recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anniken Paulsen** (født 28. april 1955 i Greåker) er en norsk komponist og utøver som begynte å spille piano som femåring. Reimar Riefling var læreren fra hun var tolv, til hun som attenåring begynte å studere solist/høyere pedagogisk linje ved Østlandets Musikkonservatorium. Paulsen debuterte som pianist i 1980, med verk av bl.a. Schønberg, Webern, Ravel, Liszt og Schumann. Senere studerte Paulsen komposisjon ved Norges musikkhøgskole.

Paulsen har de senere år hatt et utstrakt samarbeid med tekstforfatter Thomas Howarth Kay, for å skape musikalen *Destiny!*  Sentrale verk de siste år inkluderer også *Circle of Life*, om jordens tilblivelse og dens tidsperioder (Det Norske Blåseensemble), *15 første sanger til Destiny*, musikk til dramadokumentaren *Edvard Munchs Mødre* (for klavertrio),  *2014 Overture* (DNBE), *Four Reasons* (for sopran &strykekvartett) og *Kid, Viking, King & Saint (Olav)*  (for fløyte, el.git/klassisk).

Paulsen har levert bestillingsverk til bl.a. Norsk Kulturråd, Rikskonsertene, NRK, Arctic Brass, Festspillene i Nord-Norge, og representert ved festivaler som Føling i Fjæra, Månefestivalen i Fredrikstad, Festspillene i Nord-Norge, Autunnale, ILIOS-festivalen og Glengfestivalen.

Paulsen har yrkeserfaring som pianist og pedagog, bl.a. som fylkes/landsdelsmusiker i Nord-Norge, Akademi for scenekunst i Østfold, Lærerhøgskolen i Alta, videregående skoler, Skjeberg Folkehøyskole, som pianist i Norrbotten/Västerbotten for Svenske Rikskonserter, og kunstpedagog ved Norrbottens Bildningsförbund i Luleå.

Produksjon
----------

### Verkliste (utvalg)

* *Korinter 13 : For organ, choir and percussion* (2016)
* *2014 Overture* (2014)
* *Four Reasons : For string quartet & soprano* (2014)
* *Circle of Life* (2011)
* *RissKiss* (2007)
* *Tidspunktet* (2000)
* *Credo eros* (1999)
* *Arctic Light* (1997)
* *A Bit of Kilimanjaro : Quartet for Saxophones* (1992)

### Diskografi

* Arctic Brass, Burning Ice (2001)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. oktober 2012. Besøkt 24. august 2016.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anniken Paulsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Verkliste fra NB noter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Alien Hunter*** er en amerikansk science fiction-film fra 2003, regissert av Ron Krauss. Hovedrollene spilles av James Spader, Carl Lewis og Leslie Stefanson.

Sammendrag
----------

I 1947 i delstaten New Mexico, mottar en radio-operatør et merkelig signal, som kommer fra byen Roswell. Han går ut for å undersøke signalets opprinnelse, for aldri å bli sett igjen. Filmen hopper til nåtiden. Det samme signalet sendes fra Sydpolen, og blir videresendt fra Falklandsøyene til USA. En satellitt tar bilder som viser et ukjent objekt, på det antarktiske snøen. Kryptolog Julien Roma (James Spader), professor ved University of California blir invitert til å undersøke mysteriet. Han reiser til en forskningsbase på Antarktis, som blant annet omfatter et stort drivhus med genmodifiserte planter som blir studert av forskere fra hele verden. De finner noe som ser ut til å være et utenomjordisk kjøretøy frosset fast i en stor isblokk. Det ukjente objektet avgir mystiske krypterte signaler. 

Julien oppdager at farkosten inneholder en kraftig statisk elektrisk ladning, og den avgir ett smertefullt støt dersom noen berører den. Noen forskere prøver å dekryptere signalet (som snart viser seg å bety: *Ikke Åpne*), og noen andre jobber med å åpne gjenstanden. De lykkes med å få av lokket, noe som fører til at en flytende væske drypper ut. En fremmed skapning dukker også opp, samtidig som et luftbåren virus forseglet i farkosten dreper fire vitenskapsmenn. Viruset dreper også alle de genmodifiserte plantene. Viruset har en uvanlig høy hastighet for smitte-overføring, og dreper i løpet av få minutters eksponering. Myndighetene er klar over viruset, og den globale risikoen som den representerer. Amerikanerne ber en russisk atomubåt sende en rakett mot stedet før trusselen rekker å spre seg. 

I det ubåten nærmer seg basen, klarer Julien å kommunisere med romvesenet, før den blir drept av de andre forskerne. Julien innser at hvis de orlater forskningsbasen i live, så vil det dødelige viruset følge med dem og forårsake en pandemi som kommer til å ødelegge alt liv på jorden. Bare sekunder før missilet treffer blir Julien og tre andre forskere reddet av et fremmed romskip, som hadde plukket opp det samme signalet som Julien studerte. Etterpå dekker myndighetene over hendelsen og påstår at en atomreaktor hadde smeltet, og hadde ødelagt alt av fasiliteter og drept alle som var der. Filmen slutter med at romskipet - fremdeles med Julien og de andre forskerne ombord - forlater jordkloden og solsystemet.

Rolleliste
----------

* James Spader som Julien Roma
* Janine Eser som Dr. Kate Brecher
* John Lynch som Dr. Michael Straub
* Nikolay Binev som Dr. Alexi Gierach.
* Leslie Stefanson som Nyla Olson

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alien Hunter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Alien Hunter* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Alien Hunter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Alien Hunter* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Alien Hunter* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Alien Hunter* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
***Den spanske hane*** (originaltittel: *The Spaniard*) er en amerikansk spillefilm fra 1925 regissert av Raoul Walsh, med Jetta Goudal og Ricardo Cortez i hovedrollene.

Filmen anses i dag tapt.

Handling
--------

i England forsøker Don Pedro å vinne hjertet til Dolores. Hun besøker en oksekamp i Spania, og oppdager at en av aktørene der er Don Pedro. Kort tid senere, under en storm, søker Dolores tilflukt i et slott i fjellene, men hun blir holdt fanget av Don Pedro. Tjeneren hans Gómez prøver også å vinne henne over, ved å hjelpe Dolores med å komme seg unna.

Under flukten blir hun imidlertid kastet fra hesten, og blir skadet i fallet. Don Pedro redder henne fra Gómez, og vinner deretter kjærligheten hennes. Det viser seg at Don Pedro faktisk er velstående og berømt i Spania.

Medvirkende
-----------

* Ricardo Cortez - Don Pedro de Barrego
* Jetta Goudal - Dolores Annesley
* Noah Beery, Sr. - Gómez
* Mathilde Brundage - Senora de la Carta
* Renzo De Gardi - Count de Albaveque
* Emily Fitzroy - Maria
* Bernard Siegel - Manuel
* Florence Regnart - Consuelo

Referanser
----------

1. ↑  «Medietilsynets filmdatabase» **(norsk)**. Besøkt 1. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den spanske hane* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Den spanske hane* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Den spanske hane* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den spanske hane* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Firda kaserne** er en enkel militærkaserne liggenede i Mogrenda like utenfor Nordfjordeid i Stad kommune i Vestland fylke. Firda kaserne ble bygget på 1970-tallet og kan i en utvidet begrepsbetydning kalles en åpen militærleir. Av Forsvaret er området og innholdet i Firda kaserne klassifisert til utdanningssenter. Det var Eid kommune som bygde Firda kaserne som et øvingssenter i bytte for den gamle ekserserplassen og militærleiren Plassen; også liggende i Eid kommune. Tidligere holdt HV-10 Sogn og Fjordane heimevernsdistrikt til her inntil omleggingen av Heimevernet i 2005. Firda kaserne benyttes i dag primært av HV-11 Møre og Fjordane heimevernsdistrikt som en øvings- og øvelsesplass for sine mannskaper; blant annet holdes seleksjonsøvelser og opptak til innsatsstyrke Archery her. Firda kaserne har og vært benyttet til å avholde Heimevernungdommens landskonkurranse og Hærens egen rekruttskole for kvinner lå her. Firda kaserne leies også ut til andre offentlige etater m.m. og Sogn og Fjordane politidistrikt benytter dette som sitt faste kurssted.

Nordfjordeid som ekserserplass i gamle dager
--------------------------------------------

Ekserserplassen på Nordfjordeid er første gang beskrevet i 1628 som ekserserplass for Nordfiorske Compagnie og gjør den til den eldste kjente ekserserplassen i landet. Ekserserplassen fikk på folkemunne navnet Plassen. I 1718 endret ekserserplassen status til bataljonssamlingsplass for Nordfjordeid bataljonsamlingsplass som en del av Nordre Bergenhusiske Regiment. Gården Osnes i Eid kommune ble i 1792 kjøpt som sjefsgård for Hærens aktivitet i Nordfjord og etappevis flyttet til Plassen. Plassen ble benyttet av Hærens Infanteriregiment 10 (IR 10) som hadde hovedsete på Plassen frem til 1930.

Bygninger
---------

Foruten Firda kaserne hører også noen mindre bygninger og skytefeltet i Remmedalen til anlegget.

De eldste byggene på Plassen er to eldre lagerhus og utgjør i dag "Hærmuséet" og ble bygget i perioden 1791–1793. Under andre verdenskrig bygde okkupasjonsmakten store brakkebyer for opptil 1 000 mann og hadde egen underoffisersskole på Plassen. Plassen var og kommandoplass under Måløyraidet i 1941. Måløyraidet bar kodenavn "Archery" hos de allierte og er i dag navnet på HV-11 sin innsatsstyrke.

Militærvirksomhetens betydning for Nordfjordeid
-----------------------------------------------

Forsvaret og okkupasjonsmaktens virksomhet har dannet en stor del av grunnlaget for handelsvirksomheten, arbeidsplasser og bosetting på Nordfjordeid på 1900-tallet.
**Sunjo av Joseon** (født 29. juli 1790, død 13. desember 1834) var den 23. konge av kongedømmet Joseon, og regjerte i tiden 1800–1834. Han ble født med tittelen «Hans kongelige høyhet prins Yi Gong». Sunjo var den andre sønnen som kong Jeongjo hadde med fru Subin, en av sine elskerinner.

Sunjo kom på tronen i 1800 ved sin far Jeongjos død. Han var da 11 år gammel. I 1802 giftet han seg med den da 13 år gamle fru Kim av Andong, kjent posthumt som dronning Sunwon, datter av Kim Jo-sun som var en leder av klanen Andong Kim.

Etter å ha kommet på tronen i ung alder, styrte dronningenken Jeongsun, den andre hustruen til kong Yeongjo, som dronningregent, noe som gjorde det mulig for henne å ha makt over statens affærer. Til tross for kong Sunjos anstrengelser i å reformere politikken, ble den grunnleggende styringen av regjeringen ble dårligere. Administrasjonen av staten ble preget av korrupsjon. Det førte til uorden i samfunnet og ulike opprør brøt ut blant folket, inkludert opprøret til Hong Gyeongnae. Motstand mot den vestlige katolske religionen og misjoneringen begynte også for alvor i denne perioden.

Kong Sunjo døde i 1834, 44 år gammel, etter å ha styrt i 35 år. Han ble gravlagt ved siden av Jangneung, Paju, graven til kong Injo og dronning Inyeo, men ble senere flyttet til Illeung i Seoul da Feng Shui ved det gamle stedet ble bedømt som uegnet.

Referanser
----------

1. ↑  «Cultural Heritage, the source for Koreans' Strength and Dream» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.. *Cultural Heritage Adminstration Of Korea*.
2. ↑  «Heonilleung Royal Tomb Seoul, Korea» Arkivert 6. september 2013 hos Wayback Machine.. *Exploring Korea*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jeongjo av Joseon** | **Koreansk monark**(Huset Yi)**(1800–1834)** | Etterfølger:**Heonjong av Joseon** |

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
«***Den spillemand snapped fiolen fra væg***» er opprinnelig et dansk skillingstrykk med tekst av Holger Drachmann (1846–1908). Han var en dansk poet og dramatiker, som var født i Danmark. Han prøvde seg først om kunstmaler, men ble i stedet forfatter. Melodien til denne visa er laget av den danske komponisten Leopold Rosenfeld (1849–1909).

Teksten
-------

**1.**Den spillemann snappet fiolen fra vegg,  

og gikk til den grønne skov, til den grønne skov.  

Hei piker små en dans skal I få, den gamle han ga jo forlov,  

en feiende dans med Per eller Hans så godt som det kan falle,  

jeg spiller for en, jeg spiller for to, jeg spiller for hver og alle.  

  

**Ref.**: Bind ditt skjørt og flett ditt hår, legg an ditt hodeklede,  

i Presetvenget dansen går med fryd og megen glede.  

  

**2.**Den spillemann fingret seg over sitt skjegg,  

og så mot den grønne skov, og så mot den grønne skov.  

Så lunt han lo nu, ja min tro så får ble gi Jer forlov,  

men la ikke Per Jer komme for nær, la Hans Jer ikke bestjele  

et kyss eller to det lader jeg gå men bruk Jer forstand ved de dele.  

  

**3.**Den bondeknøl slo seg nedad sin legg  

og gikk i den grønne skov, og gikk i den grønne skov.  

I piker kjær vi danser med Jer den gamle han ga jo forlov.  

Vi svinger Jer rett som var I så lett som dun og spindel forresten  

så gikk vi i skoven to og to og snakker om lysning hos presten.  

  

**4.**Så gikk da dansen den var ei treg  

ut i den grønne skov ut i den grønne skov.  

Der sto et spor i den bløte jord hvor føttene tok seg forlov  

og skumringen kom og plassen sto tom den hvisket og lo mellom løvet,  

da morgenen grydde så gikk der to, men da var den ene bortrøvet.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
***Fire Sanger, opus 2*** (utgitt som *Vier Lieder für Altstimme und Pianoforte*) er en samling romanser for sang og klaver av Edvard Grieg.

Grieg skrev romansene i 1861 som student ved konservatoriet i Leipzig og dediserte den til Wibeke Meyer. Hun og Grieg ved klaveret uroppførte nr. 1 og 4 21. mai 1862. *C. F. Peters Musikverlag* publiserte verket i 1863 under tittelen *Vier Lieder für Altstimme und Pianoforte, op. 2*.

Disse stykkene er Griegs første forsøk på romanser, en sjanger som ble svært viktig for ham. Grieg ønsket å gjengi stemningen i diktene og var mer innstilt på det lyriske enn på det dramatiske aspektet. Stilistisk kan disse tidlige sangene tilordnes den tyske romantikken.

Enkeltsanger
1. Die Müllerin (Chamisso)
2. Eingehüllt in grauen Wolken (Heine)
3. Ich stand in dunkeln Traümen (Heine)
4. Was soll ich sagen? (Chamisso)

Kilder
------

* Jorunn Eckhoff Færden: *Sanger, op. 2*, Griegarkivet ved Bergen Offentlige Bibliotek
* *Vier Lieder für Altstimme und Pianoforte, op. 2* , Bergen Offentlige Bibliotek

Eksterne lenker
---------------

* Monica Jangaard: *Opus 2. Fire sanger*, Grieg minutt for minutt, NRK.
* 4 Songs, Op.2 (Grieg, Edvard): Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
GLE
**Den spanske storlosje** (*Gran Logia de Espaňa*) er en spansk storlosje innenfor frimureriet som ble grunnlagt den 6. november 1982 i Madrid. Dens nåværende hovedkvarter befinner seg i Barcelona og består av 180 losjer spredt rundt omkring i landet.

Den er organisert i åtte provinser – Andalusia, Balearene, Kanariøyene, Castilla, Catalonia, Madrid, Murcia og Valencia.

Storlosjen er anerkjent av Englands forente storlosje, såvel som av alle regulære storlosjer rundt omkring i verden, og har omkring 3,000 medlemmer.

I 2016 ble tre norske broderforeninger i Den Norske Frimurerorden (I Vollajoyosa, Fuengirola og Gran Canaria) opphøyd til losjer i den spanske Storlosje. Disse losjene tillater dobbelt medlemskap i henholdsvis Den Norske Frimurerorden og den spanske storlosje.

Referanser
----------

1. ↑  Den spanske storlosjes hjemmeside
2. ↑  History Arkivert 7. november 2008 hos Wayback Machine. fra den spanske storlosjes hjemmeside
3. ↑  Liste over losjene Arkivert 28. desember 2014 hos Wayback Machine. fra den spanske storlosjes hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* Página oficial de la Gran Logia de España

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Danuta Helena Haremska** (født 18. februar 1954) er en polskfødt, norsk kunstner. Hun arbeider med skulptur, tegning og installasjon, og er også kjent for sin medaljekunst. Haremska er førsteamanuensis ved Kunsthøgskolen i Oslo, der hun arbeider i avdelingen med ansvar for metall- og smykkekunst.

Haremska har sin utdannelse fra kunstakademiet i Poznań. I 1983 flyttet hun til Norge. Hun har hatt egne separatutstillinger og deltatt i en rekke kollektivutstillinger, blant annet har hun flere ganger vært representert på Høstutstillingen og på internasjonale medaljeutstillinger i regi av FIDEM. Haremska er førsteamanuensis ved Kunsthøgskolen i Oslo og har undervist ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.

Utførelse av mynt og medaljer er et særlig aspekt ved Haremskas kunstneriske virke. Hun har vunnet flere priser og konkurranser for sin medaljekunst, blant for sin minnemedalje i anledning av 150-året for Edvard Griegs fødsel. For Norges Bank har hun utformet reversmotiver til en serie minnemynter i sølv i anledning feiringen av hundreåret for unionsoppløsningen, etter å ha vunnet en juryert konkurranse. Hun har også vært medlem av Norges Banks pregkomité, som behandler spørsmål om utforming av norsk mynt. Haremska har utført flere medaljer for Den Kongelige Mynt på Kongsberg og har også utformet medaljer for firmaene Det Norske Myntverket og Samlerhuset. Arbeider av henne er innkjøpt av Cabinet des Médailles et Monnaies i Paris. 

Haremska har vært styremedlem i Norsk Billedhoggerforening.

Referanser
----------

1. ↑  Presentasjon, Kunsthøgskolen i Oslo.
2. 1 2  *NTBtekst*, 28. januar 1994.
3. 1 2 3 4  *Aftenposten* (morgen), 18. februar 1994, s. 6.
4. ↑  «100-krone minnemynt 2003», «100-krone minnemynt 2004» og «100-krone minnemynt 2005», Norges Bank.
5. ↑  «Gir minnemynter 100-årspreg», *Aftenposten*, 15. mai 2003,s. 20.

Eksterne lenker
---------------

* Medaljer av Danuta Haremska i Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine.
* (no) Publikasjoner av Danuta Haremska i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** KulturNav **·** CRIStin
 |
Ulike **skytestillinger** benyttes i jakt og skytesport. På jakt varierer skytestillingen ofte ut ifra situasjonen og terrenget, mens i konkurranser kan det enten kreves en spesifikk skytestilling eller være «fristil». Begrensninger i utstyr kan også påvirke valg av skytestilling. Vanligvis anses liggende på magen som den enkleste og mest presise stillingen ettersom bakken gir ekstra stabilitet, mens stående frihånd uten støtte ses på som vanskeligst.

Pistol
------

Pistol skytes normalt uten støtte, såkalt frihånd.

### Enhånds

Enhånds skyting er den mest tradisjonelle skytestillingen og har røtter helt tilbake til slutten av 1800-tallet. For eksempel har reglene for fripistol forandret seg lite siden 1930-årene. Det skytes som regel med sterk hånd (høyre hånd for høyrehendte, venstre hånd for venstrehendte). Skytestillingen brukes fortsatt i en del grener innen baneskyting som hurtigpistol, 10 m luftpistol, 25 m standardpistol (finpistol), 25 m grovpistol, 25 m silhuettpistol, 25 m pistol, (sportspistol) og 50 m pistol (fripistol).

### Tohånds

Tohånds er en moderne og mer stabil skytestilling. I pistolgrener med fristil skytestilling benyttes som regel tohånds, og er vanlig blant annet i dynamisk sportsskyting, feltskyting, sivilpistol, Steel Challenge, svartkruttskyting og westernskyting.

### Svakhånds

Svakhånds er et ekstra utfordrende element hvor høyrehendte må skyte med venstre hånd (og venstrehendte med høyre hånd), derav såkalt «svakhånd». Det ble tidligere brukt i feltskyting, og brukes fremdeles i en del løyper i dynamisk sportsskyting.

### Liggende

Liggende skyting med pistol kan gjøres på flere måter. Man kan for eksempel ligge på magen og få bedre stabilitet ved å støtte seg på albuene eller støtte magasinet mot bakken. I metallsilhuettskyting skytes det fristil på store avstander (flere hundre meter), og en vanlig stilling er å ligge på ryggen og støtte våpenet mot leggen.

Rifle
-----

### Liggende med reim

### Liggende med tofot

Liggende skyting med tofot er den mest stabile skytestillingen for rifle så lenge den utføres korrekt. Det er viktig å ligge rett bak riflen, og en vanlig feil er at man ligger skrått. Man bør legge litt press fremover på tofoten, men ikke mye.

### Sittende med reim

I riflekonkurranser med knestående skytestilling brukes pølle, en rund pute som støtter og avlaster ankelen. Mange bruker lang tid på å mestre den knestående skytestillingen ettersom den er veldig ubehagelig i begynnelsen siden man sitter oppå det ene benet.

### Stående med reim

Se også
-------

* Liste over skytterorganisasjoner
* Skytebaner i Norge
* Sikkerhetsregler for skytevåpen
* Sikkerhetsområde
Farao Akhnaton og hans familie tilber Aton, solguden
***Den store Atonhymnen*** er en religiøs tekst fra oldtidens Egypt. Teksten ble funnet i farao Kheperkheprure Ais klippegrav ved el-Amarna, og tilskrives farao Akhnaton (ca 1351-1334 f.Kr.) i det attende dynasti.

Teksten er en av de viktigste kildene til den monoteistiske egyptiske religionen atonismen, og formulerer tanken om at Aton som den eneste gud, og som universets skaper og livgiver. Teksten kan minne om Salme 104 i Bibelens *Salmenes bok*.

Flere lignende solhymner ble skrevet i denne monoteistiske perioden. Brødrene *Suty* og *Hor*, som var ingeniører i farao Amenhotep IIIs tjeneste, skrev bare noen tiår tidligere hymner til Ra og til Aton.

Første linje i Atonhymnen som hieroglyfer
-----------------------------------------

Norsk utgave
------------

* Både Atonhymnen og brødrenes hymner er oversatt til norsk i *Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei,* 2001.
* Teksten er presentert i antologien *Det står skrevet*, redigert av Tor Åge Bringsværd. Pax forlag, 1997. ISBN 82-530-1921-1

Referanser
----------

1. ↑  Saphinaz-Amal Naguib og Eldrid Johansen i innledningen til teksten i antologien *Den egyptiske dødeboken, og tekster om livets vei,* 2001.
«***Den store barneflokken***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte det i sin visespalte i «Magasinet for alle» årgang 1957.

Teksten
-------

**1.**Nu sytten barn min kone har det er et herlig leven,  

for alle sammen er jeg far, iallfall står jeg skreven.  

Vårt hus det er et Babylon med hujing og spetakkel,  

og at jeg det utholde kan det er et rent mirakel.  

  

**2.**Vårt eldeste barn er nitten år det er den dovne Dorte,  

fra morgen og til kveld hun slår på et pianoforte.  

Tre gutter slår i takt der til på hver sin lille tromme,  

og fem-seks andre danser vilt med hendene i lomme.  

  

**3.**Tre-fire andre unger små de synger barneviser,  

så man ei ørens lyd kan få når de sin lov utpriser,  

i vuggen er det også to de hyler så det hviner,  

og bort ved ovnen vil I tro min kone står og griner.  

  

**4.**Ja grin du bare, gamlemor enhver har sorger sine,  

når barneflokken blir for stor må man ha lov å grine.  

La Dorte spille opp en vals så prøver vi å danse,  

jeg tror en vals i allefall kan få din gråt å stanse.

Kilder
------

* De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975
**Shannon Ashley «Shay» Mitchell** (født 10. april 1987) er en kanadisk modell og skuespiller. Hun er en av hovedpersonene i ungdomsserien *Pretty Little Liars* som figuren «Emily Fields».

Oppvekst og karriere
--------------------

Hennes foreldre er filippinske moren Precious Mitchell og irsk-skotske faren Mark Mitchell. Hun har en yngre bror, Sean Mitchell. Mitchell begynte å ta dansetimer allerede i en alder av fem år, og senere var hun konkurranser mot elever fra andre danseskoler.

Da hun var ti flyttet Ashleys familie til vest i Vancouver. Da de hadde bodd der et år, holdt et internasjonalt modellbyrå en åpen «casting» for tenåringer og barn i alderen 9-12 år. Mitchell var en av jentene som ble valgt.

I slutten av tenårene hadde Mitchell vært modell for mange forskjellige modellbyråer, og hadde oppnådd en viss suksess. Senere dro hun til Toronto for å studere drama. Etter å ha signert for sin første rolle, var hun med i den kanadiske tenåringsserien *Degrassi: The Next Generation*, foruten at hun fortsatt hadde en del nasjonale reklamearbeid.

Mitchell spilte også en rolle i Disney XD-serien *Aaron Stone*. Hun har spilt i musikkvideoen «Hold My Hand» til sangeren Sean Paul. Hun har også vært modell for det amerikanske klesselskapet American Eagle Outfitters. Hennes mest kjente rolle hittil er som figuren «Emily Fields» i serien *Pretty Little Liars*.

I januar 2011 signerte Mitchell kontrakt med Procter & Gamble for å være såkalt talspersonen for et sjampomerke.

Referanser
----------

1. ↑   people.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Shay Mitchell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Shay Mitchell på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Shay Mitchell på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Shay Mitchell hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Alf Magne Salo** (født 1. april 1959 i Manndalen, død 2. februar 2013 i Skardalen) var en norsk samisk billedkunstner født og oppvokst i Kåfjord i Nord-Troms. Hans malerier er abstrakte, preget av kraftige farger. Mange av dem i gule eller røde nyanser. Formene er i grenselandet mellom geometriske og organiske former. Ifølge Salo selv finnes det samiske i hans bilder i estetikken. Han var inspirert av de organiske formene i som finnes i duodji - samisk håndverk- og husflidstradisjoner. Han var særlig inspirert av kunstretninger som impresjonismen, kubismen og modernismen. Salo hadde en visjon om det perfekte kunstneriske uttrykket. Estetikken er sentral, samt kontrastene, harmonien, kraften og lyset.

I årene 1979–1983 studerte han ved Det Fynske Kunstakademi i Odense, Danmark. Salo deltok i flere utstillinger med samisk tematikk. Mu geaidnu - min vei (2006); In the Shadow of the Midnight Sun (2007–08); Gierdu : bevegelser i samisk kunstverden (2009–2010); being a part (2009–2010. Han hadde separatutstilling ved Samisk kunstnersenter i 2007.

Han er representert i flere offentlige samlinger her i landsdelen, blant annet Nordnorsk kunstmuseum, Troms fylkeskommune, Sparebank 1 Nord-Norges kunststiftelse og RidduDuottar Museat - de samiske samlinger.

Han har utført en rekke utsmykninger i offentlige bygninger som Nordlandssykehuset i Bodø, Tromsø Tinghus og Senter for nordlige folk i Manndalen. Han har designet plakaten til Riddu Riđđu festivalen 1999 og har også tegnet scenen til Riddu Riđđu festivalen.

Kilder
------

* *Kåfjord har mistet en stor kunstner* (Sagat 09.02.13)
* *Minneord Alf Magne Salo 1959-2013*. Av Charis Gullicksen, konservator ved Nordnorsk Kunstmuseum, (avisa Tromsø 15.0213)
* *Alf Salo Asbjørn Forsøget May-Liss Nilsen Geir Tore* Holm - utstillingskatalog galleri Finn Harstad 23.06-01.07. Festspillene i Nord-Norge 2000.
* *Gierdu: bevegelser i samisk kunstverden* (utstillingskatalog, 2009) ISBN 978-82-997941-1-4

Eksterne lenker
---------------

* Kjent Kåfjordkunstner død - NRK Sapmi 07.02.13

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***She*** er en amerikansk stumfilm fra 1911. Det er en kortfilm på 24 minutter, regissert av George Nichols. Den er blant de tidligste filmatiseringene av H. Rider Haggards roman *Dødsgrottene ved Kôr* (1887), men har forløpere i *Danse du feu* fra 1899 av Georges Méliès og Edwin S. Porters *She* fra 1908.

Handling
--------

I den ytre forgården til templet i Egypt, i år 350 før Kristus; Her venter Amenartas, Faraos datter, på å møte sin kjærlighet, Kallikrates. Han har nettopp avlagt løftene og begynt som prest i Isis. Men Amenartas oppfordrer ham til å gi avkall på disse løftene, og flykte med henne fra Egypt. Når den unge presten senere går rundt i sitt hellige embete, kan han konstant føle øynene til kvinnen han elsker på seg.

Ved slutten av seremonien kan han ikke lenger motstå appellene hennes, og går med på å stikke av. De legger byen bak seg, og i ørkenen møter de noen vennlige arabere. Den unge presten er svak av på grunn av faste, og hans kone sikrer ham en kamel som eies av en arabisk høvding slik at de kan fortsette reisen. Senere møter de en heks, som har lært hemmeligheten bak evig ungdom.

Skuespillere
------------

* Marguerite Snow som en heks
* James Cruze som Leo Vincey / Kallikrates
* Viola Alberti som Amenartes - faraoens datter
* William C. Cooper som Horace Holly
* Irma Taylor
* Harry Benham
* Alphonse Ethier
* Marie Eline

Referanser
----------

1. ↑  SHE
2. ↑  Oppslag på *She* (1911) hos IMDb
3. ↑  Om *Danse du feu* (1899) hos British Film Institute
4. ↑  Oppslag på *She* (1908) hos Silent Era: Progressive Silent Film List

Eksterne lenker
---------------

* (en) *She* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Birgit Bjerck** (født 9. mai 1947 og oppvokst i Vadsø) er en norsk forlagsredaktør. Hun var redaktør i Pax forlag fra slutten av 1970-tallet, med ansvar for oversatt skjønnlitteratur. Birgit Bjerck gikk fra Pax til Forlaget Oktober i 2008.

Som redaktør i Pax og Oktober bidro hun til å introdusere forfattere som Haruki Murakami, A.S. Byatt, Arundhati Roy, Sofi Oksanen, Amin Maalouf, Ali Smith, Kjell Westö, Mikael Niemi og Monika Fagerholm på norsk. 

Bjerck mottok Norsk-finsk kulturpris for 2010, utdelt av Norsk-finsk kulturfond, for sin innsats for finsk litteratur på norsk. Hun er fra 2017 redaktør for Norsk oversetterleksikon, og sitter i Norsk kulturråds Vurderingsutvalg for ny norsk skjønnlitteratur for voksne, prosa.

Birgit Bjerck engasjerte seg i Nyfeministene fra starten i 1970. I en periode var hun aktiv i Det norske forbundet av 1948, men var blant dem som i 1976 marsjerte ut av et årsmøte i protest mot hvordan forbundet ble drevet. Som et alternativ til DNF-48 dannet de Arbeidsgrupper for Homofil Frigjøring (AHF).

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk-finsk kulturpris 2010 til forlagsredaktør Birgit Bjerck - Finlands Ambassade, Oslo : Aktuelt». *www.finland.no*. Besøkt 22. oktober 2017.
2. ↑   «Forlagsredaktør bak finskebølge i Norge»; Aftenposten/NTB, 4.11.2010
3. ↑  Om Noleks; oversetterleksikon.no
4. ↑  Norsk kulturråd: Årsmelding 2015.
5. ↑  Skeivt arkiv Arkivert 23. oktober 2017 hos Wayback Machine. 22.9.2017

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Budjonny-hester
**Budjonny** er en russisk hesterase som er kjent for sin utholdenhet og sine frie bevegelser.

Opprinnelse
-----------

Budjonnyen ble avlet frem av russiske oppdrettere tidlig på 1900-tallet. Budjonnyen er også kjent under navnet budonny. Rasen er oppkalt etter den russiske krigshelten Marskalk Semjon Budjonnyj som var sentral under utviklingen av rasen. Målet var å få frem en staselig militærhest. Det gjorde man ved å krysse den russiske don-hesten med engelske fullblodshester. Dette førte til rasen budjonny.

Rasebeskrivelse og bruk
-----------------------

Rasen har et edelt hode med fullblodstrekk. Muskuløs kropp,med lange, slanke og sterke bein. Budjonnyen er en allsidig ridehest, og kan brukes til det meste. Mankehøyden ligger på rundt 150 cm. Hestene er rolige og lette å trene. De er også kjent for å være villige og energiske.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Budyonny – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Budyonny – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Cyathodera*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Middelsstore (gjerne ca. 20 millimeter), slanke, blanke, brunlige til svarte smellere. Oversiden er fint hårete. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen, tynne. Pronotum er klokkeformet, bakhjørnene trukket ut bakover. Dekkvingene har tydelige punktstriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt i den neotropiske økosonen.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
					- Stammen Ampedini Gistel, 1856
						* Understammen Dicrepidiina Candéze, 1859
							+ Slekten ***Cyathodera*** Blanchard, 1846
								- *Cyathodera lanugicollis* (Candèze, 1859)
								- *Cyathodera longicornis* Blanchard, 1843
								- *Cyathodera spinipennis* Schwarz, 1902

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Cyathodera longicornis*. Besøkt 28.10. 2019
* (en) *Cyathodera* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyathodera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cyathodera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**«Å salige stund uten like»** er en norsk påskesalme som ble skrevet av journalist og salmedikter Johan Halmrast i 1890.

Den er basert på Bibelens beretning om Maria Magdalena. Da påskesalmen ble publisert første gang, hadde den overskriften «Maria Magdalenas jubel». Melodien er av Kristian Wendelborg, også den fra 1890. Salmen ble trykt i en rekke sangbøker, også i *Melodiboken* (1926). I Koralbok for den norske kirke (1926) står imidlertid en annen melodi, av Ludvig Dahl. Først i 4. utgave av koralboken (1947) ble Wendelborgs melodi funnet akseptabel til kirkebruk, men uoffisielt var den forlengst tatt i bruk.

Salmen ble publisert i *Landstads reviderte salmebok* i 1924, og senere i *Norsk Salmebok* (NoS) som nummer 189, med tre strofer.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Bernhard Johannessen med strykekvartett. Som «O, salige stund uten like». Innspillingen ble gjort i Stockholm 20. september 1927, og utgitt på 78-platene His Master's Voice X 2630 og His Master's Voice A.L. 2168.

Litteratur
----------

* Enstad, Nils-Petter: *…så fikk du den levende møte* (1990)
* Enstad, Nils-Petter: *Jeg som er ringest blant ringe. Johan Halmrast – mannen, forfatterskapet og salmen* (2016)

Referanser
----------

1. ↑  Enstad, Nils-petter (24. april 2011). «Halmrastprosjekt: REPORTASJE OG TABOROPPLEVELSE». *Halmrastprosjekt*. Besøkt 24. mars 2022. «Første vers av "Maria Magdalenas jubel" sto på trykk i bladet "Sangertidende" i 1890. Året etter sto alle tre versene i en sangsamling som het "Noahs Due"»
Det greske Krigskorset
**Krigskorset av 1940** var en gresk militær utmerkelse innstiftet 11. november 1940. En utmerkelse med samme navn var innstiftet i 1917, men denne hadde forskjellig utforming fra Krigskorset av 1940. 

Krigskorset av 1940 var opprinnelig beregnet på belønning av medlemmer av Hellas' forsvarsstyrker for heltemodig innsats i den andre verdenskrig. Krigskorset ble også tildelt prominente utlendinger. I 1947 ble det bestemt at krigskorset også kunne tildeles for innsats i den greske borgerkrigen. Krigskorset ble utdelt inntil 1952.

Inndeling og utforming
----------------------

Krigskorset av 1940 var inndelt i tre grader: med krone i gull, sølv eller bronse. Utmerkelsen var utformet som et kors, toppet av en krone og med korslagte sverd mellom korsarmene. Kong Georg IIs monogram prydet midtmedaljongen.

Medaljebåndet var rødt med en bred blå stripe i midten. I tilfeller en og samme person ble tildelt Krigskorset flere ganger, ble medaljebåndet utstyrt med en krone i sølv.

Norske innehavere
-----------------

Kongene Haakon VII og Olav V ble tildelt det greske Krigskorset.

Referanser
----------

1. 1 2  Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 200.
2. ↑  Dimitri Romanoff: *The Orders, Medals and History of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987, s. 202–203.
3. ↑  «Kong Haakons dekorasjoner», Kongehuset. Lest 14. oktober 2015.
4. ↑  «Kong Olavs dekorasjoner», Kongehuset. Lest 14. oktober 2015.

Kilder
------

* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.
* Dimitri Romanoff: *The Orders, Medals and History of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987
***Budstikken*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den ble utgitt i Kragerø.

*Budstikken* begynte å komme ut i august 1941, som en av de første radioavisene i landet. Avisen gjenga nyhetene i sendingene fra London, etter at de tyske okkupantene hadde inndratt radioapparatene og gjort det ulovlig å lytte til sendinger fra alliert side. Avisen kom relativt regelmessig med et par nummer hver uke, vanligvis på to sider. I perioden fram til mars 1943 hadde det kommet ut mer en hundre nummer. Bak avisen sto disponent Nils Heldal på Neslandsvatn. Avisen var stensilert.

Redaksjonelt var avisen preget av en ubøyelig optimisme, preget av både humor og dyp alvor. Alt i januar 1942 begynte man å utgi avisene med dateringen: «*Den X. dag i det året Hitler lider endelig nederlag*». Det tok som kjent litt lenger tid, så avisen måtte slutte med denne formen for datering ved neste årsskifte.

*Budstikken* ble den første tiden i stor grad spredt i posten, til abonnenter man mer eller mindre kjente. Etter hvert som postsensuren ble strammet inn ble det imidlertid vanskeligere. De illegale avisene ble spredt fra hånd til hånd, og *Budstikken* understreket etter hvert poenget ved trykke parolen «*Avisen er ikke din!*» ved headingen.

Navnet «Budstikken» ble også brukt på andre illegale publikasjoner under krigen. I 1941 ble det gjort forsøk på å lede og samordne de illegale avisene. Det ble da laget en publikasjon rettet mot avisene, maskinskrevet med gjennomslag. Den kom under navnet *Budstikken*. En periode i 1942 utkom også avisen Bulletinen under dette navnet. I Arendal ble det utgitt en avis kalt *Budstikken* en kort periode tidlig i 1945. Bak denne sto Kjell Riis Cristensen og Macca Grimsgaard. I tillegg benyttet andre, ukjente utgivere navnet på sine illegale skrifter.

Referanser
----------

1. ↑  Side 62. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
2. ↑  Side 153. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
3. ↑  Side 6. Hans Luihn (red): *Illegale aviser 1940 – 1945*. AL Biblioteksentralen (1995) ISBN 82-7022-165-1 Faksimile av *Budstikken* nr 50, datert 6. februar 1942 er gjengitt i heftet. Opplysningene ved denne faksimilen er imidlertid feil, da teksten omhandler en annen illegal avis ved samme navn.
4. ↑  Side 182 – 183. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
5. ↑  Side 208 – 209. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
6. ↑  Side 268. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
7. ↑  Side 279. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
8. ↑  Side 91, side 276. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
**Gerisim** (hebraisk: הַר גְּרִזִּים, *Har Gərizzîm*, samaritansk hebraisk: *Ar-garízim*, arabisk: جبل جرزيم *Jabal Jarizīm*) er et av to fjell som ligger i nærheten av byen Nablus (og den bibelske byen Sikem) på Vestbredden. Fjellet er nevnt flere ganger i Bibelen, og er hellig for samaritanene.

Gerisimfjellet utgjør den sørlige siden av den dalen som Nablus ligger i og hvor den nordlige siden er Ebalfjellet. Gerisim er et av de høyeste toppene på Vestbredden og strekker seg 881 meter over havnivået, noe som er 69,5 meter lavere enn Ebal. Fjellet er særlig bratt på nordsiden, tynt bekledd på toppen med buskas og kjerr og senker seg ned der til en kilde med ferskvann.

En samaritansk landsby, Kiryat Luza, og en israelsk bosetning, Har Bracha, ligger på fjellets rygg.

Fjellet er hellig for samaritanene som betrakter det, framfor Tempelhøyden i Jerusalem, som stedet som ble valgt av Jahve for et hellig tempel. Fjellet utgjør sentrum for samaritanenes religiøse tro i dag, og over 90 prosent av alle samaritanene i verden lever i meget tett nærhet til fjellet, hovedsakelig i Kiryat Luza, den fremste landsbyen. Påskefesten blir feiret av samaritanene på Gerisimfjellet, og er i tillegg betrakter de stedet hvor Isak nesten ble ofret til Gud av sin far Abraham. Denne forestillingen er unik da versjonene av *Første Mosebok* i Den masoretiske bibelteksten, Septuaginta og Dødehavsrullene hevder at dette skjedde på Moriafjellet. For at en samaritan skal kunne konvertere til jødedommen, må samaritanen i henhold til klassiske rabbinerske kilder først og fremst oppgi enhver tro på Gerisimfjellets helligdom.

Referanser
----------

1. ↑  Mount Gerizim *Encycopædia Britannica*
2. ↑  Sturgis, Matthew & McCarthy, John (2003): *It Ain't Necessarily So: Investigating the Truth of the Biblical Past*, ISBN 0-7472-4510-X
3. 1 2 3  Gerizim, Mount, i *Jewish Encyclopedia*
4. ↑  Foto av samaritanenes påskefeiring.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Gerizim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Foto fra Gerisimfjellet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Fakkeltoget gjennom Sollefteå under krigsmesterskapet på ski 1944.  
Foto: Ukjent / Riksarkivet
**Krigsmesterskapet på ski** var et uoffisielt norgesmesterskap i nordiske grener som ble arrangert i Sollefteå i Sverige fra 16. til 20. februar 1944. Arrangør var Den kgl. norske legasjons idrettsråd. Det ble konkurrert i vanlige NM-øvelser. Til sammen 130 deltakere var med i mesterskapet. På grunn av mesterskapets uoffisielle karakter og spesielle omstendigheter teller det ikke med i statistikker over norgesmesterskap på ski.

Resultater
----------

### Menn

#### 30 km

61 deltakere.

| Plass | Utøver |
| --- | --- |
| **Gull** | Thorleif Vangen |
| **Sølv** | Kristian Lillegjelten |
| **Bronse** | Georg Høili |

#### 17 km

63 deltakere.

| Plass | Utøver |
| --- | --- |
| **Gull** | Thorleif Vangen |
| **Sølv** | Leif Haugen |
| **Bronse** | Sigvald Næs |

#### Kombinert

25 deltakere. Hopprennet gikk i Hallstabacken.

| Plass | Utøver |
| --- | --- |
| **Gull** | Magne Braathen |
| **Sølv** | Sverre Brenden |
| **Bronse** | Arvid Fossum |

#### Spesielt hopp

49 deltakere. Arrangert i Hallstabacken. Lengste stående hopp 62 meter.

| Plass | Utøver |
| --- | --- |
| **Gull** | Sverre Laursen |
| **Sølv** | Påske Jordbru |
| **Bronse** | Sigurd Svendsen |

Kilder
------

* Karsten Alnæs: *Jeg spenner mine ski – Historien om norsk skikultur*. Aschehoug, Oslo 2007. ISBN 978-82-03-23457-6 (s. 281)
* Mikromarc websøk: Norsk krigsmesterskap. Krigsmesterskapene på ski for nordmenn i Sverige (besøkt 4. november 2013)
I Ostrzeszów
**Krigsfangemuseet i Schildberg** er et norsk museum over krigsfangeleiren Oflag XXI-C i den polske småbyen Ostrzeszóws gamle rådhus.

I årene fra 1982 og frem til i dag er det blitt samlet inn en lang rekke gjenstander, både i Norge og i Polen, som hadde tilknytning til krigsfangene. Et par spesialutstillinger er blitt arrangert, men i 1996 fikk den norske avdelingen fast utstilling i nyoppussete lokaler på 70 kvadratmeter. Innsamling av gjenstander fortsetter, og museet har nå utviklet seg til å bli et kunnskaps- og kompetansesenter om norske krigsfanger. En boksamling er også under oppbygging.

Schildberg-fangene klarte å smugle med seg et lite kamera i fangenskapet. Ved hjelp av sjokolade og sigaretter fra Røde Kors-pakker. De kunne således dokumentere mange sider av fangelivet. De aller fleste av fotografiene er forstørret og dekker store deler av veggene i museet.

I 2004 besøkte over 6 000 personer Krigsfangemuseet, de fleste polakker, men også en del norske grupper, familier og enkeltpersoner, bygningen. Det er utgitt to hefter på polsk, og det arbeides[*når?*] med å utgi flere hefter på norsk for å belyse krigsfangenes skjebner.

Eksterne lenker
---------------

* Bericht von *Lars Dommersnes*
* memorial museums net Arkivert 2. juli 2019 hos Wayback Machine.
* Digitalt museum
* Steinkjer kunnskapsportal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
***Dinosaurenes planet*** (originaltittel: *Planet of Dinosaurs*) er en amerikansk science fiction- og eventyrfilm fra 1977 regissert og produsert av James Shea. Hovedrollene spilles av Max Thayer og James Whitworth.

Dette er den eneste filmen som Shea har regissert.

Handling
--------

Da romskipet Oddysey nærmer seg en ukjent planet, klarer mannskapet såvidt å redde seg ut før skipets atomreaktor eksploderer. De overlevende lander i «livbåten» utstyrt med våpen og forsyninger. Vel nede på den ukjente planeten blir de angrepet av vesener som ligner på forhistoriske kjempeøgler. De oppdager at øglene er planetens herskende livsform. For å unnslippe de blodtørstige dinosaurene skjønner gruppen etterhvert at de må begi seg opp i høyden slik at de kan holde stand for de største øglen, samt vente på redningsaksjonen.

Om filmen
---------

En lavbudsjettfilm med et B-preg. Det meste av finansene gikk til filmeffektene, noe som gjorde at filmskaperen måtte ansette ukjente skuespillere. Til tross for dårlige kritikker vant filmen i 1980 en Saturn Award i kategorien «beste film produsert på budsjett under $1 million».

Filmens begynnelsen gir assosiasjoner til *Apeplaneten*.

I rollene
---------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| James Whitworth | Jim |
| Pamela Bottaro | Nyla |
| Louie Lawless | Captain Lee Norsythe |
| Harvey Shain | Harvey Baylor |
| Charlotte Speer | Charlotte |
| Chuck Pennington | Chuck |
| Derna Wylde | Derna Lee |
| Max Thayer | Mike |
| Mary Appleseth | Cindy |

Referanser
----------

1. ↑  «Planet of Dinosaurs - IMDb». Besøkt 11. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dinosaurenes planet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Dinosaurenes planet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Dinosaurenes planet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dinosaurenes planet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dinosaurenes planet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Dinosaurenes planet* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Dinosaurenes planet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Peter Westenthaler** (født **Peter Hojač** 6. november 1967 i Wien) er en østerriksk politiker og medlem av parlamentet i Østerrike. Han har tatt sin mors fødenavn, Westenthaler, i stedet for sitt tidligere tsjekkiske Hojač. 

Han var tidligere medlem av Jörg Haiders Freiheitliche Partei Österreichs (FPÖ) fram til det såkalte «Knittelfeld-kuppet» i 2002. Han arbeidet deretter for bilfabrikanten Magna Steyr fram til han i juni 2006 ble valgt til partileder i Haiders nye parti Bündnis Zukunft Österreich (BZÖ).

Som leder for BZÖ var Westenthaler i sterke diskusjoner med FPÖs leder Heinz-Christian Strache over hvilke av de to partiene som var den lovlige etterfølgeren av det tidligere FPÖ etter partisplittelsen i 2005.

30. august 2008 måtte Peter Westenthaler gå av som partileder for BZÖ og ble erstattet av Haider, etter at Westenthaler ble funnet skyldig i mened og dømt til seks måneders betinget fengsel i en sak som involverte hans tidligere livvakt.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000025781, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ORF Besøkt 13. august 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Westenthaler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Peter Westenthaler hos Europarådets parlamentarikerforsamling Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |