recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Denne artikkelen omhandler et språk i bøkene om Harry Potter, for figuren Gríma Ormtunge i Ringenes Herre, se: Gríma Ormtunge*
**Ormtunge** er en egenskap enkelte figurer i J.K. Rowlings bokserie om Harry Potter har. Det innebærer at man kan snakke med slanger på deres eget språk. De som har dette talentet er kjent som **ormmunner**. Ormtunge har et vemmelig rykte: Med det betydelige unntaket av Harry Potter, er det en egenskap kun mørke magikere innehar.

De eneste ormmunnene man kjenner til er Harry Potter, Salazar Smygard og hans etterkommere, familien Mørch (Dredolo (Voldemorts bestefar), Morfus (Voldemorts onkel), Miseria (Voldemorts mor) og Voldemort selv).

Harry Potter oppdager ved en tilfeldighet at han er ormmunn, da han skal duellere mot Draco Malfang, og Malfang sender en slange mot ham. Harry prater med slangen, istedenfor å bruke magi mot den, og dette skremmer samtlige av de andre elevene i rommet, siden ormtunge er kjent som en såpass mørk magisk egenskap. Harry hadde brukt denne egenskapen en gang tidligere, uten å vite hva det betydde, da han besøkte en zoologisk hage sammen med Dumlingene. Han spurte en slange hvor den var vokst opp, og endte opp med å sette den fri, selv om han ikke hadde det som hensikt.

Harry får god bruk for sin egenskap som ormmunn da han skal finne Mysteriekammeret i den andre boken. Salazar Smygard, som i sin tid laget kammeret, forseglet det med flere låser man måtte være ormmunn for å åpne. Harry greier å prate ormtunge ved å fokusere på en slange, og så bare prate helt vanlig. Helt fram til Ronny og Hermine fortalte ham det, trodde han at han pratet helt vanlig, og at alle skjønte ham.

I en av bøkene slår Humlesnurr fast at Voldemort overførte noen av sine egne egenskaper til Harry den gangen Avada Kadavra forbannelsen slo feil. Derfor ble Harry en ormmunn.

Portal: Litteratur
**Natascha Heintz** (født 1930) er en norsk paleontolog og konservator med fossile urfisker og primitive fisker som sitt spesialområde.

Heintz tok cand. mag. i 1953 med fagene paleontologi, zoologi og kjemi ved Universitetet i Oslo. 1952–1954 hadde hun stipendiatengasjementer ved universitetsmuseene i Oslo, Bergen og Tromsø. Hun ble cand.real. i zoologi ved Universitetet i Bergen 1956 med en hovedoppgave om bruskfisk.

I 1956–1960 var hun forskningsstipendiat NAVF ved Paleontologisk museum. Fra 1960 til 1966 var hun ansatt ved Norsk Polarinstitutt. Fra 1967 til 2000 var hun knyttet til Paleontologisk museum ved Universitetet i Oslo, først som konservator, senere som førstekonservator og i en periode også bestyrer. Hennes vitenskapelige område omfatter blant annet studier av fossile urfisk og primitive fisk. Hun har også bidratt til forståelsen av mammutens utbredelse og liv i Norge under siste istid. Hun har hatt flere verv i norsk museumsliv, og har gjort en stor innsats for å formidle vitenskap. Det var for eksempel Heintz som tok initiativ til å opprette en egen skoletjeneste ved de naturhistoriske museene på Tøyen (nå Naturhistorisk museum). Heintz har deltatt på seks ekspedisjoner til Svalbard og Franz Josef Land.

Heintz er datter av professor Anatol Heintz (1898–1975) og Mary Solnørdal (1901–1991). Hun vokste opp i Bærum og giftet seg i 1960 med Thor Siggerud, som var geolog ved Norsk Polarinstitutt.

Lily Monsen, Arne Martinsen, Natascha Heintz and Erik Ståhl with dinosaur casts on Spitzbergen. The casts, succesfully completed, are now ready for shipment from Spitsbergen to Oslo. From left to right: Lily Monsen, Arne Martinsen, Natascha Heintz and Erik Ståhl.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, nbl.snl.no, besøkt 30. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Nakrem, Hans (25. februar 2020). «Natascha Heintz». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 30. juni 2021.
3. ↑  «Jubilanter». *Aftenposten*. 25. februar 2000.

Eksterne lenker
---------------

* Faktaside om dinosaurer (UiO, artikkel av Heintz)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Natasha Bielenberg** født *Natasha Udovikova Bielenberg* (12. januar 1954) er en koreograf, arrangør og artist. Hun er datter av den russiske sigøynersangerinnen og skuespilleren Raisa Udovikova (mest kjent i Norge under navnet Raya Bielenberg). Natasha Bielenberg begynte sin artistiske karrière som 8-åring i Teater Romen i Moskva, hvor også hennes mor Raya Bielenberg jobbet. Hun er også kjent som formidler av sigøynerkultur i Norge.

Natasha Bielenberg gikk på Grefsen skole og Sandaker ungdomsskole i Oslo. 

Hun er norsk representant for International Romani Union.
Bielenberg er kreditert for arbeidet som spesialkoreograf (Roma Gypsy Choreography) for artisten Madonna i forbindelse med turnéen Sticky & Sweet Tour. Siden 1999 har hun og familien vært drivkraft bak Den internasjonale sigøynerfestivalen Iagori som arrangeres i Oslo hvert år, første helg i september, og som støttes med over 300 000 kroner av regjeringen. Hun har også drevet informasjonsarbeid overfor skoleelever om diskriminering og utryddelse av romfolk under holocaust.

Referanser
----------

1. 1 2  Gratulerer med dagen, alle rom!
2. ↑  (en)STICKY & SWEET TOUR - DETAILS
3. ↑  Madonna fikk norsk koreografi-hjelp Arkivert 31. juli 2009 hos Wayback Machine.. Dagbladet/kjendis.no (27.07.2009). Besøkt 22. aug 2011.
4. ↑  Usynlig og forfulgt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Hovedrolleinnehaver Christina Applegate på Emmy Awards i 2008. Hun var nominert for beste hovedrolle i både 2008 og 2009.
***Samantha Who?*** er en amerikansk komiserie som gikk på ABC fra 2007 til 2009. 

I Norge ble den sendt på TV 2.

Handling
--------

Seriens hovedperson, Samantha Newly (spilt av Christina Applegate), er en 30 år gammel daglig leder i et eiendomsutviklingsbyrå. Hun har hukommelsestap etter en bilulykke. Etter at hun våkner opp fra koma finner hun i løpet av serien ut at hun har vært både selvopptatt, egoistisk og lite hyggelig før ulykken. Hun bestemmer seg derfor for å bli en bedre datter for sine lettere dysfunksjonable foreldre, Howard (Kevin Dunn) og Regina (Jean Smart). Hun vil også være en bedre venn for sin selvopptatte venn Andrea (Jennifer Esposito), og velmenende venn Dena (Melissa McCarthy). I tillegg forsøker hun å reparere forholdet til sin av-og-på-ex-kjæreste, Todd (Barry Watson). Den som setter serien i et perspektiv, fra "gamle Sam" til "nye Sam" er dørvakten Frank (Tim Russ).

Rolleliste
----------

* Christina Applegate – Samantha Newly
* Jennifer Esposito – Andrea Belladonna
* Kevin Dunn – Howard Newly
* Melissa McCarthy – Dena
* Tim Russ – Frank
* Barry Watson – Todd Deepler
* Jean Smart – Regina Newly

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Samantha Who?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Samantha Who?* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Samantha Who?* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Carl Johan Dischler** (født 8. juli 1874 i Trondheim, død 1951) var en norsk-svensk kunstmaler, frisør og fotograf. Foreldrene var Martin Andreas Dischler og Jensine Emelie, f. Hagen. Carl Dischler var gift med Karin Lagerqvist.

Han flyttet fra Ålesund til Arvika rundt århundreskiftet 1900. Da arbeidet Dischler som frisør og på fritiden var han kunstmaler. For å kunne studere ved en malerskole flyttet Dischler til Stockholm. Han arbeidet på dagtid som frisør og om kveldene gikk han på malerskolenes kveldskurser. Han flyttet til Kristinehamn i 1902 og bosatte seg i den nå revne *Gamla Blindskolan*. I Kristinehamn var han virksom som fotograf og kunstmaler.

For Kristinehamns by malte han portretter av flere ordførere for stadsfullmäktige (bystyret). Disse henger i Stadshotellets solennitetssal, hvor fullmäktige har sine møter. For Kristinehamns tingsrätt malte han i 1929 et portrett av häradshövding L.J. von Knorring. For ordensselskapet Par Bricole i Göteborg malteh an et ittalls portretter av styremedlemmene.

Hans kunst består – foruten portretter – av landskap, motiver fra Kristinehamn samt kopior av Schultzberg og Fjæstad. Ved siden av sin kunstnergjerning stilte han ofte opp som konferansier og tryllekunstner under veldedighetstilstelninger.

En stor del av hans fotografier og glassplater ble skjenket av Karin Dischler til Kristinehamns hembygdsförening etter hans død.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, oppført som Carl Johan Dischler, KulturNav-ID 530e9d8e-05f1-4822-aab7-d54a66dc47e3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Brandberg, Sten V. (1980): *Kristinehamnskonstnärer*, Kulturnämnden Kristinehamn, ss. 22–23

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Eksempel på WYSIWYG - Wikipedias VisualEditor
**WYSIWYG** (fra engelsk: *what you see is what you get* , på norsk: «det du ser er det du får») er et prinsipp i tekstbehandlingsprogramvare og i sideombrekkingsprogrammer (også i HTML-editorer): Det du ser på skjermen når du skriver inn teksten, ser likedan ut som på utskriften. I tekstbehandlingsprogram uten WYSIWYG ser man teksten i en enklere form på skjermen, mens den endelige formateringen først kommer til syne på utskriften.

Alle eldre tekstbehandlere var begrenset av ytelsen til datamaskinen/grafikken, derfor ble ikke WYSIWYG tilgjengelig for forbrukeren før i 1980-årene. Frasen kommer fra Xerox PARC sent i 1970-årene, men utviklet seg til å bli allemannseie fra tekstbehandlingsprogrammet Microsoft Word og sideombrekkingsprogrammet Aldus PageMaker kom med WYSIWYG-funksjonalitet i 1985.

En innvending mot prinsippet er at det blander sammen semantikken og presentasjonen av teksten. Den som skriver teksten må forholde seg til typografiske detaljer som vedkommende kanskje ikke er kvalifisert til å vurdere, eller som kanskje er irrelevante da teksten likevel må gjennom layout før den publiseres. Holdbarheten i disse argumentene er imidlertid avhengig av hva slags arbeid det er som utføres, innholdet i dokumentet, og størrelsen på dokumentet.

Se også
-------

* OpenOffice.org
* AppleWorks
* WYSIWYM

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**WWF** er et filformat som er en modifisert utgave av PDF-formatet for dokumentutveksling. Formatet er anbefalt av WWF Tyskland. 

WWF-formatet blir fremmet som å være mer miljøvennlig enn sammenlignbare dokumentformater, siden formatet er utarbeidet for å gjøre det vanskeligere å skrive ut dokumentene. Motivasjonen bak dette er å forhindre unødvendige utskrifter av dokumenter. Skaperne hevder at filformatet uproblematisk kan leses av de fleste programmer som kan åpne ordinære PDF-filer.

Tekniske detaljer
-----------------

WWF-filer er simpelthen PDF-filer hvor sikkerhetsinnstillingen for utskrift er satt til «ikke tillatt», og filendingen er endret til .wwf. Dette vil si at den tilsynelatende manglende støtten for utskrift skyldes DRM-en som er innebygd i Adobe Acrobat, som ser etter dette flagget for å sjekke om utskrift kan gjøres. Andre PDF-lesere, som Ghostscript, følger ikke nødvendigvis denne innstillingen, noe som gjør det mulig allikevel å skrive ut WWF-filer.

Kritikk
-------

Utviklingen av formatet er blitt kritisert av flere for å begrense brukerrettighetene, for å være lite effektivt (ettersom PDF-lesere fra andre enn Adobe kan skrive ut dokumentene), for å bryte BSD-lisensen, for å være uforenlig med målene til fri programvare-bevegelsen og for at programvaren kontakter WWF uten brukerens samtykke. WWFs internasjonale direktør for samfunnskontakt Maria Boulos har også kritisert prosjektet for å være misledende og å ha blitt lansert globalt uten at WWF Tyskland har snakket med WWF International om saken.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ørjan Olsvik** (født 1953) vokste opp på Senja. Han er professor i medisinsk mikrobiologi ved Universitetet i Tromsø, Institutt for medisinsk biologi. Her har han bygget opp et forskningsmiljø på antibiotikaresistens. Han har hatt mange utenlandsoppdrag og jobbet på Center for Disease Control and Prevention i USA. Som oberst i Forsvaret har han hatt oppdrag med å bekjempe ebola i Mali.

Fra 2008 var han direktør for NOFIMA fra selskapet ble oprettet i halvannet år før han gikk tilbake til Universitetet i Tromsø.

Referanser
----------

1. ↑  Om Olsviks roller hos proff.no
2. ↑  «VG faktasjekket «Debatten»: Får Norge samme kollaps som Italia?». VG. 21. mars 2020.
3. ↑  Ørjan Olsvik forlater NOFIMA. Artikkel hos kyst.no

Kilder
------

* Pål Vegard Hagesæter: *Viruskrigeren*. Artikkel i A-magasinet nr. 120, 2020, 20. mars 2020 side 10-14

Eksterne lenker
---------------

* Frykt ikke korona. Artikkel av Ørjan Olsvik på nrk.no/ytring
* Ørjan Olsvik i Scholia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin **·** ResearchGate
 |
| Ulberndorf |
| --- |
| Høyde: | 360-518 moh. |
| Areal: |  |
| Folketall: | 556 (1990) |
| Opphørt som kommune: | 1973 |
| Postnummer: | 01744 |
| Retningsnummer: | 03504 |
| Kart |
|  |

Seglmerket til den tidligere kommunen Ulberndorf
**Ulberndorf** er en del av den store kretsbyen Dippoldiswalde i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen. Før 1973 var den også en selvstendig kommune. Ulberndorf ligger omkring 2 km sør for bykjernen. Ulberndorf ligger ved Bundesstraße 173 i retningen Dresden–Zinnwald/Georgenfeld. Elven Rote Weißeritz flyter gjennom stedet.

Ulberndorf grenser i vest til Reichstädt, i nord til bykjernen Dippoldiswalde, i nordøst til Elend), i øst til Niederfrauendorf, i sørøst til Oberfrauendorf, og i sør til Obercarsdorf.

Historie
--------

Stedet ble grunnlagt som en skogslandsby. I 1463 var Ulbensdorf underlagt Dippoldiswalde, og fra 1569 Amt Dippoldiswalde. Fra 1856 til 1875 var det en del av Gerichtsamt Dippoldiswalde, og fra 1875 en del av Amtshauptmannschaft Dippoldiswalde.

I 1950 ble nabolandsbyen Elend innlemmet i Ulberndorf gjennom en kommunesammenslåing, og i 1952 ble Ulberndorf (herunder Elend) en del av Kreis Dippoldiswalde. I 1973 ble deretter Ulberndorf innlemmet i Dippoldiswalde.
**Raphael Høegh-Krohn** (også kjent som Jan Høegh-Krohn) (født 10. februar 1938 i Ålesund, død 24. januar 1988) var en norsk matematiker.

Høegh-Krohn fullførte sin doktorgrad i 1966 under veiledning av professor Kurt Friedrichs ved New York University. Professor i matematikk ved Universitetet i Oslo fra 1982.

Høegh-Krohn skrev over 150 artikler og er kjent for oppdagelsen av den grunnleggende dobbeltheten i relativistisk statistikk og kvantemekanikk som også er kjent som Høegh-Krohn prosessen. Han arbeidet blant annet som assistent for Ragnar Frisch som han senere bisto med utvikling av matematiske modeller innenfor samfunnsøkonomi. Han fikk Nansen-prisen i 1975 for "for fremragende innsats innen matematikk og dens anvendelse på teoretisk fysikk".

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Raphael Höegh-Krohn, BNF-ID 16031445x[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP **·** NKC **·** ICCU
 |
**Ørjan Røyrane** (født 10. juli 1988) er en norsk fotballspiller som for tiden er klubbløs 

Han spilte for Sandefjord Fotball mellom 2006 og 2014.

Karrieren startet i den lokale breddeklubben IL Strand-Ulv. Som femtenåring debuterte han for det norske G15-landslaget og endte med fire kamper før veien gikk videre til eldre landslag.

Norheimsund IL
--------------

Ørjan Røyrane ble hentet til Norheimsund IL av trener Tor Thodesen i 2004, og debuterte tidlig som seniorspiller.

Sandefjord Fotball
------------------

Det var stor interesse rundt den unge midtbanespilleren fra både Sandefjord Fotball, SK Brann, Odd Grenland og utlandske klubber. Ørjan var på prøvespill for Sandefjord på slutten av 2005-sesongen, og signerte deretter en fireårskontrakt med klubben.

Røyrane fikk to kamper for seniorlaget i sin debutsesong i 2006 og tre kamper i den påfølgende sesongen. Sandefjord rykket ned og det førte til at Røyrane fikk 17 kamper for klubben i 2008. Etter en rekke gode prestasjoner fikk han mer spilletid i 2009-sesongen i Tippeligaen. Flere sesonger fulgte med skadeavbrekk og mye inn og ut av førstelaget.

Etter åtte sesonger i klubben ble det klart at Røyrane forlater Sandefjord som bosmanspiller etter 2014-sesongen.

Referanser
----------

1. ↑  Norheimsund FK (14.04.2005). «Ørjan trenar med Brann».
2. ↑  Norheimsund FK (04.11.2005). «Jon Andre og Ørjan til Sandefjord». Norheimsund FK. Besøkt 10. februar 2015.
3. ↑  AltOmFotball.no. «Ørjan Røyrane». TV2.
4. ↑  Fredrik Hansen (10.11.2014). «Tre SF-spillere må finne nye klubber». NRK.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ørjan Røyrane – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ørjan Røyrane – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Ørjan Røyrane – FBref Rediger på Wikidata
* Sandefjord Fotball.no – Spillerens profil
* altomfotball.no
A-Ma-tempelet, som – noe forvansket – gav Macao sitt navn.
**A-Ma-tempelet**, kantonesisk: **Ma Kok Miu** (tradisjonell kinesisk: 媽閣廟, forenklet kinesisk: 妈阁庙, jyutping: *Maa1 Gok3 Miu6*, pinyin: *Māgé Miào*. portugisisk: *Templo de A-Má*) er Macaos mest kjente tempel. Det ble bygd i 1488, under Ming-dynastiet, og er Macaos eldste tempel. Det ligger på vestsiden sør på Macaohalvøya, rett under Barra-høyden.

Det taoistiske tempelet er viet til gudinnen A-Ma, bedre kjent under navnet Mazu eller Tin Hau, som foretrekkes på Hongkong-siden av Perleelven. Hun skal ha hjulpet fiskere og handelsfolk på havet, til å komme trygt i havn. Det opprinnelige tempel var allerede på plass da portugiserne ankom på 1500-tallet, og tempelet gav antagelig byen dets navn. Dette er enda tydeligere i det kinesiske bynavnet: *Aomen*. Det kantonesiske navnet på byen er *Ou Mun*. Det er mulig at det portugisiske navnet Macai er avledet av svaret på spørsmålet: «Hvor er vi kommet nå»? Svar: «A-Ma gau» – A-Mau-viken.

Det nåværende tempel er antagelig fra 1600-tallet. Den årlige A-Ma-festivalen finner sted en gang i tidsrommet sent april – tidlig mai hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  The Poor Traveler - *A-Ma Temple: Tracing the Roots of Macau*
2. ↑  Wonder Mondo - *A-Ma Temple*, besøkt 4. februar 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Side ASide BVictor 17929A og 17929B.
**A-side** og **B-side** refererer til de to sidene på 78, 45, og 33 1⁄3 rpm vinyl-platene eller musikkassetter, hvorav singler, EPer eller LPer. «A»-siden inneholdt ofte «hovedsangen», en sang plateselskapet ønsket å promotere på radio og lignende, mens «B»-siden inneholdt en mindre populær sang, eller en sang som ikke kom med på albumet A-siden kom fra, blant annet fordi den var ansett som dårligere, eller at det ikke var plass nok på albumet.

Noen ganger blir B-siden mer populær enn A-siden og får sin egen utgivelse som A-side.

Etter at singlene begynte å komme ut på CD, og særlig etter digital nedlasting som via Spotify eller iTunes ble populært, har singlene ofte inneholdt mer enn to sanger, der sang nummer èn tjener som A-side og videre sanger tjener som B-side. Selv om man nå til dags ikke fysisk snur platen kalles fortsatt resten av sangene på plata for «B-sider». I mer moderne tid har det blitt vanlig at grupper og artister gir ut B-sider som ikke før har blitt utgitt på et samlealbum.

Doble A-sider
-------------

En dobbel A-side er en single som har to sanger som kommer inn på hitlistene samtidig. Dette uttrykket ble innført etter at The Beatles-sangene «Day Tripper» og «We Can Work It Out» kom inn på den amerikanske Billboard-lista samtidig. The Beatles ville ikke ofre noen av sangene til fordel for den andre, og oppfant derfor denne ordningen.

Siden de fleste single-lister, som for eksempel den amerikanske Billboard-listen, baserer seg på både radiotid så vel som platesalg, kan to «sider» fra samme singel komme inn på hitlistene samtidig.

Referanser
----------

1. ↑  Nathan Jolly (16. april 2018). «In Memoriam: the B-side» **(engelsk)**. The Industry Observer. Besøkt 4. februar 2019.
2. ↑  Chris Hutchins (4. desember 1965). «Music Capitals of the World» **(engelsk)**. Billboard. s. 26. Besøkt 4. februar 2019.
**Ulanqab** eller **Ulaan Chab** (Forenklet kinesisk: 乌兰察布; tradisjonell kinesisk: 烏蘭察布; pinyin: *Wūlánchábù*; mongolsk: ; transkripsjon: *Ulaγančabu*) er en by på prefekturnivå i Indre Mongolia i Kina. Det administrative sentrum er Jining, som tidligere var en by på fylkesnivå. Enheten ble gjort til byprefektur den 1. desember 2003.

Ulanqab har et areal på 54 491 km². Det grenser til Hohhot i vest, Mongolia i nord, Xilin Gol i nordøst, Hebei i øst og Shanxi i sør. Ved utgangen av 2004 hadde Ulanqab 2,7 millioner innbyggere.

Ulanqab har i Jining et katolsk bispesete, hvis nybygde domkirke, *Vår Frue av Rosenkransen* (innviet i oktober 2007), er en severdighet på grunn av sine mongolske *ger*-formede klokketårn. Misjonæren og mongologen pater Evariste Huc kalte Ulaan Chab for *Chaborte* i sine skrifter.

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Ulanqab har jurisdiksjon over ett distrikt (区 *qū*), ett byfylke (市 *shì*), 5 fylker (县 *xiàn*) og 4 bannere (旗 *qí*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning(2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Jining | 集宁区 | Jíníng Qū | 260 000 | 114 | 2 281 |
| **Byfylker** |
| 2 | Fengzhen | 丰镇市 | Fēngzhèn Shì | 310 000 | 2 703 | 115 |
| **Fylker** |
| 3 | Zhuozi | 卓资县 | Zhuózī Xiàn | 230 000 | 3 119 | 74 |
| 4 | Huade | 化德县 | Huàdé Xiàn | 160 000 | 2 527 | 63 |
| 5 | Shangdu | 商都县 | Shāngdū Xiàn | 330 000 | 4 304 | 77 |
| 6 | Xinghe | 兴和县 | Xīnghé Xiàn | 300 000 | 3 520 | 85 |
| 7 | Liangcheng | 凉城县 | Liángchéng Xiàn | 230 000 | 3 451 | 67 |
| **Bannere** |
| 8 | Fremre høyre Chahar | 察哈尔右翼前旗 | Cháhā'ěr Yòuyì Qián Qí | 260 000 | 2 734 | 95 |
| 9 | Midtre høyre Chahar | 察哈尔右翼中旗 | Cháhā'ěr Yòuyì Zhōng Qí | 210 000 | 4 200 | 50 |
| 10 | Bakre høyre Chahar | 察哈尔右翼后旗 | Cháhā'ěr Yòuyì Hòu Qí | 210 000 | 3 803 | 55 |
| 11 | Siziwang | 四子王旗 | Sìzǐwáng Qí | 200 000 | 24 016 | 8 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Ulvar i lammeflokken. Om predikantar, makt og overgrep mot kvinner*** er en faglitterær bok hvor forfatteren Gro Skartveit forteller sin egen og fem andre kvinners opplevelse om overgrep av kristne ledere. Skartveit debatterer i boken tiltak for å begrense utbredelsen av slike overgrep.

Skartveits egen historie gjaldt en leder i Vestlandske indremisjon på midten av 1980-tallet. Førsteopplaget på 1500 var utsolgt innen slutten av november.

I *Arbeiderbladet* skreiv Haagen Ringnes at boka hadde en viktig misjon. Språklig kunne den hatt godt av ytterligere «sanering». I *Stavanger Aftenblad* het det at selv om «seks opplevelser med så mange likhetspunkter» kunne virke «monotont å lese», fikk Skartveit fram et viktig mønster i samfunnet. *Dagbladet* kritiserte boka i ganske betydelig grad for språklig og fortellingsmessig monotoni. «Gro Skartveit har verken språk eller framstillingsevne til å formidle disse kvinnenes erfaringer», het det om fortellingene i boka som ikke var Skartveits egen. Bokanmelder Bjørg Vindsetmo mente også at Skartveit la opp til «en klappjakt på overgripere», og at man ikke måtte, som Skartveit angivelig var blitt, «gripes av av det massehysteri som ikke minst mediene har bygd opp under». Senere biskop Tor B. Jørgensen tok til motmæle mot denne anmeldelsen, idet han fant boka viktig og en sterk og samlet dokumentasjon.

Referanser
----------

1. ↑  "Ung blant ulver" av Sveinung Ones, *Bergensavisen* 4. januar 1998
2. ↑  «Gro Skartveits bok i nytt opplag», *Dagen* 25. november 1997
3. ↑  Bokanmeldelse av Haagen Ringnes, *Dagsavisen Arbeiderbladet* 28. oktober 1997
4. ↑  Bokanmeldelse av Kristin Aalen Hunsager, *Stavanger Aftenblad* 19. november 1997
5. ↑  Bokanmeldelse av Bjørg Vindsetmo, *Stavanger Aftenblad* 19. november 1997
6. ↑  "Tvetydig om overgrep" av Tor B. Jørgensen, *Dagbladet* 27. oktober 1997
Illustrasjon: Hermann Vogel
**«Ulven og de sju geitekillingen»** (ty. 'der Wolf und die sieben jungen Geisslein') er et eventyr som er samlet inn av Brødrene Grimm, fortelling nummer 5. Det er Aarne-Thompson type 123,, men har stor likhet med *De Tre Små Griser* og andre Aarne-Thompson type 124 folkeeventyr, og med den varianten av *Rødhette og ulven* som Grimm utgav, hvor hun blir reddet.

Handling
--------

En hunngeit forlater sine sju killinger hjemme, mens hun begir seg inn i skogen på leting etter mat. Før hun drar advarer hun barna sine om den store, stygge ulven, som vil prøve å snike seg inn i huset og spise dem. Ulven vil gi seg ut for å være deres mor og overbevise killingene om å åpne døren, men moren lærer barna å kjenne igjen stemmen sin og de hvite føttene sine. 

Ikke lenge etter at geitemor har dratt, hører killingene en stemme ved døren som forteller at det er mor som har kommet tilbake. Stemmen er imidlertid så grov og dyp at barna forstår at det er løgn, og de lukker ikke opp. Ulven går da til markedet,  og stjeler litt honning for å gjøre stemmen mykere. Snart hører killingen en ny stemme ved døren, som ber dem åpne. Denne stemmen er lys og myk, som morens, og killingene er på nippet til å åpne når den yngste geita kikker under dørsprekken og får øye på ulvens kraftige, sorte poter. De nekter å åpne døren, og ulven forsvinner igjen. 

Ulven går nå til bakeriet og stjeler litt mel, smører det over hele pelsen og alle potene sine. Han vender tilbake til geitenes hus, og ber dem å lukke opp for sin "mor". Barna ser at det står hvite føtter utenfor, og høre den lyse og milde stemmen, og åpner døren. Ulven bykser inn og sluker seks av geitene, mens den yngste killingen gjemmer seg i gulvuret, og slipper unna.

Seinere på dagen kommer moren hjem fra skogen. Fortvilet ser hun døren stå på vidt gap, og alle killingene forsvunnet, uten den minste. Hun leter i nærheten og finner ulven sovende under et tre. Mor Geit ber den yngste killingen hente saks, nål og  tråd, skjærer opp ulvens mage og finner til alt hell at de seks killingene har blitt slukt hele, og har overlevd. I stedet for geitekillinger fyller de ulvemagen med kampesteiner, og syr igjen. Når ulven våkner er han veldig tørst. Han går ned til elven for å drikke, men kampesteinene i magen gjør ham tyngre enn han er vant til, og han faller i vannet og drukner. Slik kunne geitefamilien leve lykkelig alle sine dager.

Eldre varianter
---------------

Yngre versjoner
---------------

Den russisk-franske rockemusicalen Rock'n Roll Wolf fra 1976.

Se også
-------

* Storeulv
* Rødhette og ulven
* Gutten som ropte ulv
* De tre små grisene

Referanser
----------

1. ↑  Jacob and Wilheim Grimm Household Tales. «The Wolf and the FIVE Young Kids». Arkivert fra originalen 14. september 2015. Besøkt 22. november 2018.
2. ↑  D. L. Ashliman, *The Grimm Brothers' Children's and Household Tales"*
3. ↑  D. L.Ashliman, *The Wolf and the Seven Young Kids*

Eksterne lenker
---------------

* Eventyret i fulltekst hos Eventyr-orakelet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** NLA
 |
**Vasil Levski nasjonalstadion** (bulgarsk:  *Национален стадион Васил Левски*) er Bulgarias nasjonalarena som ligger i hovedstaden Sofia ved byens største og historiske park Borisova gradina. Den er hjemmebane for Bulgarias herrelandslag i fotball og fungerer også som vertskap for finalen i den bulgarske fotballcupen, samt for enkelte friidrettsarrangement. Stadionet er oppkalt etter nasjonalhelten Vasil Levski (1837–1873) og stod ferdig i juli 1953. 

Det erstattet to tidligere fotballstadion i umiddelbar nærhet, som ble revet på 1940- og 1950-tallet av kommunistiske styresmakter. Som kompensasjon for tapet av sitt hjemmestadion ble klubben Levski Sofia tildelt et nytt stadion i en av byens forsteder, som siden fikk navnet Georgi Asparukhov Stadion. Stadionet har en tilskuerkapasitet på 43 230 på ordinære idrettsbegivenheter, men ved konserter eller andre arrangementer hvor ståplasser kan benyttes, kan tilskuerkapasiteten økes til opp mot 60 000. 

Stadionet var vertskap for Europamesterskapet i basketball for menn i 1957.

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – First Division Clubs in Europe (Publisert 7. august 2011, besøkt 19. september 2015)
2. ↑  Fibaeurope.com – Eurobasket History - The 50's, The Soviet Dynasty (Besøkt 19. september 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vasil Levski National Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Worldstadiums.com – Bulgatia, Vassil Levski Stadion Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*Se også William Christian (predikant)*

**William David «Bill» Christian** (født 29. januar 1938 i Warroad i Minnesota), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Christian ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som vant turneringen foran Canada og Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Christian ble også verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han eldre bror, Roger Christian spilte også på laget.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Christian – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) William Christian – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) William Christian – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Christian – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Christian – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) William Christian – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Sandnessjøen og Ulvangen sett fra Løkvika på Angarsnes.
Ulvangen sett fra Skorpa. Angarsnes til venstre, Alsta med Helgelandsbrua til høyre, foran brua kan en skimte Ulvangsøya.
**Ulvangen** er et sund og en fjord på Helgeland, i Leirfjord og Dønna kommune i Nordland. Sundet ligger mellom øya Dønna og fastlandet og strekker seg fra Alsta og Skorpa i sør til Løkta i nord. Det er cirka 15 kilometer langt og mellom 2,5 og 5 kilometer bredt. På østsida, helt sør i sundet, ligger fjorden Ulvangen. Den har innløp mellom Angarsnes i nord og Ulvangsøya i sør og strekker seg cirka 4 kilometer til fjordbunnen, hvor gården Ulvang ligger. Ulvangsøya er en smal landtunge som skiller Ulvangen fra Meisfjorden.

Ferga fra Sandnessjøen til Bjørn på Dønna og Løkta krysser Ulvangen.

Navnet er sammensatt av dyrenavnet *ulfr* (*ulv*) og endingen *angr* (*trong vik, fjord*).

Referanser
----------

1. ↑  Ulvangen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Rygh: Norske Gaardnavne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**William Hastings «Bill» Cockburn** (født 1. mars 1902 i Toronto, død 21. mars 1975) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Cockburn ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Cockburn, Clifford Crowley, Albert Duncanson, George Garbutt, Roy Hinkel, Victor Lindquist, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Cockburn var målvakt og spilte fem kamper.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Cockburn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Cockburn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Cockburn – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Cockburn – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) William Cockburn – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Stud.Jur.*** er jussens studenttidsskrift med Juristforeningen, den eldste foreningen for studenter ved Det juridiske fakultet, som ansvarlig utgiver. Ved siden av det senere etablerte Pacta, utgjør magasinet fakultetets studentpresse.

Det tradisjonsrike studentorgan utkom første gang i 1936 og har i dag syv utgivelser årlig.

Stud.Jur. har et opplag på 6000 og sendes ut til alle studenter og ansatte ved Det juridiske fakultet i Oslo i regi av fakultetet selv. I tillegg sendes det til landets domstoler, departementer og en rekke advokatfirmaer.

Historie
--------

Tidsskriftet har vært utgitt siden 1936, med unntak av perioden fra høsten 1942 til våren 1945.

Flere fremtredende jurister har vært en del av redaksjonen løpet av sin studietid. Blant tidligere redaktører finnes også flere høyesterettsdommere og anerkjente advokater. 

Stud.Jur. vant i 2004 prisen Årets studentpublikasjon ved Universitetet i Oslo og i 2017 ble Stud.Jur. nominert til Årets studentforening.

Om Stud.Jur.
------------

Navnet *Stud.Jur.* kommer av forkortelsen for *studiosus juris* (hankjønn) eller *studiosa juris* (hunkjønn) – en som studerer rettsvitenskap. 

Til ledelse av redaksjonen i Stud.Jur. velges tre redaktører av Juristforeningens generalforsamling hvert semester. Den øvrige redaksjonen består av jusstudenter som skriver både faglige, aktuelle, juridiske og mer frirettslige artikler, og fungerer med dette som jusstudentenes eget talerør og debattforum. Stud.Jur.s formål er å holde studentene informert om hva som skjer på fakultetet både faglig og sosialt, samtidig som blikket rettes utover, særlig mot den juridiske sfære. I tillegg trykkes stoff fra eksterne bidragsytere, blant andre rettshjelpstiltak, undergrupper av Juristforeningen, andre studentforeninger ved fakultetet og studenter utenfor redaksjonen.

I motsetning til innholdet i flere andre liknende publikasjoner, er en markant overvekt av bladets artikler produsert av studenter – ikke av advokatfirmaer med sponsortilknytning.

Et tilsvarende blad med samme navn utgis av Juridisk Diskussionsklub ved Københavns Universitet.

Mønsterbesvarelse
-----------------

I hver utgave av Stud.Jur. publiseres det en mønsterbesvarelse fra en av studiets avdelinger. Dette er en eksamensbesvarelse som har fått høyeste karakter A. Mønsterbesvarelsene står høyt i kurs studentmassen og er en av mange viktige og relevante funksjoner studentmagasinet har ovenfor studentene.

I tillegg til dette tilbyr Stud.Jur. sine tidligere trykte mønsterbesvarelser samlet i egne publikasjoner.

Målgruppe
---------

Alle studenter og ansatte ved Det juridiske fakultet i Oslo mottar studenttidsskriftet vederlagsfritt i posten, i regi av fakultetet.

I tillegg sendes det til landets domstoler, departementer og en rekke advokatfirmaer, samt andre betalende abonnementer.

Se også
-------

* Studentaviser ved Universitetet i Oslo

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Rettsvitenskap (jus) (master - 5 år) Om masterprogrammet i rettsvitenskap på nettsiden til Universitetet i Oslo
**William Francis «Nobby» Clarke** (født 1883, død 1961) var en britisk etterretningoffiser og kryptograf som deltok i første og andre verdenskrigene.

Liv og virke
------------

Clarke ble utdannet ved Harrow School og Magdalen College i Oxford, og var utdannet jurist. Han mottok sin advokatbevilling i 1906 fra sin far, Edward George Clarke, en fremtredende advokat og senere Solicitor-General (viseregjeringsadvokat) for England og Wales.

I 1915 fikk han oppdraget som assisterende paymaster, etter å ha mislyktes i komme igjennom nøkkelhullet for å bli direktør.[] Han kunne tysk, og i mars 1916 ble med i Room 40. Hans talent var rettet mot informasjonsanalyse snarere enn kodeknekking. Han var på vakt under jyllandsslaget, og ble ikke imponert av den ineffektive håndteringen og distribusjonen av etterretning. Når Clarke og Francis Birch ble valgt i 1919 til å skrive historien om Room 40 førte deres krasse kritikk av marinens bruk av etterretning til at historien ble «undertrykt».[]

I 1919 ble han medlem av Government Code and Cipher School (GC&CS, dagens GCHQ) og arbeidet i fire år på amerikansk diplomatisk trafikk. I 1924 ble han forfremmet til leder av den nye marinedelen i GC&CS, en post han hadde frem til 1941. Han ble etterfulgt som leder av kollegaen Francis Birch, og deretter konsentrerte han seg med italienske marinekoder inntil han pensjonere seg i oktober 1945.

Clarke ble gravlagt ved Church of All Saints, Selworthy.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som William Clarke (cryptographer), SNAC Ark-ID w6cn9thv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Joseph A. Maiolo, ‘Clarke, William Francis (1883–1961)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
En regulær dodekagon.
I geometri er en **dodekagon** en polygon med tolv sider og tolv vinkler.

Regulær dodekagon
-----------------

En regulær dodekagon er en polygon som hvor alle sider har lik lengde og alle vinkler er lik 150°.

Arealet til en regulær dodekagon med alle sider lik **a** er gitt ved:

{\displaystyle {\begin{aligned}A&=3\cot \left({\frac {\pi }{12}}\right)a^{2}=3\left(2+{\sqrt {3}}\right)a^{2}\\&\simeq 11.19615242\,a^{2}.\end{aligned}}}

Konstruksjon av en dodekagon
----------------------------

En regulær dodekagon kan konstrueres med passer og linjal. Følgende 23-trinns animasjon illustrerer en måte å gjør det på. Merk at kompassradiusen forblir uendret mellom trinn 8 til 11.

Dodecagon Construction AnimationDodecagon Construction Animation

Eksempler på dodekagon
----------------------

Torre del Oro
STK høyspenningslaboratorium er nå skolebygget BiKuben
Dodekagonale bygg er ikke vanlige, men det finnes noen. Torre del Oro er et tidligere militært vakttårn, og landemerke i Sevilla. Inngangsporten Porta Venere (Venus' porter) i Spello, Italia har to tårn som er dodekagonale.

I Norge er tidligere STK høyspenningslaboratorium på Økern i Oslo, som nå er skolebygget BiKuben, tilknyttet Kuben videregående skole, et dodekagonalt bygg. Bygget står på Byantikvarens gule liste.

En rekke mynter har fått den 12-kantede utformingen. Blant disse er britiske Threepence, kroatiske 25 kuna og Mexicos 20 centavos.

Referanser
----------

1. ↑  *Seville City - Torre del Oro* Om det 12-kantede tårnet i Sevilla.
2. ↑  «Har leid ut problemeiendom». nenyheter.no. Arkivert fra originalen 19. september 2016. Besøkt 20. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Storedanske (dansk)

| * v
* d
* r
Polygoner |
| --- |
| Trekanter | Rettvinklet **·** Likesidet **·** Likebeint |
| Firkanter | Kvadrat **·** Rektangel **·** Rombe **·** Parallellogram **·** Trapes **·** Drage |
| Regulære former | Trekant • Firkant • Pentagon • Heksagon • Heptagon • Oktogon • Enneagon • Dekagon • Hendekagon • Dodekagon • Triskaidekagon • Tetradekagon • Pentadekagon • Heksadekagon • Heptadekagon • Oktadekagon • Enneadekagon • Icosagon • Chiliagon • Myriagon  |
| Stjerneformer | Pentagram **·** Heksagram |
| Mål | Lengde **·** Bredde **·** Grunnlinje **·** Høyde **·** Diagonal **·** Areal **·** Omkrets |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Kirken Guds mor. I bakgrunnen Kongens kirke.
**Studenica-klosteret** (serbisk: Манастир Студеница/Manastir Studenica) er et serbisk-ortodoks kloster fra 1100-tallet. Det ligger 39 km sørvest for Kraljevo og 41 km øst for Ivanjica i sentrale Serbia.

To godt bevarte kirker fra middelalderen ligger innenfor klosterets murer av hvit marmor. Kirken Guds Mor er en blanding av romansk og bysantinsk stil og betraktes som et av de viktigste eksempler på Raška-skolens arkitektur. Ved siden av ligger den den mindre Kongens kirke. Begge kirkene inneholder uerstattelige samlinger av bysantinske malerier (freskoer) fra 1200- og 1300-tallet.

Kong Milutin med en modell av Kongens kirke, fresko fra Kongens kirke.
I en klippe høyt over dalen, omtrent 6 km fra Studenica, ligger St. Sabas, et kompleks med grottelignende munkeceller.

Historie
--------

Studenica-klosteret er det viktigste serbisk-ortodokse klosteret fra middelalderen. Det ble bygget i perioden 1183 til 1196 som det fremtidige gravstedet til storfyrst Stefan I Nemanja, grunnleggeren av det serbiske riket og grunnleggeren av Nemanjić-dynastiet som hersket Serbia i to århundrer.

Klosteret inneholder gravene til Stefan Nemanja, hans kone Anastasia og Stefan den Førstekronede (Stefan Nemanjić, deres nest eldste sønn), den første konge av Serbia.

Deres yngste sønn, Sabas av Serbia (erkebiskop Rastko Nemanjić), grunnla den uavhengige, serbisk-ortodokse kirke i Studenica i 1219. Han skrev «Typikon», som betraktes som det første litterære verk på serbisk, og grunnla Serbias første medisinske skole her. Studenica ble med dette det politiske, åndelige og kunsteriske senteret i Serbia.

Som andre serbiske middelalderklostre har også Studenica blitt utsatt for plyndring og ødeleggelser. Klosteret har blitt skadet under kriger og av jordskjelv og brann. De største ødeleggelsene fikk klosteret under det første serbiske opprøret mot tyrkerne 1804-1813. Under en mislykket restaurering i 1846 ble de gamle freskoene dekket med gips og ikonstasen i klosteret fornyet i barokk stil som ikke passet sammen med eksteriørets bysantinske stil. Hundre år senere har eksperter klart å restaurere veggene, og man har klart å bevare de verdifulle malerier gjennom 8 århundrer.

Med sine kirker, spiserom, klokketårn og boligkvarter har Studenica beholdt sin opprinnelige funksjon. Det har vært på UNESCOs verdensarvliste siden 1986.

Referanser
----------

1. ↑  UNESCO. *Studenica Monastery*.
2. ↑  Visit Serbia. *Studenica, monastery of incredible frescoes*.

Studenica monastery Blago Fund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Svend Lindø** (født 5. januar 1862 i Tysvær, død 11. november 1935 i Haugesund) var en norsk skipsreder, skipshandler og politiker for Venstre.

Lindø var fra rundt fem års alder bosatt i Haugesund. Han tok høyere styrmannseksamen i 1880 og underviste i flere år ved Haugesunds offentlige sjømannsskole. Fra 1886 dreiv han agenturhandel i byen, og etter noen år utvida han virksomheta til befraktning og skipsrederi.

Han var medlem av Haugesund bystyre det meste av tida fra 1902 til 1931. Han var ordfører i 1908 og 1914 og viseordfører i 1910. Ellers var han tidvis formann i skolestyret og havnestyret i byen og i styret for sjømannsskolen. Han hadde også verv innen byens bank- og handelsorganisasjoner, og han var aktiv i avholdsbevegelsen.

I valgperioden 1916–1918 representerte han bykretsen Haugesund på Stortinget, der han først satt i sosialkomiteen, deretter i næringskomiteen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 450[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 450.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Svend Lindø hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Thomas Hysing** (født 15. mai 1917, død 31. mars 2010) var en norsk sivilingeniør, kjent for flere innovative prosjekt i den tidlige informasjonsteknologi.

Etter utdannelse til siv.ing. ved NTH arbeidet han ved Elektrisk Bureau en tid. Han
hadde opphold hos IBM i New York som ga tidlige impulser, og ble engasjert ved Sentralinstitutt for industriell forskning, der han under et lengre opphold ved University of Cambridge (1949) fikk innsyn i
en av de absolutt tidligste datamaskiner, EDSAC. Inspirert av denne, ledet Hysing
byggingen av NUSSE som var en av Norges første selvbygde datamaskiner (1950–54).
Deretter etablerte han ESSI/Autokon som utviklet verdensledende CAD/CAM, basert
på erfaringene fra NUSSE, for skipsbygging (1960).

Utgivelser
----------

* *On the Use of Numerical Methods in the Design and Manufacture of Ships*, Proceedings of the First International Congress of the International Federation of Automatic Control. Moskva, 1960.
* *A system for computer plate preparation. Numerical methods applied to shipbuilding* (1963). Med Trygve Reenskaug

Utmerkelser
-----------

* NTNF's ærespris 1972
* Rosing-prisen 2003 (hederspris)

Eksterne lenker
---------------

* Pappaen til Nusse er borte Arkivert 10. april 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Thomas Hestvold** (født 15. juli 1957 i Oslo) er en norsk billedkunstner, bosatt på Vestre Sandøy i Tvedestrand kommune. Han arbeider i hovedsak med maleri, glassmaleri og grafikk.

Hestvold har utdannelse fra Kunstskolen i Rogaland (1983-84), Kunstakademiet i Trondheim (1984-86), Vestlandets kunstakademi (1986-87) og School of Visual Arts, New York (1989-90). Han tilbrakte store deler av barndom og ungdom i Rogaland. Thomas Hestvold var elev ved Stavanger katedralskole. Hestvolds kunst er abstrakt, ofte preget av enkle uttrykk, klare linjer og med assosiasjoner til begrepet Color-field painting.

> Thomas Hestvold (1957-) har lenge vært opptatt av de formale problemstillingene i maleriet, og utforsket kontrasten mellom rom og flate. Han er inspirert av senmodernismen, men har ikke de samme ambisjonene om å finne frem til "evige lover" for kunsten.
> 
> 
> Nora Sørensen Vaage: «Å se en vegg».
> 
> 

Han er opptatt av maleriets dilemma; hvordan skape tredimensjonale rom på et flatt lerret. Hestvolds arbeider er innkjøpt av Museet for samtidskunst tre ganger (1989, 1990 og 1993), og to ganger av Norsk kulturråd (1991 og 1992). I tillegg er arbeider blant annet innkjøpt av Kristiansand kommune (1994), Aust-Agder fylke (1994), Olympiasamlingen (1994) og Sørlandets kunstmuseum (1996). Thomas Hestvold har hatt en rekke separatutstillinger, blant annet Unge Kunstneres Samfund i Oslo (1988), Galleri Sølvberget (1990, 1995 og 1999) og Galleri Wang, Oslo (1999). I 1988, 1989 og 1992 deltok Hestvold på Høstutstillingen og han deltok på Kunstnernes Hus i Oslo (1988), Museet for samtidskunst (1990) og Stenersenmuseet i Oslo (1999).

Sammen med kunstkolleger Arve Rønning og Grete Swahn fikk han et større utsmykningsoppdrag av Tvedestrand kommune i forbindelse med et nytt utbyggingsprosjekt høsten 2014.

Hestvold har medlemskap i Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Landsforeningen Norske Malere (LNM).

Referanser
----------

1. ↑  *Stavanger Aftenblad:* «Et arnested for talenter», 9. oktober 2004 s.62
2. ↑  Vaage, Nora Sørensen: «Å se en vegg» på Universitetet i Bergens nettsider *Kunst og hage*[*død lenke*] (besøkt 13. desember 2014).
3. ↑  Vaage, Nora Sørensen: «Å se en vegg» på Universitetet i Bergens nettsider *Kunst og hage*[*død lenke*] (besøkt 13. desember 2014)
4. ↑  Hardanger og Voss museum: «Thomas Hestvold - Hands-on» Arkivert 13. desember 2014 hos Wayback Machine. (besøkt 13. desember 2014).
5. ↑  Darbo, Øystein K.: «Lokale kunstnere skal smykke ut» i *Tvedestrandsposten*, Side 5, 2. august 2014

Litteratur
----------

* Minge, Hans-Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 78 og 79

Eksterne lenker
---------------

* Omtale på Galleri Grands nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |