recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rett på video** (også nevnt som **direkte på video**, [...] **VHS** og [...] **DVD**) er en film som er blitt utgitt direkte for hjemmepublikumet på formater som (historisk på) VHS-kassetter, video, DVD-disker og lignende, og har således ikke blitt vist først på kino eller TV. Betegnelsen er tidvis også benyttet i nedsettende mening for filmer som er oppfølgere eller av generell lavere kvalitet som det ikke er forventet få noen stor økonomisk suksess, men utgivelser for videomarkedet er også en betingelse for uavhengige og små filmselskaper med smale eller mindre populære filmer, som eksempelvis politiske dokumentarfilmer. I Norge innbefattet begrepet også filmer som hadde gått på kino i andre land, men ikke i Norge. Dette kunne noen ganger også inkludere forholdsvis kostbare produksjoner som blant annet *Kalifornia* (1993) og *Astronautens kone* (1999).

Rett på video-utgivelser har historisk sett hatt en lavere teknisk eller kunstnerisk kvalitet enn kino-utgivelser. Valg av denne distribusjonsmetoden skyldes ofte at filmen ikke kan vises på kino på grunn av kontroversielt innhold, lav kommersiell interesse eller høye kostnader knyttet til filmruller og kinovisning.

Referanser
----------

1. ↑  Alvarez, Max J (30. desember 1994): «Big Names Look For Bright Lights In Videoland» Arkivert 11. mai 2011 hos Wayback Machine.. *Chicago Tribune*.
2. ↑  Lerman, Laurence (17. september 2001): «Independents' 'Bread and Butter'» i: *Video Business* **21** (38): Seksjon: «Video Premieres»
3. ↑  «Dagsavisen 2014.04.23». s. 24.
4. ↑  «Bergensavisen 2007.06.21». s. 25.
5. ↑  «Dagsavisen 2007.06.14». s. 3 (i eget bilag).
6. ↑  «Tønsbergs Blad 1990.03.17». s. 24.
7. ↑  «Rikholdig videomåned». *Bergensavisen*. 8. februar 1993. s. 33. «En annen «rett på video»-film er «GHETTOBLASTER»...»
8. ↑  «Tønsbergs Blad 1994.06.11». s. 9.

Portal: Film
En rett vinkel er 90°.
En **rett vinkel** er i geometri definert som halvparten av den vinkelen som en rett linje danner. I Euklids *Elementer* ble en rett vinkel definert som vinkelen som dannes når en linje skjærer en annen slik at nabovinklene er like store. 

Når linjestykket AB står normalt på linjestykket CD, er vinklene ABC og ABD like store og danner rette vinkler.
Hvis vinkelens størrelse måles i grader, er den da 90°. Angis den derimot i radianer, er størrelsen π/2.

To linjer som skjærer hverandre med en rett vinkel, står per definisjon *perpendikulært* eller loddrett på hverandre. Den ene sies å danne en *normal* til den andre. På samme måte vil en linje som står loddrett på alle linjer i et plan, være en normal til planet.

En trekant hvor en vinkel er rett, er en rettvinklet trekant. Ifølge et av Tales’ teorem vil den kunne innskrives i en sirkel som har hypotenusen til diameter. For en slik trekant gjelder Pythagoras’ læresetning, og den danner grunnlaget for all trigonometri.

Parallellaksiomet for euklidsk geometri er ekvivalent med at summen av vinklene i en trekant er like stor som to rette vinkler. Derimot for sfærisk geometri er denne summen større enn to rette vinkler, mens den i hyperbolsk geometri er mindre.

Se også
-------

* Definisjon på vinkel

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
På retterstedet Tyburn ble dødsdømte i London hengt. Galgen var i bruk fra 1388 til 1783. Legg merke til tribunene for publikum til høyre i tegningen.
Gamle rettersteder kan bli minnesmerker for de henrettede; her en plakett i Kilmainham fengsel i Dublin over lederne fra påskeopprøret.  Foto: Remi Jouan 
Et **rettersted** er en plass hvor man utfører henrettelser. Tradisjonelt har man hatt to typer rettersteder: Permanente, som brukes over mange år, og midlertidige som brukes ved ett eller noen få tilfeller, som retterstedet på Refsnes i Rissa. De midlertidige ble tidligere ofte valgt fordi de hadde en tilknytning til forbrytelsen; dette kan fortsatt skje ved henrettelser i enkelte land. De kunne også bli brukt av praktiske hensyn, noe som er spesielt vanlig ved henrettelser under krigstilstand.

Avhengig av hva slags henrettelsesmetoder som brukes kan retterstedet ha spesielle installasjoner, som et skafott eller en pæl som den dømte ble bundet til.

Frem til det 19. århundre var det vanlig i mange land å ha offentlige henrettelser, og mange rettersteder hadde tribuner for publikum. Etter hvert begynte man å utføre henrettelsene inne i fengsler i stedet, og retterstedene ble dermed enten på en gårdsplass i fengselet, eller i et spesialbygget rom.

På grunn av stedets spesielle historie har minnet om retterstedsfunksjonen i en del tilfeller blitt bevart i stedsnavn eller gatenavn. Et eksempel på dette er Galgeberg i Oslo.

Se også
-------

* Skarpretter

Eksterne lenker
---------------

* Om rettersted, fra nettstedet til Riksantikvaren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | HDS **·** NKC
 |
Rohloff begynte som kjedeprodusent, og var i en årrekke hoffleverandør til Campagnolo
**Rohloff AG** er et tysk selskap fra Fuldatal nær Kassel som produserer navgir for sykler, sykkelkjeder og verktøy som er kjent for deres holdbarhet og gode funksjon. Rohloffs logo er en svart siluett av en ravn på en gul bakgrunn, og selskapets slogan er «No slogan, just facts».

Rohloff AG ble etablert i 1986 og første produkt var et avansert og kostbart sykkelkjede med modellbetegnelse SLT 99. Selskapet lager også verktøy for sykkel, såsom måleverktøy for å sjekke slitasje på sykkelkjeder.

Speedhub 500/14
---------------

På 1990-tallet utviklet innehaver Bernhard Rohloff produktet som selskapet er best kjent for idag, det innovative planetnavgiret Speedhub 500/14. I 2008 var produksjonen av Rohloff Speedhub rundt 20 000 enheter.

Se også
-------

* Shimano – Verdens største produsent av sykkelkomponenter.
* SRAM Corporation – Det amerikanske konsernet som overtok den tyske planetgirprodusenten Sachs i 1997.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rohloff AG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Iceland Foods Ltd** er en britisk supermarkedkjede som fokuserer på salg av frossenmat, inkludert ferdigmåltider og grønnsaker. De selger også ikke-frosne dagligvarer som råvarer, kjøtt, meieriprodukter og tørrvarer. Selskapet har omtrent 2,2 prosent av det britiske matmarkedet.[]

Historie
--------

Iceland-butikken på Stovner i Oslo.
Iceland startet virksomheten i 1970, da Malcolm Walker åpnet den første butikken i Leg Street i Oswestry i Shropshire i England, med sin forretningspartner Peter Hinchcliffe som investerte 59 pund for en måneds husleie i butikken.[] De var fortsatt ansatt i Woolworths på den tiden, og arbeidsforholdet ble avsluttet da arbeidsgiver oppdaget deres jobb på siden. Iceland spesialiserte seg i utgangspunktet på løs frossenmat. I løpet av 1977 hadde de åpnet en ny butikk i Manchester som solgte egen merkepakket mat, og innen 1978 hadde ytterligere 28 butikker fått navnet.

I 1983 vokste virksomheten gjennom oppkjøp av 18 butikker fra kjeden St. Catherine's Freezer Centres, og i 1984 ble virksomheten børsnotert for første gang. Investeringen ble brukt til å kjøpe Orchard Frozen Foods i 1986, og kjøp av den større rivalen Bejam i 1988. I 1993 tok Iceland over mathallene i Littlewoods varehus og kjøpte den franske Au Gel-kjeden. Sistnevnte viste seg å bli mislykket, og butikkene ble stengt i løpet av et år.[]

I 2018 åpnet kjeden butikker i Norge.

Se også
-------

* Picard Surgelés

Referanser
----------

1. ↑  Ripegutu, Halvor (22. mai 2018). «Nå åpner Norges nye dagligvarekjede». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 23. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Iceland (UK)
* Iceland (Irland)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Transmetro*** er det norske navnet på tegneserien «*Transmetropolitan*» skrevet av Warren Ellis og tegnet av Darick Robertson. Serien ble i Norge utgitt i bladet *Inferno*, som ble lagt ned før serien rakk å bli fullført.

Handling
--------

Handlingen i Transmetro foregår i en ikke navngitt storby en gang i fremtiden. Hovedpersonen er spaltisten *Spider Jerusalem*, som må dra ned fra sitt tilfluktsted i fjellene og inn til byen for å oppfylle en kontrakt med sin forlegger. Han gjenopptar jobben som spaltist i *«The Word»*, som byens største avis.

Jerusalem driver oppsøkende journalistikk og er i opposisjon til alle etablerte autoriteter, og befinner seg ofte i klammeri med styresmaktene. Metodene hans er mildt sagt uortodokse, og innebærer både avlytting, trusler og utpressing.

Gjennom serien driver Ellis skarp satire rettet mot bl.a. politikk, religion, vitenskap og populærkulturen. Ved at handlingen er lagt til fremtiden abstraheres og overdrives dagligdagse situasjoner og resultatet er både humoristisk og tidvis også ganske skremmende.

Portal: Tegneserier
Forskjellige *bulbul*-figurer som forestiller forfedreånder - hos igorotene (c. 1900)
*Taotao*-figur solgt som souvenir på Siquijor.
***Anito***, eller ***anitu***, som kan være forfedreånder, naturånder og guddommer, s, and deities[*klargjør*] (*diwata*) er knyttet til de animistiske religioner som var fremtredende på de filippinske øyer før kolonitiden. Det kan også dreie seg om dehumanoide figurer, egentlig ***taotao***, laget av tre, stein eller elfenbein, som representerer disse åndene.

***Pag-anito*** er en seanse, ofte i forbindelse med andre ritualer eller fester, der en sjaman (cebuano: *babaylan*, tagalog: *katalonan*) blir et medium for direkte kontakt med åndene. Når en naturånd eller guddom er direkte involvert, kalles ritualet en ***pagdiwata***. Også selve tilbedelseshandlingen eller offerfrembærelsen for ånden kalles av og til rett og slett for en *anito*.

Troen på *anito*er kalles ofte **anitisme** i faglitteraturen (engelsk: *anitism*, spansk *anitismo* eller *anitería*).

Referanser
----------

1. 1 2  William Henry Scott (1994). *Barangay: Sixteenth Century Philippine Culture and Society*. Quezon City: Ateneo de Manila University Press. ISBN 9715501354.
2. 1 2  Stephen K. Hislop (1971). «Anitism: a survey of religious beliefs native to the Philippines» (PDF). *Asian Studies*. 9 (2): 144–156. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 16. september 2018.
3. ↑  Demetrio, Francisco R.; Cordero-Fernando, Gilda; Nakpil-Zialcita, Roberto B.; Feleo, Fernando (1991). *The Soul Book: Introduction to Philippine Pagan Religion*. GCF Books, Quezon City. ASIN B007FR4S8G.
4. ↑  Antonio Sánchez de la Rosa (1895). *Diccionario Hispano-Bisaya para las provincias de Samar y Leyte, Volumes 1-2*. Tipo-Litografia de Chofre y Comp. s. 414.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Anita Birgitta Christina Werner** (født 24. februar 1931, død 19. juli 2022) var professor i medier og kommunikasjon på Universitetet i Oslo (UiO).

Hun vokste opp i Vasa og Helsingfors i Finland og tok studenteksamen i Helsingfors i 1949. I 1951 flyttet hun til Norge og giftet seg med legen Inge Johan Werner (1917-2001). Hun tok magistergraden ved Helsingfors universitet i 1955. I 1963–1964 tok hun eksamener i latin og tysk ved Universitetet i Oslo og tok doktorgraden i 1986. Hennes doktoravhandling *Oppvekst i fjernsynsalderen* la hun fram studier om unges fritidsvaner og yrkesdrømmer før og under innføring av fjernsynet i Finnmark.

Anita Werner ble en nøkkelperson i den tidlige utviklingen av samfunnsvitenskapelig medieforskning i Norge på 1960- og 1970-tallet. Hun var med på opprettelsen av Institutt for medier og kommunikasjon ved UiO i 1987 og ble den første instituttbestyrer der. Hun ble utnevnt til professor i massekommunikasjon i 1988, som første kvinne i Norden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   «Dødsannonse Anita Werner», verkets språk bokmål, besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7   Store norske leksikon, Knut Lundby, Ragnar Waldahl, «Anita Werner», verkets språk bokmål, Store norske leksikon-ID Anita\_Werner, utgitt 23. juli 2022, besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Eiri Evestad og Knut Lundby: *Anita Birgitta Christina Werner ((1931-2022)* - Minneord i Aftenposten 3. august 2022
4. ↑  90 års omtale i Aftenposten og Vårt Land 24. februar 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Christopher Kahrs Kielland** (født 4. juli 1883 i Bergen, død 27. februar 1978) var en norsk ingeniør og industrileder. Sønn av Morten Henrik Kielland (1838–1926) og Anna Margarethe Kahrs (1856–1924). Han giftet seg 7. april 1909 med Sophie Augusta Bonnevie (1885–1952).

Kielland var elev ved Bergen katedralskole i 1892. Han tok eksamen ved Bergen Tekniske Skole 1901 og var ferdig utdannet ingeniør fra Technische Hochschule Charlottenburg 1903. Han ble ansatt samme år i Bergens elektrisitetsverk.

I 1904 ble han ansatt i Norsk Hydro som leder for prosjekteringen av fabrikkanleggene ved Rjukan I og II. Deretter arbeidet han for Norsk Aluminium Co. fra 1916 som teknisk sjef for utbygging og drift av selskapets kraft- og fabrikkanlegg i Høyanger og Holmestrand.

Kielland vendte tilbake til Norsk Hydro 1927 som direktør for selskapets tekniske avdeling, og var da sjef for selskapets produksjon og anleggsvirksomhet, samt for utbygging av Mår kraftanlegg og Glomfjord Salpeterfabrikk fram til han gikk av med pensjon 1. juli 1953 ved oppnådd aldersgrense.

Norsk Hydro samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten. Som direktør inngikk Kielland i det såkalte Oslo-konsortiet, sammen med andre næringslivsledere. I nyere tid er Oslo-konsortiet anklaget for å være krigsprofitører. Verken Kielland, eller noen av de andre medlemmene i Oslo-konsortiet ble straffet under landssvikoppgjøret i etterkrigstiden.

Kielland var senere konsulent for øverste ledelse av Norsk Hydro under utbygging av kraftanleggene på Moflåt og Mæl, samt av forsvarets anlegg av tunnelbane til Gaustatoppen.

Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden og ridder av den franske Æreslegionen. Fikk 1953 Den Norske Ingeniørforenings prisbelønning for fremragende innsats på industriens område, og ble 1955 tildelt Polyteknisk Forenings ærespris for fremragende elektrotekniske og elektrometallurgiske anlegg i Norge.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sketssider om Christopher Kahrs Kielland Arkivert 2015-11-17, hos Wayback Machine.
3. ↑  «Nazi-Tysklands venner». Dagsavisen. 30. september 2014. Besøkt 15. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Fågelsjö Gammelgård fra luften.
**Fågelsjö Gammelgård Bortom Åa** er en hälsingegård i Fågelsjö by, Orsa finnmark i nordre Dalarna. Den er ligger i den del av Los socken som tidligere utgjorde Hamra församling. Området tilhører i dag Ljusdal kommune i Gävleborgs län. 

På 1700 og 1800-tallet utviklet husholdningen seg til en av de rikeste i området. Derfor kunne gårdens beboere koste på seg å bygge det høye våningshuset i to etasjer. I andre etasje finnes en festsal av typen som er unik for hälsingegårdar, med motiv malt av Bäck Anders Hansson fra Rättvik. Festsalen ble fullført i 1856. 

Eierne var dyktige i lesning og skrivning og hadde en fremtredende posisjon i byn og soknet; det gjelder spesielt bonden Jonas Olsson (1832-95) som var en dyktig smed som med dette håndverk kunne bekoste gårdens utbygging. Jonas Olssons eneste datter som overlevde til voksen alder var Kristina (1869-1943) som giftet seg i 1887 med sin tremenning Mårten Persson (1861-1941), som var forretningsmann og hadde utdannet seg i Stockholm. Med paret Persson ble det innført en ny livsstil på gården, og i 1910 valgte de å flytte ut fra det gamle våningshuset og inn i en nybygd villa på den andre siden av gårdsplassen. Når de flyttet etterlot de seg alle gjenstander, klær og inventar til fordel for nyinnkjøpte saker.

Kristina var etter sin fars ønske den som eide gården. Da Kristina og Mårten ikke fikk noen barn testamenterte Kristina våningshuset med alt løsøre til Los kommune. Det er nå Ljusdals kommune som eier gården og *Fågelsjö hembygdsförening* som forvalter den. I 1946 kjøpte kommunen resten av eiendommen. Vedtak om vern som byggnadsminne ble fattet i 2004 og gården er en del av verdensarven siden 2012. Gården fungerer nå som hembygds- og kursgård med guidede visinger i sommerhalvåret, kafé og håndverksutsalg.

Galleri
-------

* Fågelsjöhesten ved Fågelsjö Gammelgård.Fågelsjöhesten ved Fågelsjö Gammelgård.
* Inngangspartiet på Fågelsjö Gammelgård.Inngangspartiet på Fågelsjö Gammelgård.
* Festsalen på Fågelsjö Gammelgård.Festsalen på Fågelsjö Gammelgård.
* Smien på Fågelsjö Gammelgård.Smien på Fågelsjö Gammelgård.

Referanser
----------

1. ↑  «Hälsingegårdar». *www.regiongavleborg.se* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 2. desember 2018. Besøkt 5. mai 2017.
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Bebyggelsesregistrets anläggningspresentation - Fågelsjö gammelgård
* Fågelsjö gammelgård
Fra en demonstrasjon i forbindelse med folkeavstemningen om Icesave-avtalen 6. mars 2010
**Icesave-avtalen** var en avtale mellom regjeringene i Nederland, Storbritannia og Island om at Island skulle ta opp et lån på 3,88 milliarder euro for å tilbakebetale innskyteres sparepenger i den islandske nettbanken Icesave. Icesave, som ble opprettet av den islandske Landsbanki, hadde tilbudt gunstig rente og fått mange nederlandske og britiske innskytere. Disse tapte innskuddene sine da bankvesenet på Island gikk overende under finanskrisa høsten 2008.

Styresmaktene i Nederland og Storbritannia forlangte at den islandske staten skulle dekke alle tapene til de utenlandske innskyterne etter at bankvesenet på Island gikk overende. For å imøtekomme dette inngikk regjeringen på Island en avtale om å låne 3,88 milliarder euro.

Avtalen ble i første omgang forkastet av Alltinget i august 2009, men 30. desember 2009 vedtok Alltinget med 33 mot 30 stemmer å godta avtalen. Imidlertid nektet presidenten å sanksjonere lovvedtaket og krevde at det i stedet ble folkeavstemning.

Folkeavstemning
---------------

Folkeavstemningen om Icesave-avtalen ble avholdt 6. mars. Statsminister Johanna Sigurdardottir oppfordret folk til å boikotte denne, som hun kalte både meningsløs, trist og bortkastet. Ved valget sa et stor flertall av de stemmeberettigede islendingene nei til Icesave-avtalen:

|  |
| --- |
| Avstemning om lov nr. 1/2010 skal tre i kraft" |
| Valgområde | ja |  % | nei |  % | blank |  % | ugyldig |  % | tilsammen | valgdeltakelse (%) |
| Reykjavík norður | 561 | 2,1 | **23.548** | **91,3** | 1.546 | 6,0 | 126 | 0,5 | 25.781 | 58,6 |
| Reykjavík suður | 607 | 2,2 | **25.123** | **92,0** | 1.456 | 5,3 | 115 | 0,4 | 27.301 | 62,0 |
| Suðvesturkjördæmi | 507 | 1,3 | **36.873** | **94,6** | 1.504 | 3,9 | 110 | 0,3 | 38.994 | 65,7 |
| Norðvesturkjördæmi | 295 | 2,2 | **12.573** | **91,7** | 660 | 4,9 | 33 | 0,2 | 13.561 | 63,6 |
| Norðausturkjördæmi | 329 | 1,9 | **15.667** | **92,4** | 899 | 5,3 | 52 | 0,3 | 16.947 | 59,3 |
| Suðurkjördæmi | 300 | 1,4 | **20.613** | **95,2** | 679 | 3,1 | 55 | 0,3 | 21.647 | 66,2 |
| Tilsammen | 2.599 | 1,8 | **134.397** | **93,2** | 6.744 | 4,7 | 491 | 0,3 | 144.231 | 62,7 |

Kilder
------

* ABC-nytt
* Aftenposten

Portal: Island
**Lars Johansson** (født 1950) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2002. Han ble valgt inn i riksdagen for Göteborgs kommuns valkrets på plass 227.

Tidlig karriere
---------------

Johansson var ansatt hos Volvo fram til 1973, hvor han også var aktiv innen fagbevegelsen. Johansson ble deretter ombudsmann i Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU), og senere i socialdemokraterna. Fra 1986 var han kommunepolitiker i Göteborg.

I riksdagen
-----------

Johansson sitter i trafikkomiteen, og er erstatter i Riksdagsledelsen. Johansson er også medlem i Exportkontrollrådet, et verv han har hatt siden 1. februar 2007.

Referanser
----------

1. ↑  «Exportkontrollrådet#Ledamöter 2011-2014», Exportkontrollrådets nettsider. Besøkt 28. april 2012
2. ↑  «Nya ledamöter i Exportkontrollrådet», Exportkontrollrådets nettsider. Besøkt 28. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Johansson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Lars Johansson hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata
* Lars Johansson på Sveriges riksdags nettside
* Socialdemokraterna.se - Lars Johansson
**Lars Jacob Hvinden Jorstad** (født 10. september 1894 i Kristiania, død 22. juli 1970) var en norsk jurist og diplomat.

Han var sønn av overrettssakfører Thorstein Jorstad (1860–1947) og Elise Hvinden (1865–1945). Etter cand.jur. 1918 begynte han i UD i 1919. Han giftet seg i 1928 med Kristen Preus Dietrichson (1883–1970) fra Sortland. Samme året ble han byråsjef i UD. Fra 1931 til 1940 var han justissekretær (*greffier adjoint*) ved Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie i Haag som hadde vært i drift siden 1921, men ble nedlagt i 1940. I 1942 ble Jorstad konsul i New York City, året efter ambassaderåd ved Norges ambassade i Washington. Fra 1941 til 1945 var han også krigsdommer og militær forhørsdommer for norske militære styrker stasjonert der borte i USA og Canada. Efter kriget var han minister ved legasjonen i Canberra  fra 1947 til den ble nedlagt i juli 1950. Etter noen tid i UD, blant annet i Fiskerigrense-komitéen fra september 1951, måtte han senhøstes 1951 inn som midlertidig chargé d'affaires ved Norges ambassade i Moskva da Helgeby ble syk, fra 1952 til 1959 ambassadør ved Norges ambassade i Haag. Det var i 1954 at julegrana fra Oslo til Rotterdam med Fred Olsens «M/S Barok» ikke kom frem grunnet snøstorm, Jorstad skulle overrekke denne formelt. Han ble pensjonist i 1964.

Referanser
----------

1. ↑  *Minister Jorstad til Moskva* i VG den 5. november 1951.
2. ↑  *Lars Jorstad ny sendemann i Haag* i VG den 9. februar 1952.
3. ↑  *Oslos julegran til Rotterdam stanset av stormen* i VG den 24. desember 1954.
**Det første norske arbeidermesterskapet i bandy** ble arrangert vinteren 1935. Initiativet til mesterskapet kom etter at flere klubber syntes det var for få kamper i kretsmesterskapene. Oslo arbeideridrettskrets arrangerte derfor en nasjonal utslagningsturnering i siste del av sesongen. 12 lag deltok: A-klubbene, samt B-klassens seriemestere. Sterling vant mesterskapet etter finaleseier 1-0 over Brage.

Det er usikkert om mesterskapet regnes som offisielt, siden turneringen ble arrangert før et nasjonalt utvalg for bandy var etablert i Arbeidernes idrettsforbund. AIF opprettet et slikt utvalg senere samme år, og turneringsformen ble videreført. Petter Larsen, som skrev arbeideridrettens historie, har ikke tatt med 1935-mesterskapet i sin framstilling, men avisartikler i Arbeiderbladet fra perioden 1935–1940 omtaler turneringen i 1935 på lik linje med de senere arbeidermesterskapene i bandy.

1. runde
--------

27. januar.

* Borgg – Spero 1-16
* Høvik – Sandvika AIL 1-3
* Kvikk, Asker – Sterling 1-6
* Rosenhoff – Vålerengen AIL 0-10

Brage, Reidulf, Birkebeineren og Lilleborg fikk walk over.

2. runde
--------

3. februar.

* Lilleborg – Sterling 1-5
* Sandvika AIL – Reidulf 1-3 eeo.
* Spero – Vålerengen AIL 2-1 eeo.

7. februar.

* Brage – Birkebeineren 6-2

Semifinaler
-----------

10. februar.

* Brage – Reidulf 4-1 (Østensjøvannet)
* Spero – Sterling 1-1 eeo. (Østensjøvannet)  
omkamp 2. mars: Sterling – Spero 4-2 (Jordal)

Finale
------

Søndag 3. mars 1935, Østensjøvannet, Aker.

* **Sterling** – **Brage** **1-0**

Målscorer: Harry Larsen (selvmål)

Mesterlaget
1. Arvid Haugen
2. Haakon Lunner
3. Kaare Skullerud
4. Hans Hansen
5. Rolf Bunes
6. Gunnar Olsen
7. Birger Bunes
8. Lars Marthinsen
9. Johan Ekeberg
10. Birger Jensen
11. Harry Olsen

Se også
-------

* NM i bandy 1935

Referanser
----------

1. 1 2  «Arbeidermesterskapet i bandy». *Arbeiderbladet*. 19. januar 1935.
2. ↑  Petter Larsen (1979). *Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett*. Oslo: Tiden. s. 166–167. ISBN 8210018531.
3. ↑  «Brage spiller sin 5. mesterskapsfinale i morgen». *Arbeiderbladet*. 17. februar 1940.
4. ↑  «Sterling arbeidermestere i bandy». *Arbeiderbladet*. 4. mars 1935.

| * v
* d
* r
Arbeidermesterskapet i bandy |
| --- |
|  | 
* 1935
* 1936
* 1937
* 1938
* 1939
* 1940

 |  |
Manus avbildet som fenrik under andre verdenskrig
***Det blir alvor*** er en bok skrevet av den norske motstandsmannen Max Manus, som ble gitt ut i 1946.
Den er oppfølgeren til boka *Det vil helst gå godt* og sammen beskriver bøkene Max Manus sitt motstandsarbeid under andre verdenskrig. Boka omhandler perioden 1944 til 1945.

Boka omtaler mange kjente sabotasjeoppdrag, blant annet spregningen av «Monte Rosa», spregningen av «Donau», aksjonen mot A.T. sine kontorer og arkiver, deriblant aksjonen i Kirkeveien 90.

Manus forteller også om møtet med gestaposjef Siegfried Wolfgang Fehmer mot slutten av boka; dette møtet fant sted på Fehmers celle på Akershus festning. Max Manus nevner også at han møtte Finn Kaas som satt i cellen ved siden av Fehmers, men møtet med Kaas skriver Manus derimot ikke om.

Den norske manusforfatteren Thomas Nordseth-Tiller sin film om Max Manus var basert på *Det blir alvor* og forgjengeren *Det vil helst gå godt*.

Eksterne lenker
---------------

* *Det blir alvor*, Steensballe, 1946. Tilgang for norske IP-adresser

Portal: Andre verdenskrig
Satellittbilde av Sherbroøya, med Skilpaddeøyene til venstre.
**Sherbroøya** ligger i Atlanterhavet like utenfor kysten av fastlandet i Sierra Leone. Største bosetning er Bonthe på østenden av øya, som også er største bosetning i distriktet med samme navn.

Sherbroøya er skilt fra det afrikanske fastlandet i nord av estuaret Sherbro River, og i øst av Sherbrostredet. 
Den er 51 km lang, 24 km bred og dekker et område på ca. 600 km². Cape St. Ann ligger på vestsiden, og i øst er øyas viktigste landsby og havnen Bonthe, med en befolkning på om lag 10 000. Umiddelbart vest for øya ligger Skilpaddeøyene innenfor en avstand mellom 1 og 17 kilometer. 

Øya antas å være en yngleplass for suppeskilpadde og havlærskilpadde. Farvannene rundt øya huser også noen av verdens største eksemplarer av tarpon.

Hovedindustrien på øya er fiske.

Referanser
----------

1. ↑  «bonthe island». *African Youth Movement* **(engelsk)**. 23. august 2014. Besøkt 1. august 2017. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Institut Louis Malardé** er et forskningsinstitutt i Papeete i Fransk Polynesia. Det driver forskning på folkehelse og miljø, er engasjert i forebyggende arbeid og leverer laboratorietjenester. ILM har konsentrert seg om forskning på sykdommer som er utbredt i landet, særlig denguefeber, filariasis og ciguatera, og studerer insektbårne sykdommer. ILM hadde i 2011 en stab på 87.

Instituttet kom i stand etter initiativ fra amerikaneren William Albert Robinson, som etter andre verdenskrig var opptatt av at store deler av befolkningen var rammet av elefantiasis, en sykdom som spres av mygg.[1] Det ble grunnlagt i 1949 som Institut de recherches médicales des établissements français de l'Océanie. Det ble i 1968 oppkalt etter Louis Malardé, som døde året før etter kort tid som direktør.[2] Selvstyremyndighetene overtok ansvaret for instituttet i 1984.[3]

I starten var instituttet opptatt av tropiske sykdommer, særlig elefantiasis og filariasis, og har senere utvidet sitt interesse- og virkefelt til å omfatte folkehelse i allmennhet.[2] Arbeidsområdet omfatter også forskning på algegifter, medisinsk entomologi og ikke-smittsomme sykdommer. En biomedisinsk avdeling kom til i 1981 og et parasittologisk laboratorium i 1983. I 2004 fikk det ansvar for tilsyn med matvarer og drikkevann.[3] Instituttet er også involvert i forskning for å identifisere stoffer som benyttes i tradisjonell polynesisk naturmedisin.[4]

Referanser
----------

1. ↑  «Institut Louis Malardé» Arkivert 28. juli 2013 hos Wayback Machine. Tahiti Heritage.
2. 1 2  «Son histoire», Institut Louis Malardé.
3. 1 2  «Quelques chiffres»,Institut Louis Malardé.
4. ↑  «Sa mission», Institut Louis Malardé.

Eksterne lenker
---------------

* Institut Louis Malardé
**Institut privé de préparation aux études supérieures** (IPESUP) er en sekulær privat institusjon som forbereder elevene til Grandes Ecoles-konkurranser til store handelshøyskoler, Sciences Po og ENA. Det tilbyr også korte kurs, intensive kurs og etterutdanningssykluser.

Historie
--------

*Institut privé de préparation aux études supérieures* (IPESUP-gruppen) ble opprettet i 1974 av Gérard Larguier og Patrick Noël, to tidligere studenter ved École normale supérieure.

IPESUP-gruppen ble overtatt i 2017 av Bertrand Leonard, medgründer av investeringsselskapet Exane, siden president for HEC-stiftelsen og tidligere student av Ipesup.

Berømte alumni
--------------

* Fleur Pellerin, fransk økonom og politiker som 16. mai 2012 ble fransk minister for småbedrifter og innovasjon

Referanser
----------

1. ↑  A Ipesup, la prépa privée des beaux quartiers, le changement dans la continuité
2. ↑  Ipesup change de main pour grand
3. ↑  Ipesup bientôt racheté par Bertrand Léonard

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Et **instinkt** (av latin *instinctus*, «å handle fornuftig uten å egentlig vite hvorfor») er et medfødt, nedarvet anlegg som er unikt for hver art og hjelper den til å utføre visse handlinger, som ubevisst tjener et eller flere bestemte formål for at den skal kunne overleve, for eksempel en medfødt drift (eksempelvis formere seg, markere seg m.m.) eller en naturlig tilbøyelighet til å gjøre en bestemt handling (eksempelvis predasjon, aggresjon, beskyttelsestrang m.m.). Adferdsbiologi (etologi) er læren om sammenhengen mellom: atferd, læring, instinkt og erfaring.

Både mennesker og ville dyr er avhengig av instinktene for å overleve. For eksempel er mange dyr avhengig av sin instinktive frykt for rovdyr, for å unngå å bli drept. Rovdyrene, på sin side, er avhengig av sitt jaktinstinkt og drapsinstinkt for å kunne spise. Man kan således hevde at instinktene utløser nødvendig handlinger for å kunne overleve.

Laverestående dyr, som leddyr, handler nesten bare på instinkt. Ingen har lært det voksne dyret hvor det skal plassere sine egg. En sommerfugllarve spiser og spiser, men en dag, kryper den (slipper seg) ned av treet og graver seg ned i mose eller gress, noen ganger i jorden, der spinner den seg en kokong og forpupper seg. Vepsen bygger et vepsebol, dronningen begynner arbeidet, som overtas av arbeiderne etter hvert som de klekkes. Mot slutten av sesongen er det blitt et kjempebyggverk. Og enda merkeligere er det at hver art bygger på sin særegne måte.

Instinkt er en felles nedarvet atferd som skyldes nerveimpulser fra hjernen og utløses av et stimuli som oppfattes gjennom sanseapparatet. Stimuliet utløser en automatisk reaksjon, en handling, og kan utløses av en duft, farge, lyd, berøring eller lignende.

Instinktive problemer
---------------------

Instinkter kan by på problemer i visse sammenhenger. Dette gjelder spesielt i forholdet mellom to arter. I så måte omgir mennesket seg ofte med kjæledyr, som i noen tilfeller også er rovdyr med tildels sterke rovdyrinstinkter. Hund og katt er eksempler på dette. Selv om hunden har mer enn 15 000 år med erfaring i sitt samkvem med mennesket, skjer det daglig tusenvis av ulykker (hundebitt) som kan tilskrives hundens rovdyrinstinkter. Et lignende mønster gjelder også for katten, selv om følgene kanskje ikke er like alvorlige.

Kilder
------

* (no) Instinkt i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Daniel Blomgren** (født 23. august 1982) er en svensk fotballspiller som spiller i den svenske klubben IK Sirius Fotboll. I 2007 og 2008 spilte han for Bodø/Glimt.

Blomgren ble kjøpt fra den svenske Allsvenskanklubben GAIS før 2007-sesongen og underskrev en toårskontrakt i Bodø/Glimt i januar 2007. Før det hadde Blomgren spilt seks år i GAIS, hvor han spilte fast på førstelaget de to siste årene.

Blomgren slet med skader i sesongoppgkjøringen og klarte ikke å etablere seg i førsteelveren. Han fikk sin Glimtdebut i en obligatorisk kamp 15. april 2007 da Bodø/Glimt slo Mandalskameratene 8-1 på Aspmyra stadion i Bodø.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 36254, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Blomgren – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (sv) Daniel Blomgren – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Blomgren – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ashford** er en by og en forstad til London lokalisert i distriktet Spelthorne i grevskapet Surrey. Den ligger nær grensen til Stor-London, og tilhører den delen av Middlesex som ble en del av Surrey i 1965. Byen har en lang handlegate, men består hovedsakelig av boliger, beliggende 21,7 km vest-sørvet for Charing Cross i London og utgjør således en del av Londons penderbelte. Den ligger kun 4 km sør for London Heathrow lufthavn, og en del av byens inntektsgrunnlag, inkludert bedrifter knyttet til luftfart og distribusjon av luftfrakt. Hovedlageret for flylast er i nabolandsbyen Stanwell. Byen er lite plaget av flystøy ettersom den ikke er direkte under flytraséene. I henhold til folketelling i 2011 har byen en befolkning på 27 382 innbyggere.

Historie
--------

Elven Ash i Ashford.
Ashford er bortimot en flat, avleiret slette dannet av de historiske elveløpet til elven Themsen på en relativ fruktbar, men grusfylt jordsmonn som i eldre århundrer var dekket av en skog av løvtrær. I århundrenes løp ble skogen fjernet for å gi beitemark og i mindre grad for dyrkbar mark. Landbruksproduktene endte opp i markedene i London. Den dag i dag gresser det sauer rundt i området.

Gjenstander fra bronsealderen har blitt funnet i og rundt Ashford, noe som er opphavet til stedsnavnet Bronzefield som er et rent kvinnefengsel utkanten av Ashford. Et sirkulært jordverk, kalt for Ashford Henge, rundt 17-18 meter i diameter, ble bygget på det høyeste punktet i landskapet av steinaldersamfunnet i neolittisk tid, det vil si for rundt 3000 f.Kr. Beklageligvis befinner det seg i dag under kvinnefengselet.

I angelsaksisk tid var Ashford et jordbrukssamfunn. Stedet er omtalt i *Domesday Book* i 1086 som *Exeforde*, og i tidlig middelalder *Echelford*.

Det meste av bebyggelsen er fra mellom 1930 og 1960. Ashford har tradisjonelt liten arbeidsløshet. Mange av innbyggerne jobber på Heathrow, og BP International er en stor lokal arbeidsgiver. Det er også mange som pendler til London eller steder i Thames Valley.

Referanser
----------

1. ↑  Key Statistics; Quick Statistics: Population Density Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. United Kingdom Census 2011 Office for National Statistics
2. ↑  «Surrey» Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine. *Natural England*.
3. ↑  *UK Soilscapes*, a resource from Cranfield University
4. ↑  Ashford 51.432708N, 0.485174V
5. ↑  «Ashford Henge», *Megalithic Portal*
6. ↑  Surrey Domesday Book Arkivert 15. juli 2007 hos Wayback Machine.
7. ↑  Page, William, red. (1911): «Spelthorne Hundred: Ashford» i: *A History of the County of Middlesex: Volume 2: General; Ashford, East Bedfont with Hatton, Feltham, Hampton with Hampton Wick, Hanworth, Laleham, Littleton*. Institute of Historical Research.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ashford, Surrey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* St Matthew's Church
* St Hilda's Church
* St Michael's Catholic Church Arkivert 5. juli 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ashina** (også **Asen** eller **Asena**), et herskerdynasti hos de gamle tyrkere som ifølge det kinesiske historieverket *Xin Tangshu* var beslektet med de nordlige stammene i Xiongnu, Suishu, og Youyang Zazu fra så tidlig som det 7. århundre. Ashinaene fikk en fremtredende maktposisjon på midten av 500-årene da deres leder gjorde opprør mot Juan Juanene. De to familiene, den ene som var etterkommere av Bumin og den andre fra hans bror Istemi Khagan, hersket over henholdsvis de østre og vestre delene av gok-tyrkerriket.

Etter gok-tyrkerrikets sammenbrudd, fikk ashinaene kontroll over khazarene og sannsynligvis over en del andre nomadefolk. Ifølge Marquart utgjorde ashina-klanen en steppenes adelsklan. Tilsvarende har taratar-historikeren Zeki Validi Togan beskrevet dem som et "steppearistokrati" som leverte herskere til en rekke eurasiatiske nomadestater.

Beretninger om gok-tyrkerne og khazar-khaganatet antyder at ashia-klanen var ansett som hellige, kanskje en halv-guddommelig status i sjaman-religionen som ble praktisert blant steppenomadene i første årtusen e. Kr.

Merknader
---------

Ashina antas å være navnet på ulven  som reddet kunere (xiongnu-hunnere) fra fiendtlige (gule hunder=proto-mongoler eller andre mongolske stammer, eller til og med kinesere) jegere.

Referanser
----------

1. ↑  Fire forslag til opprinnelsen **Ashinas** opprinnelse:

	1. En av ti sønner som nedstamer fra en hunnlig ulv.
	2. Etterkommer av et mannlig medlem av Suo-folket, nord for Xiongnu, hvor moren er en ulv og gudinne for årstidene.
	3. Blandingsrase fra the Pingliangprefekturet i midt-Gansu.
	4. Etterkommer av en mesterbueskytter ved navn Shemo, som forelsket seg i sjøgudinnen og endte i tragedie.
Merk at første og andre kilden er fra Zhoushu, 50, den tredje fra Suishu, 84, den fjerde fra from Youyang Zazu, 04, som likner et a kazakh-folkeeventyr.

Eksterne lenker
---------------

* a manga of ashina – kinesisk
**Ashbykanalen** (fullt navn **Ashby-de-la-Zouch Canal**) er en kanal i England, mellom Bedworth i Warwickshire og Snarestone i Leicestershire. Den er omkring 35 km lang. Tidligere gikk den omtrent 13 km lenger, til Moira rett utenfor byen Ashby-de-la-Zouch. 

Kanalen er knyttet til Coventrykanalen rett utenfor Bedworth. Den går så omkring 11 km nordover, og gjennom byen Hinckley. Deretter går den videre omkring 24 km gjennom landsbygd inntil den når Snarestone. 

Kanalen ble åpnet i 1804. Formålet var å frakte kull fra Leicestershire, men kanalen gikk ikke med overskudd. I 1846 ble den kjøpt av jernbaneselskapet Midland Railway for 110 000 pund. Da eierne hadde investert 184 000 pund på konstruksjonen, og deretter hadde gått med underskudd, tapte de svært mye på kanalen.

Den ble ikke vedlikeholdt av de nye eierne, som nok kjøpte den først og fremst for å bli kvitt en av jernbanens konkurrenter. Under første verdenskrig ble den brukt til å frakte kull for å tilfredsstille krigstidens behov. I 1918 ble det et større brudd på den siste strekningen, og kanalen ble derfor oppgitt mellom Snarestone og Ashby. Ytterligere en strekning i nordenden ble stengt av nye eiere, også et jernbaneselskap, i 1944, og i 1966 ble enda mer av kanalen stengt på grunn av utglidninger som truet sikkerheten.

Det er ikke lenger gruveindustri i området, men det er planer om å gjenåpne kanalen fram til Moira, slik at den kan brukes av ferierende. Et kort stykke er allerede åpnet. Men da hovedveien A46 er krysser kanalen på et sted er det tvilsomt om man kan åpne hele kanalen i overskuelig framtid.
**Jimmy Halperin** (født 1958 i Queens, New York City) er en amerikansk saksofonist (tenor og sopran saksofon) og komponist innen avantgardistisk jazz og ny improvisert musikk.

Biografi
--------

Halperin har siden 1970-tallet vært engasjert i musikken til Lennie Tristano, og han hadde tidlig leksjoner med Tristano selv og Sal Mosca. De første innspillingene i 1986 gjorde han som Halperin i Warne Marsh kvintetten (*Back Home* på CrissCross). Siden 1982 har Halperin jobbet med bassist Dominic Duval og de første felles opptakene ble gjort først i 2003.

I 1997 gav Halperin ut sitt debyalbum under eget navn på plateselskapet *Zinnia*: en Tristano dedikert duett med Sal Mosca (*Psalm*). I 1998 var han medlem av Thomas Andersen quintet (NorCD), i 2001, tok han i en Trio med bassist Don Messina og trommeslager Bill Chattin for Cadence Jazz Records. På denne tiden jobbet han også i CIMP som session musiker med Duval og Jay Rosen.

I 2003 ble resultatet av et tettere samarbeid i CIMP utgitt på albumet *Joy and Gravitas*, med tolkninger av Jazz-Standarder, for eksempel A Night in Tunisia, Love for Sale, My Funny Valentine, Don't Explain, Naima og 'Round Midnight, etterfulgt av Duo-Album *Monkinus* av Halperin og Duval på plateselskapet CIMP. I 2009 gjorde Halperin og Duval musikk av Thelonious Monk med albumet *Monk Dreams*, som kom ut på det litauisk plateselskapet NoBusiness Records. I juni 2009 spilte de på Jazzfest Villach.

Halperin har også jobbet med pianist Andreas Schmidt, Alex Hagen *Stringproject* og i Duo med gitarist Joe Giglio.

Diskografi
----------

* Jimmy Halperin/Sal Mosca: *Psalm* (Zinnia Records, 1997)
* Halperin/Messina/Arbeid: *Cycle Logical* (Cadenc Jazz Records, 2001)
* Halperin/Duval/Rosen: *Joy and Gravitas* (COIMP, 2003)
* Halperin/Duval: *Monkinus* (CIMP, 2005)
* Halperin/Duval: *Monk Dreams* ('NoBusiness Records, 2009)

Kilder
------

* Katalog Over Bielefeld I 1988 Og 2002
* Richard Cook & Brian Morton: *The Penguin Guide to Jazz on CD*, 6. Utgave, London, Penguin, 2002 ISBN 0-14-017949-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jimmy Halperin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Halperin på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Nettstedet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**The Multi-National Stand-By High Readiness Brigade for United Nations Operations** (**SHIRBRIG**) var en multinasjonal brigade som var tilgjengelig for FN ved akutte behov for fredsstyrker. Brigaden startet opp i 1996, var ferdig opprettet og klar for operasjoner i 2000, og ble så nedlagt i 2009.

I mai 1994 besluttet FN å sende 5000 soldater for å stoppe folkemordet i Rwanda. Ingen land ville stille soldater til oppgaven, og ingenting ble gjort. Danmark tok affære og tok initiativ til å opprette en stående FN-styrke. Resultatet ble SHIRBRIG.

Responstiden på brigaden var 15-30 dager, og den var selvforsynt i 60 dager. Brigaden kunne bli stasjonert for maksimalt 6 måneder. Deretter skulle den opphøre eller bli erstattet av andre ikke-SHIRBRIG styrker.

Brigaden besto av tre elementer:

* **Steering Committee** – (*styringskomité*)
* **Planning Element** – (*planleggingsavdeling*) i Danmark som sto for planlegging og trening av brigaden
* **Brigade Pool**

Medlemmer
---------

Pr november 2008 var det følgene 16 medlemsland:

* Argentinas flagg Argentina
* Canadas flagg Canada
* Danmarks flagg Danmark
* Finlands flagg Finland
* Italias flagg Italia
* Irlands flagg Irland
* Litauens flagg Litauen
* Nederlands flagg Nederland
* Norges flagg Norge
* Polens flagg Polen
* Portugals flagg Portugal
* Romanias flagg Romania
* Slovenias flagg Slovenia
* Spanias flagg Spania
* Sveriges flagg Sverige
* Østerrikes flagg Østerrike

Følgende syv nasjoner var observatører:

* Chiles flagg Chile
* Kroatias flagg Kroatia
* Tsjekkias flagg Tsjekkia
* Egypts flagg Egypt
* Jordans flagg Jordan
* Latvias flagg Latvia
* Senegals flagg Senegal

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**SIG Sauer CROSS** er en sylinderlåsrifle som ble annonsert desember 2019. Den produseres av SIG Sauer i USA, og er den første sylinderlåsriflen som selskapet tilbyr i USA siden SSG 3000 som ble lansert i 1992. CROSS er laget for å ha lav vekt, og for å ha god nok presisjon til langholdsskyting og jakt.

Teknisk
-------

Riflen blir lansert i de tre kamringene 6.5 mm Creedmoor, 6.8×51 mm (.277 FURY) og .308 Winchester (7.62×51 mm). Alle disse tre kamringene bruker hylser med 12 mm bunndiameter og bruker samme sluttstykke. 6.5 mm Creedmoor fås med 460 mm pipelengde, mens 6.8 mm og 7.62 mm fås med 410 mm pipelengde. Med de to ulike pipelengdene får våpenet en masse på henholdsvis 3.1 kg eller 2.9 kg.

Riflen leveres fra fabrikk enten med svart utførelse eller i kamuflasje. Avtrekket er justerbart fra 1100 g til 2000 g.

Noen anmeldere har bemerket store likheter mellom CROSS og Q Fix-riflen som ble lansert i 2017, og begge disse har igjen likhetstrekk med Ritter & Stark SX-1 MTR som ble lansert i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Eger, Chris. «New SIG Sauer CROSS Rifle, Company’s 1st U.S. Made Bolt-Action Hunting Rifle». Besøkt 8. mars 2020.
2. ↑  Curtis, Rob. «SIG Sauer Cross Rifle: SIG Returns to the Bolt Action Market». Besøkt 8. mars 2020.
3. 1 2  «CROSS RIFLE». Arkivert fra originalen 20. februar 2020. Besøkt 8. mars 2020.
4. ↑  «SIG CROSS Rifle». Besøkt 8. mars 2020.
5. ↑  Gao, Charlie. «The Sig CROSS: Has Sig Sauer Built the World's Best Bolt-Action Rifle?». Besøkt 17. mars 2020.
6. ↑  Lowe, Christian. «Sig just took a shot at the rifle world with its new bolt-action CROSS (in a whole new rifle caliber)». Besøkt 17. mars 2020.
7. ↑  Mallette, Jeremy. «SIG Sauer Bolt Action Rifle: Cross». Besøkt 17. mars 2020.
8. ↑  Farago, Robert. «New from Ritter & Stark: SX-1 Modular Tactical Rifle». Besøkt 17. mars 2020.
Ishuset.
Motellet «Liselængen», som åpnet i 1936.
**Liseleje** er en kystby i Nordsjælland, i Halsnæs kommune, Region Hovedstaden, med 2 558 innbyggere i januar 2019. Den ligger ca 7 km nord for Frederiksværk, ut mot Kattegat. 

Gjennomsnittstemperaturen er 8,1°C, med gjennomsnitt i juli på 16,9°C som den varmeste måneden og -0,8°C i februar som den kaldeste. Gjennomsnittlig nedbør er 606 mm.

Liseleje er en tidligere fiskeby, og en populær turistby. Det er mange sommerhus i dette området, og om sommeren øker innbyggerantallet. Byens handelsnæring følger denne svingingen, og flere av butikkene er kun åpen om sommeren. Øst for byen ligger Liseleje Plantage (Liseleje plantasje), et skogsområde som ble plantet på slutten av 1800-tallet for å hindre sanderosjon. Det tidligere ishuset ble brukt av fiskere for å oppbevare is, for å bruke ved eksport av fisk. I 2010 ble en av Danmarks største naturlekeplasser åpnet, den heter «Havtyren». Melbylejren er et tidligere militæranlegg, men brukes i dag til rekreasjon og arrangementer.

Kjente personer fra Liseleje
----------------------------

* Alex Riel - jazz- og rockemusiker (f. 1940)
* Ane Riel - dansk forfatter, som har bodd her siden 2005 (f. 1971)

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Forlev*, besøkt 9. juni 2019.
2. ↑  Climate-data.org - *Liseleje*, besøkt 10. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Halsnæs kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Ludvig Filip** (*Luís Filipe*) (født 21. mars 1887, død 1. februar 1908) var eldste sønn av kong Karl av Portugal. 

Han og hans familie var 1. februar 1908 tilbake i Lisboa etter å ha vært på Vila Viçosa Palace. Alfredo Costa og Manuel Buiça, to medlemmer av en revolusjonær gruppe kalt Carbonária, skjøt på kongefamilien og traff Ludvig Filip, hans far, kong Karl, og hans yngre bror Manuel, hertug av Beja. Kongen døde umiddelbart, mens Ludvig Filip levde i ytterligere tjue minutter. Manuel overlevde angrepet, og hadde bare blitt skutt i armen, mens hans mor Amelia var uskadd. Manuel besteg så tronen som Manuel II. Noen omtaler Ludvig Filip som kong Ludvig II av Portugal. I så fall var han i teorien konge i tjue minutter. Imidlertid var det slik i Portugal at arvingen måtte hylles av parlamentet før han lovlig kunne anses for å være konge.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Luiz Philip Maria Carlos de Bragança e Saxe-Coburgo-Gotha, Infante de Portugal, The Peerage person ID p11099.htm#i110987, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |