Antonín Dvořáks **s*ymfoni nr. 9*** i e-moll, "*Fra den nye verden*", opus 95, B. 178 (tsjekkisk: *Symfonie č. 9 e moll "Z nového světa*"), ble komponert i 1893 mens han var direktør for National Conservatory of Music of America fra 1892 til 1895. Den hadde premiere i New York City den 16. desember 1893. Den har blitt beskrevet som en av de mest populære av alle symfonier. I eldre litteratur og innspillinger var denne symfonien - for den første publikasjonen - nummerert som Symfoni nr. 5. Astronauten Neil Armstrong tok et båndopptak av *Den nye verdenssymfonien* med seg under Apollo 11-oppdraget, den første månelandingen, i 1969. Symfonien ble fullført i bygningen som nå huser Bily Clocks Museum.

Orkestrering
------------

Det innledende engelsk horn-temaet fra andresatsen av verket
2 tverrfløyter (en veksler med pikkolofløyte), 2 oboer (en veksler med engelsk horn), 2 klarinetter, 2 fagotter,

4 valthorn, 3 trompeter, alt trombone, bass trombone, tenor trombone, tuba (bare andre sats),

pauke, triangel (kun tredje sats), cymbaler (bare fjerde sats)

strykere

Format
------

En typisk fremførelse av verket varer i ca. 40 minutter. Verket består av fire satser:

1. Adagio, **4/8** – *Allegro molto*, **2/4**, E-moll
2. Largo-satsen begynner i E-dur til D♭-dur, senere C♯-moll
3. Scherzo: Molto vivace – Poco sostenuto, **3/4**, E-moll, Trio i C-dur
4. Finale: Allegro con fuoco, E-moll, slutter i E-dur på en *tierce picarde* over an alterert form av plagal kadensen

### I. Adagio – Allegro molto

Satsen er skrevet i sonatesatsform og begynner med et innledende ledemotiv i Adagio. Denne melodiske disposisjonen vises også i tredje sats av Dvořáks *Strykekvintett nr. 3* i E ♭ dur og hans *Humoreske nr. 1*. Eksposisjonen er basert på tre tematiske emner. Det første i E-moll er kjent for sine kunngjørende og mottakelige fraser. Den andre er i G-moll og gjennomgår en transformasjon slik at den ligner en tsjekkisk polka. Eksposisjonens avsluttende tema i G-dur er kjent for å ligne den afroamerikanske spiritualen *"Swing Low, Sweet Chariot"*. Gjennomføringsdelen fokuserer primært på hoved- og avsluttende temaer, og rekapitulasjonen består av en repetisjon av hovedtemaet samt en transponering av det andre og avsluttende temaet opp en halvtone. Satsen avsluttes med en koda, med hovedtemaet angitt av messingblåsere over en orkestertutti.

### II. Largo

Andre sats introduseres av en harmonisk progresjon av akkorder i treblåseinstrumentene. Beckerman tolker disse akkordene som en musikalsk gjengivelse av fortellingsformelen *"Once upon a time"*. Så spiller en engelsk horn-solo det berømte hovedtemaet i Dess-dur akkompagnert av dempede strykere. Dvořák ble sagt å ha endret temaet fra klarinett til engelsk horn da det minnet ham om stemmen til Harry Burleigh. Satsens midtdel inneholder en passasje i C♯-moll som fremkaller en nostalgisk og øde stemning som til slutt fører til en sørgemarsj over pizzicato-trinn i bassen. Det blir fulgt av en kvasi-scherzo som inkluderer denne satsens tema så vel som førstesatsens hoved- og avsluttende temaer. Largoen avsluttes med den myke returen av hovedtemaet og innledende akkorder.

### III. Molto vivace

Satsen er en scherzo skrevet i ternær form, med innflytelse fra Henry Wadsworth Longfellows *The Song of Hiawatha*. Den energiske rytmen til den første delen blir avbrutt av en trio midtdel. Den første delen gjentas deretter, etterfulgt av et ekko i kodaen til førstesatsens hovedtema.

### IV. Allegro con fuoco

Finalesatsen er også skrevet i sonatesatsform. Etter en kort introduksjon erklærer hornene og trompetene satsens hovedtema mot skarpe akkorder spilt av resten av orkesteret. Det andre temaet blir deretter presentert av klarinetten over tremoloer i strykerne. Gjennomføringsdelen arbeider ikke bare med disse to temaene, men gjenkaller også hovedtemaene i første og andre sats og et fragment fra scherzoen. Etter rekapitulasjonen som begynner i den uventede nøkkelen G-moll, men senere korrigerer seg tilbake til den opprinnelige nøkkelen, når bevegelsen sitt klimaks i kodaen, der materialene fra de tre første satsene blir gjennomgått for siste gang mens en tierce picarde blir utvidet etter at orkesteret triumferende spiller en "modalt endret" plagal kadens.

Innflytelse
-----------

*The Song of Hiawatha,* illustrasjon fra 1904.
Dvořák viste interesse for indianermusikk og afroamerikanske spirituals han hørte i Nord-Amerika. Mens han var direktør ved National Conservatory, møtte han en afroamerikansk student, Harry T. Burleigh, som sang tradisjonelle spirituals for ham. Burleigh, som senere selv ble en komponist, sa at Dvořák hadde absorbert deres 'ånd' før han skrev sine egne melodier. Dvořák uttalte:

«Jeg er overbevist om at fremtidens musikk i dette landet må baseres på det som kalles negermelodier. Disse kan være grunnlaget for en seriøs og original komposisjonsskole, som skal utvikles i USA. Disse vakre og varierte temaene er jordens produkt. De er folkesangene i Amerika, og komponistene deres må henvende seg til dem.»

Symfonien ble bestilt av New York Philharmonic, og hadde premiere den 16. desember 1893 i Carnegie Hall dirigert av Anton Seidl. Dagen før, i en artikkel publisert i New York Herald den 15. desember 1893, forklarte Dvořák videre hvordan indianermusikk påvirket hans symfoni:

«Jeg har faktisk ikke brukt noen av [indianer] melodiene. Jeg har rett og slett skrevet originale temaer som legemliggjør det særegne ved den indianske musikken, og ved å bruke disse temaene som emner, har jeg utviklet dem med alle ressursene til moderne rytmer, kontrapunkt og orkesterfarge.»

I den samme artikkelen uttalte Dvořák at han så på symfoniens andre sats som en "skisse eller studie for et senere verk, enten en kantate eller en opera ... som vil være basert på Longfellows *Hiawatha*" (Dvořák skrev faktisk aldri slik et stykke). Han skrev også at tredjesatsens scherzo ble "foreslått av festscenen i *Hiawatha* hvor indianerne danser".

I 1893 siterte et avisintervju Dvořák slik: "Jeg fant at musikken til negrene og indianerne var praktisk talt identisk", og at "musikken til de to rasene hadde en bemerkelsesverdig likhet med musikken i Skottland". De fleste historikere er enige om at Dvořák refererer til den pentatoniske skalaen, som er typisk for hver av disse musikalske tradisjonene.

I en artikkel fra 2008 i *The Chronicle of Higher Education* uttalte den fremtredende musikologen Joseph Horowitz at afroamerikanske spirituals var en stor innflytelse på Dvořáks musikk skrevet i Nord-Amerika, og siterte ham fra et intervju fra 1893 i *New York Herald* som "I negermelodier fra Amerika har jeg oppdaget alt som trengs for en stor og edel musikkskole." Dvořák lånte tilsynelatende rytmer fra musikken til sitt hjemland Böhmen, særlig i hans slaviske danser og den pentatoniske skalaen i noe av musikken hans skrevet i Nord-Amerika fra afroamerikanske og / eller indianerkilder. Uttalelser om at han lånte melodier blir ofte laget, men sjelden støttet av detaljer. Et bekreftet eksempel er sangen til Scarlet Tanager i kvartetten. Michael Steinberg skriver at et fløytesolotemaet i symfoniens førstesats ligner på spiritualen *"Swing Low, Sweet Chariot"*. Leonard Bernstein vurderte at symfonien virkelig var grunnleggende multinasjonal.

Dvořák ble ikke bare påvirket av musikk han hadde hørt, men av det han hadde sett i Amerika. Han skrev at han ikke ville ha komponert sine amerikanske stykker som han hadde gjort, hvis han ikke hadde sett Amerika. Det er blitt sagt at Dvořák var inspirert av amerikanske "vidåpne landskap" slik som prærier han kanskje har sett på sin reise til Iowa sommeren 1893. Merknader fra flere fremførelser av symfonien inkluderer uttrykket "vidåpne landskap" om hva som inspirerte symfonien og / eller om følelsene den formidler til lytterne.

Dvořák ble også påvirket av stilen og teknikkene som ble brukt av tidligere klassiske komponister, inkludert Beethoven og Schubert. De fallende kvartene og paukeslagene i *Den nye verdenssymfoniens* scherzo-sats fremkaller scherzosatsen i Beethovens *9. symfoni*. Bruk av tilbakeblikk til tidligere satser i *Den nye verdenssymfoniens* siste sats minner om Beethoven som siterer tidligere satser i åpnings-prestoen i den niende symfoniens siste sats.

Mottagelse
----------

Ved premieren i Carnegie Hall ble slutten av hver sats møtt med tordnende applaus, og Dvořák følte seg forpliktet til å reise seg og bukke. Dette var en av de største offentlige triumfene i Dvořáks karriere. Da symfonien ble publisert, var flere europeiske orkestre raskt ute med å fremføre den. Alexander Mackenzie dirigerte London Philharmonic Society i den europeiske premieren den 21. juni 1894. Clapham sier at symfonien ble "en av de mest populære gjennom tidene", og i en tid da komponistens hovedverk ble ønsket velkommen i intet mindre enn ti land, nådde denne symfonien resten av den musikalske verdenen og har blitt en "universell favoritt. ". Den hadde blitt fremført [per 1978] oftere "enn noen annen symfoni i Royal Festival Hall, London" og det er en "enorm etterspørsel i Japan".

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Clapham, John (1979). *Dvořák*. New York: Norton. s. 132–133.
2. ↑  Wagener, Leon (2005). *One giant leap : Neil Armstrong's stellar American journey* (First trade paperback edition utg.). New York. s. 176. ISBN 978-1-4668-2856-8. OCLC 894580882. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
3. ↑  Pohlen, Jerome (2005). *Oddball Iowa : a guide to some really strange places*. Chicago: Chicago Review Press. s. 100. ISBN 978-1-56976-467-1. OCLC 759159844.
4. 1 2 3 4  «en/symphony9 | antonin-dvorak.cz». *www.antonin-dvorak.cz*. Besøkt 3. mai 2021.
5. ↑  Cross, Milton, Ewen, David (1962). *"Antonín Dvořák". Milton Cross' Encyclopedia of the Great Composers and Their Music*. Garden City, New York: Doubleday and Company, Inc. s. 239.
6. ↑  *Jean E. Snyder, "A great and noble school of music: Dvořák, Harry T. Burleigh, and the African American Spiritual", in Tibbets, John C. editor, Dvorak in America: 1892-1895*. Portland, Oregon: Amadeus Press. 1993. s. 131.
7. ↑  «Classical Classics - Dvorak's "New World" Symphony, Classical Notes, Peter Gutmann». *www.classicalnotes.net*. Besøkt 3. mai 2021.
8. ↑  «Neas, Patrick (4 March 2017). "The Classical Beat: ... Dvorak at Helzberg Hall"».
9. 1 2  «Beckerman, Michael. "About the Hiawatha Melodrama"» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 9. desember 2021. Besøkt 3. mai 2021.
10. ↑  Kerkering, John D. (2003). *The poetics of national and racial identity in nineteenth-century American literature*. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press. ISBN 0-511-06295-8. OCLC 57298371.
11. ↑  Beckerman, Michael Brim (2003). *New worlds of Dvořák : searching in America for the composer's inner life* (First edition utg.). New York. ISBN 0-393-04706-7. OCLC 50149581. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
12. ↑  CLAPHAM, JOHN (1. april 1958). «THE EVOLUTION OF DVORAK'S SYMPHONY "FROM THE NEW WORLD"». *The Musical Quarterly*. 2. XLIV: 167–183. ISSN 0027-4631. doi:10.1093/mq/XLIV.2.167. Besøkt 3. mai 2021.
13. ↑  *www.chronicle.com*. Besøkt 3. mai 2021.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
14. ↑  Steinberg, Michael (1995). *The Symphony: A Listener's Guide*. Oxford University Press. s. 152.
15. ↑  Leonard Bernstein: 1953 American Decca recordings. DGG 477 0002. Comments on the 2nd compact disc.
16. ↑  Brev til Emil Kozanek, 15 September 1893, oversatt i *Letters of Composers*, redigert av Gertrude Norman og Miriam Lubell Shrifte (1946, Alfred A. Knopf, New York).
17. ↑  1946-, Sullivan, Jack, (1999). *New World symphonies : how American culture changed European music*. Yale University Press. s. ix. ISBN 0-300-07231-7. OCLC 38747886.

Eksterne lenker
---------------

* *Symfoni nr. 9* hos International Music Score Library Project
* Partitur hos Indiana University School of Music
* Originale manuskripter hos New York Philharmonic Archives
* Dvorak: Symphony No. 9 'From the New World': BBC Radio 3: musikalsk analyse av Dvořáks *Symfoni nr. 9 "Fra den nye verden"* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |