 2. juli 2007. Besøkt 22. mars 2009.

Eksterne lenker
---------------

* HP Foods offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Chance Vought F7U Cutlass** (Vought V-346A Cutlass) var en amerikansk hangarskip-basert jager og jagerbomber som var i bruk hos US Navy i begynnelsen av den kalde krigen. Det var en høyst uvanlig konstruksjon, uten vanlig hale, som var basert på dokumenter som ble tatt fra det tyske selskapet Arado ved slutten av andre verdenskrig.

Cutlass hadde en bred vinge som var vinklet bakover med haleror montert på bakenden av hver vinge. Det svært lange nesehjulet var svært skjørt og hvis dette knakk sammen kunne dette medføre alvorlig skade på piloten. F7U hadde også en Westinghouse turbojet-motor som var kraftig underdimensjonert for flyet. Enkelt piloter kommenterte tørt at jetmotoren produserte mindre varme enn samme produsents brødrister. Flyets egenskaper ved bruk fra hangarskip var også lite imponerende. Motoren hadde en lei tendens til å kutte ut i regnvær, noe som var en svært alvorlig konstruksjonsfeil.

Historie og utvikling
---------------------

Tre prototyper ble bestilt i 1946, og det første eksemplaret tok til vingene for første gang 29. september 1948 med testpilot Robert Baker bak spakene. Den første produksjonsvarianten, **F7U-1**, var svært like prototypen, mens variantene **F3U-2** og **F3U-3** hadde kraftigere motorer. På grunn av problemer med utviklingen av jetmotoren ble F7U-2 varianten aldri bygget. F7U-3 varianten ble bygget med en del forbedringer som ble foreslått etter utprøving av F7U-1 varianten. De første 16 eksemplarene av F7U-3 hadde en Allison J35-29 jetmotor uten etterbrenner. F7U-3 ble med sin Westinghouse J46-WE-8B jetmotor den endelige produksjonsvarianten, og den ble produsert i totalt 288 eksemplarer fordelt på 13 skvadroner hos US Navy og US Marine Corps. All videre utvikling opphørte når F8U Crusader først tok til vingene.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | F7U-3 Cutlass |
| --- | --- |
| Vingespenn | 12,09 m |
| Lengde | 13,13 m |
| Høyde | 4,46 m |
| Vingeareale | 46,08 m² |
| Netto vekt | 8 260 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 1 094 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 14 353 kg |
| Rekkevidde | 1 062 km |
| Annet |  |
| Motor | 2× Westinghouse J46-WE-8A turbojetmotorer ( 6 100 lb hver ) |
| Bestykning | 2× 20 mm M3 kanoner |

Eksterne lenker
---------------

* The Gutless Cutlass: This Vought Jet Was So Bad Pilots Landed and Quit Flying!

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
Jamdhardh - et sverd fra Nord-India og Nepal brukt til *jhatka*.
**Jhatka** (fra sanskrit *jhatiti*, «straks») er en hinduistisk og sikhistisk slaktemetode som innebærer at slaktedyret avlives ved et hugg med øks eller lignende redskap for å avskille hodet. Jhatka er også begrepet for kjøttet fra dyr som er blitt slaktet på dette vis.

Sikhenes Guru Gobind Singh formulerte regler for jahtka.

Avlivningsmåten dreper dyret umiddelbart. Visse hinduer (rajput og kshatriyas) foreskriver jhatkakjøtt og visse sikher anser at de får spise jhatkakjøtt, dkjønt de ikke får fortære islamsk halalkjøtt (dhabihakjøtt).

Dette er den obligatoriske slaktemetoden for dyreoffer til visse hinduiske guder.

Referanser
----------

1. ↑  The Sikh Encyclopedia Arkivert 17. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Artikkelen *Jhatka*. I: *The Encyclopedia of Sikhism*, utg. H. S. Singha, Hemkunt Publishers, 2. opplag New Delhi 2005, s. 113.

Eksterne lenker
---------------

FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) Manual for the slaughter of small ruminants in developing countries
Jinghubanen føres i nedre nivå av Yangzibroen i Nanjing over Kinas største elv.
**Jinghubanen** (kinesisk: 京沪铁路; pinyin: *Jīnghù tiĕlù*) er jernbanelinjen som fører mellom Beijing og Shanghai i Folkerepublikken, gjennom Tianjin, Hebei, Shandong, Anhui og Jiangsu. Den har en trasé på 1462 kilometer. På kinesisk betyr *Jing* «hovedstaden» (altså Beijing) og *Hu* står for Shanghai.

Før kommunistenenes maktovertakelse i 1949, på den tid da Nanjing var Kinas hovedstad, fantes det også en Jinghubane; den løp mellom Nanjing og Shanghai.

Historie
--------

Jinghubanen består av tre avsnitt. Disse tre avsnittene er blant de eldste jernbanelinjer i Kina, bygd før 1910.

Det første avsnittet er fra Beijing til Tianjin, og deler trasé med Jinghabanen. Dette avsnittet var før del av Jingfengbanen.

Annet avsnitt er fra Tianjin til Pukou, og ble tidligere kalt Tianjin-Pukou-banen. Mellom Pukou og Nanjing krysser jernbanen Yangtzefloden. Togvognene ble ført over i elveferger før Nanjing-Yangtze-jernbanebroen ble ferdig i 1968.

Det tredje avsnittet er mellom Nanjing og Shanghai. Denne delen kalles Huningbanen. I perioden 1927–1949, da Kina hadde Nanjing som hovedstad, var det dette avsnittet alene som ble kalt Jinghubanen. Navneskiftet av hele strekningen Beijing-Shanghai til Jinghubanen fant sted i 1968, da Yangtzebroen var ferdig.

Dagens situasjon
----------------

Jernbanelinjen mellom Beijing og Shanghai er en av Kinas travleste. Den er tospors mellom Tianjin og Shanghai, og trespors mellom Beijing og Tianjin. De raskeste togene trafikkerer hele strekningen på mellom 9 timer og 59 minutter, og på 10 timer og 4 minutter. Togene er gjennomgående svært fulle, og frekvensen svært hyppig.

En høyhastigets jernbanetrase, Beijing-Shanghai ekspressjernbane, er nå under bygging noenlunde parallelt til Jinghubanen for å kunne overta en del av den voksende trafikken.

Nattogene på Jinghubanen trafikkerer gjerne helt *non stop*, men det er også en del tog som stanser underveis. De viktigste (og de nest viktigste) stoppestedene er:

**Beijing** – (Langfang) – Tianjin – (Cangzhou) – (Dezhou) – Jinan – (Taishan) – (Jiuzhou) – Xuzhou – (Suzhou i Anhui) – (Bengbu) – Nanjing – (Zhenjiang) – (Changzhou) – (Wuxi) – Suzhou – (Kunshan) – **Shanghai**
**Michèle Mouton** (født 23. juni 1951 i Grasse i Frankrike) er en fransk rallybilist. Hun er den mest fremgangsrike kvinne innenfor internasjonal motorsport noensinne, med fire delseire i Rally-VM.

Rallykarriere
-------------

Mouton vant Rallye Sanremo i 1981, og dominerte sesongen 1982, hvor hun tok tre delseire og fikk VM-tittelen, men mistet den på grunn av at hennes Audi ikke alltid holdt hel rallydistanse. Tittelen gikk i stedet til Walter Röhrl. Hun vant deretter Pikes Peak International Hill Climb i 1985. Hun sluttet sin aktive karriere da Gruppe B-biler ble avskaffet etter 1986 og Henri Toivonens dødsulykke på Korsika. Mouton er i dag FIAs General Manager for Rally-VM.

Referanser
----------

1. ↑   Roglo, Roglo person ID p=michele;n=mouton[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID moutonmiche[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Michèle Muton og Pikes Peak
* (de) Michèle Mouton – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Michèle Mouton – Rallye-info.com Rediger på Wikidata

* (en) Michèle Mouton – eWRC-results.com Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (sport)
 |
Den gamle Dazhimensasjonen, den opprtinnelige terminus i Hankou for Jinghanbanen. Den ble bygd 1900-1903, og ble stengt 1991, etter at den moderne Hankou hovedbanegård ble åpnet.
**Jinghanbanen** (forenklet kinesisk: 京汉铁路, tradisjonell kinesisk: 京漢鐵路, pinyin: *Jīnghàn Tiělù*) er (var) en jernbanelinje som strekker seg fra den kinesiske hovedstad Beijing til Hankou i provinsen Hubei. Den påbegynt i 1896 og ble åpnet i 1905. Finansieringen var til en hoveddel utenlandsk (særlig belgisk), og det tok lang tid for kineserne å nedbetale kostnadene, selv om linjen ble svært viktig for landets økonomi. 

Idag er linjen del av Jingguangbanen. 

På den andre siden av Yangtzefloden, i Wuchang, knyttet den på et vis an til en annen bane, Kanton-Hankou-banen, som løp fra Kanton til Wuchang. 

Både Hankou og Wuchang inngår i det som er blitt slått sammen til den store millionbyen Wuhan. Hankou ligger nord for elven Yangtze, som her er temmelig bred og dannet på en måte grensen mellom det nordlige og det sørlige Kina, og Wuchang ligger på søndre bredd.

Innen Wuhan Yangtze-broen ble bygd i 1957 med assistanse fra ingeniører fra Sovjetunionen, og slik fysisk knyttet de to linjene sammen, brukte man en hel dag på å laste vognene på jernbanelenktere og frakte dem over floden.