**Slektsnavn** er et navn på en slekt og brukes i de fleste land i verden. 

I Norge kommer slektsnavnet i slutten av personnavnet, og omtales da som etternavn. Dersom en person bruker to slektsnavn, er det siste navn som er etternavn. Det motsatte er tilfellet i Spania.

Navnet kan komme fra forfedre i mannslinjen (*agnatisk*)
og/eller gjennom kvinneledd (*kognatisk*). Flere norske slektsnavn er kommet gjennom kvinneledd og har deretter i mange generasjoner vært brukt i mannslinjer, bl.a. Gløersen, Hielm, Holter, Kreyberg, Munthe, Schanche, Thrane, Vogt og Wessel. Nyere navnelovgivning i de fleste nordeuropeiske land, gjør det enkelt å få bruke morens slektsnavn. Fortsatt er det imidlertid mest vanlig at barn bruker farens slektsnavn. 

Et slektsnavn kan være helt nydannet av den nålevende brukeren på fritt grunnlag. Slike navn skal i utgangspunktet være særpregede, identifiserende og enkle å bruke. 

Etternavn brukt av færre enn 200 personer, kan ikke tas i bruk som etternavn med mindre alle som nå har det som etternavn, gir sitt samtykke til dette, ifølge den norske lov nr 19/2002 om personnavn (navneloven) § 3. Denne loven har også andre begrensninger på navn som kan tas som slektsnavn, mellomnavn og fornavn. 

Slektsnavn kan være dannet av en nåværende fars eller mors eller stamfars/stammors – fornavn med tillegg av *sen*, *son*, *sønn*, *datter* eller *dotter* på de forskjellige språk, de såkalte *patronymikon* eller *matrinymikon*. Tidligere var slike navn ikke regnet som "ekte" slektsnavn. I Island skifter de fleste etternavn på denne måten fra generasjon til generasjon. 

Mange slektsnavn har sin opprinnelse i gårds- eller andre stedsnavn, for eksempel *Ljones*, *Ødegaard*, *Fjell* og *Tønsberg*. Andre kan skrive seg fra en stamfars yrke, så som *Fabritius* og *Smith* (begge: smed) eller *Vogt* (fogd).

Fyrstelige slektsnavn kan være fra et geografisk område som personer i slekten hersket over (eksempelvis Oldenburg og Hohenzollern). Skandinaviske adelsnavn kan ha sammenheng med farger (tinkturer) og figurer i slektens våpen, så som Gyldenpalm, Huitfeldt, *Sparre*, *Svanenhielm* og Tordenskiold 
. Noen slike våpen kalles derfor talende våpen.

I slektsnavn kan inngå tillegg foran etternavnet, som det danske og svenske *af*, det tyske *von*, det franske *de* og det spanske *y*. Noen tyske fyrsteslekter bruker navn med betegnelsen «von und zu» foran det området de var fyrster av. I tysktalende og skandinaviske land kan *von* i slektsnavnet betegne et sted som en stamfar kom fra, og/eller at slekten var blitt adlet av monarken, slik som i 1700-tallsnavnet von Munthe af Morgenstierne. De fleste danske og norske adelsnavnene inneholder ikke *von*. I enevoldstiden i Danmark-Norge hadde i noen tidsperioder alle offiserer rett til selv å sette von foran slektsnavnet sitt. I Nederland er det vanlig med *de*, *van* og en rekke andre forstavelser («tussenvoegsels») i slektsnavn uten noen sammenheng med adelskap.

Referanser
----------

1. ↑   Slekter med navn gjennom kvinneledd i bl.a. Haagen Krog Steffens: *Norske Slægter 1912*, Kristiania 1912, og i Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
2. ↑   Anders Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904 (som også inneholder noen norske slekter)

Eksterne lenker
---------------

* aftenposten.no 4.10.2014: *Ville forby etternavn som sluttet på -sen*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |