recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tallkrogen** er en bydel i Söderort i Stockholm kommune. Den ligger i bydelsområdet Farsta og grenser til bydelene Gamla Enskede, Gubbängen og Svedmyra. 

Bydelen ble opprettet i 1934. Den første byplanen ble laget i 1933. Det var meget original i den forstand at gatene ble utformet som løpebaner rundt et idrettsstadion. Denne delen kalles for Olympiaområdet, og har gatenavn som er hentet fra olympiske leker. I tillegg har tre idrettspionerer fått gater oppkalt etter seg:

* Pehr Henrik Ling, den svenske gymnastikkens far
* Victor Balck, den svenske idrettens far
* Erik Lemming, den første svenske OL-vinneren

Den overveiende delen av bebyggelsen består av småhus. Olympiaområdet ble bygd i perioden 1933–1934, de fleste med bare to rom. Det finnes omtrent 10 forskjellige hustyper, samtlige tegnet av arkitekten Edvin Engström. 

Bydelens sentrum ligger omkring Tallkrogsplan. Selve sentrum ble innviet i 1943. Lenge fantes det mange spesialbutikker her, som tobakkshandler, melkebutikk, fiskehandler, grønnsakshandel, skomaker m.m.

I dag er de fleste småbutikker borte, det finnes nå en ICA-butikk samt Tallkrogen tunnelbanestasjon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tallus** (*thallus*) er en botanisk betegnelse for et planteorgan som finnes hos talofytter (klorofyllholdige organismer). Det vil si at de ikke danner rot, stengel og blad slik karplantene gjør. Alger, sopp, lav og noen levermoser faller i denne gruppen av organismer. Ordet kommer fra gresk og betyr «ungt skudd».

På enkelte lavarter kan tallus være skorpeformet og så hardt festet til underlaget at det er vanskelig å få løsnet. Andre arter, typiske bladlavarter, har gjerne en bladlignende tallus – mer eller mindre innskåret – med tydelig forskjell på over- og underside. Disse er ofte løsere festet til underlaget med et eller flere festepunkt.

Hypotallus
----------

**Hypotallus** (*hypothallus* ) eller **hyfevev** er en steril matte av soppvev som vokser under tallus, nærmest et substratet. Det er en viktig karakter for kartlaver (*Rhizocarpon*), fordi areolene og fruktlegemene stammer fra hypothallus, men finnes også hos mange andre skorpelav.

Referanser
----------

1. 1 2  «thallus» i *Botanisk- og plantefysiologisk leksikon* hos UiO.
2. ↑   «Tallus». I: Bokmålsordboka. Språkrådet og Universitetet i Bergen. (besøkt 22. september 2021).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Zhang He** (kinesisk: 張郃, pinyin: *Zhāng Hé*, født 167 i Mao i det som i dag er Renqiu i Hebei i Kina, død 231) var en ledende general under den mektige krigsherre Cao Cao i overgangstiden mellom Han-dynastiet og de tre rikers tid i Kina. Hans militære karriere begynte da de gule turbaners opprør brøt ut i 184. Senere tjenestegjorde han under Han Fu og Yuan Shao før han skiftet side og gikk over til Cao Cao under slaget ved Guandu. Han var med på en rekke større felttog, blant annet mot Yuan Tan, Zhang Lu, Ma Chao og Liu Bei. Etter Cao Caos død i 220 var Zhang He primært engasjert i forsvaret av Cao Wei mot nordekspedisjonene ledet av kansler Zhuge Liang av kongeriket Shu. Han døde av et pileskudd i et sammenstøt med Zhuge Liangs styrker i 231.

Zhang He fikk et veldig ry; han ble av Chen Shou, forfatter av *De tre rikers historie*, ansett som en av de fem ledende generaler i kongedømmet Wei, sammen med Zhang Liao, Xu Huang, Yue Jin og Yu Jin. Han skal også ha vist stor respekt og støtte for konfucianske lærde, og støttet tiltak for å få kjennere av de fem klassikere inn i ledende verv i Cao Pis hoff.
Apra Harbor
**Naval Base Guam** er en amerikansk orlogsstasjon ved Apra Harbor på Guam. I 2009 ble den sammen med Andersen Air Force Base underlagt Joint Region Marianas, som er en fellesbase under U.S. Navys administrasjon.

Ship Repair Facility, Guam, lå ved siden av Naval Base Guam, ved Apra Harbor, men ble stengt i 1997 etter anbefaling en baseevalueringskommisjon i 1995.

Naval Base Guam er hjemmehavn for hovedkvarteret til Submarine Squadron 15, Coast Guard Sector Guam og Naval Special Warfare Unit One, og støtter 28 andre militære avdelinger på stedet. Basen er hjem for rekke avdelinger under Pacific Command, Pacific Fleet, Seventh Fleet og Seabees.

Avdelinger under Submarine Squadron 15 stasjonert på Guam inkluderer USS «Chicago» (SSN-721), USS «Key West» (SSN-722), USS «Oklahoma City» (SSN-723) og USS «Topeka» (SSN-754). USS Frank Cable (AS-40) er stasjonert i Guam for å støtte undervannsbåtene i Seventh Fleet, og USS Emory S. Land (AS-39) flyttet fra Naval Support Facility Diego Garcia til Naval Base Guam for å fylle samme rolle.

Skip under Coast Guard Sector Guam inkluderer USCGC *Sequoia* (WLB-215), USCGC *Assateague* (WPB-1337) og USCGC *Washington* (WPB-1331).

Underlagte installasjoner
-------------------------

Installasjoner underlagt Naval Base Guam inkluderer Camp Covington, som er en av de tre viktigste stedene for U.S. Navy Seabees. På Camp Covington er stasjonert Seabees i Naval Mobile Construction Battalion 11. Marine Expeditionary Forces Command Pacific, under Seventh Fleet, er også forlagt her.

Camp Covington har treningsstudio, et cardiosenter og en nærbutikk. Anlegget har egne kaserner for offiserer, underoffiserer og vervede mannskaper; en messe, et våpenhus, tannklinikk, og ulike hovedkvarterbygninger og -lagre.

Andre kommandoer
----------------

* Military Sealift Command Ship Support Unit Guam
* Navy Explosive Ordnance Disposal (EOD) Mobile Unit 5
* Navy Munitions Command East Asia Division, Unit Guam
* Naval Airborne Weapons Maintenance Unit 1
* Naval Computer and Telecommunications Station Guam

Tjenester
---------

Naval Base Guam har fasiliteter og tjenester som bibliotek, kapell, besøkssenter, teater, og bowlinghall.

Referanser
----------

1. ↑  Limtiaco, Steven (19. desember 2012). «Guam Ship Repair Facility Ownership Negotiations Fail». *Pacific Islands Development Program, East-West Center*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 13. juli 2013.
2. ↑  Santos, Shaina Marie (24. januar 2013). «NMCB 74 Turns Over Camp Covington to Army's 84th Engineer Battalion». *Joint Region Marianas Public Affairs*. Besøkt 13. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside
* Militært: Naval Air Station, Agana (Tiyan) (*lukket*). GlobalSecurity.org. Hentet 2010-02-19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Nanortalik kommune
**Tasermiut** (Ketilsfjord) er en fjord i Nanortalik kommune på sydkysten av Grønland.

Fjorden er 75 km lang, og ligger nær sydspissen av Grønland, nær Kapp Farvel. I dette området er det mange fjell med bratte vegger, f.eks. Nalumasortoq, som gjør dette området til et yndet sted for fjellklatrere fra hele verden. I bunnen av fjorden ligger isbreen Tasermiut. Ved fjordens utløp ligger Nanortalik. 

Klimaet preges av fønvind, og er dermed mildt i Grønlandsk målestokk, men fønvinden bringer også nedbør til området. 

Navnet Ketilsfjord skal fjorden ifølge Eirik Raudes saga ha fått av Eirik Raudes menn; sagaen forteller at de tok hvert sitt område og hver sin fjord, og oppkalte disse områdene etter seg:

*«De menn som drog ut sammen med Eirik og tok land på Grønland var; Herjolv som tok Herjolvsfjord, han bodde på Herjolvsnes; Kjetil tok Kjetilsfjord, Ravn Ravnsfjord, Sølve Sølvedal, Helge Torbrandsson Alptafjord, Torbjørn Glori Siglufjord, Einar Einarsfjord, Havgrim Havgrimsfjord og Vatnevervet, Arnlaug Arnlaugsfjord; noen seilte til Vestre-bygden.»*

Referanser
----------

1. ↑  «Eirik Raudes saga». Anne Holtsmark. Arkivert fra originalen 9. mai 2008. Besøkt 22.07.2008.

Kilder
------

* *Gazetteer of Greenland* – Per Ivar Haug, UBiT (Universitetsbiblioteket i Trondheim), august 2005, ISBN 82-7113-114-1

Eksterne lenker
---------------

* Historiske bilder av Tasermiut / Ketilsfjord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Navarra** *Denominación de Origen* (DO) er et vindistrikt i det nordlige Spania. Distriktet strekker seg over hele den sørlige halvdelen av regionen Navarra. Vinmarkene ligger ved foten av Pyreneene, ned mot Ebros dalføre.

Navarra var tidligere mest kjent for sine roséviner, men har i seinere år også produsert røde og hvite kvalitetsviner.

Historie
--------

De eldste arkeologiske vitnesbyrd om vinframstilling i Navarra daterer seg til 2. århundre f.Kr. da området var en romersk provins.

I middelalderen, da Navarra var eget kongedømme, var vinframstilling en blomstrende næring, dels grunnet etterspørsel skapt av pilegrimsstrømmen til Santiago de Compostela, dels på grunn av eksport.

Helt fram til 1800-tallet var vinen viktigste landbruksprodukt i regionen. I 1855 ble vinmarkene angrepet av sopp (oidium), og i 1892 ødela angrep av phylloxera 98 % av de 50 000 ha med vinstokker som fantes på det tidspunktet. På begynnelsen av 1900-tallet kom en omfattende nyplanting i stand av druer poda på phylloxeraresistente rotstokker fra Amerika. Det ble oppretta kooperativer, og produksjonen av billig vin for eksport økte sterkt. I 1933 fikk Navarra sitt eget denominación de origen.

I løpet av 1980-åra begynte private produsenter og kooperativer å tilby kvalitetsvin på flaske under egne etiketter.

Klima
-----

Klimaet er kontinentalt med varme, tørre somre og kalde vintre. Den nordlige delen av distriktet er influert av en atlantisk værtype, og har mer moderate temperaturer i druenes modningstid.

Årsnedbøren ligger på ca. 600 mm pr. år. I de høyestliggende områdene kan det være fare for nattefrost.

Sorter
------

Røde sorter for framstilling av rødvin og rosévin utgjør 95 % av arealet, men det er en tendens til at hvite sorter øker noe i omfang.

Den tradisjonelle sorten Garnacha dekker 32%, Tempranillo 36%, Cabernet Sauvignon 13%, Merlot 11%, mens resten dekkes av Graciano og Mazuelo. De viktigste hvite sortene er Viura, Chardonnay og Garnacha Blanca.

Vanligvis støttes stokkene av espalierer (*en espaldera*) for å gi druene mest mulig sollys og lett mekanisert dyrking. I motsatt fall plantes stokkene som lave busker (*en vaso*).

Eksterne lenker
---------------

* www.winesfromspain.com
* www.vinonavarra.com – offisiell hjemmeside for reguleringsrådet
**Talludden** (finsk: *Mäntyniemi*) er den finske presidentens embedsbolig, beliggende i Mejlans i Helsingfors.

Bygningen ble klar i 1993 og er presidentens offisielle embedsbolig. Den ble tegnet av arkitektene Reima og Raili Pietilä. Talludden er den første bygningen som er bygget med formål som presidentens embedsbolig. 

Ettersom den forrige presidentboligen, Ekudden, fortsatt ble benyttet av Urho Kekkonen etter at han avgikk i 1981, besluttet statsrådet samme år å bygge en ny embedsbolig til presidenten. 

I 1983 kjøpte staten 2,8 hektar grunn for dette formålet i Mejlans i Helsingfors, og tomten fikk navnet Talludden etter forgjengeren Ekudden. En offentlig arkitektkonkurranse ble arrangert. Arkitektparet Reima og Raili Pietilä vant konkurransen. Byggearbeidene startet i 1989 og var ferdige i 1993. Huset ble paret Pietiläs siste arbeid og betraktes som en av deres mere betydningsfulle skapelser. Den opprinnelige kostnadskalkylen gikk på 15 millioner mark, men kostnadene steg flertallige ganger, til 210 millioner mark. 

I parken er mange vekster fra naturen plantet, ettersom arkitektene Pietilä og hagens landskapsarkitekt Maj-Lis Rosenbröijer ville gjøre omgivelsene så finske som mulig. I følge med planen skulle dessuten den omkringliggende naturen vernes og bevares. Med dette ville de skape en arkitektonisk helhet.

I innredningen er det brukt finske treslag. Mange verk av finske samtidskunstnere pryder huset.

Eksterne lenker
---------------

* Republiken Finlands president: Talludden
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Innen ledelse er **mikroledelse** eller **detaljstyring** en type ledelsesstil hvor en leder i stor grad observerer nøye, kontrollerer eller gir påminnelser om arbeidet til sine underordnede eller ansatte. Lederen vurderer da hvert trinn i en forretningsprosess og unngår delegasjon av beslutninger. Mikroledelse har ofte en negativ konnotasjon, hovedsakelig fordi det viser mangel på frihet på arbeidsplassen. Mikroledelse har blitt omtalt som en teknikk som hindrer økonomisk vekst.

Mikroledelse innebærer ofte forespørsler om unødvendige og altfor detaljerte rapporter. Mikroledelse kan naturlig oppstå på grunn av at en oppgave har blitt delegert på en uklar måte, eller på grunn av at det er mangel på tillit mellom en leder og den som gjør arbeidet. Ting som kan forhindre detaljstyring er å ha tydelig delegering, et veldefinert mål, klar visjon om begrensninger og avhengigheter, og effektivt tilsyn.

Se også
-------

* Tapte muligheter

Referanser
----------

1. ↑  «Mikroledelse: Detaljstyring er ikke et problem.». *no.linkedin.com* **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2022.
2. ↑  Sund, Steinar. «Mikroledelse: Last eller dyd?». *Dagens Perspektiv*. Besøkt 25. februar 2022.
3. ↑  McConnell, Charles (2006). *Micromanagement is Mismanagement*. National Federation of Independent Business. Retrieved on 20 June 2008.
4. ↑  Chambers, Harry (2004). *My Way or the Highway*. Berrett Koehler Publishers, San Francisco. Retrieved on 20 June 2008.
5. ↑  «Micromanagement», *Small Business Resource Centre (2006)*, arkivert fra originalen on 2008-07-24, besøkt 2022-02-25
6. ↑  «Din lederstil kan hindre vekst». *e24.no*. Besøkt 25. februar 2022.
7. ↑  Canner, Niko; Bernstein, Ethan (17. august 2016). «Why is Micromanagement So Infectious?». *Harvard Business Review*.
**Väderöarna** er en tidligere bebodd skjærgård som består av et hundretalls holmer og skjær i Skagerrak. Hele øygruppen ligger i Tanum kommune og ligger ca 13 km vest for Fjällbacka. Øygruppen er avskåret fra fastlandet av Väderöfjorden.

På en av de sydligste øyene, Väderöbod, finnes et fyr som tidligere var bemannet.

På Storön i den nordre øygruppen fantes det tidigere loser, lotsutkikken finnes der fortsatt. I en av de gamle losbostedene finnes idag et vertshus som har åpent året rundt.

På Hamnerö (link under), i sydøst, finnes to overnattingsboder, som tidligere ble benyttet under hummerfisket. Nå er stuene åpne for allmenheten.

På Väderöarna har lundefuglen tidligere hekket.

Øyene som hører til de nordre Väderöarna og den gamle losstasjonen eies og forvaltes idag av Statens fastighetsverk, de søndre øyene er privateide av slektninger til de fiskerne som i sin tid bygde de to overnattingsstuene på Hamnerö.

Værstasjon
----------

Den meteorologiske stasjon, som tidigare fantes på Väderöbod, er idag en automatisert værstasjon som er plassert ved siden av lotsutkikken på Storön. Stasjonen inngår i SMHI:s nett av værstasjoner for kystobservasjoner. Vindobservasjoner fra denne stasjon nevnes i den svenske værvarslingen. 

Den høyeste bølgen målt langs svenskekysten (13,0 m) ble registrert av målebøyen sydvest for Väderöarna den 14. januar 2007.

Referanser
----------

* *Väderöarna*, Karl-Allan Nordblom, Bohusläns museums förlag senaste upplaga 2010.
* *Lotsbåten Ilse från Väderöarna*, K-A Nordblom och B Quirin, Quirin förlag 2008.
* (sv) Väderöarna i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1922)

1. ↑  «Extrema vågor». 29. mai 2009. Besøkt 20. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Väderöarna
* Hamnerö
* Väderöarna – historisk arkeologi vid en uthamn. Forskningsundersökning, Bohusläns museum 2011 Arkivert 27. desember 2015 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Tanum kommune i Västra Götalands län i Sverige |
| --- |
|  | Fjällbacka **·** Grebbestad **·** Hamburgsund **·** Rabbalshede **·** Tanumshede |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LIBRIS **·** GeoNames
 |
**Suzan Abdul Sattar Tamim**  (arabisk: سوزان تميم, født 23. september 1977 i Beirut i Libanon, myrdet den 28. juli 2008 i Dubai i De forente arabiske emirater) var en libanesisk sangerinne. Hun ble brutalt drept, og mordsaken med dens vendinger vakte stor almen interesse.

Liv og virke
------------

Suzanne Tamim kom fra en sunnismuslimsk familie. 

Hun vant Lebanese Broadcasting Corporations libanesiske talentshow *Studio Al Fan* i 1996 og ble ansett som et lovende talent med flere hits. Imidlertid ble hun også kjent for sine krumspring. Hun forsvant i Frankrike for en tid før hun giftet seg med sin første ektemann, Ali Muzannar, i 2002. Ekteskapet endte snart med skilsmisse.

Tamims siste album ble produsert i 2002 av Rotana og ble kalt *Saken Alby*. Den satte salgsrekord. Hennes siste sang, *Lovers*, innspilt i 2006, var dedisert til den myrdede libanesiske statsminister Rafik Hariris minne.

Suzanne Tamims andre ekteskap var med produsenten Adel Matuk. Matuk ble introdusert for henne av Studio Al Fan-sjef Simone Asmar med en forespørsel om han kunne ta vare på Suzan. Han skulle forberede comebacket hennes. Det kom til en 15-årskontrakt mellom selskapet hans Arab-European Production og henne.

Men etter noen måneder ba han henne om å gi opp sangkarrieren og bli husmor. Matuk klarte til og med å få Suzan Tamim til ikke lenger å forlate Libanon ved en rettskjennelse. Likevel flyttet hun til Dubai i slutten av 2007, hvor hun bodde alene til slutten. Der skal hun ha opptrådt i klubber og vært ganske kjent.

Død
---

Den 28 juli 2008 ble Tamin funnet død i sin leilighet i Dubai Marina. Dødsårsaken var en rekke knivstikk. Mannen hennes var i Beirut da nyheten om hennes død nådde ham. En 39 år gammel mistenkt arrestert kort tid etter at forbrytelsen ble funnet død i sin celle bare dager etter arrestasjonen.

Den prominente egyptiske forretningsmannen Hisham Talaat Moustafa ble i 2009 stilt for retten i Kairo, han ble funnet skyldig i å ha bestilt drapet; han ble dømt til døden ved hengning, men på grunn av en juridisk feil av rettsteknisk art måtte rettergangen gjentas. Året derpå ble han istedet dømt til isteden til 15 års fengsel.

Film
----

Den svenske filmskaperen Tarik Salehs prisbelønte film *The Nile Hilton Incident* fra 2016 er inspirert av mordet på Suzanne Tamim.

Referanser
----------

1. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Suzanne Tamim - Saken Albi» (på en), *allmusic.com*, besøkt 2022-12-06
3. ↑  «Suzanne Tamim musician - All About Jazz». *All About Jazz Musicians* **(engelsk)**. Besøkt 6. desember 2022.
4. 1 2  «Egyptian tycoon jailed for murdering Lebanese singer». BBC News. 28. september 2010.
5. ↑  Los Angeles Times article
6. ↑  «Egyptian billionaire convicted of killing pop star lover spared death penalty». *the Guardian* **(engelsk)**. 28. september 2010. Besøkt 6. desember 2022.
7. ↑  SVT Kultur 29 januari 2017, "Svenska 'The Nile Hilton Incident' prisad i Sundance"

Kilder
------

* Miljardär slipper dödsstraff Bitte Hammargren. *Svenska Dagbladet* 4. oktober 2010. Lest 24. oktober 2017.
**Småtveblad** (*Neottia cordata*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den var tidligere regnet til slekta *Listera*.

Utseende
--------

Småtveblad er en veldig anonym orkidé, og den er ikke lett å legge merke til. Den er veldig liten, stort sett mellom 5 og 15 centimeter høy, og den er heller ikke spesielt fargerik. Den opptrer som regel i små grupper.

Ved basis av stengelen har småtveblad to små, hjerteforma blader (derav det norske slektsnavnet tveblad og det latinske artsepitetsnavnet *cordata*, som betyr hjerteforma). Øverst har planta noen få, rødbrune blomster. Ved nærmere studier ser disse blomstene ut som små alver, og de er ganske spesielle.

Forekomster i Norge
-------------------

Småtveblad vokser stort sett i alle former for skog, og den er den vanligste orkidéen i norske skoger. Den er ikke avhengig av mye kalk eller næring i bakken, og den kan også vokse helt opp i snaufjellet.

Småtveblad finnes over hele Norge, selv om den er litt sjeldnere i ytre strøk på Sørlandet, Vestlandet og i Finnmark. Av den grunn er den ikke freda, og er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Småtveblad* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Småtveblad* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Småtveblad* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Småtveblad* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Småtveblad* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Småtveblad* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Småtveblad* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Neottia cordata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Neottia cordata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Neottia cordata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ødeleggelsen av Da Dergas gjestegård** (irsk: *Togail Bruidne Dá Derga* eller *Orgain Bruidne Uí Dergae*; engelsk *The Destruction of Da Derga's Hostel*) er en tidlig tekst fra irsk mytologi. Historien er kjent fra Ulster-syklusen, og skildrer fødselen, livet og døden til den mytologiske helten Conaire Mór, og skildrer et samfunn preget av et krigeraristokrati. 

Helten Conaire Mór er konge over Irland og er sønn, eller muligens sønnesønn, av en herskergudinne. Fortellingen om hans liv og heltegjerninger er en fortelling om et liv hvor han må balansere mellom helteplikter og nestekjærlighet på den ene siden, og å forsøke å unngå «geiss», personlige tabuhandlinger, på den andre siden. Conaire prioriterer sine plikter som konge, med den nødvendige konsekvens at hans liv ubønnhørlig beveger seg mot sammenbruddet. Fremstillingen er muligens farget av at den er nedskrevet av munker i kristen tid.

Kampen i gjestegården varsles av at Conaire ser tre rødkledte riddere på røde hester ankomme huset. Conaires tre fosterbrødre, som farter over hele Irland i et plyndringstokt, angriper gjestehuset tre ganger og forsøker å brenne det ned. Conaire beskytter huset sammen med sine menn Mac Cecht og Conall Cernach. Conaire dreper 1200 menn før han selv blir drept. Han ber om vann for å drikke, men alt vannet er brukt til å slukke brannene. Mac Cecht reiser over hele Irland for å finne en elv som vil gi ham vann til Conaire. Når han til sist vender tilbake med vannet, er det akkurat i tide til å se Conaire bli drept.

Teksten er kjent fra tre ulike versjoner: den eldste fra Lebor na hUidre-manuskriptet fra 1100-tallet kalles *Orgain Bruidne Uí Dergae* («Massakren av ...»). Den andre versjonen er fra Lecans gule bok fra 1400-tallet. Den tredje, som er mer litterært utviklet og knytter fortellingen sammen med sagaen om Étaíns friere, er kjent fra *Egerton 1782-manuskriptet* fra tidlig 1500-tall.

Fortellingen er utgitt på norsk i antologien *Keltiske myter*, 2006. Oversettelsen er basert på 1400-tallsversjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Jan Erik Rekdals innledning til *Keltiske myter*, 2006

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) The Destruction of Dá Derga’s Hostel – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |
«Belgica» har flere betydninger.

Belgica i Antarktis
**«Belgica»** var navnet på båten Roald Amundsen mønstret på som styrmann og for første gang seilte til Antarktis med. Den het opprinnelig «Patria», var konstruert av Johan Chr. Jakobsen, og ble bygget som hvalbåt i Svelvik i 1884.

Belgica-ekspedisjonen
---------------------

Utdypende artikkel: Belgica-ekspedisjonen

Båten ble solgt til Adrien de Gerlache i 1896 for 50 000 norske kroner for en ekspedisjon til Antarktis. Han døpte skipet «Belgica» og forlot Antwerpen den 16. august året etter. Dette var det første skipet som overvintret i Antarktis, og er et av de få forskningsskip som har vært i både arktiske og antarktiske områder.

Skipet og dets mannskap ble de første til å tilbringe en vinter i Antarktis da båten ikke klarte å komme ut av ismassene før den antarktiske vinteren satte inn. 28. februar 1898 frøs båten fast. Først 13 måneder senere klarte mannskapet å få båten løs fra isen. De returnerte til Antwerpen den 5. november 1899.

Foruten Roald Amundsen som styrmann var det fem andre nordmenn blant mannskapet på nitten. Nansen og Amundsen møttes for første gang på dekket på denne skuta.

Senere bruk
-----------

Skipet ble etterhvert kjøpt av Duc d'Orléans, som seilte med Adrien de Gerlache på flere andre ekspedisjoner. Hun ble omdøpt til «Isfjord» og brukt som frakteskute i kullfart mellom Svalbard og Norge under den første verdenskrig.

### Mellomkrigstiden

Båten ble kjøpt av Kristian Holst fra Harstad i 1918. Han ga henne igjen navnet «Belgica» da hun ble konvertert til flytende fiskeforedlingsanlegg og brukt under Lofotfisket.

### Andre verdenskrig

I maidagene 1940 brukte britene «Belgica» som flytende ammunisjonsdepot, frem til hun ble senket i Brurvika på Stangnes i Harstad under et tysk luftangrep 19. mai 1940.

Vrakfunn
--------

I 1990 ble vraket lokalisert, og det har siden 2004 vakt oppmerksomhet blant belgiske vitenskapsmenn.

### Belgica Societé

I 2006 ble det i Belgia stiftet et non-profit interesseselskap, Belgica Societé, som består av arkeologer og marinbiologer. Belgierne ønsker å flytte hele eller deler av vraket fra Hestevika i Harstad til Belgia. En kopi i fullskala-størrelse av båten skal bygges i Belgia og gjøres om til museum.

Dimensjoner
-----------

* Lengde: 36 meter
* Bredde: 7,6 meter
* Vekt: 337 tonn

Litteratur
----------

* "Bygger kopi av Belgica" Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. *ht.no* 02.11.2006

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bilder av «Belgica» Nasjonalbibliotekets samling

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC
 |
**«Akagi»** (japansk: 赤城) var et japansk hangarskip.

Akagi ble opprinnelig påbegynt som en slagkrysser av «Amagi»-klassen, men ble som følge av Washingtontraktaten ombygget til hangarskip sammen med søsterskipet «Amagi». «Amagi» fikk omfattende skader under et jordskjelv mens hun fremdeles var under bygging og ble hogd opp før hun ble sjøsatt, og «Akagi» ble derfor det eneste hangarskipet i sin klasse. «Amagi» ble erstattet av «Kaga» som var et ombygget slagskip av «Kaga»-klassen.

Mellom 1936 og 1938 gikk «Akagi» gjennom en omfattende ombygging og fikk blant annet en bro på babord side og et flydekk som løp hele lengden av skipet. Ved senkingen i juni 1942 var hun utstyrt med en blanding av Mitsubishi A6M jagerfly, Aichi D3A stupbombefly og Nakajima B5N torpedofly.

Operativ historie
-----------------

«Akagi» var flaggskipet i viseadmiral Chuichi Nagumos stillehavsflåte og ledet sammen med «Kaga» angrepet på Pearl Harbor. Etter Pearl Harbour opererte hun i Det indiske hav hvor hun deltok i senkingen av det britiske hangarskipet HMS «Hermes» utenfor Ceylon i april 1942.

4. juni tok hun del i slaget ved Midway hvor flyene hennes angrep Midway. 10:22 om formiddagen ble hun selv angrepet av fly fra det amerikanske hangaskipet USS «Enterprise» og truffet av to bomber. Den første eksploderte i hangaren og satte i brann torpedoer og drivstoff fra sprukne rørledninger. Den andre bomben satte fly på dekket i brann. En halv time senere var brannen ute av kontroll og Nagumo forlot skipet med mannskapet. «Akagi» fortsatte å brenne i ni timer og til slutt ble en japansk jager beordret å senke henne med torpedoer.

Litteratur
----------

* Chris Bishop, red. (1998). «Akagi». *WWII:The Directory of Weapons*. London: Grennwich Editions. s. 463. ISBN 0-86288-198-6.

* Bernhard Ireland (2005). «Akagi». *The Illustrated Guide to Aircraft Carriers of the World*. London: Hermes House. s. 190-191. ISBN 1-84477-746-4.

«Akagi»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Akagi (ship, 1927) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Japanese aircraft carrier Akagi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
Definisjonen på **småsparer** er som oftest de som står oppført med personnummer i Verdipapirsentralen (VPS) og dermed investerer ut fra egen privatøkonomi.

Gjennomsnittlig sparebeløp for en nordmann i 2011 var 686 kroner i måneden.

Finansmarkedets utvikling
-------------------------

Folk har til alle tider spart seg opp små summer, men det var kanskje først og fremst den økende bruken av teknologi i bankvesenet i etterkrigstiden som virkelig gjorde det enklere å være småsparer. At finansmarkedet ble deregulert i en rekke land i Europa som følge av at globale bankvesen og kapitaltjenester økte gjennom 1980-tallet hadde også stor innvirkning. Endringer i måtene bankene opererte og benyttet kapital førte til en trend hvor småsparebanker begynte å kjøpe opp og overta investeringsbanker og aksjehandelere for å opprette universalbanker som tilbød en bred rekke av banktjenester. USA fulgte også utviklingen og fikk et mer universelt bankvesen. Universale banker er frie til å være engasjerte i alle former for finansielle tjenester, gjøre investeringer i klientselskaper, og fungere så mye som mulig som en «supermarkedbank» for både småsparing og engroshandel i finansielle tjenester.

Småsparing i nyere tid
----------------------

Flere firmaer er stiftet takket være at mange småsparere i et miljø har gått sammen. I Norge ble blant annet firmaet i dag kjent som Stavangerflint konstituert i 1946 med en aksjekapital på 2 millioner kroner fordelt på over 800 aksjonærer, hvorav de fleste var småsparere i lokalmiljøet.

Viktigheten av småsparing har blitt aktualisert gjennom at mange nordmenn havner i "luksusfellen", et begrep som brukes om folk som har overforbruk av lånte penger. Begrepet er popularisert gjennom TV3s program Luksusfellen, som tar for seg nordmenn i pengeknipe som får råd fra økonomieksperter.

Referanser
----------

1. ↑  Spareavtaler for 478 millioner kroner i måneden -
Verdipapirfondenes forening [*død lenke*]
2. ↑  «Luksusfellen». Arkivert fra originalen 19. februar 2013. Besøkt 12. februar 2013.

Litteratur
----------

* Penger i aksjer Aksjesparerens ABC – en veiledning for småspareren og de store investors. 1984 (Stein B. Hauglid og Kåre Valebrokk)
* Berglyd, Jostein: *Alt har sin tid. Trygve Brekke ser tilbake*. Privattrykk 1993.
**Jin Renqing** (kinesisk: 金人庆, pinyin: *Jīn Rénqìng*, født i juli 1944 i Suzhou i provinsen Jiangsu i Kina, død 28. august 2021) var en kinesisk politiker. Han var finansminister i Folkerepublikken Kina fra 2003 til 2007, medlem av Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti og stedfortredende leder for senteret for utviklingsforskning tilknyttet den kinesiske regjeringen.

Karriere
--------

Jin hardde stillinger som kommisjonær for Statens skatteadministrasjon, viseguvernør i provinsen Yunnan, stedfortredende generalsekretær for Statsrådet og eksekutiv viseborgermester i Beijing.

Han var finansminister fra 2003 til han bad om avskjed i en alder av 63 år i august 2007 av personlige grunner. I hans periode nøt Kina en sterk økonomisk vekst og en oppbygning av reservene i utenlandsk valuta, men også en økning av underskuddet i handelsbalansen med USA.

Fratreden
---------

Hongkong-mediene spekulerte raskt rundt en sex-skandale da han trådte tilbake. Den 8. september 2007 meldte «Ming Pao» at Jin var i forvaring og assisterte sikkerhetsmyndighetene i deres undersøkelser.

I juni 2011 offentliggjorde WikiLeaks et amerikansk diplomatisk telegram datert 20. september 2007 som hevdet at Jin var blitt avsatt på grunn av en sexskandale som involverte en kvinnelig etterretningsagent fra Taiwan. Telegrammet hevdet at den angivelige spionen hadde hatt forhold med en rekke kinesiske politikere, blant annet også tidligere landbruksminister Du Qinglin, Qingdaos tidligere partisekretær Shicheng og China Petroleum and Chemical Corporation (Sinopec)s formann Chen Tonghai.

Referanser
----------

1. 1 2  Jin Renqing Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine. Kinesiske regjerings offisielle webportal sist besøkt 30. august 2007.
2. ↑  Jin Renqing, Ex-China Finance Minister, Dies in Fire: Caixin, Bloomberg News 28. august 2021. Lest 28. august 2021.
3. 1 2  CNN.com, China's finance minister resigns
4. ↑  China Finance Minister Steps Down
5. ↑  Sacked Chinese finance minister Jin detained – paper (Reuters)
6. ↑  Eimer, David (26. juni 2011). «Chinese minister was caught in a 'Honeytrap'». *The Daily Telegraph*. Besøkt 27. juni 2011. >
7. ↑  «Fomer Chinese Finance Minister Jin Renqing caught in "honeytrap" - Wikileaks». *The Courier-Mail*. 27. juni 2011. Besøkt 27. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jin Renqing hos China Vitae Rediger på Wikidata
* Jin lists Finance agenda for 2007

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***The Mother Instinct*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Roy William Neill.

Handling
--------

Lille Eleanor blir traumatisert etter at faren hennes omkommer i en storm på havet, og moren hennes Coutierre sender jenta til å bo hos en tante i Paris. Flere år senere blir Eleanor, nå en suksessrik modell i Paris, overrasket over et besøk fra hennes eldste søster Marie - som har kommet for å skjule fødselen til hennes barn født utenfor ekteskap.

Når moren deres Coutierre også kommer på besøk, og tror at Eleanor er spedbarnets mor, fortsetter Eleanor dette bedraget slik at storesøsteren hennes kan gifte seg med Pierre Bondel - en fisker. Rett etter at Marie vender tilbake til landsbyen i Normandie, blir broren Jean anklaget for å ha myrdet Raoul Bergere. Vitner under rettssaken påstår at de hadde hørt Jean true med å drepe Raoul for å ha stjålet båten hans. Marie innrømmer derfor at et var hun som hadde drept denne kjeltringen, og at Raoul er far til barnet hennes.

Skuespillere
------------

* Enid Bennett som Eleanor Coutierre.
* Rowland V. Lee som Jacques.
* Margery Wilson som Marie Coutierre.
* Tod Burns som Pierre Bondel.
* John Gilbert som Jean Coutierre.
* Gertrude Claire som moren deres Coutierre.
* William Fairbanks som Raoul Bergere.

Referanser
----------

1. ↑  THE MOTHER INSTINCT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mother Instinct* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mother Instinct* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Mother Instinct* på Silent Era Rediger på Wikidata
Jin-språkets utbredningsområde i Kina.
Kinesiske språk
**Jin** (kinesisk: 晋, pinyin: *jìn*, eller **jinyu**, 晋语, *jìnyǔ*) er et kinesisk språk som tales av omkring 45 millioner mennesker fremforalt i provinsen Shanxi, men også i deler av Indre Mongolia og tilgrensende områder i Shaanxi, Henan og Hebei. 

Jin har tradisjonelt blitt regnet som en variant av nordkinesisk, mandarin, men regnes nå oftere som et språk. Regnet som eget språk (noe som er rimelig med tanke på forskjellene mellom kinesiske dialektgrupper) er det verdens 26. største.

Et særdrag for jin er mengden sammentrekninger av to tegn/ord til ett. Det er et fenomen som forekommer også i standardkinesisk, men ikke i like høy grad.

Dialekter
---------

Jin deles gjerne inn i åtte dialekter:

* *Bingzhou*, talt i sentrale Shanxi, med Taiyuan
* *Lüliang*, talt i vedtre Shanxi og nordlige Shaanxi
* *Shangdang*, talt i sørøstre Shanxi
* *Wutai*, talt i nordlige Shanxi og det sentrale Indre Mongolia
* *Datong-Baotou*, talt i deler av nordlige Shanxi og sentrale Indre Mongolia
* *Zhangjiakou-Hohhot*, talt i nordvestre Hebei og deler av det sentrale Indre Mongolia
* *Handan-Xinxiang*, talt i sørøstre Shanxi, sørlige Hebei og nordlige Henan
* *Zhidan-Yanchuan*.
***The Mysterious Mr. Tiller*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Rupert Julian.

Handling
--------

Politiets hovedkvarter har lenge vært plaget av en rekke ran, som kulminerte med tyveri av et uvurderlig halskjede tidligere smuglet fra Europa. Etterforskerne kommer snart på sporet av en gruppe kriminelle, ledet av mestertyven Ramon Mordant og hans medskyldige - bare kjent under kallenavnet «ansiktet» på grunn av hans vridde og grufulle ansikt.[]

Blant etterforskerne som blir satt på denne saken er undercover-agenten Clara Hawthorne, som utgir seg for å være en mystisk og glamorøs kvinne. Clara og ansiktet spiller et katt-og-mus-spill. Frem til den ukjente mannen avslører at han faktisk er Prentice Tiller, sjef for U.S. Secret Service.

Skuespillere
------------

* Ruth Clifford som Clara Hawthorne
* Rupert Julian som Prentice Tiller
* Frank Brownlee som Ramon Mordant
* Wedgwood Nowell som Stephen Pitt
* Harry L. Rattenberry som O'Meara
* E. Alyn Warren som Rosario
* Lloyd Whitlock som Banning
* William Higby som en etterforsker

Referanser
----------

1. ↑  The Mysterious Mr. Tiller
2. ↑  THE MYSTERIOUS MR. TILLER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Mysterious Mr. Tiller* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Mysterious Mr. Tiller* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Mysterious Mr. Tiller* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Queens Museum**, tidligere **Queens Museum of Art** er et amerikansk kunstmuseum i bydelen Queens i New York City, grunnlagt i 1972 i bygningen som huset FNs hovedforsamling fra 1946 til 1950. Bygningen ligger i Flushing Meadows-Corona Park ved Grand Central Parkway.

Bygningshistorikk
-----------------

Da Queens Museum startet sin virksomhet i 1972 hette det først *The Queens Center for Art and Culture*. Det holder til i New York City Building fra 1939. Bygningen ble tegnet av arkitekten Aymer Embury III (blant annet også Zoo i Central Park og broen Tri-Borough Bridge i New York City) i en nyklassisistisk stil for å benyttes som byen New Yorks utstillingspaviljong ved verdensutstillingen New York World's Fair 1939-40 med temaet "The World of Tomorrow". Deretter ble bygningen gjort om til rekreasjonsformål med isbane og bane for rulleskøyter for almenheten. I 1945 ble det foretatt en ombygging og i 1946 ble bygningen tatt i bruk av den nystartede FNs generalforsamling som brukte bygningen til 1950. Da den nye FN-bygningen sto ferdig, ble den igjen benyttet til rekreasjonsformål. I 1964–65 ble den så enda en gang utstillingspaviljong for New Yorks verdensutstilling, og i 1972 kunne kunstvirksomheten så flytte inn. I 1994 ble det gjort en viss ombygging av museet, og 12. april 2011 ble det første spadetaket tatt av borgermester Michael Bloomberg for et omfattende tilbygg som tilnærmet ville fordoble arealet til museet fra cirka 16 000 til drøyt 30 000 kvadratmeter. Tilbygget ble tatt i bruk i november 2013. Rekreasjonsvirksomheten fikk et eget nybygg i samme parken i 2009.

Miniatyren av New York City

Samlinger og virksomhet
-----------------------

Museets samlinger innbefatter omkring 10 000 objekter (2012) – en stor del dokumentasjon og gjenstander fra verdensutstillingene – kunstverk av Salvador Dali, Mark Dion og andre, nyhetsfotografi of dokumentasjon om byen New York, byplanlegging og en spektakulær miniatyrversjon av hele New York-området fra 1964. Man har også et nytt samarbeid med Tiffany & Co. omkring tiffanyteknikken for glassarbeider. Museet har også mange midlertidige utstillinger og en omfattende satsing på utdanningsprogram og aktiviteter for skoleungdommer og almenheten. Inntil museumsbygningen er det reist en veldig obelisk og en stor klode som symboliserer "verdensfred og enighet".

Referanser
----------

1. ↑  «Queens Museum». *queensmuseum.org* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 13. september 2018. Besøkt 13. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Queens Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Museum | Kunst | USA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
«Berntine» ved kai i Tønsberg.
**«Berntine»** er ei ishavsskute som ble bygd ved Tromsø Skipsverft i 1890.

«Berntine» er per 2018 den eldste ishavsskuta under seil i Norge og ble erklært verneverdig i 1990. Hjemmehavna har fra rundt 1980 vært Tønsberg.

Historie
--------

Etter at skipper Nils Johnsen fra Tromsø i 1888 forliste med sin selfangstskute «Berntine», bestemte han seg for å bygge en ny og mer solid ishavsskute, og fikk nye «Berntine» bygd etter modell av enmasters Hardangerjakter.

Skuta ble brukt i selfangsten fram til rundt 1920, fra 1905 med nye eiere fra Vardø. Seinere ble hun brukt mer som fraktefartøy, bl.a. av tørrfisk langs kysten. I 1913 fikk hun montert inn en motor for lettere å ta seg inn og ut av havner, men seilene var fortsatt det viktigste framkomstmiddelet.

Omkring 1930 ble «Berntine» kjøpt av brødrene Kilvær fra Vega-området som hovedsakelig brukte henne til å frakte trelast på Helgelandskysten.

I 1946 overtok K. Grønnebekk fartøyet. Han bygde det om til motorjakt, ishavsriggen ble fjernet, mast med lastebom montert, og et stort styrhus akter og større lasteluke bygd. Med den store ombyggingen ble navnet endret til «Havnøy», oppkalt etter ei øy på Helgelandskysten. «Havnøy» gikk i fraktfart langs kysten fra 1946 til 1979, fra 1960 med Ingvald Bjøringsøy i Kristiansund som eier.

Ved hjelp av staten, riksantikvaren og private ble «Havnøy» kjøpt opp til bruk i barnevernsarbeid i Tønsberg. Gjenoppbygging til seilskute startet i 1980 og året etter sto «Havnøy» ferdig rigget som tomasters galeas. Fra 1982 drev barnevernstiftelsen Havnøy skuta, men i 2008 ble eierskap og drift overdratt til Stiftelsen Berntine, et samarbeid mellom Loggen kystlag og Fulehuks venner. Samtidig fikk skuta tilbake sitt opprinnelige navn, «Berntine».

Kilder
------

* *Litt historikk om «Berntine»*, berntine.no
* *«Berntine»* Arkivert 12. januar 2018 hos Wayback Machine. tonsbergmaritimekultur.no
* *«Berntine»*, Norsk forening for fartøysvern
* Lene Granli og Sverre Lilleeng: *Havnøy blir til Berntine*, nrk.no Vestfold, publisert 31. mai 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berntine (ship, 1890) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Sjøfart
***The Movements and Habits of Climbing Plants*** («Klatreplanters bevegelser og vekstformer») er en av Charles Darwins bøker. Den ble først utgitt som en tidsskriftartikkel i 1865 («On the movements and habits of climbing plants», *Journal of the Linnean Society of London, Botany*, bind 9, side 1–118). Den første bokutgaven (betegnet som 2. utgave) kom ut i 1875 på John Murrays forlag og var på 208 sider.

Boka beskriver de ulike organene og bevegelsene klatreplanter «klatrer» med, og den er en av Darwins tre bøker om plantenes «adferd» (i tillegg til *Insectivorous Plants*, 1875, og *Movement in Plants*, 1880). Han antok at planter som slynger seg rundt andre planter er den evolusjonært sett opprinnelige klatremåten, som så ble forfinet i flere ulike plantegrupper (kapittel 1). Noen planter holder seg fast med bladene, som kan være mer eller mindre spesialiserte for formålet, men alltid er veldig følsomme for berøring (kap. 2). Ytterlige spesialiseringer er klatretråder, som det igjen fins mange ulike varianter av, inkludert tråder som trekker planten opp etter seg (kap. 3/4). Til slutt nevnes diverse sjeldnere måter å klatre på (f.eks. ved hjelp av røtter og klebrige sekreter; kap. 5).

Eksterne lenker
---------------

* Fri fulltekstversjon av boka
* Artikkelen fra 1865 i *Journal of the Linnean Society of London* (krever abonnement)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
*Se også Queen Victoria Street (andre betydninger)*

Queen Victoria Street på hjørnet av Cannon Street, sett mot Bank of England
**Queen Victoria Street** er ei gate i City of London. Den går østover fra Blackfriars stasjon forbi Mansion House undergrunnsstasjon til Bank undergrunnsstasjon. Den er oppkalt etter den britiske dronning Victoria.

Gata går gjennom deler av London som har vært bebygd fra lang tid tilbake. Under utgravninger før bygging av Bucklersbury House i nr. 11 midt på 1950-tallet ble ruinene etter et romersk Mithras-tempel avdekka, bygd ved bredden av Walbrook, en for lengst overbygd sidelev til Themsen.

Flere kirker ligger langs Queen Victoria Street, blant andre St Andrew-by-the Wardrobe ved Blackfriars og St Nicholas Cole Abbey.

I nr. 130 er College of Arms, Englands heroldsmyndigheten. Nr. 101 er Frelsesarmeens hovedkvarter.

Gatan må ikke forveksles med en annen gate i City of Westminster, som heter *Victoria Street* og går østover fra Victoria stasjon til Parliament Square.
**«Arche Noæ»** (**«Arca Noa»**) var en stykkpram som var sjøsatt i 1641 for det lokale forsvaret av København. Navnet betyr Noahs Ark. Farkosten som berget dyrelivet og mennesket under flommen ifølge Bibelen.

Meget lite er kjent om denne prammen, som ifølge noen kilder hadde et søsterskip med navnet **«Noa Ark»**. Det kan egentlig være det samme fartøyet som hadde en bestykning på 26 kanoner og en besetning på rundt 150 mann, andre kilder mente det var 210 mann. Men denne artilleriprammen som fungerte som vaktskip, kan være et eksempel på et førindustriell panserskip med en spesiell beskyttelse av skiferstein reist på taket av batteridekket som var lukket. Derav kallenavnet **«Tækkeprammen»**. Under beleiringen av København i 1658 til 1660 gav svenskene det et annet kallenavn, «Den stumpryggede Hund», muligens etter utseendet på prammen.

Under beleiringen av den dansk-norske hovedstaden måtte flere marinefartøyer fungere som midlertidige flankestillinger på sjøsiden til støtte for forsvarsverkene, for dette formålet ble det mindre orlogsskipet «Høyenhald» og en armert pram som svenskene gav navnet «Svinetruget» forankret i det grunne farvannet Kalveboderne mellom Sjælland og Amager mot Kalvebod Strand. På Kalvebod Strand begynte forsvarsverkene langs byvollen fra sør til nord, mot Nørreport lå uteverket Ny Vartov Skanse på Vartov som sluttet mot stranden. Fra Københavns rev skulle prammen «Arche Noæ» bevokte de nordre flankene av forsvarsverkene rundt byen. Ettersom stykkprammer hadde lite dypgang kunne disse komme meget tett på landet og bombardere svenskene som forsøkt å ta seg nærmere forsvarsverkene.

Et aktiv forsvar under beleiring av København med marinefartøyer som skulle yte viktig assistanse til forsvarerne på landet har vært sett helt siden senmiddelalderen og fram til 1807 idet byen ble bombardert av britene fra landet. «Arca Noa» og «Svinetruget» hadde en meget viktig rolle under forsvaret av byen, blant annet var Svinetrugets innsats sammen med «Høyenhald» med på å avgjøre utfallet av svenskenes angrep den 11. februar 1659. Det var to kapteiner om bord på Tækkeprammen mens beleiringen varte, S. Orning og Thomas Didriksen i 1658 og 1659.

Etter at beleiringen var opphevet, skulle «Arca Noa» fortsatte som vaktfartøy fram til 1665, deretter ble det tatt ut av tjeneste. Flere år senere ble det besluttet at prammen skulle senkes ved Toldboden for å beskytte Flådens Leje i havneområdet. Dette hendte i 1684, allerede i 1678 var en ny stykkpram sjøsatt med det samme navnet som forgjengeren fra 1641.

Referanser
----------

1. ↑  Probst, s. 286
2. ↑  Cramer-Petersen, s. 48

Litteratur
----------

* Niels M. Probst: *Den danske flådes historie 1588-1660: Christian 4.s flåde* 1996 ISBN 87-00-28586-2
* Lars Cramer-Petersen: *Danmarks Skæbnetime – En beretning om svenskekrigene 1657-60* 2006 ISBN 87-991513-0-8

Eksterne lenker
---------------

* Arche Noae (1641)[*død lenke*]