recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Who Put the Bomp (In the Bomp, Bomp, Bomp)»** er en amerikansk slagersang i doo-wop-stil fra 1961 med melodi og tekst av Gerry Goffin og Barry Mann, som ble gjort kjent av Barry Mann.

Mann spilte opprinnelig sangen inn på singlen ABC Paramount 10237. Han ble backet opp av The Halos, som tidligere hadde backet opp Curtis Lee på sangen «Pretty Little Angel Eyes».

I denne sangen synger Mann om den hyppige anvendelsen av tulletekster i doowop-sanger og om hvordan jenta hans ble forelsket i ham etter å ha lyttet på flere slike sanger.

Eksempler på den type sang det blir referert til innbefatter The Marcels' versjon av «Blue Moon» (hvor det synges «bomp bomp ba bomp, ba bomp ba bomp bomp» og «dip-de-dip-de-dip») og The Edsels «Rama-Lama-Ding-Dong», som begge lå på singlelisten tidligere samme år.

«Who Put the Bomp (In the Bomp, Bomp, Bomp» passer inn i kategorien «selvrefererende» sanger. Rocksanger handler om rock (We're gonna rock around the clock), reggaesanger om reggae, rapsanger om rap osv. I denne bestemte sangen blir det aspektet understreket av det faktum at Mann er en låtskriver som synger om låtskrivere.

Den er også en ironisk, lett selvharselerende sang, et kjent fenomen i populærmusikken. Ms «Pop Muzik» er et annet eksempel.

Listeplasserringer
------------------

Sangen debuterte på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten 7. august 1961 og ble der i tolv uker med nummer syv som høyeste plassering. Manns versjon kom ikke på den britiske singlelisten, selv om en coverversjon med The Viscounts nådde en 21.-plass i september 1961 og en versjon med Showaddywaddy kom på en 37.-plass i august 1982.

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Borghild». 
I 1980 utgav Vazelina Bilopphøggers sangen på albumet *Slitin i knea* (Philips 6327 043). Norsk tekst var ved Jan Paulsen.

Referanser
----------

1. ↑  Mary Goldberg's R&B Notebooks – The Arthur Crier Story
2. ↑  Marsh, Dave: *The Heart of Rock & Roll: The 1001 Greatest Singles Ever Made*, 1999, Da Capo Inc.; ISBN 0306 80901X
3. ↑  Top Pop Singles 1955–1996, Copyright 1997, Recoird Research Inc.; ISBN 0-89820-122-5
4. ↑  Top Pop singles 1955–1996, Copyright 1997, Record Research Inc.; ISBN 0-89820-122-5
5. ↑  Everyhit.com
6. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
7. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** MusicBrainz
 |
***Vertshuset Jamaica*** (orig: *Jamaica Inn*) er en britisk drama-miniserie som gikk på ITV i 1983. Serien handler om en ung kvinne som hjelper sin onkel og tante med å drive et vertshus beliggende ved den engelske kysten. Hun merker straks at det er en tunge stemningen på stedet og oppdager senere at hennes onkel driver med vrakplyndring. De ledende rollene spilles av Jane Seymour, Patrick McGoohan og Trevor Eve. Serien var regissert av Lawrence Gordon Clark og basert på Daphne du Mauriers roman med samme tittel fra 1936.

Serien ble sendt på NRK i 1985.

Handling
--------

Handlingen er lagt til Cornwall, England i 1810. Mary Yelland skal bo hos sin tante og onkel, som driver vertshuset Jamaica Inn. Allerede på vei dit får hun høre at vertshuset har dårlig rykte på seg og at alle anstendige mennesker burde holde seg langt unna stedet. Da hun kommer dit merker hun raskt at det hviler en tung stemning over stedet. Det viser seg at vertshuset skjuler fryktelige hemmeligheter og at hennes drikkfeldige onkel er leder for en gruppe som driver med piratvirksomhet.

Rollebesetning
--------------

* Jane Seymour – Mary Yellan
* Patrick McGoohan – Joss Merlyn
* Trevor Eve – Jeremiah 'Jem' Merlyn
* John McEnery – Reverend Francis Davey
* Billie Whitelaw – Aunt Patience
* Vivian Pickles – Martha Yellan
* Peter Vaughan – Squire Bassatt

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten Amagasin, 12.1.1985, s.36

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vertshuset Jamaica* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vertshuset Jamaica* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Stephen Wiltshire** (født 24. april 1974 i London i England) er en arkitektonisk kunstner som har blitt diagnostisert med autisme eller autistisk savant. 

Wiltshire er mest kjent for sin enestående evne til å tegne et nøyaktig bilde av et landskap etter å ha sett det bare én gang. Han studerte billedkunst og tegning ved City & Guilds Art College. Hans mange arbeider er populære over hele verden. Wiltshire var stum, og i en alder av tre år ble han diagnostisert som autist. Samme året døde hans far i en motorsykkelulykke. I en alder av fem år ble Stephen sendt til Queensmill School i London der han uttrykte sin interesse for tegning og maleri. 

Wiltshire begynte å kommunisere gjennom sin kunst. I en alder av åtte år begynte han å tegne imaginære bylandskaper og biler. Hans lærere oppmuntret hans tegning og med deres hjelp lærte Wiltshire å snakke i en alder av fem år. I 1987 ble Wiltshire del av et BBC-program kalt *The Foolish Wise Ones*. En samling av hans tegninger og malerier ble utgitt samme år. 

Mellom 1995 og frem til Wiltshire ble uteksaminert i 1998, deltok han på City and Guilds of London Art School i Lambeth i Sør-London. Etter å ha tatt korte helikopterturer over byene har han klart å tegne Roma, Hongkong, Frankfurt am Main, Madrid, Dubai, Jerusalem og London på enorme lerreter, dette bare etter å ha sett byene ovenfra i en kortere periode. 

I 2006 ble Stephen Wiltshire utnevnt til medlem av Order of the British Empire for sin innsats for britisk kunst. I september 2006 åpnet Stephens eget galleri i Royal Opera Arcade, Pall Mall, London. 15. februar 2008 ble han av ABC News tildelt tittelen «Person of the Week». Stephens arbeider har vært gjenstand for mange TV-dokumentarer i årenes løp. Nevrologen Oliver Sacks skriver om ham i kapittelet «vidunderbarn» i sin bok. Wiltshire har selv publisert flere bøker. Den tredje boken hans *Floating Cities* havnet på Sunday Times' bestselgerliste. 

I juli 2009 ble Wiltshire utnevnt til ambassadør for *Children's Art Day* i Storbritannia. Arbeidene hans er nå populære over hele verden. Blant nyere prosjekter er tegning av den australske byen Sydney. Under en auksjon da han besøkte Bermuda National Gallery, brøt salget av Wiltshires tegninger av Hamilton City alle daværende prisrekorder.[]

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Stephen Wiltshire», RKD kunstner-ID 278487[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Wiltshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Wiltshire – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Stephen Wiltshire på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** NDL
 |
**Hail!** er et supergruppeprosjekt/konsertband med medlemmer og tidligere medlemmer fra flere store heavy metal-band.

Bandet spiller coverlåter fra blant andre Judas Priest, Black Sabbath, Sepultura, Motörhead, Pantera, Accept og Megadeth. Ideen med prosjektet kom etter en jam-session som Tim Owens hadde sammen med David Ellefson.

I januar 2009 spilte de fem konserter i Chile, og i april samme år spilte de i Istanbul i (Tyrkia), Athen i (Hellas), Zagreb i (Kroatia) og i Innsbruck (Østerrike). 1. mai spilte de også i Wien i sistnevnte land. I september 2009 turnerte de i Skandinavia med besøk i Trondheim, Bergen, Grimstad, Jevnaker, Halden og Stavanger i Norge. I Danmark spilte de konserter i København og Århus.

8. februar 2010 ble det annonsert at Ellefson hadde gått tilbake til å spille i Megadeth på permanent basis.

Medlemmer
---------

Nåværende
* Tim «Ripper» Owens – vokal (Judas Priest, Yngwie Malmsteen, Iced Earth)
* Andreas Kisser – gitar (Sepultura)
* Jimmy DeGrasso – slagverk (Alice Cooper, Suicidal Tendencies, F5, Megadeth)
* Mike Portnoy – slagverk (Dream Theater, Transatlantic)

Tidligere
* David Ellefson – bassgitar (Megadeth, F5)

Referanser
----------

1. ↑  Rockpages - Tim «Ripper» Owens interview Arkivert 14. november 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Hail! hjemmeside - Scandinavian Tour Arkivert 22. november 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Megadeth rejoined by bassist David Ellefson Arkivert 18. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ruiner av den romerske bymuren.   Gary Houston (2005)
Levninger av det romerske teateret.
**Verulamium** var den tredje største byen i Romersk Britannia. Den lå nær sentrum i dagens St. Albans i Hertfordshire, England. Det meste av området er dekket av parker og jordbruksland, men den moderne byen har spredd seg rundt det gamle Verulamium.

Før romernes erobring bodde den keltiske stammen catuvellaunerne på stedet. Deres leder, Tasciovanus, skal ha grunnlagt bosetningen, som hadde navnet Verlamion, som betyr «bosetning over myra». Dette er et av de eldste kjente stedsnavn i Storbritannia. 

Den romerske bosetningen fikk status som *municipium*, en slags bystatus, i ca. 50. Den vokste jevnt og trutt, med unntak av et tilbakeslag i 61 da den ble angrepet av Boudiccas styrker. Rundt 200 dekket den et areal på 0,5 km², omgitt av en dyp vollgrav og en mur. Den hadde et forum, en basilika og et teater. Store deler av byen ble ødelagt av brann i 155 og igjen ca. 250. Gjenoppbyggingen ble hovedsakelig gjort i stein i stedet for tre. 

Romernes styre i England endte tidlig på 400-tallet, og byen begynte da å forfalle. Den nye byen, St. Albans, vokste i stedet fram i åsen overfor Verulamium, der katedralen ligger.

Francis Bacon bygde på begynnelsen av 1600-tallet et hus innenfor de romerske murene, og han fikk tittelen baron Verulam. Senere ble hans tittel endret til vicomte St. Albans. 

Deler av flere bygninger er bevart, og ble utgravd av blant andre arkeologen Mortimer Wheeler og hans hustru Tessa Wheeler på 1900-tallet. Blant det bevarte er deler av bymuren, en hypokaust og deler av teatret. Man regner med at det fortsatt ligger mye under jordbruksland som ikke er grundig undersøkt av arkeologer. Det finnes også et museum som viser gjenstander fra romersk tid.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Verulamium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Verulamium Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Ofikleide
**Ofikleide** er en familie musikkinstrumenter i messingblåsefamilien, og betegner de største medlemmene i familien av klaffehorn, utviklet og patentert av Jean Hiliaire Asté i 1821. 
Ofikleiden har fasong som en fagott.

Navnet ofikleide betyr serpent med klaffer, og instrumentet ble da også utviklet som en forbedring av serpenten. Serpenten var vanskelig å spille rent, og hadde en ullen klang. Tonehullene var plassert der man lettest kunne nå dem, istedenfor hvor det var best akustisk sett. Asté laget røret av metall, i motsetning til serpenten som var i tre, og han plasserte ni tonehull i korrekt posisjon, og brukte store klaffer til å dekke dem. Nyere instrumenter har dog vanligvis 11 eller 12. Noen sene modeller ble laget med ventiler; en hadde tre ventiler og var dermed essensielt en primitiv tuba, og en hadde en ventil og 5 klaffer.

Da tubaen gjorde sitt inntog midt på 1800-tallet tok den raskt over for ofikleiden, men instrumentet blir fortsatt brukt av og til for å spille musikk skrevet for det.

Ofikleidefamilien
-----------------

* Altofikleide (i F eller Ess)
* Bassofikleide (i C, B eller Ass)
* Kontrabassofikleide (i Ess)

Musikk for ofikleide
--------------------

* Auber: La Muette de Portici
* Berlioz: Fausts Fordømmelse, Benvenuto Cellini, Symphonie Fantastique, Trojanerne
* Mendelssohn: Elias, En midtsommernatts drøm, Atthalia
* Meyerbeer: l'Africaine, Les Huguenots, Robert le Diable
* Schumann: Paradies und die Peri
* Spontini: Olimpie
* Wagner: Rienzi, Das Liebesmahl der Apostel, Rule Britannia, Der Fliegende Holländer

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'Ophicléide'».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
Ramus var biskop ved Sankt Knuds kirke fra 1732, og er også begravet her. Foto: Malene Thyssen 
**Christian Melchiorsen Ramus** (født 1. februar 1687/8 i Trondhjem, død 14. desember 1762 i Odense) var en norskfødt biskop i Danmark.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av teolog og kartograf Melchior Ramus (1646–1693) og Anna Kyhn. Faren var lektor ved Trondheim katedralskole, der Christian selv gikk frem til 1707 da han startet studier i medisin. Av økonomiske grunner måtte han avbryte dette, og gikk da over til teologi. Han tok sin embedseksamen i 1710.

### Prest

Han fikk jobb som hjelpeprest ved Garnisons kirke (København) i 1711 og ble samme år også hjelpekapellan ved Holmens kirke. Dette var midt under Pesten i 1710–1713. Fra 1720 var han i ledelsen ved byens fattigvesen i sju år, før han i 1727 fikk jobb som sogneprest ved Vordingborg kirke. Fra 1730 var han ved Helligåndskirken i København.

### Biskop

Fra 18. januar 1732 var han utnevnt biskop i Fyens stift med Sankt Knuds kirke som base. Han ble også begravet i denne kirken.

Christian Ramus var ikke pietist, men det filantropiske engasjement som utsprang fra pietismen støttet han fullt opp under. I sin stiftsby Odense hadde han en særlig omhu for skole- og hospitalsvesenet. Han økte deres midler og utvidet deres virksomhet, og ved en utstrakt velgjørenhet la han grunnlaget for et vallert ettermæle. I sine siste år led han av stær og var en tid lang ganske blind, inntil han ved en heldig operasjon gjenvant synet på det ene øyet. 

Christian Ramus var tre ganger gift. Datteren Magdalene Cathrine Ramus (1721–1755) var mor til Else Elisabeth Ramus Jensen (1746–88) som var mor til den norske statsråd Jonas Collett (1772–1851) og eidsvollsmannen Johan Collett (1775–1827). Forøvrig hadde Christian to kjente brødre, Joachim Frederik Ramus (1685–1769) som i 1722 ble professor i matematikk ved Københavns universitet, og Johan Daniel Ramus (1683/5–1761) som ble katolsk prest i Köln og bibliotekar.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Dansk Biografisk Leksikon, 2. utgave, besøkt 27. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Christian\_Ramus\_-\_biskop[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Christian Ramus i Den Store Danske.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Danmark
**Blå hest** (tysk: **Blaues Pferdchen**) er et maleri fra 1912 av den tyske ekspresjonist Franz Marc. 

Bildet viser en ung hest i bildets forgrunn som står med benene i en balanserende stilling. Ved siden av skimtes en liten bekk, bak hesten en blomsteraktig plante foran et fjellaktig landskap. Hesten har en kongeblå farve, fjell og himmel skifter mellom rød, gul, blå og oransje.

En røntgenundersøkelse har vist at det under *Blå hest* gjemmer seg et annet motiv som Marc har malt over: Et landskap med horisont og to rådyr, det ene med løftet hode og det annet gressende.

Proveniens
----------

Marc malte bildet til sin kamerat og kollega August Mackes sønn *Walterchen*, noe innskriften øverst til høyre i bildet vitner om. I 1956 ervervet museumsdirektør Rudolf Bornschein (1912–1988) maleriet for Saarbrücker Stadt- und Heimatmuseum som i 1968 slo seg sammen med *Moderne Galerie*. *Blå hest* er i dag et av Saarbrücker Sammlungs mest berømte verker.

Referanser
----------

1. 1 2  *Kunstwerke des Expressionismus*, magazin-forum.de. Besøkt 25. mai 2016[*død lenke*]
2. ↑  *„Das Blaue Pferdchen" wird 100*, saarland-journal.de. Besøkt 25. mai 2016
3. ↑  *Franz Marcs ,,Blaues Pferdchen" ist wieder zu sehen*, saarbruecker-zeitung.de. Besøkt 25. mai 2016 Arkivert 1. juli 2016 hos Wayback Machine.

Portal: Kunst
**Barthold Christian Rummelhoff** (født 1844, død 1892 i Arendal) var en norsk maler, bosatt i Arendal og periodevis i Tyskland, Paris, London og New York.

Rummelhoff ble utdannet i Düsseldorf, under ledelse av Erik Bodom og sannsynligvis Adolph Tidemand (1863). Han har også kunstutdanning fra Biron i Paris (1863–1864) og i 1873 var han elev av Hans Gude i Karlsruhe. Han er kjent for sine landskapsbilder, spesielt fjordlandskaper og skogsinteriører. Rummelhoffs meste kjente maleri; «Innseilingen til Arendal», henger i Arendal gamle rådhus og er malt i forbindelse med kong Oscar IIs besøk i Arendal i 1891. Han malte også skisser av lokale arendalske motiver, motiver fra Strømsbu og Langsæ og stemningsmotiver av måneskinnskvelder over Galtesund. Oljemaleriet «Langsæ» fra 1871 viser en herregårsidyll, omkranset av furutrær og med to gutter i en båt på Langsævannet i ettermiddagssol. Langsæ gård ligger fornemt tilbaketrukket. Maleriet eies av Aust-Agder-Museet i Arendal.

Etter å ha levd det meste av sitt liv i utlandet, flyttet Rummelhoff tilbake til Arendal i midten av 1880-årene, og i 1890 bosatte han seg i hjembyen for godt. Samme år startet han en privat tegneskole.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Christian\_Rummelhoff, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 09544adb-6da7-4a76-8a18-0773e6027315, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 466308, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*, 1-4 (1982-86)
6. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 42 og 43

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Offisiell åpning av fjernsynet i Norge** ble sendt den 20. august 1960 og var Norges første program i ordinære fjernsynsendinger.

Sendingen
---------

Programmet starter med en tale av kringkastingsjef Kaare Fostervoll, telegrafdirektør Sverre Rynning-Tønnesen og fylkesmann Nils Hjelmtveit som forteller om fjersynets historie og utbyggingen av fjersynet. Etter disse talene vises hilsninger fra dansk, finsk og svensk fjernsyn ved generaldirektør F. E. Jensen (DR), radiosjef Olof Rydbeck (YLE) og generaldirektør Einar Sundstrøm (SVT). Etter disse hilsningene taler statsminister Einar Gerhardsen etterfulgt av kong Olav som erklærer fjernsynet for åpnet. Programmet avsluttes med *Ja vi elsker*.

Programmet ble etterfulgt av det direktesendte åpningsshowet *Startskuddet går*.

Medvirkende
-----------

* Kong Olav V
* Kringkastingssjef, Kaare Fostervoll
* Statsminister, Einar Gerhardsen
* Telegrafdirektør, Sverre Rynning-Tønnesen
* Fylkesmann i Aust-Agder, Nils Hjelmtveit
* Generaldirektør i DR, F. E. Jensen
* Generaldirektør i YLE, Einar Sundström
* Radiosjef i SVT, Olof Rydbeck

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV - Se Offisiell åpning av fjernsynet i Norge» **(norsk)**. Besøkt 18. januar 2018.
**Gehnäll Persson** (født 21. august 1910, død 16. juli 1976) var en svensk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Stockholm.

Persson var med på det svenske laget som i utgangspunktet vant dressurkonkurransen over 100 poeng foran Frankrike under Sommer-OL 1948 i London. Sekretæren i det internasjonale rytterforbundet hadde imidlertid lagt merke til at Persson red i sersjants uniform til tross for at han var påmeldt som offiser. Dette førte til en protest som gjorde at Sverige ble diskvalifisert og fratatt gullmedaljen åtte måneder senere.
Fire år senere ble Persson olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Knaust» var han med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i dressur foran Sveits og Tyskland. De andre på laget var Henri Saint Cyr på «Master Rufus» og Gustaf Boltenstern på hesten «Krest».

Fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Stockholm, vant han en ny gullmedalje med de samme rytterne på laget i lagkonkurransen i dressur.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i hestesport, dressur Sveriges flagg Sverige.
* 1956 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i hestesport, dressur Sveriges flagg Sverige.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 5. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Gehnäll Persson - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 24. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gehnäll Persson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gehnäll Persson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gehnäll Persson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gehnäll Persson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Gehnäll Persson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Oberst Birger Eriksen bærer ordenstegnet for offiserer av den franske Æreslegionen, kjennetegnet av en rosett på båndet, etter det norske Krigskorset, lengst til venstre
**Offiser** er en ofte benyttet betegnelse på en grad innen en orden, i særdeleshet i slike som er organisert etter mønster av den franske Æreslegionen. Slike ordener har fem grader med trinnene:

* storkors (*grand-croix*)
* storoffiser (*grand officier*)
* kommandør (*commandeur*)
* offiser (*officier*)
* ridder (*chevalier*)

I noen lands ordener er kommandør- og riddergraden delt i to klasser. Dette gjelder i de to norske ordenene, St. Olavs Orden og Den kongelige norske fortjenstorden. Ridder av 1. klasse i disse to grader tilsvarer offisersgraden i femgradige ordener etter Æreslegionens mønster.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ordensklasser og -insignier» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 16f.

Kilder
------

* «Ordensklasser og -insignier» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 16f
**Lofot-stormen 1849** er rapportert å ha funnet sted utenfor Lofoten den 11. februar 1849.

Hans H.S. Schulzes reiseskildring fra Nordland utgitt i 1865 omtaler en storm denne dagen der 500 mann skulle ha druknet: *«Det gaar intet Aar hen, uden at Havet fordrer sine Offre under Vinterfisket; men et Par Baades Mandskab anses kun som en ringe Tribut til Bølgerne. Enkelte Aar indtræffe derimod større Ulykker, som i lang Tid bevare sig i Fiskernes Erindring. I 1848 den 11te Februar, saavidt jeg mindes, indtraf en saadan Ulykkesdag, og selv de djærveste Fiskere blegne, naar de omtale denne Dag. Hvor mange Folk der gik under, er ikke godt at vide, da Værene staa i liden Forbindelse med hverandre; men man dømte saa, at en 500 Mand omkom ...»*

I *Tromsø Tidende* for 25. februar 1849 heter det i ei melding på første side: *«I Lofoten er Fisket begyndt godt, og slaar til baade i Øst- og Vestlofoten. Veiret var meget haardt, og mangfoldige Baade skulle have sat til under Stormen.»*

Professor Narve Fulsås viser i Historisk Tidsskrift (2001) til at undersøkelser i aviser fra det aktuelle tidspunktet trekker i tvil både datering og tapstall og mener at et så stort antall som 500 omkomne sannsynligvis er en overdrivelse. Han mener Schulze i sin bok utgitt 16 år senere må ha tatt feil årstall.

Tromsø-avisen bekrefter imidlertid at det har vært en storm i 1849 og at svært mange båter har forlist. Det er umulig å få eksakte opplysninger om ulykka. Fulsås mener at ingen i samtida var i stand til å ha et slikt samla oversyn. Dessuten er det i dag vanskelig å foreta en etterkontroll siden både kirke- og klokkerbøker i Vågan ble ødelagt i brannen i Vågan kirke i 1865. I kirkeboken for Buksnes kommune Nordland (1849) er liste over 24 omkomne på sjøen den 11. februar. Det satt igjen 17 enker i kommunen etter denne tragedie.

Se også
-------

* Norske katastrofer og store ulykker

Litteratur
----------

* Narve Fulsås: Kva er gale med det historiske kjeldeomgrepet?
* Hans Henrik Schreiber Schulze: Fra Lofoten og Solør, Christiania 1865:, Christiania, 1865.
**Æthelfrith** eller **Aethelfrith** (død ca. 616) var konge av Bernicia ca. 593 til ca. 616, og konge av hele Northumbria fra ca. 604 til ca. 616. Han var sønn av Aethelric av Bernicia, og var den første konge som forente de to kongedømmene Deira og Bernicia. Hans forgjenger på tronen var Hussa av Bernicia. 

Omkring 598 sto han antagelig bak seieren mot de nordlige britene i slaget ved Catraeth. Dette åpnet veien for angelsaksisk ekspansjon. 

I 603 slo han tilbake Aedan av Dalriada i slaget ved Daegsastan. Æthelfriths styrker led selv store tap i slaget. 

Han invaderte Deira i 604, erobret kongedømmet, og drepte kong Aethelric. Han giftet seg deretter med Acha, datter av Aella, tidligere konge av Deira. Aellas sønn Edwin flyktet til Gwynedd i Wales, og Aethelfrith så på ham som en betydelig trussel. 

Senere, antagelig i 616, angrep Æthelfrith waliserne, og slo dem i slaget ved Chester. Han massakrerte også munkene fra Bangor, som hadde samlet seg for å be for en walisisk seier. Krigen skyldtes nok delvis ønsket om å få tak i Edwin, men det hadde også en strategisk betydning å hindre kontakt mellom waliserne og britene fra Strathclyde. 

Edwin flyktet til Øst-Anglia, hvor han ble beskyttet av kong Raedwald. Et forsøk på å bestikke Raedwald slo feil, og det brøt ut krig mellom ham og Aethelfrith. Omkring 616 ble Æthelfriths styrker slått i slaget ved Idle av en hær ledet av Raedwald. Æthelfrith selv falt i slaget, og Raedwald innsatte Edwin som konge i Northumbria.

Referanser
----------

1. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Etelfrid I de Northúmbria, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0025439[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, oppført som Æthelfrith, King of Northumbria, The Peerage person ID p15029.htm#i150287, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage person ID p15029.htm#i150287, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hussa** | **Konge av Bernicia**(ca. 593?/604?–616) | Etterfølger:**Edwin av Northumbria** |
| Forgjenger:**Aethelric** | **Konge av Deira**(ca. 593?/604?–616) | Etterfølger:**Edwin av Northumbria** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Æthelberht** (angelsaksisk: Æþelberht, i betydning «staselig + edel») var konge av Kent fra 858 og av Wessex fra 860 og fram til han døde i 865. Han var den tredje sønnen til Æthelwulf av Wessex og hans første hustru Osburga.

Liv og virke
------------

Minneplate i Sherborne Abbey
Æthelberht hadde fire brødre, Æthelstan, Æhelbald, Æhelred og Alfred, og dessuten en søster, Æthelswith, som ble gift med Burgred, konge av Mercia.

I 855 ble han underkonge av Kent mens hans far reiste til Roma etter at hans hustru (antagelig) var død. Hans bror Æthelbald ble gitt ansvaret for Wessex. Etter farens død i 858 etterfulgte han faren som konge av Kent og de andre østlige delene av kongeriket. Da Æthelbald døde barnløs i 860 gikk Wessex også til Æthelberht.

Som sin far og bror ble også Æthelberht kronet ved Kingston upon Thames *Den angelsaksiske krønike* beskrev Æthelberhts styre som et godt med varig fred. Det var riktig for indre affærer, men norrøne vikinger forble en stor trussel, som blant annet stormet Winchester, men tok ikke byen, og herjet østlige Kent.

En utvikling var at Wessex og dens nyere sørøstlige erobringer ble et forent kongerike grunnet trusselen utenfra og at Æthelberht i motsetning til sine forgjengere ikke utnevnte et familiemedlem som underkonge av Kent. Et charter utgitt i løpet av det første året av hans styre reflekterte en ny form for forsamling: det var det første charter fra en vestsaksisk konge som omfattet et komplett antall av både vestsaksiske og kentiske vitner.

Æthelberht døde i 865 og ble etterfulgt av sin bror Æhelred. Han ble gravlagt i klosteret Sherborne Abbey i Sherborne i Dorset ved siden av sin bror Æthelbald.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Yorke, Barbara (1990): *Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England*. London: Seaby, ISBN 1-85264-027-8), s. 148–158 & s. 133, tabell 15.
4. ↑  Stenton, Frank (1971): *Anglo-Saxon England*, 3. utg. Oxford: Clarendon, s. 245
5. 1 2  Miller, Sean (2004): «Æthelberht (d. 865)» i: *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/8904. (abonnement eller tilgang via britisk bibliotek)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Æthelberht of Wessex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Æthelberht 9» hos *Prosopography of Anglo-Saxon England*; antagelig også «Æthelberht 12»


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Æthelbald** | **Konge av Wessex**(ca. 860–ca. 865) | Etterfølger:**Æthelred** |
| **Bretwalda**(ca. 860–ca. 865) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Daniel Schiøtz**, født i Stavanger 1828, død i Danmark 8. mars 1864, var lege i Kongsvinger og bidro der blant annet til å etablere en husflidsskole for piker av almueklassen i 1863. Jensine Werenskiold, moren til kunstneren Erik, ledet skolen de første årene.

Schiøtz reiste i 1864 til Danmark for å bistå danskene i den andre slesvigske krig. Den 8. mars 1864 døde han ved feltsykehuset av utmattelse og sykdom, bare 36 år gammel. Han ble begravet på Augustenborg kirkegård på Als, og på hans gravstein har den danske dikteren Christian Ritter skrevet:

Hva i glædens stund han lovet,

det i farens stund han vovet.

Fløi fra fjeld, fra hjem fra viv,

ofret brødrene sitt liv.

Jonas Lie skrev dette diktet til minne om sin gamle venn og nabo:

Med seerild i talen,

Du løftet festens lag,

og speilet i pokalen

oss Nordens store sag.

Det var så rike timer,

så mang en hjertens stund.

Nu høitidsklokker kimer,

til deg i dødens stund.

Referanser
----------

1. ↑  «Minnesteinen i Badeparken | Historiske artikler |». Besøkt 8. august 2019.
**«Æresretten i Norsk Presseforbund»** var en privat komité som ble opprettet sommeren 1945 av Norsk Presseforbund for å vurdere enkeltpersoners medlemskap i foreningen i lys av deres virksomhet under andre verdenskrig. Til tross for bruken av begrepet «æresrett» (som også var navnet på politiske domstoler i nazitidens Tyskland), hadde ikke denne aktiviteten noe med rettsvesenet å gjøre og var et rent privat foretagende uten noen rettskraft.

Komitéen bestod av tre medlemmer, Finn Nygaard, Andreas Støylen og Herman Smitt Ingebretsen.

Den siste innstillingen kom i februar 1949. Æresretten hadde da behandlet tilsammen 118 saker og avgitt 43 innstillinger. 33 ble kritisert av komiteen for angivelig å ha vist «unasjonal holdning». 20 personers medlemskap i foreningen ble suspendert i mellom ett og tre år. En ble ekskludert fra foreningen.

Tvilstilfeller var det nok av.[] Noen var blitt NS-medlemmer for å berge arbeidsplassen, noe som særlig gjaldt de ansatte i NTB.

Litteratur
----------

* R. Ottosen: *Fra fjærpenn til Internett*, Oslo 1996.
* R. W. Erichsen: *For ytringsfrihet under ansvar*, 1960.
* G. Hjeltnes: *Avisoppgjøret etter 1945*, 1990.

Portal: Andre verdenskrig
**Æresrett**, bestemt form **æresretten**, har historisk vært navnet på visse offentlige og private organer utenfor det formelle rettsvesenet i enkelte land. Som navnet antyder har fokuset for slike organer vært å frata personer «ære». Begrepet gikk i stor grad ut av bruk før midten av 1900-tallet.

Æresretten i Det tredje rike
----------------------------

Mest kjent internasjonalt er begrepet fra den såkalte Æresretten som de nazistiske makthaverne utnevnte for å dømme deltakere i 20. juli-attentatet til tap av militær rang, status og «ære», før de ble overlevert til Folkedomstolen, en annen rent politisk domstol som i regelen dømte dem til døden. «Æresretten» fungerte da som en ekstra straff gjennom angivelig å frata de dømte «æren» i tillegg til dødsdommen. Æresretten fulgte ikke vanlige rettsstatlige prinsipper og fattet avgjørelsene bare på grunnlag av materiale den ble forelagt av Gestapo, uten kontradiksjon og uten mulighet for de anklagede til å forsvare seg selv. Både Æresretten og Folkedomstolen har blitt kalt kvasidomstoler der resultatet var bestemt på forhånd og som ikke tok hensyn til anerkjente juridiske prinsipper.

På grunn av begrepets uheldige konnotasjoner, særlig assosiasjonen med nazistenes Æresrett og mer generelt problematiseringen av «ære»-begrepet i andre sammenhenger (jf. f.eks. æresdrap), er det ikke brukt i særlig grad etter 1945. I Tyskland er begrepet æresrett erstattet med yrkesrett i den grad slike organer fortsatt eksisterer som private organer.

Annen bruk av begrepet
----------------------

I Norge er begrepet kjent fra Forfatterforeningen i 1940-årene, som utnevnte et organ med dette navnet som skulle frata angivelig «unasjonale» medlemmer «æren». Dette var et rent privat organ uten noen offisiell myndighet. Foreningen bad om unnskyldning for «Æresrettens» virke i 2018 og betegnet det som en «urett». Forfatterforeningen uttalte da at: ««Æresretten» var ingen rett slik vi vanligvis kjenner rettsstatens prinsipper». Foreningen har siden omtalt «Æresretten» i anførselstegn for å distansere seg fra dette begrepet.

Se også
-------

* Æresretten i Den norske Forfatterforening
* Æresretten i Norsk Presseforbund

Referanser
----------

1. ↑  Peter Hoffmann : History of the German Resistance, 1933-1945 (McGill-Queen's Press, 1996)
2. ↑  «En unnskyldning for "Æresretten"». Arkivert fra originalen 6. juni 2020. Besøkt 6. juni 2020.
**Lofotakvariet** er et saltvanns-akvarium som ligger i Storvågan ved Kabelvåg i Vågan kommune, Nordland. Det ble åpnet i 1989 og har over 50 000 besøkende hvert år. Det første akvariet i Kabelvåg ble åpnet i 1931, og var i drift frem til 1985 da det måtte stenge av sikkerhetsmessige grunner. 

Lofotakvariet har 23 små og store akvarier hvor man kan studere Lofotens undersjøiske verden, og har egne bassenger for sel og oter. Akvariet har også kafé og multimedia-fremvisninger. Flere aktører i petroleumsindustrien er blant Lofotakvariets samarbeidspartnere, og i 2008 åpnet utstillingen «Sameksistens på havet» som tar for seg temaet fisk og petroleumsutvinning.

I mai 2008 ble Lofotakvariet rammet av giftalgen *chrychromulina leadbeateri*, noe som resulterte i at store deler av fiskene døde.

Referanser
----------

1. ↑  Avisa Nordland – Dødsalge i Lofotakvariet Publisert 20. mai 2008 Besøkt 19. mars 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lofotakvariet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lofotakvariet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
***Æsculap*** er et magasin for norske leger og medisinstudenter, som ble opprettet i 1920. Redaksjonen består av medisinstudenter, og har sitt kontor i Oslo. Nåværende redaktør er Sarvani Mahalingam. Hun overtok redaktørvervet i 2022 etter Merete Lan Olsen, som overtok redaktørdervet av Tuva Stranger Mjønes i 2021. Redaksjonssjef er Kristine Brunvand. Magasinet utkommer fire ganger i året, og sendes til medlemmer av Norsk medisinstudentforening og andre abonnenter. Per 2021 har *Æsculap* et opplag på omtrent 2500. 

Tidsskriftet dekker emner innenfor helse, sosialpolitiske spørsmål, etiske problemstillinger som vedrører medisinsk virksomhet, forhold som vedrører legerollen, og det medisinske studium og de medisinske fakulteter.

Bladets navn, *Æsculap*, viser til den greske guden Asklepios som ble opplært i legekunsten av kentauren Kheiron. I de fleste avbildninger av Asklepios støtter han seg på en stav som er omslynget av en slange. Denne staven er kalt for «asklepiosstaven» eller «æskulapstaven». Av denne grunnen benyttes den som symbol for blant annet leger og apotek.

Mange kjente norske leger har i sin studietid sittet i redaktørstolen på *Æsculap*s kontor, blant annet Trygve Braatøy og Nic Waal i mellomkrigstiden, og i nyere tid: Camilla Stoltenberg, Per Fugelli, Mads Gilbert, Jan Frich.

Referanser
----------

1. ↑  «Æsculap medisinstudentmagasin - redaksjon». *www.legeforeningen.no*. Arkivert fra originalen 23. januar 2021. Besøkt 16. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Om Æsculap hos Norsk medisinstudentforening
* Nettsiden til Æsculap
**Daniel Teklehaimanot Girmazion** (født 10. november 1988 i Debarwa) er en eritreisk landeveissyklist. Han ble profesjonell syklist i 2012.

Meritter
--------

2007
6. etappe, Tour of Eritrea
2008
Eritreas flagg Nasjonal mester Landevei
2009
2.-plass sammenlagt, Tour of Eritrea
1. og 3. etappe
6.-plass sammenlagt, Tour de l'Avenir
2010
2. etappe, Coupe des nations Ville Saguenay
Afrikansk mester landevei
Afrikansk mester tempo (ITT)
Afrikansk mester lagtempo (TTT)
Sammenlagt Tour de Rwanda
2. etappe
2011
4. etappe, Tropicale Amissa Bongo
Eritreas flagg Nasjoal mester Tempo
Sammenlagt, Kwita Izina Tour
Tre etappeseiere
5. etappe, Tour d'Algérie
Afrikansk mester lagtempo (TTT)
Afrikansk mester tempo (ITT)
2012
Eritreas flagg Nasjonal mester Landevei
Eritreas flagg Nasjonal mester Tempo
2013
Prueba Villafranca de Ordizia
Afrikansk mester lagtempo (TTT)
Afrikansk mester tempo (ITT)
2014
Afrikansk mester lagtempo (TTT)
Afrikansk mester tempo (ITT)
2015
Eritreas flagg Nasjonal mester Tempo
2016
Eritreas flagg Nasjonal mester Landevei
Eritreas flagg Nasjonal mester Tempo

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Teklehaimanot – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Teklehaimanot – CycleBase Rediger på Wikidata
**Æthelflæd av Damerham** (angelsaksisk: *Æðelflæd*) var den andre hustruen til kong Edmund I av England etter Ælfgifu av Shaftesbury som døde i 944, og Æthelflæd ble gift samme år. Hennes angelsaksiske navn består av sammensetning av navnleddet *Æthel*, «edel», og andre ledd *flæd*, «lys, vakker».

Liv og virke
------------

Hennes mors navn er ikke nedtegnet, men hun var en datter av ealdorman Ælfgar, antagelig i Essex. Hun hadde minst en bror og en søster, Ælfflæd (død ca 1002). Ælfflæd ble gift med Byrhtnoth, som antagelig etterfulgte hennes far som ealdorman av Essex. Bryhtnoth ble drept i slaget ved Maldon i 991 mot en større hær av norrøne vikinger, muligens ledet av Olav Tryggvason som siden ble norsk konge. Æthelflæd og Ælfflæd var Ælfgars arvinger ved hans død, en gang mellom 946 og 951, basert på dateringen av hans testamente.

Klosterruinene ved Bury St Edmunds som Æthelflæd ga midler til i sitt testamente.
Æthelflæd ble gift med Edmund i 944 etter hans første hustru Ælfgifu døde, mor til de framtidige engelske regionale kongene Edwy (eller Eadwig) og Edgar (eller Eadgar). Det er ikke kjent om Æthelflæd fikk barn med kongen, og da han ble drept i 946 ble hun en rik enke. Nedtegnelser ved Elykatedralen, som hun, hennes søster, og hennes svoger, var store velgjørere av, forteller at hun giftet seg på nytt med en ealdorman ved navn Æthelstan. Det er flere ealdormen med dette navnet i løpet av regimet til Edmunds bror og etterfølger Eadred. Det er sannsynlig at Æthelflæd giftet seg med en mann kjent som Æthelstan Rota, skjønt det er også grunner til å tro at hun giftet seg med en mann kjent som Æthelstan Halvkonge.

Æthelflæds testamente har blitt bevart. Fra dette er hennes død blitt datert til mellom 962 og 975 I tillegg til gaver til Elykatedralen skjenket hun midler til Glastonbury Abbey, Canterburykatedralen, Bury St Edmunds Abbey og til familieklosteret ved Stoke-by-Nayland.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10663.htm#i106625, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Æthelflæd», *Behind the name*
5. ↑  Anglo-Saxons.net: S 1483
6. ↑  Anglo-Saxons.net: S 1494
7. ↑  Det seneste anslaget for hennes død, mer usikkert, er satt til 991

Litteratur
----------

* «Æthelflæd 14 (Female) of Damerham; second wife of King Edmund 14, c.944-946», *Prosopography of Anglo-Saxon England*.
* Stafford, Pauline: *Unification and Conquest: A Political and Social History of England in the Tenth and Eleventh Centuries.* London: Edward Arnold, 1989. ISBN 0-7131-6532-4

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
HMS Blanche og Pique
**Prise** kommer av det franske ordet *prendre*, som betyr «å ta». Det er brukt som begrep for erobring av fiendtlig skip eller last. **En prise** er med andre ord et kapret fartøy, som bemmannes med et *prisemannskap*, slik at skipet kunne seiles til nærmeste havn. 

En erobret prise kunne bli solgt ved en såkalt prisedomstol, som fastsatte verdi på skip og last. Private spekulanter kjøpte ofte opp prisefartøyer, solgte lasten med fortjeneste, og eventuelt også skipet. Skipet kunne også bli satt inn i kjøpers egen flåte, som handelsfartøy eller som et kaperfartøy. 

Kjøpesummen ble fordelt etter bestemte regler blant mannskapet på kaperbåten, eller eventuelt marinefartøyet som hadde erobret prisen. Normalt gikk også en viss andel av pengene til staten, dersom prisen var et resultat av kaperfart. Offiserer fikk størstedelen av prisepengene, som så ble fordelt nedover på mannskapet etter rang. 

En sjøoffiser på et krigsskip kan kreve prisepenger for erobrede fartøyer, både krigsskip og handelfartøyer med deres last av skyts eller verdisaker.

Priser i nyere tid
------------------

Etter at kaperfart ble forbudt rundt 1850, sank antallet priser drastisk. Nå kunne ikke lenger sjørøveri mot enkelte lands fartøyer legaliseres, og det var opp til marinestyrkene i hvert enkelt land å ta eventuelle priser. Under første verdenskrig tok tyske ubåter priser, i form av handelsfartøyer, men det var helst når de var såpass nær land at ubåt og handelsfartøy sammen kunne nå havn. Utfordringen ved å føre en prise til havn er gjerne mannskapsmangel – en ubåt har svært begrenset mannskap og det kan være vanskelig å avse så mange som er nødvendig for å holde kontroll og føre en erobret prise tilbake til land. 

I norsk rett reguleres prisetaking av lov um prisereglar og prisedomstolar av 1947. En god (lovlig) prise skal prisedomstolen tildømme staten.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 12. mars 2023.
2. ↑  «Lov um prisereglar og prisedomstolar - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 12. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prize law – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
KH-instabilitet som er synlig i skyer over Mount Duval i Australia
**Cirrus Kelvin-Helmholtz** er en type cirrussky som oppstår i store høyder som smale, horisontale spiralformede skyer. De varer vanligvis ikke lenger enn et par minutter og er derfor kanskje den skytypen som er vanskeligst å få øye på. 

Skyene oppstår i forbindelse med et vindskjær i luftlagene rundt cirrusskyene. Det vil si at to luftlag enten flytter seg i forskjellig retning og/eller med forskjellig fart. Dette fører til vertikale bølger på grenseflaten mellom disse to luftlagene. Som oftest vil det bli dannet skyer på bølgetoppene i forbindelse med slike vindskjær, men for Cirrus Kelvin-Helmholtz er bølgebevegelsen kraftigere og bølgene bryter på samme måte som havbølger bryter på en strand.

Kelvin-Helmholtz-instabilitet er sannsynligvis ganske vanlig på toppen av troposfæren, men luften er som regel så tørr at det ikke eksisterer skyer som synliggjør bølgene. I slike tilfeller vil det oppstå *klarluftsturbulens*, som er umulig for fly å oppdage på forhånd sidan den ikke er synlig på radar. 

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |
Cirrostratus med halo
**Cirrostratus** skyer eller slørskyer består av iskrystaller. Skyene er hvitaktige og danner et fiberaktig slør som ofte dekker hele himmelen. Av og til er de så tynne at de så vidt er synlige. Disse skyene blir dannet i høyder over 6000 m (20 000 fot) ved at luft blir løftet i stor skala til høyder der den kondenserer til iskrystaller. De kan være et tegn på at en værfront nærmer seg, særlig hvis de bygger seg opp fra en retning (såkalte opptrekksskyer). Dermed kan det ventes nedbør det neste døgnet når slike skyer er observert. 

Vi skiller mellom flere former for cirrostratus. De vanligste er *fibratus* og *nebulosis*. Fibratus består av lange, tynne tråder som dekker et stort område av himmelen. Den jevne overflaten på disse skyene skyldes at iskrystallene blir fanget av sterk og stabil høydevind.

Nebulosis er svært tynne skyer, og mangler fiberstrukturen som vi finner i andre cirrusskyer. Ofte kan det eneste vi merker i forbindelse med slike skyer være en svak reduksjon i solinnstrålingen. 

Når sollyset skinner gjennom cirrostratusskyer blir lyset brutt, og det kan oppstå en halo. Dette er en lysende ring rundt sola, og har en vinkelradius på ca. 22°. Det er også mulig å se sekundære haloer med større radius. 

Av og til kan det snø fra cirrostratus, men snøen fordamper lenge før den når ned til bakken. Dette kalles virga. Cirrostratus kan føre til lett turbulens, men har vanligvis liten betydning for flytrafikken.

Eksterne lenker
---------------

* National Science Digital Library – Cirrostratus

Bilder av cirrostratus
----------------------

* Cirrostratus øverst, cirrus i midten og cirrocumulus nederstCirrostratus øverst, cirrus i midten og cirrocumulus nederst
* Cirrocumulus i midten og cirrostratus eller altostratus omkringCirrocumulus i midten og cirrostratus eller altostratus omkring
* Cirrostratus undulatusCirrostratus undulatus
* Cirrostratus og cirrocumulusCirrostratus og cirrocumulus
* Høye cirrostratusHøye cirrostratus
* Cirrostratus på sydlige breddegraderCirrostratus på sydlige breddegrader
* Nære cirrostratusNære cirrostratus
* Cirrostratus danner halo rundt månenCirrostratus danner halo rundt månen

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |