recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Killybegs** (irsk: *Na Cealla Beaga*) er en by i grevskapet County Donegal i Irland. I byen ligger den største fiskehavna i landet. Killybegs ligger i sørenden av fylket, på nordsiden av Donegalbukten, og i nærheten av byen Donegal. Det irske navnet Na Cealla Beaga betyr «små celler», en referanse til tidlige klosterbosetninger. Byen ligger innerst i en naturskjønn havn og ved foten av et stort fjellområde som strekker seg nordover. I 2016 var befolkningen 1 236.

Stranden Fintra beach ligger i utkanten av Killybegs. Stranda består utelukkende av fin, gyllen sand og mottar et stort antall dagsturister i løpet av turistsesongen. Om sommeren er det en gatefestival som feirer fiskefangstene og innlemmer den tradisjonelle «Båtens velsignelse». Den lokale fotballklubben er St Catherine's FC som ble opprettet i 1896. De spiller sine hjemmekamper på statium Emerald Park.

Referanser
----------

1. 1 2  «Na Cealla Beaga/Killybegs», *Placenames Database of Ireland*. Department of Culture, Heritage and the Gaeltacht and Dublin City University
2. ↑   Lewis, Samuel (1858): *A Topographical Dictionary of Ireland*, s. 158
3. ↑  «Census 2016 Sapmap Area: Settlements Killybegs» Arkivert 26. april 2021 hos Wayback Machine. *Central Statistics Office (Ireland)*

Eksterne lenker
---------------

* Killybegs Online
* Offisiell nettsted for turister

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Blåstål ved Mandal
Rødnebb ved Radøy
**Blåstål** og **rødnebb** (*Labrus mixtus*) er en leppefisk der hannen og hunnen er så forskjellige at de har fått egne navn. Hannfiskene blir kalt blåstål og hunnfiskene rødnebb.

Beskrivelse
-----------

Kroppen og hodet er slank og langstrakt. Hannfisken blir opptil 40 cm og 1 kg, mens hunnfisken blir opptil 30 cm og 500 g.
Hunnen er rød eller oransje og har tre svarte flekker på bakerste delen av ryggen. Hannen er oransje med lyse- og mørkeblå marmoreringer, mangler de tre svarte flekken som hunnen har.

Biologi
-------

Arten er hermafroditt og de fleste individer er hunner (rødnebb) i starten. Enkelte er primære hanner. Disse ser ut som hunner, men er hannkjønn hele livet. Sekundære hanner er hunner (rødnebb) som utvikler seg til hanner (blåstål). Forvandlingen av de sekundære hannene (blåstål) er styrt av sosiale forhold. Hver blåstål har et harem av rødnebb, hvis den dør vil den primære hunnen forvandles til blåstål og overta haremet.

Rollen til de primære hannfiskene er ennå ukjent, men de deltar trolig ikke i reproduksjonen av arten.

Utbredelse og habitat
---------------------

Arten finnes i det østlige Atlanterhavet fra Senegal, Azorene og Madeira nordover til Nord-Norge. Både på vest og østsiden av Storbritannia og rundt Island. I Middelhavet og Svartehavet.

Den trives best på hardbunn fra 15–200 m dyp. Om sommeren finner man den gjerne helt oppe i fjæra.

Systematikk
-----------

Arten er beskrevet under mange vitenskapelig navn, delvis fordi forskerne ikke har skjønt at blåstål og rødnebb er samme art. Carl von Linné beskrev arten under to eller tre forskjellige navn i *Systema Naturae* (1758). Den internasjonale kommisjonen for zoologisk nomenklatur har i 2000 bestemt at Linnés *Labrus bimaculatus* viser til den søramerikanske cichliden *Cichlasoma bimaculatum*. Det gyldig navnet til blåstål blir da *Labrus mixtus*, ettersom dette navnet står før *Labrus varius* i *Systema Naturae*.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. august 2020. Besøkt 3. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *blåstål og rødnebb* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *blåstål og rødnebb* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *blåstål og rødnebb* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *blåstål og rødnebb* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *blåstål og rødnebb* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *blåstål og rødnebb* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *blåstål og rødnebb* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *blåstål og rødnebb* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Labrus mixtus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Labrus mixtus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Labrus mixtus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Labrus mixtus* Linnaeus, 1758 Cuckoo wrasse - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Chersonesus (Chersonesos, Pontus Euxinus, Korsun)** ble grunnlagt av greske doriske kolonister fra Megara i landskapet Pontus i Lilleasia i 422 f.Kr.-21 f.Kr.. 

Byen ligger i dag innenfor bygrensene til den ukrainske storbyen Sevastopol, og er en av de viktigste turistattraksjonene og historisk/kulturelle minnesmerkene på hele Krim. Den gjelder som *det slaviske Pompeii*. Byen med tilhørende landbruksområder ble i 2013 oppført på UNESCOs verdensarvliste.

Den viktige handelsbyen Chersonesus ble anlagt på et gammelt taurisk handelssted på nordsiden av Herakleia-halvøya (helt vest på Krim). Dette ble raskt en storby med 10 000 til 20 000 innbyggere, og som bystat dominerte og helleniserte den hele området. I 1. årh. f.Kr. ble Chersonesus del av Romerriket. 

Da Hellas ble kristnet, tok det ikke lang tid før Herakleia-halvøya ble det også. Det er mulig at innføringen av kristendommen fant sted allerede på apostolisk tid, og apostelen Andreas gis tradisjonelt æren for å ha vært regionens første misjonær. 

I østromersk tid ble byen ofte benyttet som forvisningssted. Men blant de som ble forvist til Chersonesus var allerede de tidlige pavene Klemens I og Martin I.

Den hellige Vladimirs dåp 988.
I 980 ble byen erobret av Vladimir den store. Som betingelse for å rømme byen igjen, krevde den russiske fyrsten av keiser Basilios II i Konstantinopel at han skulle få gifte seg med hans datter Anna. Keiseren og Anna gikk med på det, men stilte som motbetingelse at Vladimir lot seg døpe, noe som skjedde i 988 i Chersonesos (Korsun på russisk).

På 1300-tallet ble Chersonesos vekselvis regjert av genoveserne og tatarene. Etter to århundrers ottomansk herredømme ble hele Krim erobret av Russland.

Vladimirkatedralen i Chersonesus
I ruinbyen ble det mellom 1861 og 1892 anlagt en russisk-ortodoks katedral, *Vladimir-katedralen*, til minne om dåpen av ham de ortodokse russere kanoniserte og deretter har kalt *den hellige apostellike fyrst Vladimir*. Med den hellige Vladimirs dåp begynte kristningen av Rus'.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chersonesos Taurica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Херсонес Таврический – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Hermann Leopold August von Oppeln-Bronikowski** (født 2. januar 1899 i Berlin, død 19. september 1966 i Gaißach i Bayern) var en tysk general som deltok i første og andre verdenskrig.

Han var også deltaker i de olympiske leker 1936 i Berlin der han tok en gullmedalje.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han nedstammen fra den gamle adelsslekten *Oppeln-Bronikowski* fra Lausitz med stammhus ved samme navn ved Löbau i Oberlausitz, første gang kjent fra skriflig kilde i 1261. Hermann var sønn av sin far ved samme navn, den preussiske  *general der Infanterie* Hermann von Oppeln-Bronikowski (1857–1925) og hans hustru Marianne, født Boehmer (1878–1971).

### Virke i det militære

Oppeln-Bronikowski tjenestegjorde etter første verdenskrigs utbrudd som frontoffiser i Frankrike. Etter krigen var han fra 1920 kavaleri-offiser i Reichswehr.

Ved utbruddet av annen verdenskrig (1939) var han kommandør for en rekognoseringsavdeling som rykket inn i Polen, og fra 1941 til 1945 var han stridsvognskommandør i Wehrmacht.

Etter å ha blitt såret i 1943 på Østfronten og påfølgende lasarettopphold ble Oppeln-Bronikowski i 1944 kommandør i Panzer-Regiment 100 i 21. Panzer-Division i Normandie. Von Oppeln anførte et motangrep med sine stridsvogner mot de invaderende styrker umiddelbart etter D-dagen, og ble fortalt av sin overordnede at dersom de ikke klarte å kaste britene tilbake til havs, ville krigen være tapt. Noen av hans tanks klarte å nå frem til kysten, men de måtts kort etter trekke seg tilbake, slik at motangrepet slo feil..

I var han 1945 kommandør i 20. Panzer-Division ved kampene i Schlesien. Han ble forfremmet til generalmajor den 30. januar. I april 1945 startet han med sine enheter under slaget ved Bautzen en vellykket avlastningsoffensiv og gjenerobret Bautzen, som var blitt delvis inntatt av sovjeterne. 

Etter kapitulasjonen 8. mai 1945 kom han først i amerikansk og så i britisk krigsfangenskap, en del av tiden i Internierungslager Staumühle, frem til han ble frigitt den 4. juli 1947.

Han var en av dem som Cornelius Ryans intervjuwt da han forberedte sin bok *The Longest Day* om landgangene i Normandie. 

Etter krigen var han sivil rådgiver for oppbyggingen av Bundeswehr.

Han døde av hjerteslag i 1966.

### Sportsmann

Oppeln-Bronikowski ble olympisk mester under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant dressurkonkurransen. Laget besto av Heinz Pollay på hesten «Kronos», Oppeln-Bronikowski på «Gimpel» og Friedrich Gerhard på «Absinth».

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i hestesport, dressur lag Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑  «The German Response to D-Day».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hermann von Oppeln-Bronikowski – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hermann von Oppeln-Bronikowski – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Gammastråling absorberes av atmosfæren og må studeres ved hjelp av romteleskop.
Compton Gamma Ray Observatory
**Gammaastronomi** er studien av astronomiske objekter i rommet ved de korteste bølgelengdene av det elektromagnetiske spektret, gammastråling.

Observasjon
-----------

Heldigvis for livet på jorden stopper jordens atmosfære de kosmiske gammastrålene. Direkte observasjoner må foretaes med instrumenter skutt opp med ballonger eller raketter, for eksempel fra satellitter som Compton Gamma Ray Observatory. 

Visse observasjoner kan imidlertid gjennomføres fra jorden, da med hjelp av spesialiserte teleskoper, kalt atmosfæriske Tsjerenkovteleskop. Tsjerenkovteleskopet oppdager egentlig ikke gammastråling direkte, men Tsjerenkovstråling, de glimt av synlig lys som skapes når gammastråler absorberes av jordens atmosfære.

De kraftigste kjente kildene til gammastråling i rommet, såkalte gammaglimt, sender ut gammastråling i en kort periode på mellom et par millisekunder og et par tusen sekunder før de forsvinner. Kun 10 % av kildene til gammastråling er konstante. Pulsarer, nøytronstjerner og omgivelsene til antatte sorte hull hører til disse kildene.

Referanser
----------

1. 1 2  A. N. Cox (red.) (2000). *Allen's Astrophysical Quantities*. New York: Springer-Verlag. ISBN 0-387-98746-0.
2. ↑  Penston, Margaret J. (14. august 2002). «*The electromagnetic spectrum*». Particle Physics and Astronomy Research Council. Arkivert fra originalen 8. september 2012. Besøkt 13. november 2008.

Litteratur
----------

* Stefan Larsson; Vad är gammaastronomi? tidsskriftet *Populär Astronomi*, årgang 3, nr. 2, (2002).

Se også
-------

* Gamma-ray Large Area Space Telescope

Eksterne lenker
---------------

* The HEGRA Atmospheric Cherenkov Telescope System
* The HESS Ground Based Gamma-Ray Experiment
* The MAGIC Telescope Project
* The VERITAS Ground Based Gamma-Ray Experiment
* The space-borne INTEGRAL observatory
* NASA's Swift gamma-ray burst mission
* The CACTUS Ground Based Air Cherenkov Telescope
* TACTIC(TeV Gamma-Ray Telescope)
* NASA HETE-2 satellite

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** BBC Things
 |
St. Maron of Brooklyn
**Francis Mansour Zayek Khoury** (født 18. oktober 1920 i Manzanillo på Cuba, død 14. september 2010 i Libanon) var erkebiskop av *Saint Maron av Brooklyn*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Francis Mansour Zayek var et av seks barn født av Mansour og Miriam (Khoury) og ble født på Cuba. I 1931 flyttet familien til Ghazir i Libanon, da del av Det franske mandatet for Syria og Libanon. Zayek gikk inn på presteseminar der og studerte i Libanon og Roma. 

### Prest

Han ble ordinert til prest for det maronittiske patriarkat Antiokia og hele Østen i Libanon frn 17. mars 1946. Etter å ha fullført doktorgradsstudiene i kanonisk rett i Roma, var han pastor i det maronittiske samfunn i Kairo og arbeidet også for det apostoliske nuntiatur i Kairo. Etter at han kom tilbake til Roma, virket han som dommer ved Den romerske rota.[1]

### Biskop

Pave Johannes XXIII utnevnte ham 30. mai 1962 til titulærbiskop av *Callinicum dei Maroniti* og utnevnte ham til hjelpebiskop i Ordinariatet i Brasil for troene av de østlige riter, med sete i Rio de Janeiro. Den maronittiske patriark av Antiokia, Pierre-Paul Méouchi, bispeviet ham i Dimane nord i Libanon den 5. august samme år; medkonsekratorer var Pietro Sfair, biskopordinarius for maronitter i Roma, og Abdallah Nujaim, biskop av Baalbek.

Zayek deltok på alle fire sesjoner av Det andre Vatikankonsil fra 1962 til 1965.

Pave Paul VI utnevnte ham til biskop av *Apostolic Exarchate of United States of America (Maronite)* den 27. januar 1966. I løpet av hans embetsperiode ble det apostoliske eksarkatet elevert til eparkat, og med navnet *Eparchy of Saint Maron of Detroit* og senere til *Eparchy of Saint Maron of Brooklyn*.

Den 10. desember 1982 opphøyde pave Johannes Paul II ham til erkebiskop *ad personam*. Den 11. november 1996 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedsøknad.

Zayek var medlem av den maronittiske patriarkalske synode. Han mottok Ellis Island Medal of Honor.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Patriark Youhanna Bawwab el-Safrawi (?- 1656)
* Patriark Georges Rizqallah Beseb'ely (1595-1670) \*bispeviet 1656
* Patriark Estephan Douaihi (1630-1704) \*1668
* Patriark Jacob IV Awad (1698-1733) \*1698
* Patriark Siméon VII Awad (1683-1756) \*1716
* Patriark Joseph VI Estephan (1729-1793) \*1754
* Patriark Yuhanna El-Helou (Dolce) (1786-1823) \*1786
* Patriark Youssef Boutros Hobaish (Habaisci) (1787-1845) \*1820
* Patriark Boulos Boutros Mass'ad (Massaad) (1806-1890) \*1841
* Patriark Elias Pierre Hoyek (Hoayek) (1843-1931) \*1889
* Patriark Antonio Pierre Arida (1863-1955) \*1908
* Patriark Pierre-Paul Méouchi (1894-1975) \*1934
* Biskop *Francis Mansour Zayek* (1920-2010) \*1962

Referanser
----------

1. ↑   www.catholic-hierarchy.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  catholic-hierarchy.org zaye, lest 17. mars 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
AW609 i luften på Paris Air Show 2007
AW609 på Paris Air Show 2007
**AgustaWestland AW609** er et tomotors sivilt tiltrotor VTOL-luftfartøy med tilsvarende design som det større og militære Bell Boeing V-22 Osprey. Luftfartøyet forventes å bli sertifisert rundt 2011.

Joint venture-selskapet Bell Agusta Aerospace Company markedsfører typen, og hevder å ha bestilling på flere titalls fartøyer. Det er tiltenkt roller som transportmiddel til og fra oljeinstallasjoner, som forretningsfly, for søk- og redningsoppdrag, luftambulanse, overvåkning av skipstrafikk og forurensning etc. Det ble prøvefløyet i flymodus juli 2005. Per oktober 2008 hadde de to testflyene i alt 365 flytimer bak seg, inklusive demoflyging under Paris Air Show 2007.

Spesifikasjoner
---------------

AW609 er utrustet med 2 stk Pratt & Whitney PT6C-67A motorer som hver kan yte maksimalt 1 940 hk / 1 447 kW. Det oppgis å ha en maksimal startvekt på 7 620 kg og nyttelast på 2 495 kg, en rekkevidde på ca. 1 300 km og en marsjhastighet på 465 km/t. Største flygehøyde er oppgitt til 25 000 fot. AW609 har trykkabin og avisingsuststyr. Det har plass til en besetning på 2 flygere og i tillegg opp til 9 passasjerer.

AW609 har en største lengde på 14,07 m, en største bredde (D-verdi) på ca. 18,5 m og største høyde er 4,5 m.
Rotordiameter for hver at tiltrotorene er 7,92 m.

Referanser
----------

1. ↑  Frawley, Gerard: *The International Directory of Civil Aircraft, 2003-2004*, page 48. Aerospace Publications Pty Ltd, 2003. ISBN 1-875671-58-7

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

* AW609 official website
* German aviation magazine
* Up, up, and away: Civilian tiltprop back in the skies

| * v
* d
* r
Bell Aircraft Corporation / Bell Helicopter |
| --- |
| **Jagerfly** | 
* YFM-1
* P-39
* P-59
* P-63
* XP-77
* XP-83

 |
| **Militære helikoptre** | 
* 207
* AH-1
* AH-1 (super)
* 309
* YAH-63
* H-13
* UH-1
* UH-1N
* UH-1Y
* TH-57
* OH-58
* TH-67
* ARH-70

 |
| **Sivile helikoptre** | 
* 47
* 204
* 205
* 206
* 210
* 212
* 214
* 214ST
* 222
* 230
* 400
* 407
* 412
* 417
* 427
* 429
* 430
* 440
* 525

 |
| **Eksperimentelle fartøy** | 
* X-1
* X-2
* X-5
* X-9
* X-14
* X-16
* X-22
* XV-3
* XV-15
* 201
* 533

 |
| **Tiltrotorer** | 
* V-22
* V-280
* BA609
* TR918
* QTR

 |

| * v
* d
* r
Agusta/AgustaWestland |
| --- |
| Agusta | 
* A.101
* AB.102
* A.103
* A.104
* A.105
* A.106
* A109
* A.115
* A.120
* A.123
* A129
* AZ8-L
* CP-110
* EH101

 |
| AgustaWestland | 
* AW009
* AW101/VH-71/CH-149
* AW109
* AW119
* AW139
* AW149
* AW159
* AW169
* AW189
* AW609
* T129
* Project Zero

 |
| Annet | 
* Giovanni Agusta
* MV Agusta
* PZL-Świdnik
* Westland Helicopters
* Caproni
* Finmeccanica

 |
Smolnyjkatedralen
Smolnyjklostret i 1852
**Smolnyjklostret** (russisk: Смольный монастырь) eller **Smolnyjkomplekset** (архитектурного ансамбля Смольного) er et bygningskompleks som opprinnelig ble oppført som kloster. Smolnyjklostret ligger i St. Petersburg i Russland ved Nevas bred, og anlegget omfatter den kjente Smolnyjkatedralen.

Klostret ble oppført i perioden 1748–1769, på ordre fra keiserinne Elisabeth – en av Peter den stores døtre –, med Francesco Bartolomeo Rastrelli som arkitekt.

Navnet
------

Navnet «Smolnyj» har sammenheng med klosterets beliggenhet. Da byen St. Petersburg ble grunnlagt ble det laget bek på dette stedet (bek heter *smola* på russisk), til bruk ved bygging og vedlikehold av skip. Derfor ble området kalt «smolny» – stedet der man tilbereder bek.

Katedralen
----------

Klostrets sentrale bygning er katedralen, en hvit og blå barokkbygning, som betraktes som et av Rastrellis mesterverker. Han planla også et 160 meter høyt klokketårn, og modellen av dette tårnet finnes i Det russiske kunstakademiets forskningsmuseum. Elisabeths død i 1762 medførte at klokketårnet aldri ble bygget, og arbeidet ved klosteret stanset opp i flere år. Den nye keiserinnen, Katarina II, var ikke begeistret for barokkstilen.

Bruksendringer
--------------

I perioden 1764–1808 ble flere av bygningene tatt i bruk av Smolnyj-instituttet, før de fikk sin egen bygning. Katedralens interiør ble først ferdigstilt i 1835, og da i Vasilij Stasovs neoklassisistiske stil. Katedralen ble vigslet 22. juli 1835, med et hovedalter viet Oppstandelsen, og to sidealtre viet til henholdsvis Maria Magdalena og St. Elisabet.

Under det sovjetiske regimet var katedralen stengt (1923–1982), og den forfalt. Etter kommunismens fall ble den innredet som konserthus. De omkringliggende klosterbygninger er i dag kontorer for private og offentlige organisasjoner, blant annet har Statsuniversitetet i Sankt Petersburg kontorer der.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Smolny Architectural Ensemble i *Encyclopaedia of St. Petersburg* (tilgjengelig på engelsk og russisk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Smolny monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Storjuktan** (umesamisk: *Stuora Sjukta*) er en innsjø i Sorsele kommune i Lappland, Sverige, og den største innsjøen langs Juktån. Sjøen er nærmere 30 km lang, og har et overflateareal på 55 km². Den er regulert for vannkraftformål, hvor vannflaten varierer i høyde mellom 398 og 412 meter over havet. Hele innsjøen ligger innenfor Sorseles kommunegrenser.

Regulering
----------

I desember 1961 fikk Vattenfall konsesjon til å regulere Storjuktan. Anleggsarbeidet ble imidlertid påbegynt i mars 1960. Mot slutten av 1961 ble oppdemmingen påbegynt, hvor Storjuktan og Fjosoken ble forent i en og samme innsjø, med en lengde på om lag 60 kilometer. Ovenfor Åbacka måtte det bygges ny bro over Juktån. Vannmagasinets reguleringshøyde ble på 14 meter, og volumet 575 millioner kubikkmeter.

Bebyggelsene Juktå, Juktnäs og Åbacka ble omtrent helt lagt under vann, og 34 familier flyttet fra området. Som erstatning planla Vattenfall oppføringen av 16 jordbrukseiendommer på Galgatmyran ved Rankbäcken, hvor familiene ble tilbudt å flytte. Kun tre eiendommer ble tatt i bruk, da de fleste av de rammede ordnet seg selv med erstatningene de hadde fått utbetalt fra Vattenfall.

Vannet fra den regulerte Storjuktan ble vannet opprinnelig utnyttet ved pumpekraftverket ved Juktans kraftstasjon, som produserte elektrisk energi da behovet var størst. Fra Storjuktan ble vannet punpet opp til Blaiksjön drøyt 200 meter høyere opp. Etter å ha passert turbinene, ble vannet ledet enten over til Storuman i Umeälven, eller tilbake til Storjuktan. Da strømmarkedet ble avregulert, var ikke dette lengre lønnsomt, og Juktan ble bygd om til et vanlig kraftverk. Et nytt tilløpsrør ble sprengt fra Storjuktan, hvor vannet renner gjennom turbinen og videre ut i Storuman. Det nye anlegget sto klart 1996. De gamle pumpefunksjonene kan imidlertid tas i bruk igjen dersom strømmarkedet skulle bli regulert igjen. Juktans nåværende årsproduksjon er 90 GWh.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 25. november 2018.
2. 1 2  «Sjödjup och sjövolym». *Svenskt vattenarkiv*. Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 23. november 2018.
3. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 24. mai 2021.
4. ↑  Nyström David, red. (1972). *Sorsele: fornålder och nutid : socknens historia skildrad på uppdrag av Sorsele kommunalfullmäktige* **(swe)**. Sorsele: kommunen. s. 239–240.
5. ↑  «Juktan i Umeälven». Arkivert fra originalen 25. mai 2012. Besøkt 19. februar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VISS
 |
**«An Evening Prayer»** er en amerikansk salme, skrevet av C. Maude Battersby og arrangert av Charles H. Gabriel i cirka 1911.

Sangen har blitt fremført av en rekke artister, innbefattet Elvis Presley og Mary Robbins.

Presley spilte inn sin versjon 18. mai 1971 i RCA Studio B, Nashville. Den ble utgitt på LP-platen *He Touched Me* (RCA Victor LSP 4690 i april 1971. Produsent var Felton Jarvis.

Robbins' versjon ble utgitt på LP-platen *What God Has Done* (Columbia CL 2448, Columbia CS 9248 og Columbia ALS 9248) i 1965.

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Hvis jeg har såret noen sjel i dag» (Etter første linje i første vers: *«If I have wounded any soul today»*).

### Innspillinger (i utvalg)

* Kirsten Aukner med orgel. Innspilt 31. juli 1963. Utgitt på EP-platen *Jeg har en venn* (His Master's Voice 7EGN 48)

Referanser
----------

1. 1 2  «Sessions 1970's». Arkivert fra originalen 12. oktober 2008. Besøkt 2. juli 2010.
2. ↑  Elvis Presley Discography 1971
3. ↑  Kristy's Marty Robbins Page
4. ↑  Kirsten Aukner med orgel: *Jeg har en venn* (His Master's Voice 7EGN 48, EP-plate)

* An Evening Prayer[*død lenke*]
**Olaus Jørgensen Abelseth** (født 1886 i Ørskog, død 1980 i Hetting i Nord-Dakota) var en norsk-amerikansk bonde fra Ørskog på Sunnmøre. Han var en av 31 nordmenn som var med RMS «Titanic» fra Southhampton i 1912. 

Abelseth hadde utvandret i 1903, og var i 1911 hjemme på besøk. Søskenbarnet Peter Andersen Sjøholt fra Ørskog var med og omkom i det kalde vannet da Titanic gikk ned. Svogeren Sigurd Hansen Moen omkom også. Med på reisen var også Karen Marie Abelseth (født 1895) fra nabogården på Abelseth (Apalset) ved Sjøholt, Olaus hadde lovet å passe på ungjenta - hun overlevde. Rollefiguren «Jack Dawson» i filmen Titanic (1997) kan delvis være basert på Abelseths opplevelser.

Abelseth vitnet for granskingskommisjonen i USAs senat.

Se også
-------

* Liste over norske passasjerer ombord på RMS Titanic

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopedia Titanica[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK: «Titanic-forliset rammet hardt»
3. ↑  Landmark, Einar (2012): Olaus Abelseth si forteljing om Titanic-forliset i 1912. Årsskrift 2012, Ørskog historielag, hefte 22.
**Chelsea Supporters Norway**, forkortet **CSN**, er den offisielle norske supporterklubben til den britiske fotballklubben Chelsea FC.

CSN ble grunnlagt i 1980, er medlem av Supporterunionen for britisk fotball og tilbyr sine medlemmer sesongbaserte medlemskap. Ved utgangen av 2013-14-sesongen hadde klubben i underkant av 2 600 medlemmer. Klubbens leder er Øystein Vinje.

Medlemskap
----------

Medlemskap i CSN koster 250 kroner per sesong. For dette får medlemmene blant annet:

* medlemspakken
* delta på klubbens arrangementer
* lettere tilgang på billetter til kamper
* mulighet til å kjøpe unike produkter og artikler
* medlemsbladet, Chelsea Supporter'n

  

**Medlemspakken** inneholder blant annet medlemskort for sesongen og plakat, i tillegg til flere andre overraskelser-
Klubbens **arrangementer** er blant annet årlig fellestur til England, julebord, deltagelse i supportercupen og årsmøte.

Chelsea Supporter'n
-------------------

CSNs medlemsblad lages av medlemmene selv, og het tidligere Chelsea Chat. Bladet ble relansert foran 2008/09-sesongen under navnet Chelsea Supporter'n, og har utkommet fire ganger i sesongen de fire seneste sesongene.

Stig Myhre er ansvarlig redaktør og Vidar Helseth er produksjonsleder for Chelsea Supporter'n.

Billetter
---------

Siden første halvår 2009 har CSN inngått i Chelsea FCs offisielle billettordning. Under visse betingelser gjør denne ordningen at kvalifiserte medlemmer får være blant de første til å kjøpe billetter til kamper. Denne ordningen gjald størsteparten av 2009-10-sesongen, og gjelder fortsatt.

Styret
------

Styret i Chelsea Supporters Norway består av:

* Leder Mats Årthun
* Økonomisjef Siri Simenstad
* IT og logistikkansvarlig Jaskaran Singh Sandhu
* Markedsansvarlig Sondre Lyshaugen
* Arrangementsansvarlig Robin Heggelund Øen

Varamedlemmer - Anners-David Engebretsen og Jon-Are Hellevangsdal

Styret velges av årsmøtet, og halvparten av styret er på valg hvert år. Klubben har også en valgkomite (Christer Bohlin og Odd Roger Heggtveit) og Atle Sand som revisor som velges av årsmøtet.

Eksterne lenker
---------------

* Chelsea Supporters Norways nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Saint David Parish** er et av de seks tradisjonelle distrikter på Grenada i Karibia. St. David's i innlandet er viktigste by.

Franskmennene kalte området Quartier du Megrin, med Bourg de Megrin som hovedby. Da britene okkuperte Grenada i 1764 ble navnet på distriktet endret til Saint David, etter Wales' skytshelgen.

Distriktet dekker 47 km² sørvest på Grenada og er det tredje største i areal. Kysten er preget av mange bukter med strender.

På 1800-tallet var Requin Bay viktigste havn sørøst på Grenada. Distriktet har vært preget av plantasjer med produksjon av muskat, kakao og sukkerrør. Av sukkerrør lages rom. Krydder går til eksport. I 1959 ble det på Westerhall Point bygd ut boliger beregnet på middelklassen.

Distriktet har 12 561 innbyggere (2011).

Referanser
----------

1. 1 2 3  Martin, John Angus: «St. David», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 216.
2. ↑  *Total Population count by Parish 2011*, Central Statistics Office.

| * v
* d
* r
Grenadas parishes |
| --- |
| Carriacou og Petite Martinique\* **·** Saint Andrew **·** Saint David **·** Saint George **·**  Saint John **·** Saint Mark **·** Saint Patrick\* avhengig område | Grenadas flagg |
| ISO 3166-2:GD |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Arendals Tidende holder nå til i Havnegaten.
***Arendals Tidende*** er en lokalavis i Arendal. Den kommer ut to ganger i uken, tirsdag og fredag. Mandager utkommer *Arendals Tidende* som vanlig avis, mens det hver fredag kommer ut et glanset magasin. 

Avisa dekker Arendal kommune og ble etablert høsten 2005, da med prøveutgaver. Fra 1. januar 2006 kom avisen ut som abonnementsavis. Høsten 2015 feiret *Arendals Tidende* 10 år. 

*Arendals Tidende* er et politisk uavhengig presseorgan som arbeider etter Vær Varsom-plakaten. Redaktør er Nils R. Vigerstøl som startet avisen. Senere overtok Morten Kraft. 

Styret i *Arendals Tidende* begjærte seg selv konkurs 25. april 2012. Etter konkursen gikk avisen inn i et større samarbeid med Tvende Media og flyttet inn i nye lokaler i Havnegaten. Før konkursen ble avisen produsert fra Arendal jernbanestasjon. Avisen fungerte da som agent for NSB og hadde arbeidsgiveransvaret for en tidligere NSB-ansatt. Dette gjorde at stasjonen fortsatt var bemannet i ukedagene, og at venterommet holdt åpent i helgene. 

I april 2007 fikk *Arendals Tidende* Landslaget for Lokalaviser (LLA) sin idépris for sommershowet Pearls of Arendal. 

I 2009 ble avisen en av opplagsvinnerne på Agder.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * 2006: 2 067
* 2007: 2 136
* 2008: 2 377
* 2009: 2 381
* 2010: 2 010
* 2011: 2 075
* 2012: 1 817
* 2013: 1 719
* 2014: 1 655
* 2015: 1 477
* 2016: 1 089
* 2017: 1 070
 | 

|  |
| --- |
|  |
| Utviklingen i nettoopplag fra år 2006.Papirandel i mørk, digital andel i lysere tone |

 |

Referanser
----------

1. ↑  NRK – De små vinner igjen
2. ↑  Årets tall publiseres på 
LLAs nyhetssider, eldre tall er tilgjengelige på nett: 2004-2005 Arkivert 16. mars 2007 hos Wayback Machine. 2006-2007 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. 2008[*død lenke*], 2009[*død lenke*], 2010[*død lenke*] (Besøkt 27. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* Arendals Tidende

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Diderich Hegermann Lund** (født 17. mars 1888 i Kristiania, død 29. januar 1986 i Oslo) var entreprenør, ingeniør og pioner innen norsk utviklingshjelp.

Liv og virke
------------

Som ingeniør og entreprenør var Lund med på viktige deler av norsk vannkraft- og jernbaneutbygging i mellomkrigstiden. Ut over sitt yrke var han pasifist, fredsforkjemper, atommotstander (medlem av De 13) og kvinnesaksforkjemper; han var medlem i Norsk Kvinnesaksforening. Han var opptatt av sosial og økonomisk rettferdighet. Lund var leder for norsk utviklingshjelps pionerprosjekt, Fiskeriprosjektet i Kerala i India i 1950-årene.

Etter examen artium i 1906 gjennomførte han ingeniørstudier i Zürich i perioden 1906–1910, og hadde deretter et par års praksis i Sveits før han var tilbake i Norge i 1913. I de ti årene som fulgte ledet han flere store vannkraft- og industriutbyggingsprosjekter, blant annet byggingen av karbidfabrikken i Odda, og kraftutbygging i Svelgen. Som sjef for teknisk etat i daværende Aker kommune 1921–1926, var han med på byggingen av Sognsvannsbanen og Østensjøbanen. I 1925–1926 ledet han byggingen av fortøyningsmastene for luftskipet Norge på Ekeberg i Oslo, og på Svalbard hvor han også bygde luftskipshallen i Ny-Ålesund. 

Fra 1927 til 1930 var Lund ansatt som anleggsjef ved Det norske Zinkkompani i Odda. I 1930 startet han og Haakon Eeg-Henriksen entreprenørfirmaet *Haakon Eeg-Henriksen & Diderich Lund A/S*. Dette samarbeidet varte til 1952, da Lund overtok ledelsen av Keralaprosjektet. 

I årene forut for andre verdenskrig og i de tidlige krigsårene, arbeidet han blant annet med utbyggingen av Nordlands- og Sørlandsbanen. 

Under den tyske okkupasjonen av Norge måtte Lund flykte til Sverige, og han ble sendt derfra til London hvor han virket som konsulent for regjeringen i arbeidet med å forberede gjenreisningen av Norge. Etter krigen ledet han gjenoppbyggingen av Finnmark.

Fra 1952 til 1957 var Lund engasjert i den første norske utviklingshjelpen i Kerala.

Lund var 75 år da han startet sin siste store oppgave; å lede kvekernes hjelpearbeid i Algerie. I årene 1963–1970 var han ansvarlig for utbygging av vannforsyning, og bygging av skoler og helseklinikker.

Familie
-------

Diderich Lund var gift med Sigrid Helliesen Lund (1892–1988). Han var far til Bernt H. Lund.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Diderich Hegermann Lund, Norsk biografisk leksikon ID Diderich\_H\_Lund, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Upprop». *Norsk Tidend*. 5. mai 1936.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Boccia |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | London 2012 | BC4, individuelt |
| Gull | London 2012 | BC4, par |
| Bronse | Beijing 2008 | BC4, individuelt |
| Gull | Beijing 2008 | BC4, par |

**Eliseu dos Santos** (født 15. november 1976) er en brasiliansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC4, som er en av klassene for utøvere med alvorlige funksjonshemminger, som ryggmargsskade, duchennes muskeldystrofi eller tetraplegia, men ikke cerebral parese. 

Han begynte med boccia i 2005.

Karriere
--------

I 2005 kom han på 7.-plass i det panamerikanske mesterskapet i boccia. Hugo Llancafil vant BC4-klassen i dette mesterskapet. Året etter kom han på 7.-plass under VM i boccia. Bruno Valentim vant VM-gull i klassen BC4. I VM i 2007 fikk han sølv, bak Yuk Wing Leung.

Under de Paralympiske sommerleker 2008 fikk han to medaljer. Individuelt fikk han bronse, bak Dirceu Pinto og Yuk Wing Leung. I tillegg fikk han gull i parkonkurransen, sammen Dirceu Pinto. 

Han fikk bronse i VM i boccia 2010 (CPISRA Boccia World Championships), bak Dirceu Pinto og Stephen McGuire, og i 2011 kom han på 1.-plass i klassen BC4 i CPISRA Boccia World Cup 2011. Dos Santos kom på 7.-plass under de Parapanamerikanske leker i 2011 (Parapan American Games). Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 1 i verden i sin klasse.

Under de Paralympiske sommerleker 2012 i London fikk han bronse individuelt i klassen BC4. Han tapte 2-4 for Dirceu Pinto i semifinalen, men slo Stephen McGuire 5-3 i bronsefinalen. I lagkonkurransen fikk han gull, sammen Dirceu Pinto. De slo Tsjekkia 5-3 i finalen.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Eliseu dos Santos* Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 26. oktober 2012.
2. ↑  CPISRA - *World ranking list of BC1, Wednesday, Nov 19 2008* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 27. oktober 2012.
3. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 26. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Eliseu dos Santos
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
**Izaak Herman Reijnders** (også: *Reynders*) (født 27. mars 1879 i Onstwedde, død 31. desember 1966 den Haag) var en nederlandsk general. Da det nederlandske kabinettet utlyste generell mobilisering 28. august 1939 ble han ved kongelig resolusjon nr. 35 utnevnt til øverstkommanderende for land- og sjøstridskreftene. Takket være en konflikt med forsvarsminister Dijxhoorn fikk han avskjed i nåde 5. februar 1940. Reijnders' etterfølger var general Winkelman.

En årsak til konflikten var blant annet en uenighet med hensyn til hvilken strategi som skulle følges for å forsvare Nederland. Reijnders ville føre forsvaret fra Peel-Raamstillingen og Grebbelinjen. Dersom denne ble tapt skulle troppene trekke seg tilbake til den østlige linjen i Vesting Holland, den nye hollandske vannlinjen (*de Nieuwe Hollandse Waterlinie*). Denne strategien møtte mest motstand fra kommandanten for hæren, Godfried van Voorst tot Voorst, som mente at det ikke var mulig å realisere forberedelser for to forsvarslinjer. Videre tvilte han på om troppene ville ha nok tid til å trekke seg tilbake til Vesting Holland. Etter hans mening måtte man ta et valg. Enten Waterlinie, eller Grebbeberg, noe som forsvarsminister Dijxhoorn var enig i.

Da Reijnders videre prøvde å tilegne seg mer makt ved å erklære unntakstilstand, hadde kabinet-De Geer fått nok, og det ble besluttet at Reijnders ikke kunne fortsette som øverstkommanderende.

I 1944 ble Reijnders bedt om å tiltre som øverstkommanderende for Nederlands Binnenlandse Strijdkrachten (BS), motstandstroppene i landet, noe han takket nei til fordi spørsmålet ikke hadde blitt stilt av dronningen selv. Senere ble Henri Koot øverstkommanderende for BS. Etter krigen skrev Reijnders noen pamfletter for å vise at han hadde blitt urettferdig behandlet i 1939-1940. De førte ikke til noe.

Izaak Herman var gift og hadde en datter. 87 år gammel døde han i den Haag.

Referanser
----------

1. 1 2   Biografisch Portaal, «Izaak Herman Reijnders», Biografisch Portaal number 40495903[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra *Biografisch Woordenboek van Nederland* (nederlandsk)
* Izaak Herman Reijnders, en general som ikke ble forstått (nederlandsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BPN
 |
**«Tio tusen röda rosor»** er en svensk sang med melodi og tekst av Thore Skogman, som ble lansert av Jan Høiland. I innspillingen til Høiland med Marcus Österdahls orkester, utgitt på singlen Polydor NH59747 i 1968, var sangen en hit som lå på Svensktoppen i seks uker 17. mars 1968–21. april 1968, blant annet på førsteplassen.

«Tio tusen röda rosor» har dessuten bltt spilt inn av danseband som Vikingarna samt Curt Haagers.

I 1995 spilte hardrockgruppen Black Ingvars inn sangen på albumet *Earcandy Six* i hardrockversjon.

I Dansbandskampen 2008 ble «Tio tusen röda rosor» fremført av Kindbergs, dog ikke live i Sveriges Televisions sendinger da bandet allerede var slått ut før momentet «Dansbandsklassikern». Derimot fantes versjonen på Aftonbladets offisielle samlealbum *Dansafton* i februar 2009, med musikk fra Dansbandskampen.

Sangens første linje er nesten identisk med begynnelsen av sangen "Das Glück der Freundschaft" (også kalt "Lebensglück" eller "Vita felice"), op. 88, av Ludwig van Beethoven, komponert i 1803.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Favnen full av røde roser».

### Innspilling

* Jan Høiland. Utgitt på LP-platen *My Songs* (Scana 27018).

Referanser
----------

1. ↑  Svensktoppen 1968[*død lenke*]
2. ↑  «Lebensglück (Vita felice), mit deutschem und italienischem Text, gesetzt in Musik von Ludwig van Beethoven» (PDF). Leipzig, bei Hoffmeister & Kühnel. Besøkt 3. september 2023.
**Valøya** er ei halvøy og ei bygd som ligger sørvest på Ytter-Vikna i Nærøysund kommune, 10 km sørvest for Austadfjord. Bygda ligger på eidet som knytter halvøya til Ytter-Vikna med Nordvågen i nord og Sørvågen i sør.

Valøy kirkeValøy kirkeJordbruk og fiske er de viktigste næringene på Valøya. Flere unge familier har etablert seg på stedet de siste årene.

På Valøya ligger Valøy kirke. 

På Valøya har kystverket ei almenningskai. Valøya Båtforening har egen gjestehavn på Valøya.

Valøya er en grunnkrets i Nærøysund kommune og har 106 innbyggere pr. 1. januar 2021.

*Valøen i Vikten brevhus* ble etablert i 1909. Det endret status til poståpneri i 1911. *Valøy poståpneri* ble nedlagt i 1965. Valøya var anløpssted for den gamle lokalbåten Vikna. Valøya er et av de gamle skolestedene i Vikna. Da det gamle skolehuset i bygda brant ned i 1925, ble det bygd nytt skolehus som stod ferdig i 1926. Valøy skole ble nedlagt i 1970, og elevene ble overført til Austafjord. Da ble skolebygningen ombygd og vigslet, først til Valøya kapell, og senere til Valøy kirke, som den står i dag.

Fra Valøya går Fv 7094 til Austafjord, og Fv 770 videre til Rørvik. 

Fra Valøya er det bussforbindelse til Austafjord og Rørvik.

Midt på halvøya ligger Valøytinden (135 moh), et kjent utsiktspunkt på Ytter-Vikna.

Utsikt fra Valøytinden

Referanser
----------

1. ↑  «Renovering kai på Valøya – TotalBygg Midt-Norge As». Arkivert fra originalen 9. juli 2021. Besøkt 2. juli 2021.
2. ↑  Åkerblom, Daniel. «Valøya Båtforening». *velihavn.no*. Besøkt 2. juli 2021.
3. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 2. juli 2021. [*død lenke*]
4. ↑  «skipshistorie». *skipshistorie.net*. Besøkt 7. juli 2021.
5. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  «Turforslag: Valøytind 135 moh.». *visitnamdalen.com*. Besøkt 2. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Pastéls de Belém.
**Pastél de Nata** eller **Pastél de Belém** er et portugisisk bakverk og en butterdeig med eggekrem.

Pastéls de Belém er laget av en sprø butterdeigbunn fylt med en krem ​​laget av melk, egg, sukker, sitron og kanel. I Pastel de Nata er sitron ofte utelatt.

Pastél de nata tilbys på mange kafeer og konditorier i Portugal og rundt om i verden. Den originale oppskriften tilhører nå utelukkende Fábrica dos Pastéis de Belém i Lisboa og bare bakverk fra dem kan kalles Pastél de Belém. I fabrikk-kafeen spises bakverket tradisjonelt fortsatt varmt og drysset med melis og kanel. Fabrikken produserer mer enn 10 000 bakverk hver dag.

I 2009 kåret *The Guardian* Pastél de Nata til en av de 50 beste rettene i verden.

Historien
---------

I 1837 begynte munker i Hieronymittklosteret i Belém å selge Pastéis for å få inntekter til å forsørge seg selv. På den tiden var Belém ikke en del av Lisboa men dampbåter tok turister fra Lisboa til Belém. Hieronymittklosteret og Belémtårnet tiltrakk seg etter hvert utallige turister og disse hjalp til med å spre Pastéls de Belém utover i verden.

Lignende bakverk er kjent før 1700-tallet av katolske munker og nonner i Santa Maria de Belém, Lisboa.

* Baking av Pastéls de BelémBaking av Pastéls de Belém
* Pastéls de BelémPastéls de Belém

Referanser
----------

1. ↑  «Hva er Pastel De Nata? - notmywar.com». *www.notmywar.com*. Arkivert fra originalen 17. desember 2021. Besøkt 17. desember 2021.
2. ↑  «Pastéis de Nata». *godt.no*. 3. juni 2009. Besøkt 17. desember 2021.
3. ↑  «10 Most Popular Portuguese Pastries». *www.tasteatlas.com*. Besøkt 17. desember 2021.
4. ↑  «The 50 best foods in the world and where to eat them». *the Guardian* **(engelsk)**. 12. september 2009. Besøkt 17. desember 2021.
5. ↑  «História». *Pastéis de Belém* **(portugisisk)**. 23. januar 2015. Besøkt 17. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pastéis de nata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** TasteAtlas
 |
**Attu** (tidligere **Agto**) er ei bygd i Qeqertalik kommune på vestkysten av Grønland. I 2018 hadde den 200 innbyggere.

Navn
----

Navnet Attu betyr «det som ble berørt» på grønlandsk. Tidligere ble navnet skrevet Agto.

Geografi
--------

Attu ligger på øya med samme navn, beliggende rundt 40 km sør for Kangaatsiaq på vestkysten av Grønland ut mot Davisstredet. Avstanden til Aasiaat i nord er 100 km.

Bebyggelsen ligger på ei halvøy som mot nord har en naturlig havn. Havet ved Attu er fritt for is fra mars til desember. I perioden fra desember til mars fryser havet til og vinterisen gjør det umulig å anløpe Attu med båt.

Historie
--------

Attu ble grunnlagt i 1818 som en forsøksstasjon for garnfiske.

I 1974 ble det innviet en nybygd kirke i bygda.

En gang var den blant de største i landet, men folketallet har gått ned. Fra 1980 til 2014 falt innbyggertallet med 34 %.

Fram til 1. januar 2018 tilhørte Attu Qaasuitsoq kommune. Deretter ble den en del av Qeqertalik.

Samfunn
-------

Fiske og fangst er det viktigste næringsvegene i bygda. Det finnes en liten fiskefabrikk med fryseri, hovedsakelig for innfrysing av torsk. Steinbitrogn mottas og sendes til videre foredling i Kangaatsiaq. Det foregår også fangst av sel og sjøfugl. Ut over fiske og fangst er sysselsettingen knyttet til tjenesteytende virksomhet, inkludert kommunale tjenester.

Attu trafikkeres av Royal Arctic Line på en av rederiets bygdeskipslinjer ut fra Aasiaat. I sommersesongen fra mai til september driver også andre virksomheter passasjertrafikk til bygda fra Kangaatsiaq og Aasiaat.

Det er helikopterrute til Aasiaat på helårsbasis.

Bygda har butikk, kommunekontor, helsestasjon, forsamlingshus, barnehage og skole med ni klassetrinn.

Kjente personer fra Attu
------------------------

* Jens Abrahamsen, dansk billedhugger

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.
2. 1 2 3 4 5 6 7  «Attu» Arkivert 22. juli 2018 hos Wayback Machine. *Den grønlandske Havnelods*, Geodatastyrelsen. Lest 26. juli 2018.
3. 1 2 3 4 5 6  «Attu» Arkivert 26. juli 2018 hos Wayback Machine. Qaasuitsup Kommunia. Lest 26. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Gammelt bilde fra Agto

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Beaskáđas** (også skrevet **Beskades** eller **Bæskades**, fra nordsamisk: *Beaskáđas*) er et fjelldrag i utkanten av Finnmarksvidda, på grensa mellom Alta og Kautokeino kommuner i Finnmark. Storparten av området ligger mellom 400 og 600 meter over havet og er uten store høydeforskjeller. Høyeste punkt er Gierdduidčohkka på 649 moh.

Veien fra Alta til Kautokeino gikk tidligere over Beaskáđas. Sist på 1800-tallet ble strekningen merket med varder og trestaker. Kjøreveien ble åpnet i 1932, men på grunn av de værharde forholdene på fjellet kunne den bare holdes åpen i sommermånedene. Veien er nå erstattet av europavei 45, som er lagt gjennom Eibydalen noen kilometer lenger vest. Den gamle veistrekningen er fremdeles åpen om sommeren, men er i dårlig stand.

Beaskáđas er nevnt i åpningslinjen i Nordahl Griegs dikt *Morgen over Finnmarksvidda*: «Ved gry, da vi kom på Bæskades, / røk der et uveir opp.»

Den siste villreinen i Finnmark ble felt på Beaskáđas i 1916.

Navn
----

Betydningen til "Beaskáđas" er noe usikkert, men opphavet er fra nordsamisk. Det er trolig satt sammen av *Beaska* -> "Pesk (pelskåpe)" og ordavledningen *-das* -> "substantiv avledet av substantiv". En løs beskrivelse blir da "området der man må kle seg med pesk". Dette støttes opp av en lokal historie fra sommeren 1895 der et postbud frøs i hjel på Beaskáđas grunnet kaldt vær og dårlig bekledning. Vidda har i tillegg en svært lav gjennomsnittstemperatur, der i 1995, 100 år etter tragedien, var gjennomsnittstemperaturen i juli måned ved nærmeste målestasjon i Suolovuopmi bare 11,7**°.**

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark for stedsnavn». Kartverket. Besøkt 14. august 2023. «Eneste godkjente offisielle form av stedsnavnet»
2. ↑  Beskades / Beaskáđas på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Vegmiljøer (s.38–39, 1-2 Bæskades vegmiljø)». Statens vegvesen. Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 23. november 2015.
4. ↑  Nordahl Grieg: Morgen over Finnmarksvidden
5. ↑  Odd Mathis Hætta: Samebygder på Finnmarksvidda, Alta, 2016, side 128
6. ↑  Kåven, Brita (1995). *Samisk-norsk ordbok*. Karasjok: Davvi Girji. s. 54. ISBN 8273741494. «Digitalisert Nasjonalbiblioteket 2010-04-18:
7. ↑  Nickel, Klaus Petter (2020) [1990]. «Orddannelse». *Nordsamisk grammatikk*. Norge: Davvi Girji. s. 623, 626–629. ISBN 9788273742018.
8. ↑  Mikkel Andersen Eira (17. desember 2014). «Galbmojit jámas». *NRK* **(sme)**. Besøkt 17. august 2023.
9. ↑  Østlyngen, Rune (6. august 2008). «Ulykken i 1895». *altaposten.no* **(norsk)**. Besøkt 17. august 2023.
10. ↑  «Historiske værdata for Beaskáđas som graf - 1995». *Yr*. Besøkt 17. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Veien i Google Street View

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |