recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dansefilm** er en filmsjanger som hovedsakelig handler om en spesiell dans. Vanlige trekk for en dansefilm er at det ikke bare handler om dans, men samspill og folk fra forskjellige bakgrunner som samarbeider for et felles mål. For eksempel en ballettdanser som danser med en hiphopdanser. Målet kan være en dansekonkurranse for å vinne penger så danseklubben kan fortsette å drives, eller å vinne en danseduell for å vinne heder og ære. 

Filmen bygges gjerne opp slik at man på begynnelsen av filmen blir kjent med hovedkarakteren. Deretter blir man presentert for problemstillingen presenteres, og arbeidet for målet begynner. Etter mye hard jobbing kommer det ofte et vendepunkt, det ser ut til at ting ikke blir som man hadde håpet, men så ordner til seg etterhvert med hjelp av nye metoder og samarbeid.
Den typiske hovedkarakteren i en dansefilm har ofte dårlig råd, mistet foreldrene sine, kommer fra et dårlig miljø eller hatt en annen form for tøff bakgrunn. Til tross for dette, har han/hun et enormt potensial, pågangsmot og lidenskap innen dans, og legger virkelig hjertet sitt i idretten. 

Eksempler på typiske dansefilmer er *Honey*, *Dirty Dancing*, *Dirty Dancing 2* og *Flashdance*.
Lughs magiske spyd
Fortellingen om **slaget ved Mag Tuired** (*Cath Maige Tuired*; på engelsk *Moytura* eller *Moytirra*) er en av de fortellingene fra irsk mytologi som skildrer hvordan alvefolket Tuatha dé Danann nedkjempet tidligere folkegrupper og/eller demoniske makter, for å gjøre Irland egnet som bosted for det irske folket. 

*Mag Tuired* betyr «stolpesletta», og ifølge tradisjonen ligger stedet i provinsen Connacht, vest i Irland. Ulike tradisjoner legger stedet nær enten Galway eller Sligo.

Det første slaget
-----------------

Det finnes to sagatekster, og fortellinger om to slag. I den første av fortellingene kjemper Tuatha dé Danann mot folkegruppen Fir Bolg, som fremstilles som Irlands eldste, prehistoriske befolkning. Fir Bolg skal opprinnelig ha bodd i Irland, før de ble fordrevet og levde som slaver i antikkens Hellas. Navnet Fir Bolg betyr «sekkemennene», og kobles til at de som slaver bar stein i sekker. Etter slavetiden skal de ha vendt tilbake til Irland og hersket der i 37 år før de ble bekjempet av Tuatha dé Danann. Alvefolket ankom Irland i tre hundre skip, ledet av kong Nuada. De brente skipene sine, for å avskjære sin egen flukt. Slaget mellom Tuatha de og Fir Bolg omfatter blant annet en tvekamp mellom Nuada og Fir Blogs mester Sreng. I dette slaget mistet Nuada armen sin.

De andre slaget
---------------

Det andre slaget regnes som det viktigste. Denne teksten kalles *Cath Dédenach Maige Tuired* (de siste slaget…) eller *Cath Tánaiste Maige Tuired* (det andre slaget…). Teksten er kjent i et manuskript fra 1500-tallet; men bygger trolig på tekster så gamle som fra 800-1100-tallet. Deler av teksten er også kjent fra *Lebor Gabála Érenn*, men handlingen utvides betraktelig i forhold til denne.

I det andre slaget kjemper Tuatha dé mot Fomoire-folket. «Mens Fir Bolg fremstilles som en folkegruppe som fordrives og erstattes av Túatha Dé, fremstilles Fomoire-folket som demoner som står i opposisjon til Túatha Dé.»

Etter det første slaget, hvor han mistet armen, måtte Nuada skaffe seg en arm av sølv. Denne protesen gjorde at han mistet autoritet, og han overlot makten til halvfomoiren Bres. Bres opptrer undertrykkende overfor alvefolket, og Nuada, som har fått armen tilbake, gjenvinner makten. 

Kampen mot Fomoirene vinnes med kreftene til de tre heltene og brødrene Dagda, Ogma og Lugh. Rekdal antar at disse tre heltene er opprinnelige guder. De har hver sine attributter: Dagma har en klubbe, Lug et kastespyd og en slynge. Lug avgjør slaget.

Referanser
----------

1. ↑  I antologien *Keltiske myter*, redigert av Jan Erik Rekdal 2006, presenteres fortellingene som *Slaget* i éntall; som ett slag mot to ulike grupper.
2. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Jan Erik Rekdals innledning til *Keltiske myter*, 2006

Teksten på norsk
----------------

* Fortellingen er utgitt på norsk i antologien *Keltiske myter*, 2006.
**Alessandro Antonelli** (født 14. juli 1798 i Ghemme i Italia, død 18. oktober 1888 i Torino) var en ledende arkitekt på 1800-tallet.

Etter arkitekturstudier i Torino avla han også ingeniøreksamen der i 1824. Han fortsatte med eksamen i geometri i Roma i 1828. I 1831 ble han engasjert av byen Novara som byplanlegger for å ombygge den indre bykjerne. I 1836 ble han professor ved kunstakademiet i Torino. 

Hans første hovedbedrift var å fullføre kirken San Gaudenzio i Novara. Dette begynte han med i 1841, og i 1878 ble han ferdig. Fra 1854 ledet han ombygningen av den katolske katedralen i Novara. 

I 1857 og 1862 fulgte nye byplanleggingsprosjekter i Novara og Ferrara. 

Høydepunktet for hans virke ble Mole Antonelliana i Torino. Dette skulle egentlig bli den jødiske synagoge i byen, men etter hvert som dimensjonene på byggverket bare ble større og større, ville ikke den jødiske forsamling være byggherre lenger. I 1888, samme år som Mole Antonelliana ble ferdig, døde han i en alder av 90 år i Torino.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10022676[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Antonelli, Alessandro[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6mp6sdg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   storia.camera.it, besøkt 29. april 2019[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** ICCU **·** BNE
 |
| Slaget ved Lipariøyene |
| --- |
| Konflikt: Den første punerkrig |
| Lipariøyene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 260 f.Kr. |
| Sted | Lipara havn, ved Sicilia38°28'21"N 14°57'39"Ø |
| Resultat | Seier til Karthago |

 |
| Stridende parter |
| Den romerske republikk | Karthago |
| Kommandanter og ledere |
| Gnaeus Cornelius Scipio Asina | Hannibal Gisco |
| Styrker |
| 17 skip | 20 skip |
| Tap |
| Flåten tatt til fange | ukjent |

| Første punerkrig |
| --- |
| Agrigentum – Lipariøyene – Mylae – Sulci – Tyndaris – Kapp Ecnomus – Adys – Tunis – Panormus – Drepana – Egadiøyene |

| Punerkrigene |
| --- |
| Første - Leiesoldatkrigen - Andre - Tredje |

**Slaget ved Lipariøyene** var det første sammenstøtet mellom flåtene til Karthago og den romerske republikk, utkjempet som en del av den første punerkrig. Seieren til Karthago kom som et resultat av et bakholdsangrep.

Slaget
------

Etter landsuksessen ved Agrigentum på Sicilia, følte romerne seg sikre nok til å bygge en flåte som ga dem muligheten til kontroll over Middelhavet. Republikken klarte å bygge en flåte på omtrent 150 galeier og drille nødvendige mannskaper i løpet av to måneder. Patriseren og konsulen Gnaeus Cornelius Scipio fikk kommandoen over de 17 første skipene, og seilte til Messana for å forberede ankomsten av resten av flåten og seilasen til Sicilia.

Mens Scipio befant seg i sundet mottok han informasjon om at garnisonen ved Lipara var villig til å gå over på romernes side. Hendelsene som fulgte er vanligvis beskrevet som en forrædersk handling fra karthagenernes side, men kildene - som stort sett var pro-romerske - går ikke i detalj rundt omstendighetene. Scipio lot ikke muligheten til å erobre en viktig by uten kamp gå fra seg, og seilte mot Lipara. Da romerne ankom havnen, lå en avdeling av karthagenske skip i bakhold, anført av Hannibal Gisco (generalen som ble slått ved Agrigentum) og Boodes. Romerne ble blokkert inne i havna og ga seg uten stor motstand. De uerfarne mannskapene fikk panikk og flyktet, og konsulen ble tatt til fange. Hans kløktighet ble belønnet med den nedsettende tilnavnet *Asina*, som betyr esel på latin.

Hendelsen ved Lipara førte ikke til en slutt på den første punerkrig, eller Scipio Asinas karriere. Kort tid etter fikk han sin hevn da juniorkonsulen, Gaius Duilius, vant slaget ved Mylae.

Kilder
------

* *The Fall of Carthage*, av Adrian Goldsworthy, Cassel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Ito Curata** (født 2. november 1959 i Manila på Filippinene, død 26. mars 2020 i Manila) var en filippinsk moteskaper. Han var designer av brudekjoler og filipinianaklær.

Mer velkjente blant hans klienter var Hollywood-skuespillerinnen Sharon Stone, den filippinske presidenten Gloria Macapagal Arroyo og den filippinske skuespillerinnen Bea Alonzo.

Både han og hans partner Miller ble innlagt på sykehus i midten av mars på grunn av symptomer på covid-19 i Manila. Curata døde 26. mars 2020 av lungebetennelse utløst av infeksjonen i en alder av 60 år.

Referanser
----------

1. ↑   tribune.net.ph[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Filipino fashion designer Ito Curata dies of pneumonia». *ABS-CBN News*. 27. mars 2020. Besøkt 5. april 2020.
3. ↑  «Fashion designer Ito Curata, 60». *BusinessWorld*. 30. mars 2020. Besøkt 5. april 2020.
4. ↑  «Fashion designer Ito Curata dies after battle with COVID-19». *GMA News*. 28. mars 2020. Besøkt 5. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ito Curata på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Gediminastårnet
**Gediminastårnet** (litauisk: *Gedimino pilies bokštas*) er den gjenstående delen av det øvre slottet i Vilnius i Litauen.

De første fortifikasjonene på området ble bygget i tre av storfyrsten av Storfyrstedømmet Litauen, Gediminas. Senere ble det første slottet i teglstein ferdigstilt i 1409 av storfyrst Vytautas den store. Den øverste etasjen ble gjenoppbygget i 1930 av den polske arkitekten Jan Borowski. Enkelte deler av det gamle slottet er blitt gjenoppbygget, på grunn av arkeologiske undersøkelser.

Adkomst til tårnet er enten til fots gjennom parken eller ved hjelp av en kabelbane. Gediminastårnet inneholder en utstilling av de arkeologiske funnene fra høyden og de omliggende områdene. Anlegget er en del av Litauens nasjonalmuseum. Tårnet gir også en panorama-utsikt over gamlebyen.

Gediminastårnet er et viktig symbol både for byen Vilnius og staten Litauen. Det ble avbildet på valutaen litas, og er nevnt i en rekke litauiske dikt og sanger. Litauens flagg ble første gang heist her, 7. oktober 1988 som en det av uavhengighetskampen mot Sovjetunuionen, og som endte med landets uavhengighet 11. mars 1990.

Tårnet er en del av Vilnius slottskompleks og en rekonstruksjon av Storfyrstens slott ble fullført i 2009, og ligger ved foten av høyden hvor Gediminastårnet står.

Referanser
----------

1. ↑  «History of the Lithuanian Flag». Litauens parlament. Besøkt 15. januar 2015.

Se også
-------

* Trys kryžiai
* Pilies gatve
* Katedralplassen (Vilnius)
* Storfyrstens slott (Vilnius)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gediminas Tower – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***The Broken Butterfly*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Maurice Tourneur.

Handling
--------

Når den unge og naive Marcène Elliot går en tur i skogen møter hun Daniel Thorn, en komponist som leter etter inspirasjon til å produsere en ny symfoni. De blir snart fascinert av hverandre. Daniel skriver deretter en flott symfoni og kaller den "Marcène" etter henne. Men hun nekter å reise sammen med ham, fordi hun er redd for at tanten Julie Elliot kommer til å bli sint. Marcène føder snart en liten jente, men så avviser tanten henne. Hennes egen frykt, og bekymringer for fremtiden, presser Marcène til å forsøke å begå selvmord.

Når han kommer tilbake, får Daniel vite fra tante Julie at Marcène fødte barnet hans - men at hun druknet seg selv, og datteren deres. Deretter reiser Daniel for å glemme denne smerten. Han møter deretter Marcènes søster i England. De blir snart kjent med hverandre, blir til slutt forelsket og gifter seg. Når de kommer tilbake til Canada, oppdager de imidlertid at Marcène og datteren hennes fremdeles er i live, men at Marcène nå er døende. Etter avtale med hans kone skjuler de ekteskapet sitt for Marcène. Hun dør kort tid senere, og ekteparet adopterer deretter den lille jenta hennes.

Skuespillere
------------

* Lew Cody - Daniel Thorn
* Mary Alden - Julie Elliot
* Pauline Starke - Marcène Elliot
* Peaches Johnson
* Nina Byron

Referanser
----------

1. ↑  The Broken Butterfly
2. ↑  THE BROKEN BUTTERFLY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Broken Butterfly* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Butterfly* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Broken Butterfly* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**David Veilleux** (født 26. november 1987 i Cap-Rouge) er en canadisk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han syklet for det franske profesjonelle kontinentallaget Europcar fra 2011 til 2013.

Meritter
--------

2005
Sammenlagt, Tour de l'Abitibi
2006
3. etappe, Coupe de la Paix
 Nasjonal U23-mester Landevei
 Nasjonal U23-mester Tempo
2007
 Nasjonal U23-mester Tempo
2008
Sammenlagt, Tour of Pennsylvania
4. og 5. etappe
Kelly Cup
 Nasjonal U23-mester Tempo
Sammenlagt, Tour of Elk Grove
2009
 Nasjonal U23-mester Tempo
10.-plass, VM U23 Tempo
2010
 Nasjonal mester Gateritt
Sammenlagt, Fitchburg Longsjo Classic
2011
La Roue Tourangelle
2012
Sammenlagt, Mi-août en Bretagne
1. etappe
Tre Valli Varesine
2013
1. etappe, Critérium du Dauphiné
Sammenlagt, Boucles de la Mayenne

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) David Veilleux – UCI Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) David Veilleux – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Arthur von Gwinner** (født 6. april 1856 i Frankfurt am Main, død 29. desember 1931 i Berlin) var en tysk bankier, politiker og kunstmesén.

Han var sønn av en renommert Frankfurt-familie, og gikk i banklære, blant annet i utlandet. I 1888 ble han eneeier av bankhuset Riess & Itzinger i Berlin. Men i 1894 nedla han sitt eget bankhus for å få en plass i styret i Deutsche Bank, hvor han samarbeidet nært med Georg von Siemens. Han tilhørte styret til 1919, fra 1910 som styretalsmann. Fra 1919 til 1931 tilhørte han Deutsche Banks *Aufsichtsrat*.

Gwinner spilte en viktig rolle i finansieringen av Bagdadbanen, AEG og Siemens. På grunn av sin utenlandserfaring arbeidet han særlig med Deutsche Banks utenlandsaffærer.

I 1910 ble han av keiser Wilhelm II gjort til medlem av det prøyssiske overhuset (*Preußisches Herrenhaus*). I de følgende årene gjorde han seg kjent som motstander av å ta opp statslån.

Referanser
----------

1. 1 2   Frankfurter Personenlexikon, oppført som Arthur (von) Gwinner, frankfurter-personenlexikon.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Arthur von Gwinner i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
Portal: Alternativ behandling

**The Broccoli Company**, tidligere **Natures of Scandinavia** og **Nature's Own**, er et svensk nettverksselskap grunnlagt i 1993 av Lars Olof Mürbeck og Magnus Ahlén.

Konsept
-------

Produktene som blir omsatt i selskapet er helsekost, kosmetikk og velværeprodukter basert på naturlige ingredienser. For å opprettholde status som salgsrepresentant må man selv kjøpe produkter jevnlig.

Selskapet har fått kritikk for å fremsette helsepåstander uten vitenskapelig dokumentasjon.

Selskapet opplevde en enorm vekst de første årene, og skaffet seg titusenvis av distributører. Konseptet ble særlig populært i Norge, anført av bergenserne Terje Duesund og Ørjan Sæle som begge tjente millioner som distributører. På det meste hadde selskapet 600 000 distributører internasjonalt.

Etterforskning av Justisdepartementet
-------------------------------------

I 1998 innledet Justisdepartementet en etterforskning av Nature's Own. Dette vakte kontrovers ettersom finansminister Gudmund Restads tre døtre var distributører for selskapet, det samme var tilfelle for stortingsrepresentant Anita Apeltun Sæle. Også i Politiet skapte dette sterke reaksjoner. Departementet mente at selskapet drev i strid med lotteriloven, men dette ble avvist av statsadvokaten i Møre og Romsdal. Selskapets eiere og distributører reagerte kraftig på behandlingen fra departementet.

Justisdepartmentets etterforskning av Nature's Own ble avgjørende for den videre norske lovpraksisen rundt MLM.

Telefoni, søksmål og nedtur
---------------------------

I 2002 ble selskapet PGOne skilt ut av Nature's Own for å drive med mobiltelefoni og bredbånd. PGOne ble senere kjøpt opp av Ventelo.

Samme år ble Nature's Own saksøkt av Fred Thorkildsen som var en av toppselgerne for selskapet. Veksten hadde da stagnert og raste kraftig de påfølgende årene.

På grunn av mye negativ medieoppmerksomhet rundt merkenavnet Nature's Own har selskapet byttet navn til Natures of Scandinavia, og senere igjen til The Broccoli Company.

Referanser
----------

1. ↑  *Jan Arild på bunn*, Dagbladet, 14. oktober 2000 «I en kjellerleilighet på Hasle i Oslo sitter Jan Arild Nessjøen. For et halvt år siden skrev han under en distributøravtale. Siden har han brukt rundt 800 kroner hver fjerde uke på kosttilskudd, tannkrem og såper.»
2. ↑  *Milliardmarknad utan kontroll*, Bergens Tidende, 21. mars 2011
3. ↑  Cognicore - kosttillskottet som Sahlgrenska kvalitetssäkrar Mats Reimers blogg på Dagens Medicin
4. ↑  - Frykter ikke straff Dagbladet
5. ↑  Dette er Sæle-pyramiden Hegnar Online
6. ↑  Kr.F-topp i ulovlig pyramidespill VG
7. ↑  *Wegner ut mot pyramidesalg*, Dagsavisen Arbeiderbladet, 7. september 1998
8. ↑  Hard kost for Nature's Own-selgere Dagbladet
9. ↑  Fjernet pyramidesalg fra pyramideparagrafen VG
10. ↑  Saksøker Nature's Own[*død lenke*] E24
11. ↑  Nature's Own halvert omsetning[*død lenke*] Networkmarketing.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Leon Vockensperger** (født 25. august 1999 i Rosenheim) er en snøbrettkjører fra Tyskland, som representerer klubben WSV Bischofswiesen. Han deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der han kom på 29.-plass.

Idrettskarriere
---------------

Vockensperger deltok i Junior-VM i snøbrett 2016 og Junior-VM i snøbrett 2017, der beste plassering var 18.-plass i big air i 2017. Han kom på 106.-plass sammenlagt i verdenscupen i 2019/20, og på åttendeplass i sesongen 2020/21, der han også kom på tredjeplass i slopestyle. Under VM i freestyle og snøbrett 2021 kom han på tiendeplass i slopestyle og 22.-plass i big air.

Under Vinter-OL 2022 kom han på 29.-plass i slopestyle.

Referanser
----------

1. 1 2  Olympics.com - *Leon Vockensperger* Arkivert 19. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
2. ↑  FIS - *Leon Vockensperger - Results*, besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leon Vockensperger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leon Vockensperger – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata
> Her sitter jeg og er 29 år gammel. I Norge. Kjempers fødeland. Jeg er i min beste alder. Stor og sterk er jeg. I god form. Og jeg spør meg; hva har jeg bygd? Hva har jeg, Erlend, 29 år, i Norge, egentlig bygd?
> 
> 
> Åpningssetningen i boka
> 
> 

***L*** er en roman av den norske forfatteren Erlend Loe, utgitt i 1999.

Forfatteren skriver fra en reise som han og 6 andre gjorde til ei øy i Polynesia. Det ytre begrunnelsen var å imitere en oppdagelsesreise, av samme type som store nordmenn som Thor Heyerdahl hadde begått tidligere. Et gjennomgående motiv var at «alt er allerede gjort, alt er oppdaget».

Den gjennomgående tonen er naivistisk, og romanen kan sees som en videreføring av det generasjonstolkende prosjektet Loe hadde påbegynt med *Tatt av kvinnen* og *Naiv.Super.*: «Jeg ser på menneskenes liv her på jorden som et endeløst stykke gruppearbeid. Oppgaven, formulert i tidenes morgen, er som følger: Grei ut om det dere ser rundt dere. Finn ut hvordan dere på beste måte kan organisere dere og ta naturen i bruk. Beskriv, med deres egne ord, hvordan det er å være menneske. Ta rede på hvordan alt henger sammen og hvorfor dere er her. Bruk den tiden dere trenger».

Også kritikeren Tom Egil Hverven oppfatter L som en generasjonsroman: : «den tar opp i seg så mye av denne følelsen, denne stemningen på 1990-tallet som virker så utbredt, ja, nærmest riktig: Vi befinner oss etter. Etter modernismen, etter industrialismen, etter alvoret, etter muren, etter at Norge er ferdig bygget, ja, til og med etter postmodernismen eller poststrukturalismen.»

Romanens prosjekt var godt markedsført, og Loe fikk god pressedekning både i forbindelse med reisen og bokutgivelsen. Romanen fikk Bokhandlerprisen for 1999, og var en av årets bestselgere.

Referanser
----------

1. ↑  sitat fra romanen
2. ↑  i Dagbladet 9.12.99
3. ↑  Litteraturkritikeren Anne Schäffer skriver i BT 15.9.99: «Forfatteren har gjort alt han skriver om. Selve romanen er en del av det mediadekkede og sponsede prosjektet til Erlend Loe, og blir derfor en meta-roman. Ingenting er for lite eller for stort til å observeres, registreres, kommenteres: 'Folk har tenkt tankene før. Vår oppgave blir å raffinere dem'».
**The Buggles** var en britisk popduo som bestod av Trevor Horn (vokal og bass) og Geoff Downes (keyboards og synthesizer). Duoen ble startet i England i 1977 av Horn og Downes som var erfarne studiomusikere og produsenter. Senere samme år ga de ut den legendariske singelen *Video Killed the Radio Star*, en halvelektronisk, new wave-inspirert og perfeksjonistisk produsert popsang. Den kan sies å ha vært singelen som startet synthpop-bølgen som regjerte i Storbritannia over store deler av 1980-årene. 

Duoen fulgte opp med flere singler, og ga ut albumet *The Age of Plastic* i 1980. Kort etter ble begge med i progrockbandet Yes, der de deltok på et album, *Drama* (1980), før Yes gikk i oppløsning. Yes ble senere gjenforent, men med originalmedlemmene Jon Anderson og Tony Kaye i stedet for Buggles-medlemmene.

Geoff Downes og Steve Howe fra Yes startet sammen supergruppa Asia. Trevor Horn gikk mot en suksesskarriere i studioet – både som en av hovedmennene bak popfenomener som Frankie Goes to Hollywood, Boyzone og t.A.T.u. og som produsent for mer seriøse artister som Yes, Mike Oldfield, Paul McCartney, Belle & Sebastian og Pet Shop Boys.

The Buggles gjorde comeback som kvartett (Horn, Downes, Simon Darlow, gitar og keyboards og John Sinclair, gitar, vokal og trommer) i 1981 med albumet *Adventures in Modern Recording*. Siden det har det vært stille om dem som band. Bandet ble oppløst i 1981.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Buggles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) The Buggles på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Buggles på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) The Buggles' diskografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Krystalliseringsfigur** er en kjent historisk eller mytisk person som tiltrekker seg sagn, anekdoter og andre former for folkelig fortellertradisjon, uten opprinnelig å være knyttet til ham eller henne.

Per eller Peer Gynt
-------------------

Hos Peter Christen Asbjørnsen finner vi flere slike personer, men den mest kjente er trolig Peer Gynt, som gjennom Henrik Ibsens drama har blitt en internasjonal prototyp på en lurendreier. Ibsen har fattet poenget med en slik krystalliseringsfigur, og har som litterær konstruksjon dratt inn enda flere sagnfortellinger enn det som ligger i Asbjørnsens forlegg.

Utgangspunktet var 16 år gamle Engebret Hougen, som sommeren 1842 ble sendt opp til Laurgård for å fortelle sagn for Asbjørnsen. Han fortalte da om reinskytteren Peer Gynt, men valgte å legge inn sagnene om Kjetta på Dovre og Vallabudeiene slik de ble bundet sammen som om de tilhørte samme sagnsyklus. Ettersom Asbjørnsen alt kjente disse sagnene som frittstående fortellinger fikk han den idé å la Peer selv være den som fortalte seg inn i slikt som folk visste hadde skjedd andre. Ibsen tok poenget og la til historien om Gudbrand Glesnes bukkeritt, som han lar mor Aase avsløre. Når hun først har fått tenkt seg om husker hun nemlig at hun har hørt historien før. En annen er historien om Fanden i nøtta, som Peer Gynt plasserer seg selv og motstanderen Aslak Smed inn i. Historien ender da med at Aslak, etter å ha knust nøtta med slegga, får djevelen til å rive med seg halve smia og selv stå igjen med svidde hender.

Olav den hellige
----------------

Kristningskongen Sankt Olav kom allerede få år etter sin død til å tiltrekke seg både personlighet og muntlig tradisjon fra andre konger, og kanskje spesielt fra Olav Tryggvason. Egentlig var St. Olav en liten, rund og rødhåret mann, men tok raskt form av Olav Tryggvasons kontrafei, som en høyvokst, muskuløs herre. Fortellinger om severdige merker i naturen, som opprinnelig hadde ulike personer og hendelser knyttet til seg, skled over på Sankt Olav; spor etter hoven til St. Olavs hest, Olavsklemma i Lærdal, ulike Olavskilder hvor det var oppkomme av vann, eller ormeliknende avtrykk i fjellet ved Valldal oppfor Norddalsfjorden på Sunnmøre, som ble lagt ut som et resultat av helligkongens kamp med sjøormen, osv. Mange merkverdigheter i naturen som er blitt tilskrevet St. Olav forekommer på slike steder hvor en positivt vet at St. Olav aldri har vært.

Nært beslektet med slike fenomen er begrepet interessedominant.

Litteratur
----------

* Sverre Mørkhagen: *Peer Gynt. Historie, sagn og «forbandet Digt»*. J.W. Cappelens forlag. Oslo 1997. ISBN 82-02-16417-6
Stemhølen er utløpet av Selura og var knutepunkt for vannkraft til industriene nedenfor
**Drangeid** er et tettsted rundt to kilometer nord for Flekkefjord. Det ligger mellom Grisefjorden og innsjøen Selura. Fra gammelt av besto stedet av gårder langs en kongevei som ble til en strekning av den sørlandske hovedvei mellom Kristiansand og Stavanger, som nå er E39.

Industrivirksomhet
------------------

Selurelva fra Selura, med samlet fall på 31 meter, ga mulighet for utbygging av vannkraft til industri. På slutten av 1800-tallet var der både garveri og tønnefabrikk. O.C. Axelsens Tønnefabrikk har vært nedlagt lenge, mens Aarenes Lærfabrikk, som eksporterte skinn til finere lær- og skinnvarer, ble lagt ned i 2013. Industrivirksomheten førte med seg mye utslipp som drev tilfeldig rundt i fjorden til det enten sank eller drev ut fjorden med tidevannet.

Samferdsel
----------

Jærbanen mellom Flekkefjord og Stavanger gikk også gjennom stedet, med to stoppesteder: «Drangeid» og «Selura», noe som har medført flere kreative vegløsninger for dem som bodde på «feil» side av linja. Like nord for bebyggelsen gikk både vei og jernbane på en smal hylle under en bratt fjellside, som fortsatt henger over veien. «Flaskehalsen» var vanskelig å gjøre noe med, og førte ofte til kork i veitrafikken. Den nye E39 går utenom bebyggelsen.

Boligbebyggelse
---------------

Utbyggingen har skjedd gradvis, med en del boligområder preget av husbankhus av tilgjengelige typer på utbyggingstiden, og fortetning av villahager. Veinettet gir en inndeling i boligstrøk: Eidsodden, Stemhølen, Årnesskogen, Øvreid og Midtreina. I tillegg kommer et av byens nye boligfelt: Kråketona.

Skoletilbud
-----------

Drangeid var tidligere en del av Nes kommune, som hadde en av sine folkeskoler, Sunde skole, i Flekkefjord. Skolen ble utbygd under sentraliseringsbølga på 1960-tallet og er nå Flekkefjords største barneskole.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 23. august 2016
2. ↑  «Aarenes Lærfabrikk». *industrimuseum.no*. Industrimuseum - Norsk museumsnettverk for industrihistorie. Besøkt 22. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**The Brimstone Solar Radiation Band** er et progband fra Bergen. Bandet har spilt sammen siden 1998 og spiller rock som er inspirert av alt fra jazz til progressiv rock. På folkemunne blir bandet oftest kun omtalt som **Brimstone**.

Bandet var særlig aktive på den første delen av 2000-tallet og hadde omfattende turnévirksomhet både i Norge og resten av Europa og fikk rykte som et dyktig live-band.

Bandet har flere utgivelser bak seg, og har høstet svært gode kritikker både i Norge og i utenlandsk musikkpresse. I nisjeblogger og i progmiljøet blir musikkstilen ofte betegnet som «Crossover Prog».

Ved siden av å varme opp for band som Deep Purple og Turbonegro har bandet også blitt kåret til det beste utenlandske bandet i EM i Rock i Bilbao i 2003.

Medlemmer:

* Rolf Edvardsen, Gitar vokal
* Truls (Biff) Eriksen, Bass
* Thomas Grønner, Trommer
* Øyvind Grønner, Gitar, vokal, tangenter, congas
* Erling Halsne (Frem til ca 2010), Gitar, vokal

Diskografi
----------

* *Going Out EP* (2001)
* *The Brimstone Solar Radiation Band* (2004)
* *Solstice* (2005)
* *Smorgasbord (2009)*
* *Mannsverk (2014)*

I tillegg har bandet gitt ut flere singler som er trykket opp i begrensede opplag.

Referanser
----------

1. ↑  Svovelrock med solstråler - bt.no. Lest 26. juli 2013
2. ↑  Psykedeli-ja! bt.no. Lest 26. juli 2013
3. 1 2  The Brimstone Solar Radiation Band biography - progarchives.com. Lest 26. juli 2013
4. ↑  Fullt trøkk fra fortiden bt.no. Lest 26. juli 2013
5. ↑  Thomas Grønner anbefaler Keith Jarrett - Bergen bibliotek. Lest 26. juli 2013
6. ↑  SMORGASBORD - progarchives.com. Lest 26. juli 2013

Eksterne lenker
---------------

* Bandets nettsider
**Leon Parker Tuck** (født 2. januar 1890 i Melrose i Massachusetts, død 2. september 1953) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Tuck vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia. Ishockeyturneringen i Antwerpen var også det første verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i ishockey (USA)

VM-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i ishockey (USA)

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leon Tuck – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leon Tuck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leon Tuck – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leon Tuck – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Leon Tuck – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
'*Lilavati* (også Leelavati, sanskrit: लीलावती, Lilavati) var Bhāskara IIs avhandling om matematikk. Det er første bind av hans hovedverk Siddhanta Shiromani, sanskrit for «Kronen av avhandlinger," sammen med Bijaganita, Grahaganita og Golādhyāya.

Informasjon om Lilavati
-----------------------

Hans bok om aritmetikk er kilden til interessante legender som hevder at det ble skrevet for sin datter, Lilavati. I en av disse historiene, som finnes i en persisk oversettelse av Lilavati, studerte Bhaskara II Lilavati sitt horoskop og spådde at hennes mann skulle dø kort tid etter at ekteskapet dersom ikke ekteskapet fant sted på et bestemt tidspunkt. For å varsle sin datter i rett tid, plasserte han en kopp med et lite hull i bunnen av en beholder fylt med vann. Han ordnet det slik at koppen ville synke ved et gitt tidspunkt. Han satte den i et rom med en advarsel til Lilavati å ikke gå i nærheten av den. I sin nysgjerrighet, gikk hun å se på enheten og ved et uhell falt ringen fra nesen ned i den, og dermed ødelagte hun det innretningen. Ekteskapet fant sted på feil tidspunkt, og hun ble snart enke.

Ordet Lilavati selv betyr vakker eller en som innehar skjønnhet (fra sanskrit, Lila = vakker,-vatī = kvinne som innehar kvalitet).

Innhold i boken
---------------

Boken inneholder tretten kapitler, hovedsakelig definisjoner, aritmetiske uttrykk, renteberegning, aritmetiske og geometriske progresjon og plan geometri, solid geometri, skyggen av gnomon, den kuttaka – en metode for å løse ubestemte ligninger, og kombinasjoner.

Lilavati omfatter en rekke metoder for databehandling tall som for eksempel multiplikasjon. Han brukte gjerne eksempler som konger og elefanter, gjenstander som en vanlig mann kunne forstå.

Oversettinger
-------------

Det finnes egelske oversettinger som:

* 1816. John Taylor, *Lilawati: or A Treatise on Arithmetic or Geometry by Bhascara Acharya*
* 1817. Henry Thomas Colebrooke, *Algebra, with Arithmetic and mensuration, from the Sanscrit of Brahmegupta and Bháscara*
* 1975. K. V. Sarma, *Līlāvatī of Bhāskarācārya with Kriyā-kramakarī*, Hoshiarpur: VVBIS & IS, Panjab University
* 2001. K. S. Patwardhan, S. A. Naimpally and S. L. Singh. Līlāvatī of Bhāskarācārya: a treatise of mathematics of Vedic tradition : with rationale in terms of modern mathematics largely based on N.H. Phadke's Marāthī translation of Līlāvatī

Eksterne lenker
---------------

* Lilavati of Bhaskaracharya-Original Book in English Translation
* Bhaskaracharya's Lilavathi[*død lenke*] – Book Review
* Bhaskara
* Khagol Mandal
Langermet body
**Body** (av engelsk *body*, kropp) er en dametopp eller en type av klær for kvinner for overkroppen. Plagget dekker hele torsoen. Den er alltid figurnær og iblant også figurformende. 

Når en body anvendes som topp dekkes den delen som finnes på underkroppen av bukser eller kjole. en av fordelene med å anvende body som topp er at den holdes på plass. Mange synes at det er bekvemt og for visse klesstiler er det ønskelig.

En body kan dekke større eller mindre deler av kroppen: med korte, lange eller uten ermer, samt med eller uten krage eller utrigning. Vanligvis har den knapping i grenen for at man skal kunne ta den av og på seg som en trøye.

En body i figurformende variant anses å være en viderutvikling av korseletten. I Sverige har det tidigere blitt kalt teddy, og på 1920-tallet fantes det en lettere variant som kaltes combination. I sine mer minimale varianter går bodyen under betgenelser som stringbody eller slingshot. 

I motsetning til en leotard, er en body ikke et idrettsplagg.

Se også
-------

* Badedrakt
* Leotard

Eksterne lenker
---------------

* Eksempel på body: [*død lenke*],

| * v
* d
* r
**Dameundertøy** |
| --- |
| Overkropp | Brystholder **·** Brassière **·** Bustier **·** Camisole **·** Undertrøye |
| Underkropp | Boksertruse **·** G-streng **·** Hipsters **·** Hofteholder **·** Hotpants **·** Leggings **·** Nettingstrømpe **·** Strømpe **·** Stay-ups **·** Strømpebukse **·** Strømpebånd **·** Strømpeholder **·** Tanga **·** Truse |
| Helkropp | Body **·** Chemise **·** Combination **·** Korselett **·** Korsett **·** Lingerie **·** Tankini **·** Teddy **·** Underkjole |
| Historiske | Bandå **·** Basque **·** Corsage **·** Krinoline **·** Mamelukk **·** Paniers **·** Petticoat  **·** Turnyr  **·** Vertugade |
**Harry Sundberg** (født 9. januar 1898 i Stockholm, død 16. mai 1945) var en svensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Sundberg vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits, i fotballturneringen.

Sverige vant åttendelfinalen med 8-1 over Belgia og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. De tapte siden semifinalen til Sveits med 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1 og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.

Sundberg spilte tretten landskamper for Sverige i perioden 1922 til 1924.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i fotball Sveriges flagg Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Sundberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Harry Sundberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Harry Sundberg – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Brukerklagenemnda for elektronisk kommunikasjon** er en norsk halvoffentlig instans som representerer Forbrukerrådet og private leverandører av telekommunikasjonstjenester. Den har til oppgave å behandle tvister mellom brukere og tilbydere av tjenestene. Nemnda ble opprettet 1. februar 2006 etter avtale mellom bransjen og offentlige myndigheter i samsvar med EUs direktiv om universelle tjenester og forbrukerrettigheter art. 34. Nemndas arbeide er grunnet i Ekomlovens § 11 -5 og ekomforskriften § 10-1 og 10-1a. Fra 15. januar 2008 ble alle tilbydere pliktige å la nemnda behandle tvister. Den behandler klager på forhold som er oppstått etter 1. februar 2006 fra privatpersoner og småbedrifter med opptil ti ansatte.

Medlemmer
---------

Brukerklagenemnda har tre medlemmer:

* Leder: Per Johnsen (siden 2009)
* Forbrukerrådets representant: Paal Bjønness (siden 2014)
* Næringslivets representant: Harald Wium Lie (siden 2006)

Styre og sekretariat
--------------------

Styret i Brukerklagenemnda har tilsammen syv representanter og ledes av Kristin Brouwer Bergfjord. I tillegg har nemnda et sekretæriat med tre ansatte som ledes av Aneta Duric.

Det finnes tilsvarende nemnder i mange europeiske land. I Danmark finnes Teleankenævnet.

Referanser
----------

1. ↑  «Teleankenævnet». Arkivert fra originalen 3. januar 2019. Besøkt 12. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Bodomsjøen** (*Bodominjärvi* på finsk, *Bodom träsk* på svensk) er en innsjø i byen Esbo i Finland, ikke langt fra Helsingfors. Innsjøen er omtrent tre kilometer lang og en kilometer bred. Innsjøen er med 4,1 km² den største i Esbo. Den har en gjennomsnittlig dybde på 4,3 m. Det ligger to små øyer i innsjøen, Lillören og Storören. 

Innsjøen er kjent for mordene som skjedde her 5. juni 1960, da fire tenåringer (to jenter og to gutter) på campingtur på mystisk vis ble angrepet i søvne. Tre av dem ble drept, mens en overlevde. Denne hendelsen blir ofte kalt Bodommorda. I juni 2005 ble den eneste overlevende, Nils Gustaffson siktet for å ha drept sine venner, men samme år ble han frikjent.

Det finske metallbandet Children of Bodom, som også er fra Esbo, ble oppkalt etter innsjøen på grunn av drapene og mystikken bak hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Elina Oinonen (2008). «Selvitys Espoon järvien tilasta». Uudenmaan ympäristökeskus. s. 48. Arkivert fra originalen 27. desember 2015. Besøkt 26. desember 2015.
2. ↑  «Not Guilty Verdict in Bodom Murder Trial». *Yle Uutiset*. Besøkt 26. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Anne-Kari Bratten** (født 21. april 1964 i Bærum) er en norsk organisasjonsleder. Hun tok over som administrerende direktør i Arbeidsgiverforeningen Spekter siden 2013 og har vært viseadministrerende direktør siden 2008. Hun har vært ansatt i Spekter siden 2001.

Bratten er utdannet ved Universitetet i Oslo og Norges Handelshøyskole. Hun startet karrieren som konsulent, først ved Radiumhospitalet (1987-1989), deretter Oppegård kommune (1989-1992) og Buskerud fylkeskommune (1992-1993). I 1993 fikk hun stillingen som personal- og organisasjonssjef i NSB. Her var hun frem 1996 da hun fikk stillingen som organisasjonsdirektør i Jernbaneverket. I 2000 var hun en kort periode konsulent hos UtviklingsPartner DA før hun i 2001 startet karrieren hos Spekter.

Referanser
----------

1. 1 2  «Anne-Kari Bratten ansatt som ny administrerende direktør i Spekter». *spekter.no*. 10. desember 2012. Arkivert fra originalen 23. juli 2016. Besøkt 2. mai 2020.
2. ↑  Halvorsen, Anne Gunn (26. november 2013). «- Mer stress å studere enn å være administrerende direktør». *www.dn.no*. Besøkt 19. januar 2020.
3. ↑  . Besøkt 2. mai 2020.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
Foto: Per Jahn Lavik/Riksantikvaren 
**Alværn** i Lavik i Høyanger er opprinnelig en fogdegård fra 1700-tallet. Deler av hovedhuset sto opprinnelig i Bjordal og var bygget av fogden Ananias Christoffer Harberg. Hans datter giftet seg med etterfølgeren Simon Hansen og hun arvet eiendommen Alværn. De flyttet huset fra Bjordal til Alværn rundt 1773.

Alværn var hjemmet til eidsvollsmannen Ole Elias Holck (1774-1842). Han giftet seg i 1812 med fogdedatteren Karen Sophie Hansen, og de overtok Alværn. Gården gikk ut av familien Holcks eie i 1899 til Bjørn Eriksen Fjærestad, hvis barnebarn i dag eier eiendommen. I en periode var Alværn husmorsskole. Alværn er fredet av Riksantikvaren og ble satt i stand i forbindelse med Grunnlovsjubileet 1814-2014.

Litteratur
----------

* Arlen Synnøve Bidne: *Ole Elias Holck og garden Alværn i Lavik*, i Jørn Holme (red.): *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus*, Cappelen Damm 2014, s. 403 - 406. ISBN 978-82-02-44564-5

Eksterne lenker
---------------

* «Alværn i Lavik». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**«Jalousie (Tango Tzigane)»** er en komposisjon av den  danske komponisten, Jacob Gade. Den ble skrevet i 1925 og ble snart populær over hele verden.

Bakgrunn
--------

Stykket ble komponiert på Tibirke Mølle, hvor Gade hadde en feriebolig. Den ble først fremført av et 24-manns orkester på den betydningsfulle kinoen, Palads Theatre, i København, og dirigert av Gade 14. september 1925.

Gade var hoveddirigent for kinoorkesteret på den tiden. Melodien ble brukt som en del av akkompagnementet under den danske premieren av stumfilmen, *Don Q, Zorros sønn* (*Don Q, Son of Zorro*).

Publisering
-----------

Melodien ble publisert i 1925 av Gade og Warny i Danmark, så det påfølgende år i New York og Paris. Radiosendinger og bruken av den i filmer i 1930-årene spredte stykkets popularitet. I 1938 ble den første innspillingen gjort av the Boston Pops Orchestra, dirigert av Arthur Fiedler for Victor. Mange andre innspillinger fulgte, ofte med forskjellige arrangementer, eller med sang.

Peter Kreuders orkester spilte den inn i Berlin 16. november 1937. «Jalousie» («Tango Tzigane») ble utgitt på 78-platene Telefunken A-2369 i Tyskland samt Telefunken T-8135 og Telefunken T-8219 i Norge. 

Vera Bloom har skrevet en engelskspråklig tekst med tittelen «Jealousy». Frankie Laine with Paul Weston & his Orchestra, Carl Fischer: Piano, spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen Columbia 4-39585 i 1951.

Norsk versjon
-------------

Øistein Frantzen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Sjalusi».

### Innspilling

* Øistein Frantzen, stort danseorkester Dir.: Kristian Hauger. Innspilt i Oslo 24. februar 1943. Utgitt på 78-platen Telefunken T-8328.

Musikk
------

Verket består av to temaer: Det første, «et temperamentsfull tema i D-moll», etterfulgt av en «lyrisk seksjon i D-dur», som begge har en typisk tangorytme. Selv om det ble Gades mest populære og suksessfulle verk, skrev han flere tangoer, slik som «Romanesca, Tango» i 1933.

Referanser
----------

1. 1 2  Det Kongelige Bibliotek «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. januar 2011. Besøkt 18. desember 2010.
2. 1 2 3 4   Friis, S. Liner notes for CD ‘Jealousy – Suites, Tangos and Waltzes’. DACAPO 6.220509, 1998 & 2008
***Oktober*** var et revolusjonært sosialistisk tidsskrift som utkom med 17 numre i Oslo i årene 1937-1939. Tidsskriftet inneholdt dels oversatte artikler av kjente venstreopposisjonelle som Leo Trotski og Victor Serge, og dels bidrag fra revolusjonære sosialister i Norge, som Jeanette Olsen, Walter Held, Nils K. Dahl og Brynjulf Jensen.

Redaktør for tidsskriftet var Jeanette Olsen, som i 1936 hadde blitt ekskludert fra Norges Kommunistiske Parti for «trotskisme». Hun var en av svært få norske kommunister som krevde asylrett for Trotski i Norge. Ellers bestod redaksjonen av folk som hadde tilhørt venstrefløyen i Mot Dag, aktivister fra AUF m.v.

Til kretsen rundt Oktober hørte også de radikale forfatterne Helge Krog, Sigurd Hoel og Arnulf Øverland.

I løpet av sin korte levetid ble også enkelte pamfletter utgitt i tidsskriftets navn, bl.a. Trotskis *Stalinisme eller bolsjevisme?*

Den s.k. Oktobergruppa ble regnet for norsk seksjon av Den fjerde internasjonale, der Walter Held spilte en viktig rolle også internasjonalt. Men frem mot andre verdenskrig formulerte Oktober kritikk av Trotskis synspunkter, bl. a. når det gjaldt vinterkrigen i Finland.

Eksterne lenker
---------------

* Tekster av Walter Held fra Oktober
* Tekster av Jeanette Olsen fra Oktober
**Claudius**/**Claudia** er nomen til en av de eldste slektene under Romerriket, hvis medlemmer for århundrer var ledere i republikken og keiserriket. Det første keiserdynastiet i Roma var en forening av *Claudius* og *Julius*, det julo-claudiske dynasti.

Slekten skal etter tradisjonen ha begynt ved Attis Clausus, en sabiner som ønsket fred med Roma, et upopulært valg som tvang ham og hans ledsagere i å forlate Regillus rundt 504 f.Kr.. I Roma var han velkommen, og han ble valgt til senator i 495 f.Kr. mens hans følgesvenner ble gitt romersk borgerskap. Fra den tid hadde familiens medlemmer hyppig de øverste posisjonene i staten, både under republikken og i keisertiden.

På folkemunne ble han kalt Appius Claudius Sabinus. Trolig kommer Claudius fra det latinske ordet *claudeo* (svak), da mange av familiemedlemmene var skrøpelige, trolig fra en medfødt sykdom.

Plebeierne Claudii er funnet rimelig tidlig i Romas historie. En del kan ha nedstammet fra familiemedlemmer som hadde gått over til plebeierne mens andre var antagelig etterkommer av frimenn av slekten (tidligere slaver). Suetonius, som skrev flere tiår etter at julo-claudiske dynasti hadde falt, skrev at både gode og onde dåder er tilskrevet medlemmer av familien. Under republikken var den ingen patrisier fra familien som adopterte et medlem fra en annen familie. Keiser Claudius var den første som brøt denne skikken ved å adoptere Lucius Domitius Ahenobarbus, senere kjent som keiser Nero, beryktet for å ha brent ned Roma.

Referanser
----------

1. ↑  Smith, William, red. (1849): «Claudia Gens», *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*.
2. ↑  Gaius Suetonius Tranquillus: *De Vita Caesarum*, «Tiberius», 1-3 (oversettelse til engelsk ved J. C. Rolfe, Loeb Classical Library, 1912-13).
3. ↑  Gaius Suetonius Tranquillus: *De Vita Caesarum*, «Claudius», 39.
4. ↑  Publius Cornelius Tacitus: *Annales*, xii.

Eksterne lenker
---------------

* «Claudius», *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* 1. Boston, Internet: Little, Brown & Company, The Ancient Library. 2005 [1867].
* «Claudius», 1911 *Encyclopædia Britannica*, via *Wikisource*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |