recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**4X** er en sjanger innen strategispill der spilleren skal «eXplore, eXpand, eXploit, and eXterminate», altså «Utforske, Utvide, Utnytte og Utrydde». Begrepet ble først brukt av anmelder Alan Emrich i 1993 i Computer Gaming World  som gav Master of Orion «karakter» XXXX som et ordspill over XXX som angir grov pornografi. Begrepet brukes i dag om store, tidkrevende og komplekse spill, som fokuserer på økonomisk og teknologisk utvikling, og der det finnes mange forskjellige metoder for å vinne.

En bit av kartet i 4X-spillet *Freeciv*.
De første 4X-spillene lånte ideer fra brettspill og tekstbaserte videospill, og var turbaserte. Mange 4X-spill ble laget på 90-tallet, med Sid Meier's Civilization fra 1991 som det med størst innflytelse på sjangerens utvikling. I 2015 var etterfølgerne *Civilization V*, *Sid Meier's Alpha Centauri* og *Civilization IV* alle på «Gamers Decide» ti på topp 4X-liste.

Master of Orion fra 1993, som begrepet stammer fra, ble også et toneangivende 4X-spill, og Master of Orion II fra 1996 regnes av enkelte som tidenes beste 4X-spill.

Andre populære 4X-spill og serier er romspill som Endless Space, Galactic Civilizations (I, II og III) og Distant Worlds, mer militært fokuserte spill som Total War-serien og Warlords (I, II, III og IV), samt spill inspirert av bestemte historiske perioder, som Europa Universalis (1-4) eller The Settlers (1-6), gjerne ispedd litt magi som i Age of Wonders (1-3) eller Heroes of Might and Magic (1-6).

Brettspill
----------

Innen brettspill er 4X en liten, men voksende sjanger  Liten, fordi tiden det tar å spille store komplekse spill er for lang. Voksende, fordi det jenvlig kommer nye brettspill i sjangeren. Sjangeren er likevel litt mer uklar når det gjelder brettspill. Civilization brettspillet fra 1980 hadde for eksempel ikke mulighet for utforskning og eventuell utryddelse var bare midlertidig som følge av spillets regler.

Referanser
----------

1. ↑  Computer Gaming World (Issue #110). s. 92–93.
2. ↑  10 Best 4X games to Play in 2015, 13. Aug 2015
3. ↑  The Best 4X Games of All Time Arkivert 1. juni 2015 hos Wayback Machine. besøkt 28.01.16
4. ↑

Portal: Videospill
Presidio Modelo, Fangebygningene, desember 2005
Presidio Modelo, Innsiden av en av bygningene - Desember 2005
Presidio Modelo, Administrasjonsbygningen, desember 2005
**Presidio Modelo** var et stort fengselskompleks på øya Isla de la Juventud på Cuba. Det ble bygget av diktatoren Gerardo Machado i perioden 1926–1931, etter mønster fra Stateville Correctional Center i Illinois, USA. Hver av de seks store, runde bygningene rommet rundt 1 000 fanger, og til sammen var det plass til 6 000 fanger.

Etter at Fulgencio Batista kom til makten ved et statskupp på Cuba i 1952 ble blant annet Fidel Castro holdt som fange her fra 1953 til 1955, etter at han hadde ledet et mislykket forsøk på maktovertakelse.

Presidio Modelo er nå nedlagt og forfalt som fengsel, men administrasjonsbygningen brukes som skole og forskningssenter for unge kommunister. Fengselet er erstattet av moderne fengsler på andre deler av øya.

Eksterne lenker
---------------

* Museet *Presidio Modelo*
* Presidio Modelo Arkivert 8. juli 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Materiell** betyr i seg selv stofflig, legemlig; fysisk; sanselig; og konkret. I daglig bruk er det utstyr som er nødvendig for å utføre en viss virksomhet.

Materiell brukes noen ganger også om både fysiske gjenstander og en gruppe mennesker. Den vanlige betegnelsen på en tilsvarende gruppe mennesker, er personell, og *personell* kan brukes som en form for motsetning til materiell, også negasjonen immateriell benyttes til dette.

En slik gruppe fysiske gjenstander som kalles «materiell» er lokomotiver og vogner i jernbanedriften. «Jernbanemateriell» er derfor alltid lokomotiver og/eller jernbanevogner, og altså ikke andre typer materiell som man måtte bruke i jernbanedrift. I nyere lovverk er begrepet byttet ut med kjøretøy, jf. *jernbanekjøretøyforskriften*.
**Materiell** er også en juridisk betegnelse på forhold som er det motsatte av prosessuell. Denne sondringen dreier seg om type tvistetemaer. De materielle tvistepunktene er særlig de forhold som noen krever fullbyrdelses- eller fastsettelsesdom for. De prosessuelle tvistepunktene er i hovedsak uenighet om saksbehandling og framgangsmåte hos en domstol eller annet tvisteløsningsorgan.

Referanser
----------

1. ↑  «materiell», Bokmålsordboka
2. ↑  «Definisjon av rullende materiell i Bane NORs tekniske regelverk». Bane NOR. 10. februar 2015. Besøkt 27. mars 2024.
3. ↑  Statens jernbanetilsyn (25. mai 2022). «Forskrift om nasjonale tekniske krav til jernbanekjøretøy (jernbanekjøretøyforskriften)». Lovdata. Besøkt 27. mars 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Anárjohka**, eller **Anarjokka** (finsk: *Inarijoki*, nordsamisk: *Anárjohka*, svensk: *Enare älv*), er ei elv som sammen med sideelva Skiehččanjohka og dennes tilløpselv Rádjajohka danner grensa mellom Lappland i Finland og Finnmark fylke i Norge. Elva er 155,7 km lang, og har et nedbørfelt på 3 156,84 km². Middelvannføringen ved munningen er 36,25 m³/s.

Den har utspring ved Lulit Bissovárri (549 moh) i Kautokeino kommune, lengst sør på Finnmarksvidda, i de sørvestlige delene av Anárjohka nasjonalpark. Den renner derfra mot nordøst gjennom nasjonalparken, til den svinger mot øst og løper sammen med sideelva Skiehččanjohkka og riksgrensa mot Finland, hvor Lemmenjoki nasjonalpark ligger på motsatt side. Etter Basevuovdi snur elva mot nord, og møter sideelva Goššjohka som kommer inn fra vest. Ved det finske tettstedet Karigasniemi ligger den eneste brua over Anárjohka. Ved grenseovergangen møtes den norske riksvei 92 og den finske Stamvei 92. Ved Raidesuolu, fem kilometer lenger nord, og rundt 10 kilometer øst for Karasjok, løper Anárjohka sammen med Karasjohka, og sammen danner de to elvene hovedelva Tana.

Karigasniemi er det eneste tettstedet ved elva. Langs Rv92, fra grensebrua og ned til samløpet med Karasjohka, ligger grendene Dorvonjárga og Gámehisnjárga. For øvrig er områdene langs elva er svært tynt befolket. Regnet fra nord til sør ligger det på norsk side bebyggelser ved Iškorasjohka, Jorgastak og Basevuovdi, og på finsk side ved Kuoppaniva, Vuobmaved og Angeli. Angeli, som ligger vis-à-vis Basevouvdi på norsk side, er den største bosetningen langs elva sør for Karigasniemi. Oppstrøms fra Basevuovdi / Angeli er området helt ubebygd.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. august 2023
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. februar 2023

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anarjohka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Anarjohka ved Karigasniemi. Foto: Peter Van den Bossche 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Konsert-, teater- og kulturhuset *Ælvespeilet* i Porsgrunn
**Ælvespeilet** er det nye kulturhuset i Porsgrunn i Grenland, som ble offisielt åpnet lørdag 24. august 2013 av kulturminister Hadia Tajik.

Huset ble bygget etter engasjement fra kulturarbeidere og organisasjoner i Porsgrunn som hadde behov for en større scene i byen. Navnet Ælvespeilet kom til etter en navnekonkurranse.

Ælvespeilet har en storsal med ca 400 publikumsplasser, en liten sal, ca 120 plasser sittende og kapasitet på 220 stående, en liten prøvesal, og en stor kunsthall samt en café. Kulturhuset har rundt 400 små og store arrangementer årlig, med 120 000 besøkende. 

Ellers inneholder huset lagerplass og kontorer i tillegg til foyer og andre publikumsfasiliteter. Arkitektstuen Dyrvik Arkitekter har tegnet bygget.

Referanser
----------

1. ↑  *Hadia Tajik åpner Ælvespeilet*, nrk.no. Besøkt 21. september 2013
2. ↑  «*Ælvespeilet*, bygg.no. Besøkt 21. september 2013». Arkivert fra originalen 25. september 2013. Besøkt 21. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Tittelblatt til hans hovedverk *«Dictionnaire de la langue chaldéenne»*
**Thomas Audo** (syriansk: ܬܐܘܡܐ ܐܘܕܘ‎, født 11. oktober 1855 i Alqosh i Det osmanske rike i det som i dag er Irak, død 27. juli 1918 i Urmia) var en semittist og biskop i den kaldeisk-katolske kirke.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Thomas (Tuma) Audo, sønn av presten Hormozd bar Mikhael, kom fra en kaldeisk-katolsk slekt hvorfra flere biskoper er utgått. Hans onkel Mar Joseph VI Audo var patriark av Babylon, Thomas' bror Israel Audo (død 1941) var fra 1909 metropolitt av Mardin.

### Prest

Etter å ha avsluttet presteutdannelsen i Roma (1869–1880) ble Thomas Audo i 1882 ordinert til prest. Han virket så som patriarkalvikar i Aleppo som regens for det syrisk-kaldeiske presteseminar i Mosul.

### Erkebiskop

Den 4. september 1892 ble han erkebiskop av Urmia og Salamas. Under den forfølgelsene som muslimske kurdere bedrev mot kristne assyrere ble han mot slutten av juli 1918 beskutt i gårdsplassen ved sin biskopelige residens, og han døde av sine sår få dager etter.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop Youhanan VIII Hormez (1760-1838)
* Biskop Isaie Jesu-Yab-Jean Guriel (1758-1833) \*bispeviet 1795
* Erkebiskop Augustin Hindi (?-1828) \*1804
* Patriark Joseph VI Audu (1790-1878) \*1825
* Patriark Pierre Élie XII Abbolyonan (1840-1894) \*1874
* Erkebiskop *Thomas Audo* (1855-1918) \*1892

Hovedverk
---------

* *Dictionnaire de la langue chaldéenne*, 2 bind (syrisk), Mossoul: Impr. des Pères Dominicains 1897–1901.

Opptrykk:

* *Dictionary of the Assyrian language*. Stockholm : Assyrian Federation in Sweden 1979.
* *Treasure of the Syriac language*. Losser : St.Ephrem the Syrian Monastery 1985.
* *Treasure of the Syriac Language: A Dictionary of Classical Syriac*. Gorgias Press LLC. ISBN 978-1-59333-572-4

Referanser
----------

1. ↑  catholic-hierarchy.org audot, lest 27. november 2021

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Forbruker Europa** er det norske kontoret i det europeiske nettverket av forbrukerkontorer, European Consumer Centres Network.

Tvister mellom forbrukere og næringsdrivende gjelder ofte mindre beløp som sjelden overstiger kostnadene ved en domstolsbehandling. Å bringe en sak inn for domstolene er også meget tidkrevende. Derfor har mange europeiske land, deriblant Norge, opprettet et alternativt tvisteløsningssystem med flere klagenemnder. Forbruker Europa hjelper forbrukere å finne den klagenemnden som kan behandle saken.

Forbruker Europa finansieres av Europakommisjonen og Forbrukerrådet.

Norske forbrukere kan få hjelp av Forbruker Europa ved alle typer tvister knyttet til kjøp av varer og tjenester fra næringsdrivende i alle EU-/EØS-land. Handel av en privatperson i utlandet kan Forbruker Europa ikke bistå med.

Tvisten må angå handel over landegrensene i EØS-området. Konflikter med norske næringsdrivende kan Forbrukerrådet hjelpe med. Dette gjelder selv om varen er produsert i utlandet.

I tillegg til å gi bistand i konkrete klagesaker, gir Forbruker Europa generell informasjon om europeiske forbrukerrettigheter og Europakommisjonen informasjon om hvilke utfordringer norske forbrukere møter når de handler over landegrensene.

Referanser
----------

1. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Drottningborg videregående skole** er en kristen internatskole på Hesnes i Grimstad. Skolen er eid av Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM) og har rundt 200 elever. Rektor er Knut Harald Ågenes

Historie
--------

Skolen har eksistert siden 1930, da den ble opprettet på Norsk Luthersk Misjonssambands Fjellhaug utdanningssenter ved Sinsen i Oslo. Fjellhaug var allerede en misjonshøgskole, bibelskole og ungdomsskole. Det som nå er Drottningborg videregående skole var i starten en handelsskole. På den tiden måtte alle som skulle drive med handel ha handelsbrev fra en godkjent handelsskole. Skolen var godkjent av Handelsdepartementet.

Under andre verdenskrig vurderte tyskerne å ekspropriere Fjellhaug. Derfor ble Drottningborg kjøpt i 1942/43 for å sikre videre drift. Handelsskolen ble flyttet til Drottningborg i 1946. Samme år ble det tilbudt internatplasser ved skolen.

Skoleåret 1965/66 ble det satt i gang undervisning etter nye planer for «Grunnleggende yrkesskole i handels- og kontorfag». Videregående kurs i denne studieretningen ble startet i 1972/73. I 1976 kom så studieretning for Handels- og kontorfag, og i 1981 kunne Drottningborg tilby treårig undervisning med full studiekomtetanse. Drottningborg handelsskole var blitt til Drottningborg videregående skole.

I 1994 og i 2006 ble læreplanene igjen vesentlig endret, og skolen gir nå tilbud om en rekke fag innenfor studiespesialisering og påbygging til generell studiekompetanse. Skolen har i dag ca. 200 elever.

### Navnets opprinnelse

Navnet Drottningborg skriver seg fra et gammelt sagn der det fortelles at et skip forliste like utenfor. Et barnelik ble funnet i ei vik som nå er skolens badestrand. Dette skal ha vært ei svensk prinsesse, og fremtidig *drottning*. Vika ble kalt Drottningvika og Drottningborg ble da navnet da hovedbygget ble reist. Bygget ligger som en borg med utsikt over Skagerrak. Den lille jenta som druknet, ligger balsamert under golvet i Fjære kirke.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   kff.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Skolens hjemmeside».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Drottningborg videregående skole på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Drottningborg videregående skole på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Drottningborg videregående skole på YouTube Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Videregående skoler i Agder |
| --- |
| Videregående skoler: | Akademiet  **·** Arendal  **·** Byremo  **·** Dahlske  **·** Eilert Sundt  **·** Drottningborg  **·** Flekkefjord  **·** KKG  **·** Kvadraturen  **·** KV Vennesla  **·** KVS Bygland  **·** KVS Lyngdal  **·** Lillesand  **·** Mandal  **·** Risør  **·** Sam Eyde  **·** Setesdal  **·** Sirdal  **·** Søgne  **·** Tangen  **·** Tvedestrand  **·** Vennesla  **·** Vågsbygd  **·** Øvrebø |  |
| Tidligere videregående skoler: | Blakstad  **·** Hornnes  **·** Hovden  **·** Lister  **·** Valle  **·** Strømsbu |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Kjetil & Kjartan Show*** er en norsk humorserie med Kjetil Hasselberg og Kjartan Eide som gikk fire sesonger på TV 2 fra 2003 til 2007. Konseptet besto av ulike stunt der programlederne gikk inn i forskjellige roller og lurte intetanende mennesker på gaten. Bruken av skjult kamera var sentral. I sesong tre forandret formatet seg litt, og oppgaven ble å undersøke forskjellige myter om det norske samfunnet. Rollefigurene fra de to første sesongene ble lagt litt til siden.

Første sesong ble i snitt sett av 366 000 (premieren av 394 000) og andre sesong hadde et seersnitt på 277 000. Premieren av tredje sesong hadde 424 000 seere.

I serien opptrådte disse rollefigurene: Kjartan, Gunni & Peder, Leif, Kjetil, Britt, Sigurd & Sondre Seim, Gredne, Oddvar Sayed, Johs, Pappa & Linnea, Fritz, nordlendingen Steinar Dahle, den tyske bobilturisten Gunther Stabler og bygdeoriginalen Gaute.

Referanser
----------

1. ↑  «Kjetil og Kjartans nye stunt». Nettavisen. 24.10.2007. Besøkt 29. september 2016.
2. 1 2 3  «Sterk åpning av Kjetil og Kjartan». *Kampanje*. 2006. Besøkt 11. september 2023.
3. ↑  «Kjetil & Kjartan sett av 394 000». Kampanje. 7. februar 2003. Besøkt 11. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjetil & Kjartan Show* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Hafslundsøy kirke (2013).  Foto: Jan-Tore Egge 
**Hafslundsøy** er et tettsted på **Rødsøy** i Sarpsborg. Tettstedet har per 2016 2 673 innbyggere og ligger to kilometer nordøst for kommunesentret Sarpsborg.

På folkemunne i Sarpsborg kalles Hafslundsøy som regel bare for «Øya».

Hafslundsøy er en fluvial øy og ligger sør i elva Glomma, rett nord for Sarpefossen. Før kommunesammenslåingen i 1992 hørte Hafslundsøy til Tune, med de tre andre kommunene Sarpsborg, Skjeberg og Varteig liggende rundt øya på fastlandet og Tunøya. Øya lå adskilt fra resten av Tune kommune på andre siden av tidligere Sarpsborg kommune.

Hafslundsøy fikk sitt navn nåværende i 1931 fra Hafslund hovedgård, ettersom hovedgården eide gårdene på øya. Mange av jordene på Øya er blitt delt opp i mindre tomter, og Hafslund holder på med å selge dem bort. Rødsøy, som kommer av Rød gård sør på øya, er fortsatt ett av to offisielle navn på øya, men er lite brukt. Det var i 1950- til 1960-årene tallet 13 små gårdsbruk, som alle var på mellom 50 og 60 mål, og man levde av det disse småbrukene ga av inntekter.[]

Hafslundsøya har to veibruer over til fastlandet, begge til østsiden av Glomma:

* Grøtebrua i sør over til Hafslund
* Nipabrua i nord over til Hasle

I tillegg finnes ei ny gang- og sykkelbru som går mellom neset på Hafslundsøy og Krabbens Brygge på Opsund

Mellom broene går Nordbyveien (fylkesvei 581), som er hovedveien på øya.

På Hafslundsøy er det blant annet dagligvarehandel (Coop Extra), bensinstasjon (YX), barneskole, park med scene, kirke, golfbane, fotballbane og kunstgressbane. Hafslundsøy kirke er under Den norske kirke og ble innviet 3. desember 1995. Den er bygget med innsamlede midler og ved dugnadsinnsats av menighetens medlemmer.

Fest i parken er en attraksjon startet av en vennegjeng på Hafslundsøy. Plassen de bruker kalles Tjernsparken, som er et lite område på Hafslundsøy. De har live-musikk hvor lokale og kjente artister har spilt. Dette arrangementet blir holdt på sensommeren.

Hafslundsøy har to korps. Hafslundsøy Musikkorps og Hafslundsøy Skoles Musikkorps som i 2014 ble slått sammen med Varteig Skolekorps og som da fikk navnet Varteig og Hafslundsøy skolekorps.

NavnHafslundsøy har tre skrivemåter som er godkjent brukt i offentlig sammenheng:
---------------------------------------------------------------------------------

| Skrivemåte | Anbefaling |
| --- | --- |
| Rødsøya | ikke anbefalt |
| Hafslundsøya | ikke anbefalt |
| Hafslundsøy | Anbefalt |

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Om Hafslundsøy, fra *Store norske leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Rester av akveduktene Aqua Claudia og Anio Novus som en del av Porta Maggiore i Aurelianmuren.
**Anio Novus** var en romersk akvedukt som førte ferskvann til Roma fra to kunstige innsøer som fikk sitt vann fra elven Anio.

Akvedukten ble påbegynt i keiser Caligulas regeringstid år 38 e.Kr. og ble ferdigstilt i 52 av keiser Claudius. Det er den av alle akvedukter med vann til Roma som førte fra høyest høyde. Ettersom vannet hadde en tendens til å være grumsete benyttet Trajan seg av to innsjøer som ble skapt av Nero for å forskjønne omgivelsen rundt hans villa ved Subiaco.

Et stykke utenfor Roma ble Anio Novus bygget som en ny etasje over Aqua Claudia og sammen ledet de sitt vann inn i Rom over Porta Maggiore, en byport i østre Roma.

Referanser
----------

1. ↑  Suetonius, Caligula, 20

Eksterne lenker
---------------

* Skisse over akvedukter i Roma
* (en) Aqua Anio Novus (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Trenger oppdatering:** Carl Morten Iversen er død er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.

**På stengrunn** er en norsk musikkgruppe fra Oslo, og består av Jon Arne Corell, Lars Klevstrand, Kari Svendsen, Steinar Ofsdal, Carl Morten Iversen og Moddi. Tidligere var også Lillebjørn Nilsen med i gruppa. På stengrunn er kjent for sin tonesetting av arbeiderdikteren Rudolf Nilsens tekster.

Bakgrunn
--------

I 1973 gikk musikerne Lillebjørn Nilsen, Jon Arne Corell, Lars Klevstrand, Kari Svendsen, Steinar Ofsdal og Carl Morten Iversen sammen om prosjektet *På stengrunn* der de skrev egne melodier til Rudolf Nilsens dikt. Det selvtitulerte albumet *På stengrunn* solgte til sølv og blir omtalt som et referanseverk i den norske politiske vise­tradisjonen.

Fra midten av 2000-tallet har gruppa holdt jevnlige konserter basert på albumet fra 1973, dog uten Lillebjørn Nilsen. Etterhvert kom Pål Moddi Knutsen fra Senja med i gruppa.

### Ny utgivelse

I 2019 kom oppfølgeren *På gjensyn*, 46 år etter det første albumet, til gode kritikker fra anmelderne. Der det første albumet la vekt på de røde kampdiktene, var gruppa opptatt av å vise fram mangfoldet i Nilsens diktning på oppfølgeralbumet. Det inneholder sanger til Nilsens kjærlighetsdikt, samt flere av diktene som etablerte Nilsen som en av de første bydikterne i norsk litteraturhistorie. Jon Arne Corell har pekt på at utvalget viser Nilsen som novelledikter.

Diskografi
----------

* 1973: *På stengrunn* (Polydor – 2382 035)
* 2019: *På gjensyn* (Plateselskapet No. 13 – NO13LP004)

Referanser
----------

1. ↑   www.lo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «rudolfnilsen.no». Arkivert fra originalen 9. desember 2019. Besøkt 9. desember 2019.
3. ↑  NRK: Rudolf Nilsen 40 år
4. 1 2  Undheim Larsen. «Tonesetter Rudolf på ny». *Klassekampen* **(norsk)**. Besøkt 9. desember 2019.
5. ↑  Rakvaag. «Gjenhør med Rudolf Nilsen». *Dagsavisen Nye takter* **(norsk)**. Besøkt 9. desember 2019.
6. ↑  Myrbråten. «Storbypoesi». *Klassekampen* **(norsk)**.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
7. ↑  Østlie. «Moddi og Banjo-Kari hyller Rudolf Nilsen på ny plate». *FriFagbevegelse* **(norsk)**. Besøkt 9. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) På stengrunn på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) På stengrunn på Spotify Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Midhordland prosti** var et prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke, hvilket eksisterende fra 26. mars 1856 til 1. mars 2014.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 26. mars 1856:

> Kongelig Resolution, hvorved er bestemt: 1) At Tysnæs, Os og Fuse Præstegjelde fra 1. Januar 1857 fraskilles Søndhordlands Provsti i Bergens Stift; 2) At Nordhordlands Provsti i samme Stift med Tillæg af bemeldte 3 Præstegjeld fra samme Tid deles i 2de, nemlig Nordhordlands Provsti, der skal indbefatte Præstegjeldene Haus, Hammer, Hosanger, Lindaas og Manger samt Midthordlands Provst, under hvilket skulle henhøre Præstegjeldene Tysnæs, Os, Fuse, Fane, Sund og Fjeld
> 
> 
> 

```
ble det bestemt at det vidløftige Nordhordland prosti skulle deles i to, ved at det opprinnelige prostiet skulle bestå de nordlige prestegjeldene Haus, Hammer, Hosanger, Lindaas og Manger, mens det nye *Midthordland prosti* ble tilført de sydlige prestegjeldene Tysnes, Os, Fuse, Fane, Sund og Fjell prestegjeld, med prostidelingen gjeldende fra 1. januar 1857.
```

Vesthordland prosti ble opprettet 15. oktober 1999, ved delingen av det store og upraktiske Midhordland prosti, og det nye prostiet fikk menighetene i Askøy, Fjell, Sund og Øygarden, mens Austevoll, Os, Fusa, Kvam og Samnanger forble i Midthordland.

Det besto av kirkesognene beliggende i kommunene Austevoll, Fusa, Os og Samnanger i Hordaland. Prostiet opphørte 1. mars 2014 og sognene ble overført til tilstøtende prostier, respektive gikk Os og Austevoll til Fana prosti, mens Fusa og Samnanger inngikk i Hardanger og Voss prosti. **Midthordland prosti** ble opprettet.[*bør utdypes*]

Det reduserte prostiet besto av kirkesognene beliggende i kommunene Austevoll, Fusa, Os og Samnanger i Hordaland. Prostiet opphørte 1. mars 2014 og sognene ble overført til tilstøtende prostier, respektive gikk Os og Austevoll til Fana prosti, mens Fusa og Samnanger inngikk i Hardanger og Voss prosti.

Sogn i Midthordland prosti
--------------------------

Prostiet var inndelt i følgende sogn:

* I Os kommune
	+ Os sogn

* I Fusa kommune
	+ Fusa sogn

* I Samnanger kommune
	+ Samnanger sogn

* I Austevoll kommune
	+ Austevoll sogn

Se også
-------

* Liste over kirker i Norge etter kommune
* Prostiet på kirken.no

Referanser
----------

1. 1 2  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 14.
2. ↑  «Vestnytt 1999.10.30». Norge;Vestland;;Øygarden;;;. 30. oktober 1999.
3. ↑  Endringar i prostigrenser
**Simensbråten** er et strøk i bydel Nordstrand, og dessuten navnet på grunnkrets 3503 i Oslo.
Området utgjør den nordligste del av åsen som strekker seg fra Brattlikollen og nesten ned til blokkene Oslo Panorama. Simensbråten tilhørte i gammel tid Ryen. I vest grenser området til Lille Ekeberg.

I tidligere tider var Simensbråten nærmest å regne for et hytteområde på landet. Idag er det stort sett villabebyggelse med enkelte innslag av småblokker. Det gikk trikk på Simensbråtenlinja, en sidebane av Ekebergbanen fra Jomfrubråten frem til Simensbråten holdeplass til 28. oktober 1967. Simensbråten er forøvrig navn på bussholdeplassen like øst for Ekeberg skole. 

Våningshus og uthus på plassen Simensbråten ble solgt og revet i 2004. Simensbråten hadde vært husmannsplass under Ryen gård, og ble utskilt som eget bruk i 1845.

Kjente personligheter på Simensbråten var søskenparet Enok Abrahamson (lyriker) og Birgit Abrahamson (maler). 

Simensbråten har i dag en egen og aktiv velforening med nærmere 300 medlemmer: Simensbråten vel.

Simensbråten postkontor
-----------------------

Inntil Oslo også fikk postnr så hadde adressene som tilhørte daværende Simensbråten postkontor postadresse Simensbråten og ikke Oslo 6 eller Oslo 11 som de omliggende områdene. Simensbråten postkontor lå opprinnelig i Vårveien 12 før det ble flyttet til nyere lokaler i Olleveien 1.

Postkontoret ble på midten av 1990-tallet foreslått nedlagt, men etter protester ble det vedtatt i bystyret 27. november 1996 (sak 773/96)
at det ikke skulle legges ned.

I 1999 var det dog kroken på døra for Simensbråten postkontor. Etter 9 ran siden 1971 bestemte Posten å legge ned kontoret av hensyn til de ansattes sikkerhet.

Simensbråten IL
---------------

Simensbråten IL ble stiftet 24. januar 1933. Klubben er primært kjent for fotball, men har tidligere også drevet med blant annet friidrett og langrenn. Simensbråten stilte i 2014 et seniorlag i 6. divisjon, samt et old boys-lag og et veteranlag, begge i 2. divisjon. Både seniorlaget og veteranlaget rykket opp fra sine avdelinger, slik at seniorlaget i 2015 skal spille i 5. divisjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Kart over grunnkretser i hver enkelt bydel» (PDF). Oslo kommune. Arkivert fra originalen (PDF) 3. april 2015. Besøkt 3. april 2015.
2. ↑  «Fremtidig postkontorstruktur i Oslo». Oslo kommune, bystyret. Besøkt 3. april 2015.
3. ↑  
«Postkontor ranet igjen». VG. 7. juli 1999. Arkivert fra originalen 3. april 2015. Besøkt 3. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Simensbråten IL: Klubbens hjemmesider
* Simensbråten Vel: Velets hjemmesider[*død lenke*]

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames
 |
**Herøy naturreservat** består av vestre del av Herøy i Masfjorden kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Registrerte hekkende arter i 2014 (6. juli)

* Gråmåse 1 par,
* Tjeld 1 par.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 4. april 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Herøy naturreservat, Masfjorden kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 4. april 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 234. Besøkt 4. april 2024.
**Trond Ytterbø** (født 1956 i Notodden) er en norsk bluesartist. Han begynte sin musikerkarriere i dansebandet Green Madows 1970. I 1976 begynte han å spille i danse- og underholdningsorkesteret Fish & Chips. I 1979 var han med å starte Notodden Blues Band. I de første årene måtte bandet spille for mat og overnatting. Etter at de kom med plateutgivelser ble det lettere og populariteten økte. De ble etterhvert et av Norges mest populære[] konsertband.

Da den første bluesfestivalen ble arrangert på Notodden i 1988, stod bandet sentralt i arrangementet. Han var sentral i bandet frem til 2005, da var han med å legge ned Notodden Blues Band. I 2009 gjenopplivet han bandet for å markere dets 30-årsjubileum med den originale besetningen.

Siden 2010 har Ytterbø vært instruktør og inspirator på bluesgitarkursene som er en del av prosjektet «Blues Behind Bars» i flere fengsler. Han er videre også nestleder i styret for Blues Factory, som er etablert for å drive musikkopplæring og -aktiviteter som egenhabilitering i fengsler og for tidligere innsatte. Blues Factory ble etablert av fengselsansatte og -innsatte sammen med profesjonelle musikere som hadde vært involvert i prosjektet «Blues Behind Bars» i Skien og Bastøy fengsler. Han var blant initiativtakerne bak etableringen av «Jailhouse stage» på Notodden Blues Festival i 2012.

I 2012 ble han engasjert for å spille for LOs representantskapsmøte på Folkets Hus, i stedet for å spille mottok han LOs kulturpris. I sin begrunnelse uttalte juryen: «Trond Ytterbø er et solidaritetsmenneske og har et stort hjerte for grupper som av en eller annen grunn faller utenfor i samfunnet».

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Blues Factory: Instruktører Arkivert 28. juni 2014 hos Wayback Machine. (Besøkt 19. august 2013)
3. ↑  Bjørn Andersen: *Every day I have the blues, Pilotprosjektet Blues Behind Bars i Telemark Fengsel*. 2010 s. 8 mfl. Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (Besøkt 19. august 2013)
4. ↑  Blues Factory: Styret Arkivert 28. juni 2014 hos Wayback Machine. (Besøkt 19. august 2013)
5. ↑  Kriminalomsorgen.no: «Tre fengselsband til Notodden bluesfestival», publisert 7. mai 2012 (besøkt 25. august 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Telen.no: Trond Ytterbø fikk LOs kulturpris


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forrige mottaker:**John Mayall** | **Vinner av****Notodden Bluesfestival bluespris**(2005) | Neste mottaker:**Eric Malling** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Annabelle Comes Home*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2019 regissert av Gary Dauberman, som også skrev manus. Filmen var en oppfølger til Annabelle: Creation fra 2017.

Hovedrollene spilles av Mckenna Grace, Madison Iseman og Katie Sarife. Filmen hadde premiere i juni 2019, og distribuert av Warner Bros. Pictures og New Line Cinema.

Handling
--------

Ed og Lorraine Warren arbeider med demonologi, og konfiskerer den demoniske Annabelle-dukken fra sykepleierne Debbie og Camilla. Men under kjøreturen hjem tilkaller dukken onde ånder som angriper Ed. Annabelle blir låst inne i en hellig glassmonter, for å sikre at ondskapen blir holdt i sjakk. En stund senere sier Warren-familien velkommen til Mary Ellen, som skal ha ansvaret for å passe datteren deres Judy, samtidig som ekteparet er opptatt med å undersøke en annen sak.

Ved skolen legger Judy merke til at en spøkelsesaktig prest som følger etter henne. Mary Ellens venninne, Daniela, kommer uoppfordret hjem til Warren-familien. Hun slipper uten å vite det ånden til Annabelle "Bee" Mullins. Annabelle slipper løs andre ånder, som Ferryman, the Bride, et brettspill og Black Shuck og terroren begynner igjen. Mary Ellens kjæreste, Bob Palmeri, dukker opp. Men han blir angrepet av Black Shuck. Judy og Mary Ellen blir i mellomtiden konfrontert med andre ånder.

Daniela blir låst inne og plaget av alle de hjemsøkte gjenstandene, men hun blir funnet i tide av Judy og Mary Ellen. Judy forklarer at de må låse Annabelle inne, slik at de andre åndene endelig kan få hvile. Bob beskytter Judy fra Black Shuck når hun henter Mary Ellens astma-inhalator, mens Daniela har blitt besatt av bruden. Mary Ellen og Judy finner dukken når den spøkelsesaktige presten, som fungerer som Judys verge, forsøker å hjelpe dem.

Rolleliste
----------

* Vera Farmiga som Lorraine Warren
* Patrick Wilson som Ed Warren
* Mckenna Grace som Judy Warren
* Madison Iseman som Mary Ellen
* Katie Sarife som Daniela Rios
* Michael Cimino som Bob Palmeri
* Samara Lee som Bee
* Steve Coulter som pastor Gordon
* Luca Luhan som Anthony Rios
* Douglas Tait som en varulv
* Alexander Ward som en demon

Eksterne lenker
---------------

* Internet Movie DataBase
**Valevatn** er en innsjø og et vannmagasin i Sirdal kommune i Agder. Innsjøen strekker seg fra Lortabu i vest til Degdammen i øst, og er en fortsettelse på Hunnedalen. Den er et sentralt ledd i Sira-Kvina utbyggingen.

Elva Storå med vann fra Degevatn og Sandvassåna, og elva Bjønnåna er Valevatns naturlige tilløp. Dens naturlige utløp var tidligere mot vest til elva Deg, som munner ut i Fidjelandsvatnet.

Vannkraftutbygging
------------------

Reguleringen av Valevatn inngikk i det 2. byggetrinnet av utbyggingen av Sira og Kvina vassdrag, og ble påbegynt i 1968. Utbyggeren besluttet å danne et sammenhengende vannmagasin fra Siras naturlige utløp i Ånesvatnet i nord, gjennom Valevatn og til Gravatn i sør. For å demme opp Valevatn ble to større steinfyllingsdammer, Degdammen og dens nordliggende dam, i tillegg til fire mindre sekundærdammer bygget. Store utmarksområder og stølsområder, spesielt i dagens nordøstlige del, ble lagt under vann. Også husmannsplassen Valevatn måtte vike.

I nord ble en betongbuedam, Dam-Kilen, bygget for hindre elva Siras naturlige løp mot Sirekrok og Ortevatnet. Sammen med Dam-Farskard og Dam-Flåthølmyra dannet de et stort vannmagasin, Flothølen, av Ånesvatnet, Svartevatnet og over området rundt Siras tidligere bredder. For at Flothølen og Valevatn skulle flyte sammen ble en mindre kanal sprengt ut.

I sør ved Gravatn ble steinfyllingsdammen Dam-Gravatn, og en kanal mellom Valevatn og Gravatn bygget. I tillegg ble innsjøene knyttet sammen med en overføringstunnel under Gravassryggen.

I dag[*når?*] er Flothølen/Ånesvatnet utløpet til Duge kraftverk. Gravatn er fra 1973 inntaket til Tjørhom kraftverk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015
3. ↑  «Anlegg». *sirakvina* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2018.
4. ↑  «Tjørhom kraftverk - Sira-Kvina kraftselskap». *www.sirakvina.no* **(norsk)**. 30. august 2017. Besøkt 4. april 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Noen av de tiltalte ved Stutthofprosessen, Jenny Wanda Barkmann bakerst til høyre.
Henrettelsene ved Biskupia Górka 4. juli 1946, Jenny Wanda Barkmann nærmest kamera.
**Jenny-Wanda Barkmann** (1922–1946) var en tysk kvinne som arbeidet som vakt i Stutthof konsentrasjonsleir under andre verdenskrig.

Stutthof var en konsentrasjonsleir forbeholdt kvinner, og også vaktene i leiren besto av kvinner. I denne leiren fikk Barkmann i 1944 tittelen *auseherin* der hun blant annet hadde oppgaven med å velge hvem som skulle sendes til gasskammeret. Hun er av overlevende fanger blitt beskrivet som svært brutal og hensynsløs, og skal blant annet ha slått flere fanger til døde.

Ved de alliertes frigjøring av nazistenes konsentrasjonsleire forsøkte Barkmann å flykte fra de allierte styrkene under falskt navn, men ble arrestert i Gdańsk. I 1946 ble hun en av flere tiltalte i den såkalte Stutthofprosessen som ble ført mot personer som hadde arbeidet i Stutthof. Under rettsaken reagerte hun på vitnesbyrd om grusomheter med latter og viste ingen tegn til anger. Sammen med ti andre tiltalte ble hun dømt til døden for forbrytelser mot menneskeheten, og tidligere fanger fra konsentrasjonsleiren fullbyrdet dødsdommen ved offentlig henging.

Referanser
----------

1. ↑  «Jenny-Wanda Barkmann». Liberation Route Europe.
2. ↑  «The ‘Beautiful Spectre’: The Story Of Nazi Concentration Camp Guard Jenny-Wanda Barkmann». *ATI*. 10. juli 2023.
3. ↑  «Jenny Barkmann: The "Beautiful Spectre" of Stutthof». History Defined.
4. ↑  «Evil Knows No Gender». History of Sorts.
5. ↑  «Jenny-Wanda Barkmann». MSN.
**Jadwiga Jędrzejowska Galert** (født 15. oktober 1912 i Kraków, død 28. februar 1980) var en polsk tennisspiller.

Jadwiga Jędrzejowska er Polens mest fremgangsrike tennisspiller.[] Hun var i sju Grand Slam-finaler i perioden 1936–1947. Tre single-, tre double- og en mixed double-finale. Hun vant kun én, damedoublen i French Open i 1939 sammen med Simone Mathieu.

I 1936 nådde hun for første gang en finale i en Grand Slam-turnering, damedoublen i French Open. Året etter, i 1937, var hun i to singlefinaler i Grand Slam-turneringer; Wimbledon-finalen tapte hun til Dorothy Round med 6-2, 2-6, 7-5 og i US Open til Anita Lizana fra Chile med 6-4, 6-2.

I 1935 og 1936 ble hun kåret til årets idrettutøver i sitt hjemland.

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg French Open:
	+ Double damer – 1939 (sammen med Simone Mathieu)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 694[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
Korskirken i Bergen
**Korskirken prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Korskirken.

Bergens kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergen domprosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Bjǫrgynjar Krosskirkja* (norrønt) var viet Det hellige kors og omtales første gang i Sverres saga ved begivenheter som fant sted i 1181, på en måte som sannsynliggjør at den da var i bruk. Den ble antakelig bygget som sognekirke for søndre del av byen. I 1320 bekreftet biskop Audfinn Sigurdsson sognegrensene som hadde eksistert helt siden byen ble til, og hele Strandsiden syd for Vågen skulle sogne til Korskirken. Etter at Nykirken var bygget i 1621, ble grensen mellom Domkirkens, Korskirkens og Nykirkens sogn regulert i 1647. Korskirkesognet omfattet området fra Torvet inn til steinbroen vest for Domkirken og oppover fjellskråningen mellom Domkirken og Vågen. Unntatt strøket der de tyske kjøpmenn holdt til, ettersom disse sognet til Mariakirken.

Sognegrensene fra 1647 bestod inntil 1874, da Sandvikens og Mariakirken sogn sogn ble opprettet. I 1884 ble grensen regulert ved at bebyggelsen på nedsiden av Strandgaten mot Muralmenningen ble overført til Korskirkens sogn, og det har vært mindre justeringer senere.

Fra 1. januar 2002 ble Korskirken og øvrige menigheter i Bergen sentrum slått sammen til Bergen domkirke prestegjeld, etter vedtak i Kirke-, utdannings- og forskningsdep.

Referanser
----------

1. ↑  Lidén, Hans-Emil (1983). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 13,110-11. ISBN 8205123683.
2. ↑  «Bergens tidende 2001.07.10». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 10. juli 2001. s. 2.
3. ↑  «Dagen (Bergen) 2001.11.17». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 17. november 2001. s. 7.
4. ↑  *Årbok for Den norske kirke*. 2002. s. 192.
**Ragnhild Bretteville Jensen** (født Aars 25. mars 1872 i Christiania, død 22. september 1951 i Oslo) var en norsk forfatter, oversetter og lærer som skrev oppbyggelig litteratur.

Liv og virke
------------

Ragnhild Bretteville Jensen kom i 1906 til Froland som prestefrue og gikk der inn for organiserte aktiviteter for å forbedre helsestellet. Hun samlet bred lokal støtte og etablerte en diakonisseforening på stedet. I tilknytning til denne ble det også stiftet en ungpikeforening, Unge Pigers forening, og fru Bretteville Jensen var leder for begge.

Senere flyttet hun med ektemannen til Kragerø, og deretter til Oslo, hvor han i mange år var prest i Trefoldighet menighet. Over alt viste hun en sterkt sosial interesse. I Oslo var hun i en årrekke religionslærer i den høyere skole.

Hun var medlem av den departementale komité til revisjon av Landstads salmebok, og hun skrev også småskriftet *Salmeboken i hjemmene – litt om Landstads salmebok* om det samme emnet.

Hennes forfatterskap besto av få, spredte utgivelser, og konsentrerte seg om religiøs, oppbyggelig litteratur. Novellesamlingen *Innerst inne* fra 1933 skiller seg i så måte ut.

Blant hennes oversettelser til norsk var boken *Paulus – Jesu Kristi tjener* av J. Disselhoff.

Familie
-------

Ragnhild Bretteville Jensen var datter av skolebestyrer Jacob Jonathan Aars av slekten Aars (1837-1908) og Anna Ernesta Birch-Reichenwald (1839-1919), datter av statsråd og sorenskriver Christian Birch-Reichenwald (1814-1891). Hun var søster av filosofen Kristian Birch-Reichenwald Aars (1868-1917) og arkitekten Harald Aars (1875-1945).
Hun ble 27. juni 1895 gift i Kristiania med læreren og presten Sigurd Bretteville Jensen (1869-1951). Hun omtales også som *Ragnhild Bretteville Jensen d.e.*.

Bibliografi
-----------

* 1913: *Hva unge kvinder bør vite – en mors ord*, Cammermeyer, Kristiania
* 1924: *Sendt fra Gud*, utgitt under initialene *R. B.-J.* den Norske omstreifermission, Kristiania
* 1933: *Innerst inne*, Lunde, Bergen
* 1935: *Salmeboken i hjemmene – litt om Landstads salmebok*, Andagtbokselskapet, Oslo

Referanser
----------

1. ↑  Dannevig, Birger (1979). *Froland*. Froland kommune. s. 612-613.
2. ↑  *Aftenposten 1951.09.26*. Norge, Oslo. 1951. s. 2.
3. ↑  Jensen, Ragnhild Bretteville (1933). *Innerst inne*. Bergen: Lunde.
4. ↑  *Akers-Posten 1913.12.06*. Norge, Oslo. 1913. s. 3.
5. ↑  *Slekten Aars i Norge*. Oslo: Cammermeyers Bogh. 1950. s. 102.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 116. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Femkamp** er et  kortspill for 3-5 spillere, men 4 er ideelt. Spillet består av fem runder, og hensikten er å unngå å få poeng. Alle kort deles ut, og det spilles på samme måte som whist, bridge, og amerikaner, der man må følge den fargen som spilles ut så lenge man kan. Når man spiller med 3 eller 5 spillere må man ta ut henholdsvis 1 eller 2 kort (normalt hjerter/ruter 2) for at alle spillere skal få like mange kort på hånda. Det spilles uten trumf i femkamp.

Runde 1 (Passrunda)
-------------------

I runde 1 er det om å gjøre å få så få stikk som mulig. Hvert stikk teller 1 poeng

Runde 2 (Kløverrunda)
---------------------

I runde 2 er det om å gjøre å få så få kløver som mulig. Hver kløver teller 1 poeng. I noen varianter får spilleren 0 poeng hvis han får alle kløverne.

Runde 3 (Damerunda)
-------------------

I runde 3 må man unngå damer. Hver dame teller 4 poeng

Runde 4 (Grandrunda)
--------------------

I runde 4 skal man ta så mange stikk som mulig. Hvert stikk teller 1 minuspoeng

Runde 5 (Kabalrunda)
--------------------

I runde 5 skal alle 52 kort være med uansett antall spillere. Det er om å gjøre å bli kvitt alle korta man har må hånda, men de må legges ut i riktig rekkefølge. Sjuere skal først i bordet, og fra sjuer bygger man opp til konge og ned til ess. Førstemann etter dealer legger ut ett kort først, og det går på rundgang. Når for eksempel hjerter 7 er lagt ut, kan man legge ut hjerter 6 eller hjerter 8, men bare ett kort av gangen. Dersom man ikke kan legge ut noe sier man "prikk". Hver prikk teller ett poeng. Kabalrunda er ferdig når en spiller har lagt ut alle korta, og de andre spillerne får ett poeng for hvert kort de har igjen på hånda. Denne summen legges til antall prikker og poeng fra tidligere runder, og vinneren er den med færrest poeng
**Unni Elisabeth Diesen** (senere *Sundström*, *Fallström*; født 11. august 1908, død 12. mai 1977) var en norsk tjenesteperson i Utenriksdepartementet som sekretær for utenriksminister Halvdan Koht fra 11. april til 29. august 1940. Som sekretær fulgte hun sin sjef, utenriksminister Koht, ombord på oppsynsskipet «Fridtjof Nansen». Ombord var også hennes far, kommanderende admiral Henry Diesen. Relasjonen mellom Diesen og Koht var medvirkende til Kohts avgang som utenriksminister.

Diesen ble cand.oecon. i 1932 og mag.art. i 1937. Hun var ansatt i Rikstrygdeverket fra 1925 til 1935, og var sekretær i Handelsdepartementets fiskeriavdeling fra 1936.

Hun var på 1960-tallet bosatt i Nyköping i Sverige. I 1965 utga hun erindringsboken *Kvinne i krig* på Cappelen forlag.

Hun var datter av Henry Diesen, kommanderende admiral i Norge ved krigsutbruddet 9. april 1940.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Unni Elisabeth Diesen, (11.august 1908 - 12.mai 1977).», besøkt 19. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  ««Diesen, Unni Elisabeth», omtale hos Riksarkivet». Arkivert fra originalen 16. april 2014. Besøkt 15. april 2014.
4. ↑  Åsmund Svendsen, *Halvdan Koht - Veien mot framtiden - En biografi*, Cappelen Damm, 2013 ISBN 978-82-02-41394-1, s. 361
5. ↑  «Henry Diesen», *Norsk biografisk leksikon*

Biografi
--------

* Diesen, Unni (1965). *Kvinne i krig*. Oslo: Cappelen.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Unni Diesen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig