recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Svartdahl** (født 11. oktober 1920 i Skiptvet, død 15. november 2008 i Bærum) var en predikant tilknyttet den norske Pinsebevegelsen. Svartdahl har virket som evangelist, forstander, bibellærer og misjonær siden 1943. Svartdahl er far til pinsepredikantene Aril Svartdahl og TV-pastor Egil Svartdahl.

Biografi
--------

Svartdahl virket de første årene, fra 1943, som evangelist i pinsebevegelsen. I 1946 reiste han ut som misjonær til India. Sammen med sin kone Ruth virket de på misjonsfeltet fram til 1951. Tilbake i Norge ble Svartdahl igjen engasjert som evangelist og bibellærer. Han har vært hjelpeforstander i Betel Trondheim og Salem Oslo. Mellom 1957 og 1964 var han forstander (pastor) i Filadelfia Drammen.

Fra 1965 til 1987 var han misjonssekretær i Pinsemenighetenes Ytre Misjon. Han hadde et stort engasjement og besøkte flittig menighetene i Norge samtidig som han formidlet informasjon fra misjonsfeltene. Han regnes en av de viktigste misjonsprofilene i den norske pinsebevegelsen.

Hans Svartdahl døde 88 år gammel, lørdag 15. november på Bærum sykehus, etter kort tids sykeleie. Han ble begravet fra Høvik kirke 27. november. Det er sagt om Svartdahl at han *…bygget sine prekener opp med Guds ord og hadde en enestående bibelkunnskap og troskap mot Guds ord. Som misjonsekretær hadde han god kontakt med misjonærene og var en inspirasjonskilde*.

Bibliografi
-----------

Svartdahl har både vært medforfatter i og selv skrevet flere bøker.

* (no) Publikasjoner av Hans Svartdahl i BIBSYS
* 1981 – *Merkesteiner* ISBN 82-534-0537-5
* 1989 – *Det står atter skrevet* ISBN 82-534-0745-9
* 1992 – *Nådens under – rettferdiggjørelse, helliggjørelse, utvelgelse, tjeneste* ISBN 82-7388-228-4
* 1992 – *Israel og menigheten i endetiden – et studium i Ruts bok* ISBN 82-7388-263-2
* 1994 – *Levende fellesskap* ISBN 82-7388-301-9

Referanser
----------

1. ↑  Østby, David André. 2008.
2. ↑  Knudsen, Ernst. 2008.

Litteratur
----------

* Gustavsen, Anne. 2008. *Hans Svartdahl er død*. Arkivert 9. januar 2009 hos Wayback Machine. Korsets Seier. 16. november 2008
* Knudsen, Ernst. 2008. *Slik minnes vi Hans Svartdahl*. Korsets Seier. 21. november 2008. Side 21.
* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Nilsen, Oddvar. 1982. *Lys på stien*. Filadelfiaforlaget AS. Side 239. ISBN 82-534-0599-5
* Østby, David André. 2008. *Egil Svartdahl: Ordet var fars kilde*. Korsets Seier. 21. november 2008. Side 20-21.

Eksterne lenker
---------------

Hans Svartdahl er død - Korsets Seier Arkivert 9. januar 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Margit Myhr** (født 3. juli 1990 i Torpo i Ål i Hallingdal), er folkemusiker, sanger, danser, og skuespiller.. Hun har i flere år vært ansatt som skuespiller og danser på Västanå Teater, senest i "Eddan", i manusversjon av Jon Fosse og i 2018 som tittelrollen i "Anna Svärd" av Selma Lagerlöf. Hun har gjort flere egenproduserte forestillinger, som den kritikerroste soloforestillingen "Stilt trør kvinner i sørgedans", samt vært engasjert i dansekompaniene Villniss og Frikar. I 2019 gjorde hun "Nokon kjem til å kome" av Jon Fosse i samarbeid med Riksscenen og Västanå Teater og i 2020 hadde hun premiere med danseforestillingen "SVIV". 

Hun spiller hardingfele, lyre og langeleik og synger i vokalgruppen Kvedarkvintetten som har gitt to plater (Kvedarkvintetten, 2016 på Ta:lik Records og "Julesong", 2017 på Grappa) 

I 2016 vant hun kongepokal i kveding på landskappleiken. Hun har gitt ut albumet *Smile som sumarsole* med folkemusikkgruppen Firil

Hun er datter av folkemusikerne Gunnlaug Lien Myhr og Martin Myhr.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Erlend Apneseth, Margit Myhr - Riksscenen.no. Lest 28. juni 2016
3. ↑  Kongepokal til Margit Myhr - folkorg.no. Lest 28. juni 2016
4. ↑  Fører hallingtradisjonane vidare - NRK. Lest 28. juni 2016

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Sveriges landsdeler med grenser fra ca. 1700
**Österland** var en svensk landsdel i nåværende Finland. I nord hadde det grense mot Norrland.

Landskap
--------

Österland besto av følgende seks landskap:

|  |  |
| --- | --- |
| Egentliga Finland Egentliga Finland

Karelen Karelen

Nyland Nyland | Satakunta Satakunta

Savolax Savolax

Tavastland Tavastland |

Historie
--------

På 1200-tallet krevde de svenske kongene overhøyhet over området som i dag motsvarer de sørlige delene av Finland. Detaljene rundt denne prosessen er lite kjent. Österland ble sett på som en konstituert del av det svenske kongeriket til tross for at landsdelen fikk stemmerett ved valg av konge først den 15. februar 1362 når Håkan Magnusson ble valgt til medregent til sin far.

Österland ble utropt til et storfyrstedømme av kong Johan III av Sverige i 1581. Som prins 1556, hadde han fått en del av området som et hertugdømme ved siden av de hertugdømmene som ble styrt av hans brødre. Hertugdømmene ble opprettet av Gustav Vasa for sine sønners utkomme. 

Finland var en del av det svenske riket frem til Finske krigen 1808–09. Etter krigen ble landsdelen Russisk sammen med de østlige delene av Norrland og Åland. Dette landområde ble til det autonome storfyrstedømmet Finland. I finsk historieskrivning blir det noe misvisende begrepet Sverige-Finland brukt om tiden før 1809.

Se også
-------

* Sveriges landsdeler
**Miles Edward O'Brien** er en rollefigur i *Star Trek: Deep Space Nine*, spilt av skuespiller Colm Meaney.

Han er sjef for feltoperasjoner i *Star Trek: Deep Space Nine*. Tidligere opptrådte han i *Star Trek: The Next Generation* som en tilbakevendende sjef for transport. O'Brien er den eneste av de større rollefigurene i Star Trek som både er etnisk irsk av avstamming og som faktisk er født i Irland. 

I en Star Trek-episode hevder rollefiguren O'Brien at han var en direkte etterkommer av den irske overkongen Brian Boru. Hans fiktive stamfar Sean Aloysius O'Brien, var en stor aktør innen en av USAs første fagforeninger for vanlige arbeidere, som deltok i en streik i 1902 i Pennsylvania. Denne forfaren hans ble senere skutt, og deretter dumpet i Allegheny River. I episoden «Rules of Engagement» opplyses det at O'Brien er 22 år og han hadde kjempet i 235 separate kamper og hadde blitt dekorert av Starfleet ved 15 forskjellige anledninger, og han ble ansett for å være en ekspert på å føre stjerneskip under kamphandlinger.
Mikrofonene SM58 og Beta 58 er blant de mest kjente produktene fra Shure.
**Shure** er en amerikansk produsent av elektronikk til forbruker- og det profesjonelle markedet innen audio. Shure produserer hovedsakelig mikrofoner og annen lydelektronikk, deriblant hodetelefoner/øreplugger og MP3-spillere.
Firmaet ble grunnlagt i 1925 som *The Shure Radio Company*. 

Frem til 1933 lagde de kun radiosystemer. Siden har de utvidet produksjonen til blant annet mikrofoner, lydmiksere og digitale signalprosessorer.

Shure SFG-2 stiftvekt for platespillere
De introduserte en vekt for å stille trykket på stiften til platespillere, som etter hvert ble industristandarden. SFG-2 som modellen heter, kan måle trykket på en platestift med en nøyaktighet på et tidels gram.

Mikrofoner
----------

Shure har laget et stort utvalg mikrofoner i flere tiår, blant dem er de velkjente SM- og beta-mikrofonene med dynamiske og kondensatormikrofoner. De mest solgte mikrofonene i verden kommer fra shure; SM 58 og SM 57 har lenge vært en standard hos mange artister og lydteknikere. SM betyr Studio Microphone.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shure – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Hans Stam** (født 2. april 1919 i Nederlandsk Østindia, død 25. juni 1996 i Haag) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Stam vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Stam spilte fem kamper i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i vannpolo, Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Stam – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hans Stam – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Hans Stam – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Stam – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Stam – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Östasiatiska museet** på Skeppsholmen i Stockholm er et museum med noen av Europas mest omfattende samlinger av kulturartefakter fra Kina, Japan, India og andre deler av Asia. Museet ligger nært Moderna museet og Skeppsholmskyrkan. 

Museets samlinger består idag (2009) av nærmere 100.000 gjenstander. Tyngdepunktet ligger på arkeologi og kunst fra Kina, men museet har også ved innkjøp og generøse donasjoner kunnet øke sine samlinger også fra Korea, Japan, India og Sørøst-Asia. Museet har et stort østasiatisk bibliotek, som også omfatter materiale fra Kungliga biblioteket og Stockholms universitetsbibliotek. 

Museets historie går tilbake til 1926, da «Museum of Far Eastern Antiquities», *Östasiatiska Samlingarna*, ble opprettet i Stockholm som et statlig museum. Kjernen var de arkeologiske samlinger fra Kina som var blitt ført hjem av Johan Gunnar Andersson, *Kina-Gunnar*. 

I 1959 ble det bestemt at Det svenske nasjonalmuseums samlinger av kunst og kunsthåndverk fra Øst- og Sør-Asia skulle sammenføres med Östasiatiska Samlingarna. Resultatet ble det nåværende Östasiatiska Museet, som åpnet i 1963, og beholdt den opprinnelige engelske navneversjonen. 

Foruten utstillinger bedriver Östasiatiska Museet vitenskapelig forskning, utgivelser av publikasjoner, og pedagogisk virksomhet.

Tyghuset
--------

Museets hovedbygning er flåtens gamle tøyhus som ble bygd 1699-1704 som en stall for Karl XIIs drabanter. Tegningen var ved slottsarkitekten Nicodemus Tessin d. y.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Östasiatiska museet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
**O. Johansen & Sønner AS** er en trevarefabrikk som ble grunnlagt 14. mai 1911 i Sørumsgata 66, Lillestrøm, og som i 2016 er en del av fagkjeden «Snekker'n». I 2015 hadde bedriften en omsetning på 30 mill.[]

Driften har utviklet seg fra produksjon av kommoder og reoler, til å omfatte også for eksempel produksjon av langrenn- og hoppski til landslagseliten frem til 1940-tallet da den tyske okkupasjonsmakten ønsket å kjøpe slike. Bedriften endret da produksjonen til et variert varespekter som blant annet innholdt togseter for NSB og kjøkkeninnredninger for private hjem. 

Gründerens sønner Odd og Rolf overtok driften på 1950-tallet, og utvidet produksjonen til å omfatte dører, vinduer, trapper og garasjeporter. Den neste endringen kom tidlig på 1980-tallet da egenproduksjonen ble trappet ned, mens salgslokaler med utstilling og lager på 250m² ble bygd, og fokus ble endret til å satse mer på salg fra anerkjente merkevarer av kjøkken, bad, garderobe, dører og vinduer osv.

Neste generasjon overtok bedriften i 1989, og Odds Johansens sønn Ove er eier og daglig leder av bedriften i 2016. Etter de første seks årene under hans ledelse ble bedriften en del av fagkjeden «Snekker'n» som fortrinnsvis omsetter dører og vinduer. Bedriftens lokaler har blitt utvidet til å omfatte et salgslokale på 300m² der dører, vinduer, kjøkken, hvitevarer, garderobe, gulv og garasjeporter med tilbehør vises. Videre har den en egen håndverksavdeling med 4 montører/snekkere, i tillegg til et nært samarbeid med andre håndverkere.

Eksterne lenker
---------------

* Bedriftens hjemmesider
*Tsumago-juku*, Nagiso
*Seki-juku*, Kameyama
*Unno-juku*, Tōmi
*Ishibe-juku*, Konan
En *Sekisho*
**Shukuba** (japansk: 宿場, *shukuba* «herberge»), også kalt **shukueki** (*shukueki*, 宿駅, «skiftstasjon») var en form for rasteplasser eller stasjoner langs ferdleder i Edoperioden i Japan.

Stasjonen
---------

Stasjonene var først bare poststasjoner, men med tiden vokste det frem forskjellige fasiliteter omkring disse rastestedene. De vanligste innslagene i en shukuba var:

* **Seki-sho** (関所)

grindporten til hver shukua der hver innpasserende ble kontrollert

* **Toiya-ba** (問屋)

kjernen i hver shukuba der rytterne og hestene som transporterte dokumenter, post og varer ble byttet ut mot utvilte som var stasjonert her. Toiya-ban var også en slags diversehandel

* **Kōsatsu** (高札)

oppslagstavler med shōgunens offisielle kunngjøringer

* **Honjin** (本陣)

overnattingsgårder for samuraier, adelsmenn og embetsmenn

* **Hatago** (旅籠)

vertshus og herberger for vanlige reisende

* **Chaya** (茶屋)

tradisjonelle tehus som også kunne servere mat og alkohol

* **Shouten** (店)

butikker med varierende tilbud rettet mot reisende

Historie
--------

De tidligste shukubaer ble bygd allerede i Naraperioden og Heianperioden omkring de tidlige ferdselsveiene gjennom Japan.

I 1603 begynte man å bygge Gokaido (datidens 5 store ferdleder) under shogunen Tokugawa Ieyasu, den første shogunen av Tokugawaklanen. De første nye shukubaer ble bygd langs Tōkaidō. Veiene økte snart i betydning da den nye loven, (Sankin kōtai, «regelmessig nærvær») blant annet tvange lensherrene (daimyōene) til regelmessige besøk i shogunens hovedstad Edo.

Områdene omkring stasjonene vokste gradvis til små samfunn. Etterleddene «*-shuku*» eller «*-juku*» i mange japanske stedsnavn minner ofte om et tidligere rastessted langs en ferdselsåre.

Shukubaen *Hakone-juku* i Hakone hadde særlig betydning idet den også var grensestasjonen *Hakone Seki-sho* mellom regionene Kanto og Kansai.

I Meijiperioden i og med jernbanens inntog avtok ferdledenes og dermed shukubaenes betydning.

I dag har de fleste av de opprinnelige stasjonsbygningene forsvunnet, mens 10 shukubaer er blitt restaurert og er klassifisert som nasjonal kulturarv.

Eksterne lenker
---------------

* om Shukuba

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
Avfotografering av Knudsens daguerreotyopi av Wergeland, 1842.  Foto: O.F. Knudsen 
**O.F. Knudsen** (født *Oluf Frederik* 14. august 1806 i Sande, død 11. november 1882 i Kristiania) var litograf, daguerreotypist og fotograf. Han var trolig den første til å framstille et daguerreotypi i Norge og kjent for å ha tatt et berømt portrett av Henrik Wergeland. Dette bildet ble grunnlaget for 100-kronerseddelen med Wergeland (Utgave V, Norske sedler 1962-1987).

Knudsen ble født og oppvokst i Sande kommune i Vestfold, og var sønn av rittmester og toller Knud Knudsen (ca. 1765-1837) og hustru Karen Anne Kirstine Knutsen født Schwencke. Faren ble utnevnt til overtollbetjent i Svelvik og han ble konfirmert i Hurum kirke i 1823.

I 1833 søkte han om Staten om et reisestipend til Tyskland og Frankrike for å studere litografi. Søknaden ble støttet av kaptein Munch, Heinrich August Grosch og Johannes Flintoe ved Tegneskolen, men ble avslått. Behandlingen av søknaden er beskrevet og analysert av Dag Solhjell i *Akademiregime og kunstinstitusjon* (2004).

Den 23. desember 1840 omtaler Morgenbladet et daguerreotypi som skal være tatt av litograf O.F. Knudsen og viser Pipervika og Slottet. Dette må være et svært tidlig daguerreotypi tatt i Norge, trolig det første. Knudsen etablerte seg som fotograf allerede tidlig på 1840-tallet og tok portretter og landskapsfotografier. Hans virksomhet kan følges i en rekke annonser i hovedstadspressen i 1840-åra. I 1860 ble han tilkjent et stipend på 100 spesidalere for å studere sitt fag i Tyskland og England.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, utgitt 20. november 1882[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kirkebok for Sande, nr. 2 (1804-1814), Fødte og døpte 1807, side 26-27.
3. ↑  Stortingsforhandlinger 1833: *Andr. fra Artist Knudsen om Stipendium til Ophold i Udlandet* Indst. April 103. Besl. 106.
4. ↑  Solhjell, Dag: *Akademiregime og kunstinstitusjon : kunstpolitikk fram til 1850*. 2004. ISBN 8292625038
5. ↑  *Den Norske Rigstidende* 22.06.1860

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bilder av Knudsen hos Nasjonalbiblioteket.
* (no) O.F. Knudsen i Fotografregisteret.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Madre de Dios** er ei elv i det sørøstlige Peru og det nordvestlige Bolivia. Den er rundt 1 130 kilometer lang, med et nedbørfelt på rundt 110 000 km². Den har gitt navn til den peruanske provinsen Madre de Dios som den renner gjennom, og renner deretter inn i Bolivia, hvor den munner ut i elva Beni, som igjen munner ut i Madeira, ei sideelv til Amazonas.

Elva er en viktig vannvei i Peru, spesielt ved Puerto Maldonado, regionens største by og hovedstad. Langs elvas bredder er dyrking av mango og utvinning av gull de viktigste næringsveiene, foruten tømmerhogst og jordbruk, som begge er årsak til betydelige miljøproblemer. Langs elva ligger flere nasjonalparker og naturreservater, hvorav de mest kjente er Tambopata-Candamo nasjonalpark, Manu nasjonalpark og Bahuaja-Sonene nasjonalpark.

Madre de Dios' største sideelver er Chivile, Inambari, Tambopata og Colorado.

Madre de Dios ved byen Boca Manu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Madredeus** (utt. IPA: [ma.dɾɨ.'ðewʃ]) er et portugisisk band. Musikken kombinerer er påvirket av fado og den moderne folkemusikken.

Medlemmene som startet bandet var Pedro Ayres Magalhães (gitar), Rodrigo Leão (keyboard), Francisco Ribeiro (cello), Gabriel Gomes (trekkspill) og Teresa Salgueiro (vokalist). Magalhães og Leão dannet gruppa i 1985, mens Ribeiro og Gomes ble med i 1986. De lette etter en kvinnelig vokalist og fant Teresa Salgueiro i en av Lisboas nattklubber. Teresa likte musikken og besluttet å bli med. I 1987 spilte Madredeus inn sitt første album: *Os dias da Madredeus*.

I 1993 forlot Pedro Ayres Magalhães bandet midlertidig og ble erstattet av José Peixoto (guitar) på konserter. Magalhães sluttet seg til gruppen igjen senere, slik at det ble en sekstett med to gitarister.

I 1994 spurte filmregissøren Wim Wenders om de ville spille i filmen hans, *Lisbon Story*. Det gjorde de, og ble berømte internasjonalt. Samme år forlot Rodrigo Leão bandet for å starte en solokarriere. Han ble erstattet av Carlos Maria Trindade (keyboard).

I 1997 forlot Francisco Ribeiro og Gabriel Gomes bandet fordi musikkstilen begynte å forlate fado-røttene med utgivelsen av *O Paraíso*. Fernando Júdice (akustisk bassgitar) ble med. I november 2007 forlot Teresa Salgueiro bandet.

Madredeus har solgt over tre millioner album.

Diskografi
----------

* *Os Dias da MadreDeus* (1987)
* *Existir* (1990)
* *Lisboa* (1992, live i Lisbon)
* *O Espírito da Paz* (1994)
* *Ainda* (1995, filmmusikk fra *Lisbon Story*)
* *O Paraíso* (1997)
* *O Porto* (1998, live i Porto)
* *Antologia* (2000, best of-kompilasjon)
* *Movimento* (2001)
* *Palavras Cantadas* (2001)
* *Euforia* (2002)
* *Electrónico* (2002)
* *Um Amor Infinito* (2004)
* *Faluas do Tejo* (2005)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madredeus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Madredeus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Madredeus på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Madredeus på Allociné Rediger på Wikidata
* (en) Madredeus på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Madredeus på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Madredeus på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Madredeus på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Madredeus på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Møkkaspredning** er en viktig del av tradisjonelt jordbruk. Møkk er fellesnavn i agrar sammenheng på avføring og urin fra mennesker og dyr. Denne ble lagret over vinteren og spredt på åker og eng som gjødsel i våronna. Prosessen medførte en del lukt, og den som spredde møkk var lite stueren inntil jobben var gjort.

Regelverket sier at det er ikke tillatt å spre husdyrgjødsel på frossen og/eller snødekt mark. Ved spredning i åpen åker skal gjødsla moldes ned straks og senest innen 18 timer etter spredning. I dag har de fleste gårder store nok gjødselkjellere slik at de klarer å lagre gjødsla til det er lov å spre den om våren. Det er derfor færre punktutslipp nå enn tidligere. Men regelverket setter begrensning på spredetidspunkt – i vekstsesongen og fram til 1. september, med en begrenset spredningsmulighet fram til 1. november.

I overført betydning
--------------------

Ordet brukes i overført betydning om svertekampanjer og ufin ryktespredning som er gjort med hensikt. Etter rett burde den som starter opp slike, selv bli preget av vond lukt, men det er ikke alltid like lett å finne opphavet. Dessuten, regnes det med: «det kunne jo være noe i det».

Aktuelle eksempler er lett å finne, blant annet i politikken. Litterært eksempel:

> Egentlig kunne både Morten og Jesper hatt godt av å høre litt om hvordan det var den gangen han fikk to kroner timen for å spre møkk, og pølse med brød gikk opp til en åtti. «Kan du låne meg et par stykker til i morgen, de der for eksempel?
> 
> 
> Jussi Adler-Olsen, 2011
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  «Gjødsel – kvalitet, lagring og bruk» Arkivert 16. april 2016 hos Wayback Machine. *Regelhjelp.no*
2. ↑  Adler-Olsen, Jussi (2011): *Kvinnen i buret*, H. Aschehoug & Co

Eksterne lenker
---------------

* Uhell ved møkkaspredning
***O.J. – ute på prøve*** er en norsk humorserie med Otto Jespersen som gikk på NRK i 1994. Dette er den første av fire TV-serier med O.J. og introduserte flere av Jespersens mest kjente karakterer, deriblant «kriminalinspektør Wirrum» og «Friskusen». Serien inneholdt mye svart humor.

I tillegg til Jespersen hadde Jan Pande-Rolfsen en fast sekvens med filosofiske betraktninger og som alltid begynte med åpningsreplikken «Livet er herlig dere!». Morten Faldaas spilte inspektør Wirrums assistent Foster, og «Den ensomme rytter». Videre hadde Terje Strømdahl rollen som bartender. Andre aktører var Anitra Eriksen, Ragnar Dyresen og Nicolay Lange-Nielsen. Petter Nome var heisfører. 

Programmet hadde mellom 600 000 og 700 000 seere.

Se også
-------

* *O.J. – på nye eventyr*
* *O.J. – en utstrakt hånd*
* *O.J. – alt for Norge*

Referanser
----------

1. ↑  VG - Mer OJ til neste år (08.10.1994 - Side: 59)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *O.J. – ute på prøve* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *O.J. – ute på prøve* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *O.J. – ute på prøve* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Etiopias flagg Etiopia |
| Friidrett: |
| Friidrett Panafrikanske leker |
| Bronse | Brazzaville 2015 |  800 m |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | Addis Abeba 2015 |  800 m |
| Gull | Addis Abeba 2015 |  4x400 m |

**Shume Chaltu Regasa**, også skrevet **Shumi** (født 13. desember 1996) er en etiopisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint- og mellomdistanseløp. Hun har gull på 800 meter og sølv på 4 x 400 meter fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritter.

Idrettskarriere
---------------

2013
Asamu deltok ved ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013 (AYAC) i Warri i Nigeria, der hun kom på 4.-plass på 400 meter med tiden 56,19 sekunder. I tillegg fikk Etiopia her gull på medleystafetten. Nigeria vant opprinnelig medleystafetten, men Cecilia Francis, som løp på vinnerlaget, ble tatt i doping, og laget ble dermed diskvalifisert.

2014
Ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014 i Marrakech deltok hun på 400 meter, og kom sist i sitt innledningsheat, der hun løp på 55,72 (18. beste tid), og hun nådde dermed ikke finalen.

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars kom Regasa på 1.-plass på 800 meter, med 2:09,20, foran Kore Nagaho og Susan Aneno. Hun deltok også på Etiopias stafettlag som kom på 2.-plass på 4 x 400 meter stafett. Hun deltok ved Galà dei Castelli-stevnet i Bellinzona i Sveits i juli, der hun kom på 7.-plass på 800 meter, med 2:01,80.

I september deltok hun ved Panafrikanske leker 2015, der hun satte ny personlig rekord på 2:01,59 på 800 meter, og endte her på 3.-plass. I tillegg deltok hun på 4 x 400 meter stafett, der Etiopia løp på 3:39,99, og kom på 4.-plass.

Referanser
----------

1. ↑   www.iaaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Confederation of African Athletics - *29/03/2013 Day 2 AYAC: Egypt still leading the medal table* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 13. januar 2016.
3. ↑  CAA - *1st African Youth Athletics Championships, Warri, Nigeria* Arkivert 13. januar 2016 hos Wayback Machine. besøkt 13. januar 2016.
4. ↑  IAAF - *Positive cases in athletics - Sanctioned according to information received by the IAAF as of March 2014*, besøkt 13. januar 2016.
5. ↑  Marrakech 2014 - *CAA / Maroc Telecom 19èmes Championnats d'Afrique d'Atléthisme Seniors*, besøkt 13. januar 2016.
6. ↑  Galà dei Castelli - *Risultati Gala 2015* Arkivert 23. juli 2015 hos Wayback Machine. besøkt 13. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shume Chaltu Regasa – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 18. august 2016 hos Wayback Machine.
**Mads Hansen Berg** (født 16. februar 1865 i Idd, død 3. juli 1955 i Oslo) var en norsk skolemann og sangpedagog.

Foreldrene til Mads var skolelærer og kirkesanger Andreas Hansen Berg og kona Inger Madsdatter. De bodde på gården Berg i Enningdalen i Idd i Østfold.

Mads Berg var overlærer på Tåsen skole fra 1921 til 1925 og ved Ullevål skole, som den gangen lå i Aker, fra 1925-35. Han gav ut skolebøker, mest kjent er *Skulesongbok* eller *Skolens sangbok*, som ble trykt i over en million eksemplar fra første opplag i 1914 til 25. utgåve 12. opplag kom i 1995. Sammen med Rasmus Stauri gav han også ut *Sangbok for norsk ungdom* (første utgave 1923), som var beregnet på den høyere skolen og folkehøgskolen. 

Mads Berg har også komponert sanger, blant annet melodiene til Margrethe Munthes sang «Jeg snører min sekk» og Elias Blix' «Ein småfugl sat». Dessuten har han oversatt sanger fra andre språk, for eksempel «Flygevise» (Om jeg hadde aeroplan) og «Lykkens land» (Ved en vei, på en stein). Den siste har han også komponert melodien til.

Referanser
----------

1. ↑  Folketeljinga 1865 Arkivert 26. august 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  «004 Mads Hansen - 0060 Berg, Andeel i Braatorp - 004 - Tellingskretsoversikt - Folketelling 1875 for 0117P Idd prestegjeld - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2019.
3. ↑  *Cappelens musikkleksikon* 1978 ISBN 82-02-03690-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Turneringens siste runde spilles på *The Old Course*
**Dunhill Links Championship** er en av de største turneringene på Europatouren i golf. Den spilles på tre linksbaner i Skottland, og siste runde spilles på *The Old Course*, golfsportens hjemsted.

Turneringen ble startet i 2001 som erstatning for Alfred Dunhill Cup, som ble marginalisert da *World Cup of Golf* fikk økt status som WGC–World Cup i 2000. Den nye turneringen er «pro–am», hvor lag med én profesjonell og én amatør spiller en runde hver på St. Andrews, Carnoustie og Kingsbarns. Mange av amatørene er kjendiser. Kun menn kan delta som profesjonelle spillere, men damer kan delta som amatører. De ledende 60 profesjonelle golferne spiller sisterunden; det samme gjør de 20 beste lagene uansett om den profesjonelle spilleren på laget klarer *cut*’en.

Vinnere (profesjonelle)
-----------------------

| År | Vinner | Nasjonalitet | Score |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Michael Hoey | Nord-Irland | 266 |
| 2010 | Martin Kaymer | Tyskland | 271 |
| 2009 | Simon Dyson | England | 268 |
| 2008 | Robert Karlsson | Sverige | 278 1 |
| 2007 | Nick Dougherty | England | 270 |
| 2006 | Padraig Harrington | Irland | 271 |
| 2005 | Colin Montgomerie | Skottland | 279 |
| 2004 | Stephen Gallacher | Skottland | 269 1 |
| 2003 | Lee Westwood | England | 267 |
| 2002 | Padraig Harrington | Irland | 269 1 |
| 2001 | Paul Lawrie | Skottland | 270 |

* 1=Seier etter omspill

Eksterne lenker
---------------

* Dunhill Links Championship – offisielt nettsted

Portal: Golf
IOKs evalueringsgruppe i Madrid for å vurdere søknaden, deriblant arenaene som var planlagt brukt.
**Madrids søknad om Sommer-OL 2016** var en av de sju søknadene om å få arrangere Sommer-OL 2016. Den spanske hovedstaden, Madrid, er en av få større europeiske hovedsteder som ikke har avholdt lekene tidligere. Byen ønsket å følge i fotsporene til Barcelona, som avholdt lekene i 1992, og hadde tidligere søkt om både Sommer-OL 1972 og Sommer-OL 2012, men tapte for henholdsvis München og London.

Madrid ble utpekt til en av de fire finalistene i nominasjonsprosessen foran Sommer-OL 2016 den 4. juni 2008. Den internasjonale olympiske komité (IOK) utpekte på den 13. IOK-kongressen i København i Danmark den 2. oktober 2009 Rio de Janeiro (Brasil) som arrangørby. Rio de Janeiro slo dermed, foruten Madrid, Chicago (USA) og Tokyo (Japan). Praha (Tsjekkia), Baku (Aserbajdsjan) og Doha (Qatar) søkte også om å få lekene, men fikk ikke komme med på den endelige listen over kandidater.

Detaljer
--------

IOK aksepterte Madrids OL-søknad 4. oktober 2007. Mercedes Coghen ble valgt til leder for prosjektet. Tidligere IOK-president Juan Antonio Samaranch tilbød seg å hjelpe til i søkeprosessen. Madrid har videre en sterk og rik sportskultur.

### Støtte

Ifølge meningsmålinger nøt Madrids søknad stor støtte blant innbyggere. 85 % støttet lekene og 60 % trodde Madrid hadde gode vinnersjanser. Forbedringer i byens infrastruktur og glede over å avholde lekene ble oppgitt som de viktigste grunnene til at man støttet lekene.

### Logo

En konkurranse ble holdt for å finne en logo til lekene. Et antall ble plukket ut, og av dem ble tre stemt fram av publikum som finalekandidater. Den offisielle logoen ble valgt av et ekspertpanel og presentert i september 2007. Logoen ble kalt «Corle» og forestiller en hånd i de olympiske fargene, noe som skal symbolisere en velkomst til lekene. Logoen ble tegnet av argentineren Joaquin Malle. Den endelige utgaven ble noe annerledes enn utkastet.

Se også
-------

* Chicagos søknad for Sommer-OL 2016

Referanser
----------

1. ↑  La candidatura de Madrid'16 ya es oficial
2. ↑  Madrid 2016 Bid Gets Major Citizen Support

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madrid bid for the 2016 Summer Olympics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (spansk) Madrid 2016 Arkivert 7. august 2016 hos Wayback Machine. Offisiell nettside



| * v
* d
* r
Søknader for Sommer-OL 2016 |
| --- |
| Den 121. sesjonen til Den internasjonale olympiske komité i København i Danmark |
| Vertsby | 
* Rio de Janeiro

 | Søknadsbyer for Sommer-OL 2016. |
| Kandidatbyer(*Candidate cities*) | 
* Chicago
* Madrid
* Tokyo

 |
| Søknadsbyer(*Applicant cities*) | 
* Baku
* Doha
* Praha

 |
**Alfred Ernest Chalk** (født 27. november 1874, død 25. juni 1954) var en britisk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.

Chalk spilte på det britiske laget *Upton Park F.C.* under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. *Upton Park F.C.* spilte kamp den 20. oktober 1900 mot *Club Française* som de vant med 4-0. Tre dager senere beseiret det franske laget *Université de Bruxelles* fra Belgia med 6-2. I ettertid har IOC valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1900 Frankrikes flagg Frankrike - **Gull** i fotball Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alfred Chalk – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Chalk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Chalk – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Chalk – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Dark Mirror*** er en amerikansk stum skrekk-dramafilm fra 1920, regissert av Charles Giblyn. Hovedrollen spilles av Dorothy Dalton.

Handling
--------

Huntley Gordon og Dorothy Dalton
Priscilla Maine, en velstående ung kvinne, blir plaget av visjoner om truende mennesker og merkelige hendelser. Hun snakker om dette til Dr. Philip Fosdick, en ung lege. Senere, mens han leser i avisen om en forbrytelse, kjenner Philip igjen menneskene fra Priscillas drømmer - og han begynner å etterforske hva som foregår. Han oppdager at Priscilla faktisk har en tvilling-søster som heter Nora O'Moore, som nettopp har stukket av fra den kriminelle gjeng-lederen Red Carnahan. Men han følger etter Nora, og tar hevn ved å drukne henne i en innsjø.

Priscilla opplever snart en visjon som trekker henne til den samme innsjøen, hvor hun oppdager Carnahan. Men gjeng-lederen, livredd for Priscillas likhet med drapsofferet hans, drives av frykt til å drukne seg selv. Men Priscilla besvimer, og blir tatt hånd om av Philip. De oppdager etter hvert at faren til Priscilla hadde giftet seg med en sigøyner som fødte tvilling-døtrene. Men hun stakk deretter av sammen med Nora, samtidig som Priscilla ble værende igjen hos faren deres.

Skuespillere
------------

* Dorothy Dalton som Priscilla Maine / Nora O'Moore
* Huntley Gordon som Dr. Philip Fosdick
* Walter D. Nealand som Red Carnahan
* Jessie Arnold som Inez
* Lucille Carney som Addy
* Pedro de Cordoba som Mario
* Donald MacPherson som The Nut
* Bert Starkey som Charlie

Referanser
----------

1. ↑  The Dark Mirror
2. ↑  THE DARK MIRROR

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Dark Mirror* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Dark Mirror* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Dark Mirror* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Dark Mirror* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Dark Mirror* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Alfred Bird** senior (født 1811 i Digbeth, Birmingham, død 15. desember 1878) er oppfinneren av en rekke matprodukter, blant annet vaniljekrem (engelsk: *custard*) uten egg, og bakepulver.

Alfred Bird registrerte seg som farmasøyt i Birmingham i 1842 etter å ha gått i lære der hos Phillip Harris. Birds første større oppfinnelse var eggfri vaniljekrem, Bird brukte maisstivelse for å lage den, og opprinnelig var det kun med tanke på hans kone Elizabeth som hadde matallergi. Det var først etter vaniljekremen tilfeldigvis ble servert gjester at Bird innså at den hadde et videre bruksgrunnlag og han etablerte en bedrift for å produsere produktet, Alfred Bird and Sons Ltd

Bird oppfant også bakepulver, så han kunne lage brød uten gjær for sin allergiske kone.

Referanser
----------

1. ↑   minnetavle, «Alfred Bird», Open Plaques-identifikator (emne) 5798[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p14235.htm#i142347, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p14235.htm#i142347, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Utsikt over Sarandas kystlinje.
Strandpromenaden i Sarandë, med Korfu i bakgrunnen.
Syri i Kaltër (*blått øye*)
**Sarandë**, eller **Saranda** (gresk: Άγιοι Σαράντα,*Agioi Saranda*; tyrkisk: *Aya Sarandi*; italiensk: *Santi Quaranta*) er en by i prefekturet Vlorë i Albania. Byen er den viktigste for turismen langs Den albanske riviera. Sarandë ligger i en åpen havbukt i det sentrale Middelhavet, om lag 14 km øst for den nordlige delen av den greske øya Korfu. Sarandë har anslagsvis 30 000 innbyggere (2001).[] Restene av den historiske byen Butrint, som står på UNESCOs verdensarvliste, ligger sør for Sarandë.

Majoriteten av byens innbyggere er etniske albanere, mens en betydelig minoritet er av gresk opprinnelse.[] Sarandë blir betraktet som en av sentrene for greske minoriteter i Albania.

Historie
--------

Sarandë har i store trekk felles eldre historie med Korfu. Dagens by ble grunnlagt på osmansk tid over den antikke byen som ble ødelagt av goterne i 552.[]

Sarandë har hatt mange navn i sin lange historie:[]

* I antikkens Hellas gikk den under navnet *Anchises*.
* I Romerriket *Onchesmus*,
* På bysantinsk tid het den *Hagia Saranda*, etter et kloster av samme navn.
* I 1915-1918 kaltes byen *Pyro* av albanerne.
* Under den italienske okkupasjonen kaltes havnen *Porto Edda* for å hedre Mussolinis datter Edda.

På gresk betyr Saranda tallet førti, som det fikk da det etter sigende fantes 40 kirker rundt klostret, og som er et symboltungt tall både i kristendommen og i islam.[]

Byen var en viktig militærbase under første verdenskrig for den italienske sjøfarten i 1915-1918.[] Byens havn ble et springbrett da Italia okkuperte Albania. Under den gresk-italienske krig som fulgte, ble italienerne slått tilbake, og byen havnet under gresk kontroll fram til Tysklands invasjon av Hellas.

Eksterne lenker
---------------

* Sarandas turist- og kulturportal (sq)
* Sarandas turistportal(en)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Alfred Julius Bruaas** (1871–1952) var en norsk feiermester, og en av pionerene i trøndersk arbeiderbevegelse.

Bruaas var bosatt i Trondheim og arbeidet dels som fabrikkarbeider, former, ved det mekaniske Værksted i byen.

Han var imidlertid sønn av en feier, og gikk selv samme vei. I november 1893 tok feiersvennen Bruaas initiativ til opprettelsen av «Trondhjems socialdemokratiske
Forening». I Socialdemokratisk Forening ble han selv første formann..
Foreningens mål var å drive propaganda for Arbeiderpartiet og gjøre partiets program kjent. I første omgang samlet foreningen rundt 30 medlemmer, og Bruaas' forening ble aldri stor. Men agitasjonen hadde sin virkning. Blant talerne de hadde på sine møter var partiledere som Ludvig Meyer, Christian Holtermann Knudsen og Carl Jeppesen.

Bruaas var også en aktiv bidragsyter i byen arbeideravis *Ny Tid*.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 28. januar 1946[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 5. september 1952[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Nidaros, urn.nb.no, utgitt 5. september 1952[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Registreringssted for historiske data, Informasjon om bosted 1900
5. ↑  Registreringssentral for historiske data, Informasjon om bosted 1875
6. ↑  Side 27 - Edvard Bull: Trønderne i norsk arbeiderbevegelse før 1914, *Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie* nr 2 1976
7. ↑  Fotnoter side 25, 27, 30 - Edvard Bull: Trønderne i norsk arbeiderbevegelse før 1914, *Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie* nr 2 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Ramnfloget** er et fjell i bydelen Rønvik i Bodø.

Fjellet ligger overfor strøket Vollen og er synlig fra store deler av Bodø-halvøya. Ramnfloget er 160 meter over havet. På toppen preges landskapet av en stor gresslette omslunget av bjørkeskog. Mot byen ligger selve floget med et stup på om lag 50 meter. Fjellet er kjent for sin gode utsikt over Bodø. Det er derfor er et yndet sted for å ta utsiktsbilder over det mest sentrale Bodø. I sør har man utsikt til Saltenfjorden og Børvasstindene, og i nord kan man se øya Landegode i Vestfjorden.

Ramnfloget er en av de syv toppene som besøkes på 7-toppsturen. Turen arrangeres årlig den første helgen i juni av Bodø og Omegns Turistforening og Avisa Nordland.

Referanser
----------

1. ↑  Pedersen, John. «Ramnflåget - Turbading». *turbading.com* **(engelsk)**. Besøkt 8. januar 2018.
2. ↑  Peakbook. «Ramnfloget (160 m) • Peakbook». *peakbook.org*. Besøkt 8. januar 2018.
3. ↑  «flog». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 30. juni 2014. Besøkt 16. januar 2018.
***Why the Sheriff Is a Bachelor*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Tom Mix.

Handling
--------

En sheriff i en liten by har blitt forelsket i en vakker enke. Men enken har en bror som i all hemmelighet er en kriminell slyngel, og medlem av en gruppe banditter. En dag rir fire maskerte menn inn i landsbyen deres, plyndrer en bank, terroriserer samfunnet, og rir sin vei med en stor sekk gull.

Sheriffen følger straks etter dem, og etter en intens skyting, mye rask ridning og akrobatisk hestemannskap, blir alle bandittene arrestert. Når maskene deres blir fjernet, oppdager sheriffen til sin forferdelse at broren til den kjekke enken faktisk er sjefen for bandittene. Enken ber om at broren hennes burde løslates, men sheriffen motsetter dette. Han ønsker heller å holde på alle de arresterte, selv om dette betyr at han kvinnen han er glad i ikke lenger ønsker å være i et forhold sammen med ham.

Rolleliste
----------

* Tom Mix som en Sheriff fra en liten by.
* Goldie Colwell som Alice.
* Leo D. Maloney som broren til Alice.
* Roy Watson.

Referanser
----------

1. ↑  Why the Sheriff is a Bachelor

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Why the Sheriff Is a Bachelor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Pier Luigi Farnese** (født 19. november 1503 i Roma, død 10. september 1547 i Piacenza) var utenomekteskapelig sønn av Alessandro Farnese, den senere pave Paul III, og den første hertugen av Parma.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Pier Luigi Farnese var sønn av daværende kardinal Alessandro Farnese og sannsynligvis Silvia Ruffini - en romersk adelsfrue som Alessandro også hadde tre andre barn med: Constanza, Paolo og Ranuccio. 

Hans utekte status plaget Pier Luigi hele livet, og bidro utvilsomt til å prege ham. Adelsfolk i Piacenza hadde det med å formærme ham som «pavens bastard». Som den eldste og høyest elskede sønn bøe han sammen med sin bror Paolo legitimert som toåring i 1505 av pave Julius II. Han fikk som skolemester en fremstående humanist, Baldassarre Malosso di Casalmaggiore, kalt «Tranquillus», og utviklet tidlig en forkjærlighet for krig og befestninger. 

### Ekteskap

Aleksander var oppsatt på å gjøre Pier Luigi til overhode for familien Farnese, og arrangerte et gunstig ekteskap for ham med Gerolama Orsini, datter av Lodovico, greve av Pitigliano. I 1513 ble ekteskapskontrakten skrevet, og i 1519 stod bryllupet. 

Til tross for et kjærlighetsløst ekteskap forble Gerolama en trofast og hengiven hustru, og tolererte med verdighet Pier Luigis utskeielser, brutalitet og ekstravaganser. Forsinkelser av byggingen av palasset i Gradoli betød at det unge paret måtte bo i slottet i Valentano. Det følgende år ble deres første sønn, Alessandro, født.

### Pavens sønn

Etter at faren i 1534 hadde blitt valgt til pave, utnevnte han i 1537 Pier Luigi til kirkens gonfaloniere, hertug av Castro og gav ham samtidig store besittelser.

Pier Luigi Farnese opptrådte som formidler mellom paven og keiser Karl V, og ble i 1538 også utnevnt til markgreve av Novara. I 1545 fikk han Hertugdømmet Parma for seg og sine etterkommere, og overgav Hertugdømmet Castro til sin tredje sønn Orazio.

Pier Luigis forsøk på å ta Hertugdømmet Parma i besittelse, endte med at han ble drept av adelen i Piacenza. Hertugdømmet ble tatt med makt av keiserlige tropper to dager senere.

### Etterkommere

Pier Luigi Farnese ble i 1519 gift med Gerolama Orsini (død 1570), datter av Luigi Orsini, og hadde minst fem barn:

* Alessandro Farnese (1520–1589), kardinaldekanus
* Ottavio Farnese (1524–1586), hertug av Parma og Piacenza fra 1547, hertug av Castro fra 1553
* Orazio Farnese (død 18. juli 1553, hertug av Castro 1545), gift 13. februar 1552 med Diana (født 1538, død 11. januar 1619), utenomekteskapelig datter av Henrik II av Frankrike
* Ranuccio Farnese (født 11. august 1530, død 1556), kardinal
* Vittoria Farnese, gift med Guidobaldo della Rovere, hertug av Urbino (født 1513, død 1574)

Referanser
----------

1. ↑  Williams, George L.: "Papal Genealogy: The Families and Descendants of the Popes". McFarland & Co Inc, 2004. 76. ISBN 0-7864-2071-5
2. ↑  Giovanni Drei, *I Farnese,* Parma, 1950

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
Emblemet til verdensungdoms-   
festivalen.
Sovjetisk frimerke i anledning festivalen.
**13. Verdensungdomsfestival** ble arrangert fra 1. til 8. juli 1989 i Pyongyang, Nord-Korea. Arrangørbyen ble valgt av Verdenssambandet av Demokratisk Ungdom, og arrangementet samlet 22.000 deltakere fra 177 land.

Til dette arrangementet igangsatte nordkoreanske myndigheter byggingen av flere monomumentale byggverk, deriblant hovedarenaen Rungrado 1. mai stadion og Ryugyong Hotel, sistnevnte ble forsinket og ikke ferdigstilt til arrangementet. Det ble stadionet som fikk sin offisielle åpning 1. mai 1989.

Verdensungdomsfestivalen åpnet 1. juli med innmars på Rungrado 1. mai stadion. De neste åtte dagene ble det gjennomført sosiale, kulturelle, politiske og ulike sportsarrangement. Festivalens motto var «For Anti-Imperialist Solidarity, Peace and Friendship».

Sørkoreanske lover hindret sørkoreanere fra å delta ettersom disse forbød landets innbyggere fra å reise til Nord-Korea, men den kvinnelige studenten Lim Su-kyung deltok uten tillatelse etter å ha reist med fly via Japan og Øst-Berlin og landet på Sunan internasjonale lufthavn 30. juni 1989, uten at hverken sør- eller nordkoreanske myndigheter var klar over det. Hun fikk kallenavnet *Flower of Unification* og ble svært kjent under festivalen. Hun returnerte til Sør-Korea via Panmunjom. I Sør-Korea ble hun arrestert og senere dømt til 10 års fengsel for å ha brutt reiseforbudet til Nord-Korea.

Referanser
----------

1. ↑  «Be Careful of Your Words Whether You're in an Elevator or in Your Room» Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.Daily NK 26. april 2006

Litteratur
----------

* *Utopias Elsewhere: Journeys in a Vanishing World* by Anthony Daniels, ISBN 0-517-58548-0 (1991).

Eksterne lenker
---------------

* Verdenssambandet av Demokratisk Ungdom Arkivert 14. september 2017 hos Wayback Machine.
* Festivalkrokologi
* Youtube: Lim Su-kyung under innmarsjen 1. juli 1989
* Youtube: 13. Verdensungdomsfestival (fransk)
* Youtube: 13. Verdensungdomsfestival (russisk)



| * v
* d
* r
Verdensungdomsfestivalen |
| --- |
| 
* 1947
* 1949
* 1951
* 1953
* 1955
* 1957
* 1959
* 1962
* 1968
* 1973
* 1978
* 1985
* 1989
* 1997
* 2001
* 2005
* 2010
* 2013
* 2017

 |