recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Air Calédonie** er et flyselskap med hovedkontor i Nouméa på Ny-Caledonia. Det ble etablert i 1954 og har Magenta lufthavn i Nouméa som base. Selskapet flyr innenriksruter.

Air Calédonie ble etablert i 1954. Ny-Caledonias regjering og landets tre provinser er blant aksjonærene.

Air Calédonie flyr til destinasjoner nord på Grande-Terre, nærmere bestemt kommunene Koné, Touho, Koumac og Bélep, samt til Loyautéøyene og Île des Pins. Fra februar 2014 består selskapets flyflåte av tre ATR 72 og én ATR 42. Trafikken mellom øyene i Loyautéøyene foretas av maskiner fra Air Loyauté. I perioden mars 2013 til april 2014 fraktet selskapet 410 000 passasjerer.

Referanser
----------

1. 1 2  «Présentation et flotte» Arkivert 29. august 2014 hos Wayback Machine. Air Calédonie. Lest 27. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Air Calédonie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Minnesmerke i Tangshan.
**Jordskjelvet i Tangshan** (kinesisk: 唐山大地震, pinyin: *Tángshān dàdìzhèn*) fant sted den 28. juli 1976 i Tangshanbyprefekturet i Hebei-provinsen i Folkerepublikken Kina og er det jordskjelvet i moderne tid som har krevd flest menneskeliv. 

Hovedskjelvet var ca. 7,8 – 8,2 på Richters skala, og rammet i de tidlige morgentimer, kl. 03.42.53,8 lokal tid, og pågikk i ca. ti sekunder. Et nesten like sterkt etterskjelv fulgte 16 timer etter, og det medførte ytterlige dødsofre. Telegrambyrået Xinhua anslo dødstallene til 242 000 døde, mens amerikanske geologiske institutter anslo dem til å ha vært opptil 650 000, med ytterligere over 800 000 skadede.

Et område på om lag 6,5 km x 8 km ble rasert i Tangshan. Mange av dem som overlevde det første skjelvet, ble innesperret under raserte bygninger. 85 prosent av bygningene i byen falt enten sammen eller ble skadet så sterkt at de ble ubeboelige. Skjelvet forårsaket skader også i storbyene Tianjin og Beijing, som ligger i det samme område som Tangshan. 5,3 millioner hus ble helt eller delvis ødelagt. Skjelvet kunne fornemmes av folk så langt unna som Xi'an.

Det var noen forvarsler særlig dagen forut for skjelvet. Grunnvannet sank og steg tre ganger, noe som kunne observeres blant annet i brønner. Tegnene ble tolket riktig i fylket Qinglong et stykke fra episenteret, noe som førte til at i det minste der var dødstallene lavere enn de kunne ha vært; lokalbefolkningen tok forholdsregler og evakuerte til tryggere steder. 

Jordskjelvet fant sted under et år da en rekke politiske hendelser rystet Kina og det kinesiske kommunistparti. Nevnes kan statsminister Zhou Enlais død (januar), den såkalte Tiananmenhendelsen i Beijing (april), formann Mao Zedongs død (september), og arrestasjonen av den såkalte Firerbanden (oktober). Året ble på grunn av sin blanding av fysiske og politiske rystelser senere omtalt av mange som «forbannelsens år». 

Et minnesmerke og et museum sentralt i Tangshan er de eneste som i dag (2008) som beskjeftiger seg med katastrofen i det offisielle Kina.

Se også
-------

* Liste over jordskjelv

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Brit Løvseth** (født 1948  i Oslo) var Norges ambassadør i Slovakia.

Løvseth er cand.mag med fagene historie, folkloristikk og nordisk fra Universitetet i Oslo og cand.philol. i nordisk språk og litteratur fra Universitetet i Trondheim. Hun har også studert finsk språk og litteratur i Finland. Løvseth har i 1990 og 2000 studert ved Forsvarets høgskole.

I 1974 gikk Løvseth inn i utenrikstjenesten. Hun har tidligere vært stasjonert i Wien og Moskva og har arbeidet som nestleder i protokollavdelingen, som spesialrådgiver for Barentsregionen, i skipsfartsavdelingen og i avdelingen for utenriksøkonomisk samarbeid. I 1991 ble Løvseth Norges første ambassadør i Estland, etter at landet gjenvant sin selvstendighet. Fra 1998 til 2004 var hun ambassadør i Jamaica, Antigua og Barbuda, Saint Lucia, Saint Kitts og Nevis, Trinidad og Tobago, Barbados, Saint Vincent og Grenadinene, Bahamas, Grenada, Haiti og Dominica. Utnevnelsen til ambassadør i Bratislava kom i 2004. Hun er fra 2009 tilbake i utenriksdepartementet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Brit\_Løvseth[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The Ambassador's curriculum vitae Arkivert 21. august 2009 hos Wayback Machine. Norges ambassade i Slovakia

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Utsyn fra 2005 over byen og det buddhistklosteret Gyêgu – kalt Jyekundo – 30 km fra jordskjelvets episenter.
Episenteret på et kart over Kina
**Jordskjelvet i Yushu** (kinesisk: 玉樹地震, pinyin: *Yushu dìzhèn*) er et jordskjelv som rammet det autonome prefektur Yushu i den sørlige del av provinsen Qinghai i Kina den 14. april 2010.

Jordskjelvet rammet kl. 7.49 om morgenen (lokal tid) og hadde en momentmagnitude på 6,9 eller 7,1 (målestasjoner har forskjellige oppfatninger).

Ifølge det statlige nyhetsbyrået Xinhua ble 1944 mennesker drept og 216 er fortsatt savnet. Rundt 10 000 ble skadet. Episenteret var i landsbyen Rima (日玛村/日麻村) i Øvre Laxiu (上拉秀乡) kommune 30 km sør for byen Gyêgu i Yushu fylke i et grisgrendt og ulendt område nord for grensen til den autonome region Tibet. 

Området er rundt 240 kilometer nordvest for den tibetanske by Qamdo i prefekturet av samme navn. Dette er et tynt befolket område av det tibetanske høyfjellsområdet og det rammes relativt ofte av jordskjelv.

Trass i jordskred som svekket kommunikasjonene kom redningsarbeidet raskt i gang. Av særlig stor betydning var innsatsen fra tibetanske buddhistmunker. Mye tidlig hjelp kom også fra militærpoliti og militære styrker fra Folkets frigjøringshær som har et robust nærvær flere steder i tibetanskbefolkede områder. 

Hele prefekturet Yushu har en befolkning på nær 300 000 innbyggere (pr. 2005) – hvorav 97 prosent var tibetanere, mens fylket Yushu hadde 75 500 innbyggere (pr. 1999).

Kinas riksvei 214 løper gjennom jordskjelvområdet.

Jordskjelvet inngår i de lenge pågående kollisjon mellom tektoniske plater, denne gang mellom den indiske plate og den eurasiske plate.

Referanser
----------

1. ↑  «Tibetanske munker hjelper jordskjelvrammede i Kina». NRK. 19. april 2010. Besøkt 19. april 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Dag Andreas Sørli** (født 10. september 1940, død 15. januar 2012 på Værøy) var en norsk lokalpolitiker, rådmann, forlegger og lokalhistoriker.

Han kom fra Kragerø til Værøy som lærer i 1963. En periode var han ordfører i Værøy, og senere rådmann. I 1976 skrev og ga han ut boka *Øyfolket* om Værøys historie, i to bind. Han var redaktør for årboka *Lofotboka*, med lokalhistoriske artikler fra hele Lofoten, utgitt årlig siden 1978 på Lofotboka Forlag, som Sørli etablerte og drev. Forlaget har også utgitt en rekke andre bøker, hovedsakelig av lokalhistorisk art.

Sørli var aktiv fotograf, og dokumenterte i senere år også Værøys historie på film (DVD). Han redigerte i mange år Kirkeblad for Værøy og Røst. Han ble i 2011 igjen innvalgt i kommunestyret for Felleslista for Værøy.

Dag Sørli var tildelt Værøy kommunes kulturpris. I 1985 fikk han Nordland fylkeskommunes kulturpris, og samme år fikk han prisen Fritt Ords honnør «for sin innsats for det trykte ord i vår nordligste landsdel». I 2010 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.

Kilder
------

* NRK Nordlands Fylkesleksikon: Dag Sørli (skrevet av Billy Jacobsen, besøkt 20. januar 2012)
* Avisa Nordland: Dag Sørli er død (20. januar 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Lofoten.com: Fikk kongens sølv[*død lenke*] (15. juni 2010)
**Bristol stool scale**, også kalt **Bristol stool chart** eller **Bristol skala**, er et medisinsk apparat designet for å være i stand til å klassifisere teksturen og formen til menneskelig avføring i syv forskjellige kategorier. Den ble utviklet av forskningsduoen Heaton og Lewis ved universitetet i Bristol og ble først publisert i det vitenskapelige tidsskriftet *Scandinavian Journal of Gastroenterology* i 1997. Krakk form avhenger av hvor lenge den har vært i tykktarmen.

Typer
-----

De syv typene avføring er:

* Type 1: Separate harde klumper, som nøtter (vanskelig å presse ut)
* Type 2: Pølse-formet, med klumper
* Type 3: Som en pølse med sprekker på overflaten
* Type 4: Som en pølse eller slange, jevn og myk
* Type 5: Myke klumper med tydelige kanter (lett å presse)
* Type 6: Fluffy stykker med frynsete kanter, en grøtaktig konsistens
* Type 7: Vannaktig uten biter. Fullt flytende.

Type 1 og 2 indikerer forstoppelse, 3 og 4 er «ideal avføring» og skriv inn 5-7 kan grupperes i diaré.

Referanser
----------

1. ↑  Lewis SJ, Heaton KW (1997) [32]. «Stool form scale as a useful guide to intestinal transit time». *Scand. J. Gastroenterol.* (9): 920–4. PMID 9299672. doi:10.3109/00365529709011203.
**Ankara** (tyrkisk *Ankara Çayı*) er en elv som renner gjennom byen Ankara i Tyrkia. Elven er en sideelv til Sakarya og er 140 km lang. Siden den i lang tid har vært utsatt for kloakk og forurensning fra industri blir den ikke regnet som en god elv for kunstig vanning, selv om den fremdeles blir benyttet til dette formålet lenger ned i elven og det har forekommet utbrudd av kolera og andre sykdommer i byen. På varme dager gjør lukten av kloakk fra elven denne miljøkatastrofen mer tydelig. Verdensbanken har finanisert et prosjekt for å rense elven. 

Elven deler Ankara nesten i to deler og renner gjennom mange bydeler og søppeldyngene i byen. Det er bygd mange broer over elven i byen og noen steder er den helt lukket inne i renner i rør.

Historie
--------

Byen ble grunnlagt i steinalderen, trolig på grunn av elven. Hettittene slo seg ned i Ankara for 4 000 år siden ved bredden av elven. Aleksander den store erobret byen i 334 f.Kr og opprettet et viktig handelssenter ved elven. Den romerske keiseren Augustus innlemmet byen i Romerriket og opprettholdt handelen på elven. Byen ble senere en del av Østromerriket, men ble tapt til tyrkerne i 1073. Timur Lenk bekjempet den osmanske sultanen Bayezid I nær elven i slaget ved Ankara. Under dette slaget ledet Timur Lenk alt vannet fra en av sideelvene til Ankaraelva, slik at arméen til Bayezid lenger nede i elven ikke fikk vann, og han vant på denne måten slaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Jordskjelvet i Kaohsiung 2016
**Jordskjelvet i Kaohsiung** fant sted den 6. februar 2016 kl. 3.57 (lokal tid) på Taiwan. Jordskjelvets epiaentrum lå i bydelen Meinong i Kaohsiung, men hardest rammet ble den store havnebyen Tainan som ligger cirka 48 km vestenfor.

Etter beregninger utført av United States Geological Survey (USGS) hadde jordskjelvet en styrke av 6,4 MW på momentmagnitudeskalaen. Kort etter jordskjelvet ble det meldt om skader i byen Tainan. Minst åtte høyhus knakk over ende eller ble rasert, deriblant en 16-etasjes boligblokk i bydistriktet Yongkang. Tretti timer etter skjelvet hadde antallet døde personer kommet opp til 27 og cirka 120 personer var ntert som fortsatt savnet. Jordskjelvet førte til en del strømbrudd i Tainan og i den enda større byen Kaohsiung og trafikken på Taiwans høyhastighetstog var tidvis innstilt.

Referanser
----------

1. ↑  CBW Earthquake report Arkivert 8. februar 2016 hos Wayback Machine. (engelsk), Central Weather Bureau, Taiwan, lest 2016-02-08.
2. ↑  M6.4 - 28km NE of Pingtung, Taiwan. United States Geological Survey, lest 2016-02-08.
3. ↑  Erdbeben der Stärke 6,4 erschüttert Taiwan. (tysk) Focus. 5 februari 2016
4. ↑  Taiwan earthquake: Hopes of finding more survivors fade, BBC News, lest 2016-02-08.
5. ↑  Earthquake paralyzes high-speed rail in southern Taiwan, Focus Taiwan, lest 2016-02-08.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 2016 Kaohsiung earthquake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Alan Bristow, grunnlegger
**Bristow Helicopters Ltd.** er et britisk helikopterselskap med hovedkontor i Aberdeen i Skottland. Selskapet eies av Bristow Group, som har tilhørighet i Texas i USA og er børsnotert på New York Stock Exchange. De har et datterselskap for norsk sokkel under navnet Bristow Norway (tidligere *Norsk Helikopter*).

Bristow Helicopters har sin historie tilbake til juni 1953, da Alan Bristow endret navn på sitt flyselskap fra Air Whaling Limited. Bristow Helicopters var en av de første leverandørene av helikoptertjenester til oljeindustrien i Storbritannia.

I 1996 ble Bristow Helicopters kjøpt opp av Offshore Logistics, en amerikansk helikopteroperatør. I 2006 tok Offshore Logistics navnet *The Bristow Group*.

Bristow Helicopters har fire baser: Aberdeen, Norwich, Humberside og Scatsta. Det tilbyr passasjer- og varetransporttjenester samt redningstjenester.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bristow Helicopters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bristow Search and Rescue Arkivert 30. mars 2013 hos Wayback Machine.
Katolsk kirke i landsbyen Brgat i Øvre Župa.
landsbyen Plat i Nedre Župa er en turistby ved Adriaterhavet.
Kommunesenteret Srebreno.
**Župa dubrovačka** er en kommune og et landskap nesten helt sørøst i Kroatia, ved Župabukta mellom byene Dubrovnik og Cavtat. Kommunen grenser i nordøst til Bosnia-Hercegovina.

Den ligger i Dubrovnik-Neretva fylke, og i 2001 hadde kommunen et areal på 22,81 km² og i alt 6 663 innbyggere, med 93% kroater.

Župa dubrovačka har kalksteinsgrunn og frodige marker langs Adriaterhavet i vest, men landbruket er i dag mindre viktig enn turismen.

Tettsteder innbefatter:

* Dubac
* Cibaca
* Brgat
* Postranje
* Mandaljena
* Kupari
* Srebreno
* Mlini
* Plat

I tillegg omfatter kommunen tre øyer i Adriaterhavet – Supetar, Mrkan og Bobara.

Historie
--------

Župa dubrovačka var den tidligste ytre besittelsen til byen Dubrovnik *(Ragusa)*, fra 800-tallet. I senmiddelalderen og ut 1700-tallet var området en del av Venezia.

Eksterne lenker
---------------

* (hr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Župa dubrovačka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Clide og Wiliss** (engelsk: Clyde and Willis) er en amerikansk-britisk-kinesisk 3D animert webserie skapt av animatør Andrew Wilson til Nickelodeon.com og YouTube. Serien hadde premiere 31. januar 2017. Den ble senere kansellert 20. februar 2017 av Nickelodeons president Cyma Zarghami.

Nickelodeons nettstedet til serien ble fjernet 12. mars 2017 av toppsjefen i Nickelodeon. Serien ble gjenopplivet på YouTube og den begynte å bli kjent, særlig i Asia.

Premiss
-------

Den animerte serien følger de to idiotiske og lunefulle vennene, Clide Harisson og Wiliss Henigg. Den animerte serien er som en parodi på 1990-tallstegneserien *Ren og Stimpy*. Clyde er den menneskelige versjonen av Ren og Willis er den menneskelige versjonen av Stimpy.

Det er også relatert til Rockø's Modern Life til sin seksuelle insinuasjon. Dens seksuelle innuendo er også grunnen til at dette ble kansellert.

Figurer
-------

**Clide Harisson** er en av hovedpersonene i serien. Han henger ut med sin beste venn, Wiliss Henigg. Han er en seksten år gammel videregående skole senior.

**Wiliss Henigg** er den andre hovedpersonen i serien. Han er Clide's beste venn. Akkurat som sin venn Clide, Han er mye mer smartere enn Clide og mye mer lunefull enn han.

**Jacøb Jackson** er den tritagonist i serien. Han er Clide og Wiliss venn. Han er noen ganger en fiende mot dem

Engelske skuespillere
---------------------

* Stephan G. Anderson er Clide Henigg
* Daniel Redwood er Wiliss Henigg
* Nicholas Hargreaves er Jacøb Jackson

Film
----

12. mai, 2017, Skaperen av Clide og Wiliss kunngjøre at det kommer til å bli en film om serien kommer til å bli utgitt på 16. mars 2021.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
**Filip Ericsson** (født 25. mai 1882, død 25. desember 1951) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Ericsson ble olympisk mester med den svenske båten *Kitty* som vant 10-metersklassen. Mannskapet besto av Ericsson, Harald Wallin, Harry Rosenswärd, Carl Hellström, Herman Nyberg, Paul Isberg, Erik Wallerius og Humbert Lunden. Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. *Kitty* vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Sammenlagt kom den finske båten *Nina* på andreplass og den russiske *Gallia II* tok bronse.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i seiling, klasse 10 meter Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Filip Ericsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Filip Ericsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Filip Ericsson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Filip Ericsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Cleviston Haynes** er en barbadisk økonom som siden februar 2017 har vært fungerende sentralbanksjef for Barbados' sentralbank.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Haynes er utdannet ved University of the West Indies og University of Western Ontario.

Han ble ansatt i sentralbanken i 1980, som økonom. I sentralbanken har han hatt ulike stillinger; han har blant annet vært sjeføkonom, rådgiver for sentralbanksjefen og direktør i avdelingen for overvåking av banknæringen. De siste årene før han ble sentralbanksjef var han visesentralbanksjef.

Ved siden av sentralbanken har han vært medlem av Barbados' hvitvaskingsmyndigheter, Anti-Money Laundering Authority of Barbados. Han har også vært teknisk assistent for Det internasjonale pengefondets direktør for Canada, Irland og Karibia.

Tidligere sentralbanksjef DeLisle Worrell ble fjernet fra stillingen etter uenighet med finansministeren og styret i sentralbanken. Cleviston Haynes overtok da som fungerende sentralbanksjef 24. februar 2017. Han representerer sentralbanken også i styret til Barbados Deposit Insurance Corporation og Barbados Børs.

Referanser
----------

1. ↑  Jamaica Observer - *Barbados Central Bank Governor fired*, besøkt 13. april 2017.
2. ↑  Carib Flame - *Barbadian Minister of Finance Fired the Central Bank Governor* Arkivert 13. april 2017 hos Wayback Machine. besøkt 13. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Barbados' sentralbank – *Cleviston Haynes, Acting Governor, Central Bank of Barbados*
Kart
Nollendorplatz.
**U4** er en linje i Berlins undergrunnsbane. Den har 5 stasjoner og er 2,9 kilometer lang. Den går fra Nollendorfplatz til Innsbrucker Platz og er dermed den eneste linjen som bare trafikkerer én bydel. I rushtiden går den hvert femte minutt. Resten av dagen går den hvert tiende minutt.

Historie
--------

Den dengang selvstendige byen Schöneberg ønsket seg bedre kommunikasjoner, og besluttet i 1903 at de ville bygge en undergrunnsbane. Det ble ført samtaler med selskapet som hadde bygget de første banene i Berlin (Hochbahngesellschaft), men man kom ikke til enighet siden strekningen ikke ville lønne seg. Derfor tok kommunen saken i egne hender og besluttet å bygge den første kommunale undergrunnsbanen i Tyskland. Det første spadestikket ble tatt i 1908 og allerede etter to år var linjen ferdig. Åpningsfestlighetene var likevel begrensede da prosjektets primus motor Rudolph Wilde nettopp var død.

Linjen har ikke vært utvidet siden åpningen, og noen utvidelse er ikke planlagt.

Linjekart
---------


|  |
| --- |
| Tegnforklaring |
|  |
|  |  | Vendeanlegg Magdeburger Straße | Kjøretid |
|  |  | til Strecke BII |
|  | 0,0 | Nollendorfplatz (Nm) U1 U2 U3 | 0,0 |
|  | 0,9 | Viktoria-Luise-Platz (V)  | 2,0 |
|  | 1,7 | Bayerischer Platz (Bpo) U7 | 3,5 |
|  | 2,4 | Rathaus Schöneberg (RS)  | 5,0 |
|  | 2,9 | Innsbrucker Platz stasjon (Ipo) Ringbanen S41 S42 S46 | 6,0 |
|  |  | tidl. driftsverksted (Eisacktunnel) |
|  |  | tidl. vendespor Eisackstraße |

Litteratur
----------

* Arbeitskreis Berliner Nahverkehr/Berliner Fahrgastverband: Berliner U-Bahn-Chronik, 2007, ISBN 978-3-89218-110-1
* Meyer-Kronthaler/Kurpjuwit: Berliner U-Bahn, In Fahrt seit über hundert Jahren, 2. erweiterte Auflage, 2009, ISBN 978-3-8148-0170-4

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) U-Bahnlinie U4 (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) U4 (Berlin) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fotografier på linje U4 på Untergrundbahn.de

| * v
* d
* r
Berlins undergrunnsbane |
| --- |
|  | U1 **·** U2 **·** U3 **·** U4 **·** U5 **·** U6 **·** U7 **·** U8 **·** U9  • *U10 **·** U11 **·** U12 **·** U55* | Tysklands flagg |
**Cliff Pennington** (født 18. april 1940 i Winnipeg i Manitoba) canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Pennington vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Pennington spilte 101 NHL-kamper for Montreal Canadiens og Boston Bruins.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cliff Pennington – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Cliff Pennington – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Cleyera japonica*** er en planteart i familien Pentaphylacaceae.

Den er en eviggrønn busk eller tre som blir 2–10 m høy. Bladene er elliptiske til ovale, 5–15 cm lange, 2,5–6 cm brede, læraktige, glatte, lysegrønne under og mørkegrønne på oversiden. De har kileformet basis og er tilspissede. Unge blad er bronsefargede. Bladstilken er 7–10 mm lang, og bladranden er hel. Hovednerven er litt inntrykket på undersiden, og det er 6–8 par sidenerver.

Blomstene sitter enkeltvis eller opptil 3 sammen i bladhjørnene. De er femtallige, tvekjønnede og velluktende. Kronbladene er hvite og 8 mm lange. Det er 25–30 pollenbærere som er 4–6 mm lange. Griffelen er 6 mm lang og todelt i enden. Frukten er bærlignende, rund, purpursvart og 8–10 mm i diameter. 

*Cleyera japonica* vokser vilt i skog og kratt i Øst-Asia og Himalaya. Den finnes i Japan, Kina, Taiwan, nordlige India, Myanmar og Nepal. I Japan kalles den *sakaki* (japansk: 榊) og er mye plantet ved shintotempler. Kvister fra trærne brukes som offer i ritualer, og plasseres på begge sider av husaltre (*kamidana*). Arten blir også plantet som prydbusk i andre land. Det finnes en kultivar med hvitspraglete blad, 'Tricolor'. Planten er ikke særlig hardfør, og i Norge må den dyrkes i potter som tas inn om vinteren.

Galleri
-------

* Ved et tempel i KurumeVed et tempel i Kurume
* StammeStamme
* BladverkBladverk
* Hvitspraglete bladHvitspraglete blad

Litteratur
----------

* «*Cleyera japonica*». Flora of China. Besøkt 5. desember 2019.
* «*Cleyera japonica* ». Missouri Botanical Garden. Besøkt 5. desember 2019.
* R. Herwig (1992). *Stueplanteleksikon: Hageselskapets store oppslagsbok for hjem og arbeidsplass*. Scibsted. s. 125. ISBN 82-516-0854-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cleyera japonica* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cleyera japonica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cleyera japonica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cleyera japonica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Fjellkjeden Esja ligger i overkant av 10 km nordøst for Reykjavík.
**Esja** er en vulkansk fjellkjede som ligger sørvest på Island, i overkant av 10 km nordøst for Reykjavík som er hovedstaden på Island. Fjellkjeden består av basalt og tuffbergarter.

Området er lett å nå fra Reykjavík, og Esja er et populært rekreasjonsområde for turgåere og fjellklatrere. Den mest kjente turstien leder opp til toppene *Þverfellshorn* og *Kerhólakambur* (851 moh).

Esja blir også brukt som det første navnet på Island.

Dannelsen av fjellkjeden
------------------------

Esja ble dannet mot slutten av den pleistocene tidsepoken, ved begynnelsen av istiden. I de varme periodene flommet det lava og i de kalde periodene ble det bygget opp rygger av tuffbergarter under isbreen. Den vestre delen av fjellkjeden er den eldste med en alder på rundt 3,2 millioner år, og den østre delen er den yngste med en alder på rundt 1,8 millioner år. Bevegelsen av kontinentalplatene, som krysser diagonalt over Island, presset sedimenterte lag vestover og vekk fra det aktive vulkanske området. Intrusjon fra de store magmakanalene fra de gamle sentrale vulkanen ved *Kjalarnes* og *Stardal* ble ført inn i de sedimenterte lagene. Resultatet ble store lavafelt lag etter lag oppå hverandre, som isbreen eroderte ned. Det eneste som ble stående igjen etter istiden var de høyeste fjelltoppene slik som Esja-fjellkjeden og Akrafjall.

Karakteristiske trekk
---------------------

De østligste toppene, kalt *Móskarðshnúkar*, er usedvanlig lyse av farge. En islandsk forfatter skrev etter sigende på 1800-tallet at han håpte å se solen der etter en lang periode med regn, men da han så nærmere etter var det kun fjelltopper i sine lyse farger der. I realiteten er det rhyolitt, som man ofte finner på Island i nærheten av gamle (og også aktive) sentrale vulkaner.

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Eelco Nicolaas van Kleffens** (født 17. november 1894 i Heerenveen, død 17. juni 1983 i Almoçageme i Portugal) var en nederlandsk diplomat og politiker. Han var utenriksminister under andre verdenskrig.

Virke
-----

Første møte i de Geers andre regjering i Haag 6. september 1939.
I 1917 avla Van Kleffens doktorgrad i rettsvitenskap ved Riksuniversitetet i Leiden. Deretter studerte han økonomi ved Nederlandsche Handels-Hoogeschool i Rotterdam, men fullførte ikke studiet.

Van Kleffens arbeidet for Folkeforbundets juridiske avdeling og hos Shell i London, før han i 1922 begynte i utenriksdepartementet. I 1929 ble han sjef for avdelingen for diplomatisk saker.

I august 1939 ble Van Kleffens utnevnt til ambassadør i Sveits, men før han fikk reist ble han utnevnt til utenriksminister i De Geers andre regjering. Etter Tysklands angrep på Nederland i 1940 dro han til London for å søke støtte og senere fulgte hele regjeringen også med dit for å fortsette sin virksomhet i eksil. Ved dannelsen av  Gerbrandys andre regjering fortsatte Van Kleffens som utenriksminister og fikk følge i utenrikssaker av en minister uten portefølje. På vegne av Nederland undertegnet Van Kleffens De forente nasjoners pakt i San Francisco 26. juni 1945.

I 1946 gikk han av som utenriksminister, men var til 1947 minister uten portefølje. Han fortsatte i diplomatisk tjeneste, var Nederlands representant i FN før han i 1947 ble ambassadør i USA og i 1950 ambassadør i Portugal. I 1954 var han president i FNs generalforsamling. Han var fra 1956 til 1958 utsending til NATO og OEEC i Paris. Fra 1958 til 1967 var han representant ved Det europeiske kull- og stålfellesskap. Van Kleffens støttet inngåelsen av en nordatlantisk allianse og inngåelsen av Benelux-samarbeidet.

I 1950 ble han tildelt ærestittelen *Minister van Staat*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Eelco N. van Kleffens, Munzinger IBA 00000000069, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   KNAW Past Members, oppført som E.N. van Kleffens, KNAW past member ID PE00001268, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66d8g2j, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 8. januar 2013, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2 3 4 5 6  «Mr. E.N. (Eelco) van Kleffens», *Parlement & Politiek*
8. ↑  «Eelco Nicolaas Van Kleffens», *Oxford Index*.
9. ↑  «Eelco N. Van Kleffens (Netherlands). Elected President of Ninth Session of The General Assembly», FN.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Folkeforbundet **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BPN **·** NLA **·** Munzinger (iba)
 |
**Arild Ove Boman** (født 15. august 1940) er en norsk musiker (piano og orgel), multimediakunstner, politiker (Arbeiderpartiet) og forsker, kjent for å ha laget musikken til Pompel og Pilt.

Boman studerte sosiologi og kommunikasjon ved Universitetet i Oslo, og var i studietiden aktiv jazz- og bluesmusiker i gruppene
Anti-Fascistische Ball-Room Ensemble, The Sapphires og Public Enemies.
Han spilte i Club 7-miljøet med landets ledende musikere som
Jon Christensen, Jan Garbarek, Arild Andersen, Terje Rypdal og Carl Magnus Neumann.
Hans egen oktett var ved Moldejazz (1969), og figurerte i Jan Knutzens film *Fragmente aus Norwegen* (2000). Hans septett var ved Kongsberg Jazzfestival.

Boman var en av de som tidligst eksperimenterte med digital musikk, i sitt arbeide med
regnemaskinene. På 70-tallet gjorde han pioneerforsøk med samspill over
satellitt-forbindelser. Hans eksperimentelle videokunst ble antatt ved Høstutstillingen (1974).

Utover 80-tallet deltok han i de første nettbaserte tilbud innen fjernundervisning.
Han er førsteamanuensis ved Intermediasenteret, Universitetet i Oslo, er prosjektleder for NRK-programmet Kunnskapskanalen. Han har 
sittet i sentralstyret for Arbeiderpartiet[*når?*].

Referanser
----------

1. ↑  Reparatørene kommer! Arkivert 28. august 2005 hos Wayback Machine. fra studvest.no
2. ↑  - Boman vil oss noe[*død lenke*] fra uniforum.no

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Arild Boman i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Arild Boman i BIBSYS

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
«Scholeusstikket» er det første kjente prospekt av Bergen 
**Hieronymus Scholeus** var en prospekttegner av ukjent nasjonalitet som i 1581 tegnet det første kjente prospekt av Bergen og den eldste kjente fremstillingen av en norsk by. Det finnes som kobberstikk i plansjeverket eller atlaset *Civitates Orbis Terrarum*, utgitt i Köln i årene 1572 – 1618 av forleggeren *Georg Braun* og grafikeren *Franz Hogenberg*. Bergensprospektet foreligger i bind fire av verket, *Liber quartus urbium praecipuarum totius mundi*, som antagelig utkom i 1589.

Scholeus har også tegnet forelegget til prospektet av Stockholm i samme bind; begge er signert i trykkplaten. Han antas også å ha tegnet prospektene av Helsingør og Ribe, men ingen av disse er signert. Det har vært antatt at han var svensk siden han også arbeidet i Sverige, men Brinkmann mener at han mest sannsynlig var tysker eller nederlender.

Flere forfattere har reist tvil om at Scholeus virkelig har vært i Bergen, men et brev fra stattholder Henrik Rantzau til kong Frederik II i 1585 bekrefter at tegneren virkelig var i byen da han tegnet bildet. Rantzau forteller at Georg Braun i Köln hadde bedt ham om skaffe et bilde, og han hadde da bestilt og sendt en kopi av et eldre bilde i Bergensfarernes gilde i Lübeck. Men Braun hadde avvist det som hundre år for gammelt og hadde derfor fått en som selv hadde vært på stedet til å tegne byen.

Henrik Rantzau (1526-1598) var kongelig dansk stattholder i Schleswig og Holstein. Han hadde kontakt med Braun og Hogenberg i Köln og hjalp dem med utgivelsen av atlaset ved å skaffe et kart over Danmark og bilder av flere byer i hertugdømmene og Jylland.[] Kontakten med utgiverne av atlaset fikk den svenske forfatteren L.M. Bååth til å tro at at Rantzau selv hadde tegnet foreleggene til de skandinaviske byprospektene under pseudonymet Hieronymus Scholeus.

En variant av stikket ble utgitt i Köln i 1629 i verket *De Republicis Hanseaticis*. Denne varianten er regnet som mindre troverdig og mindre presist.

Stikket viser blant annet de nå forsvunne Nikolaikirken og Martinskirken.

Referanser
----------

1. ↑  Brinkmann 1973, s. 263-269
2. ↑  Løland, Leif Rune (31. oktober 2021). «Det første Noregskartet: Slik trudde dei landet såg ut i 1662». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 1. november 2021.
3. ↑  Brinkmann 1973, s. 235
4. ↑  Brinkmann 1973, s. 247-248
5. ↑  Bååth, L.M. (1933). *Hälsingborgs historia, del II:1: Den senare medeltiden*. Helsingborg: Helsingborgs stad.

Litteratur
----------

* Brinkmann, August. *Hieronymus Scholeus' Bergens-prospekt – en analyse*. (BHFS 72/73 1972/73(1973) s. 225-69 ill.)
* Ersland, Geir Atle. *Byens konstruksjon – Varige spor i byens landskap*. Dreyers forlag, Oslo 2011, s. 130-141.
* Bergensbildet fra 1581, artikkel hos Norgeshistorie.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hieronymus Scholeus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst
Skisse til reguleringsplanen etter bybrannen i 1841, som viser eiendommer og veitene rundt Jomfrugata.
Tilley brannsprøyte som ble gitt i gave til byen fra London i 1841
**Bybrannen i Trondheim 1841** startet den 24. april 1841 i den nordre delen av Midtbyen, hvor over 330 bygårder og 39 sjøboder brant ned og rundt 2 000 personer ble husløse. Brannen er en av de større bybrannene i Trondheim, som ble etterfulgt ni måneder senere av den store bybrannen i 1842 som herjet i områdene vest i Midtbyen.

Brannen startet hos snekker Rønning i Jomfrugata kl 14:00, hvor ei tjenestepike skal ha vært uforsiktig med åpen ild i et størhus. Stormvær med vind fra sydvest denne dagen gjorde at brannen spredte seg raskt og fikk et omfang som gjorde at den spredte seg over elleve kvartaler. Brannen spredte seg til bebyggelsen i området mellom Fjordgata i nord, mot Kjøpmannsgata i øst, Munkegata i vest og Dronningens gate mot sør. Også takkonstruksjonen til Stiftsgården på hjørnet av Munkegata og Dronningens gate ble antent, men her man klarte å slukke brannen og redde bygningen.

Skadene ble beregnet til omkring to millioner spesidaler. Tjenestepiken i Jomfrugata ble i ettertid funnet skyldig i uaktsomhet med ild og idømt ett halvt års fengsel i tukthuset. Trondheim fikk nødhjelp fra flere steder i Europa like etter brannens herjinger, blant annet fra kong Ludvig Filip av Frankrike, og fra London hvor byen fikk en Tilley brannsprøyte i gave.

Etter brannen ble det reist forslag om murtvang og de nye bygårdene ble gjenoppbygd med brukne hjørner for å lette framkommeligheten til brannvognene. Flere mindre veiter ble bevart i sine eksisterende gateløp og bygårdene i stor grad bygget opp igjen i tre, dog med tegldekning på tak istedenfor torv og planker. Flere av trehusene ble oppført raskt som følge av prekær boligmangel og på grunn av at det ble eksportert ferdiglaftede huskropper til Trondheim, en tidlig form for ferdighus. Av reguleringer etter brannen ble blant annet Lilletorvet etablert og Casperveita ble breddeutvidet og gjenoppstod som Thomas Angells gate.

Referanser
----------

1. ↑  Røsoch, Henry (1939). *Trondheims historie*. no: F. Bruns bokhandels forlag. s. 175.
2. ↑  Terje Bratberg, Trondheim byleksikon 2008. «Bybranner» s. 107.
3. ↑  Kavli, Guthorm (1996). *Trondheim bygger gjennom 1000 år*. Schibsted. s. 90. ISBN 8251616301.
4. ↑  Digitaltmuseum.no – Tilley brannsprøyte, gave fra London etter storbrannen i 1841 (Schrøder, 12. november 1952)
5. ↑  Jørn Sandnes, red. (1992). *Trondheim: Olavs by i 1000 år*. Trondheim: Strindheim trykkeris forlag. s. 45. ISBN 8290551576.
6. ↑  Kavli, Guthorm (1996). *Trondheim bygger gjennom 1000 år*. Schibsted. s. 91. ISBN 8251616301.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 106–107. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bybrannen i Trondheim 1841 på NLIs Lokalhistoriewiki.
* (no) Bybrannen i Trondheim 1841 i Store norske leksikon
**Hidlefjorden** er en fjordarm av Boknafjorden i kommunene Rennesøy, Stavanger og Strand. Den strekker seg 13 kilometer fra Askjesundet ved Sokn i vest til Tau i øst. Fjorden er oppkalt etter øyen Hidle som ligger på sørsiden. Sør for Hidle ligger Horgefjorden og sørvest for Hidle ligger innløpet til Idsefjorden.

Utenom Sokn i vest ligger Mosterøy og selve Rennesøy på nordsiden av fjorden. Mellom disse øyene strekker Mastrafjorden seg fra Boknafjorden og sørøst til Hidlefjorden. Brimse ligger øst for Rennesøy og nord for denne øyen ligger Brimsefjorden. Øst for Brimse møter disse to fjordene Fognafjorden, som fortsetter nordøstover. På sørsiden av Hidlefjorden, vest for Hidle, ligger Åmøy og sør for Åmøy ligger Åmøyfjorden, like nord for Stavanger. Fra Stavanger går det ferje til Tau som krysser de sørøstlige delene av Hidlefjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Hidlefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Arminianisme** er en soteriologisk lære innen den protestantiske kristendommen basert på de teologiske ideene til den reformerte hollandske teologen Jacobus Arminius (1560–1609) og hans etterfølgere remonstrantene. Doktrinene innen arminianismen er en del av læren i mange evangelisk-protestantiske trosretninger. Den anglikanske presten John Wesley var påvirket av læren og derfor er kanskje arminianismen mest tydelig i metodismen. 

Arminianismen bekjenner seg til disse prinsippene. 

* Det er umulig for et menneske å forsøke å oppnå frelse i egen kraft.
* Frelsen er oppnåelig på grunn av Guds nåde og kan ikke bli nådd som følge av gode gjerninger.
* Menneskelig bestrebelse kan ikke føre til frelse.
* Guds utvelgelse blir gjort ut i fra om mennesket tror på Jesu Kristi offer og hans herredømme.
* Kristus forsonet seg på vegne av alle mennesker.
* Guds nåde gis ikke til dem som frivillig fornekter Kristus.
* Frelsen kan mistes dersom personen ikke lever i tro.

Begrepet arminianisme blir mest brukt for å beskrive trosretninger som følger den opprinnelige læren til Arminius, men det blir også brukt som et samlebegrep for meningene til Hugo Grotius, John og Charles Wesley. Man kan dele arminianismen inn i to hovedgrupperinger: klassisk arminianisme som følger Armanius' lære og wesleyansk arminianisme som følger John Wesleys lære. Wesleyansk armanianisme er noen ganger synonymt med metodisme. Mange kritikere hevder at arminianismen inkluderer pelagianisme i sin lære, men tilhengere av begge hovedretningene er sterkt uenig i dette. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |
**Hierofani** kommer fra gresk og betyr «tilsynekomst av noe hellig». Begrepet hierofani er brukt i religionsvitenskap og sikter til åpenbaring av noe hellig, og handler derfor om å observere noe guddommelig. Begrepet ble brukt av religionshistorikeren Mircea Eliade som term for teofani («tilsynekomst av en gud»).

Et eksempel på hierofani er Bibelens fortellinger om da jødene forlot Egypt hvor det hevdes at Moses fremkalte gresshoppesvermer, froskeinvasjon, solformørkelse, omdannet elver til blod og tilkalte en pest. (2.Mos.7-12)

Hierofani kan også være tilknyttet ofring, da man får en følelse av guddommelighet under ofringen.

Følger av hierofani
-------------------

Målet av hierofani fra et religiøst perspektiv er å fremme regler, levesett og etikk. Et eksempel kan vi finne i Israels gud som gjennom flere hierofanier gir folket en konklusjon av: «Hvis Israels folk overholdt den pakt eller avtale de hadde gjort med Gud, så skulle det gå dem svært bra. Hvis de imidlertid ikke holdt avtalen skulle det gå dem svært ille.» Dette kan vi frem til i dag se preger det Israelske folks hverdag.

Kristendommen
-------------

Kristendommen fører hierofani inn på et nytt og mer positivt nivå. Jesus Kristus blir i seg selv ansett som noe skapt av det guddommelige, og gjør mennesket i seg selv hellig. En annen side er at man også får det endelige og avsluttende offeret, som er Kristus død.

Kristus gjør mennesket guddommelig gjennom idealiseringen av fattigdomsidealet og lidelsen, til tross for splittelsen om Jesus var en velgjører eller en dommer.

### Etter Jesus død

På pinsedagen kommer den hellige ånd til verden, og helliggjør disiplene. Dette gjør så disiplene blant annet kan tale i tunger og å ha helbredende kraft. Noe som vil endre deres status radikalt, til hellige menn med nærhet til Jesus. Altså vil disiplene i seg selv utøve indirekte-hierofani.

### Reformasjonen

Etter reformasjonen kommer et behov for en hellighetsfølelse. Da klostervesenet blir innført tar det over som en ny hierofanisk kultur. Som man gjennom bønn, nøysomhet og godhet åpenbarer man det hellige. Dersom man oppnår godhet på et spesielt høyt nivå kan man få helgenstatus.

Referanser
----------

1. ↑  *Shamanism*, p. xiii

Andre referanser
* Mircea Eliade:
	+ *Cosmos and History: The Myth of the Eternal Return*. New York: Harper Torchbooks, 1959.
	+ *Myth and Reality*. Trans. Willard R. Trask. New York: Harper & Row, 1963.
	+ *Patterns in Comparative Religion*. New York: Sheed & Ward, 1958.
	+ *Shamanism: Archaic Techniques of Ecstasy*. Princeton: Princeton University Press, 1972.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Hierofani – ordbokoppføring |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Armin von Gerkan** (født 30. november 1884 i Subbath (Kurland), da Russland, nå Latvia, død 22. desember 1969 i Garstedt (nå Norderstedt) ved Hamburg) var en tysk klassisk arkeolog og bygningsforsker. Han var professor i gresk og romersk arkitektur.

Han tilhørte den tysk-baltiske adelsslekten Gerkan, som bl.a. omfatter arkitekten Meinhard von Gerkan, kostymekunstneren Florence von Gerkan og modellen Manon von Gerkan.

Armin von Gerkan studerte arkitektur i Riga og Dresden, og deltok fra 1908 til 1914 i utgravningene som Deutsches Archäologisches Institut foretok i Lilleasia (Milet, Didyma, Priene og Samos). Under første verdenskrig tjenestegjorde den russiske statsborgeren Gerkan i den keiserlige russiske hæren som offiser i Kaukasus. I 1919 deltok han i det baltiske landvernet under frigjøringen av Baltikum fra Den røde armé. Etter å ha blitt tysk statsborger studerte han klassisk arkeologi i Greifswald, ble diplomingeniør i 1921 og tok doktorgraden i 1922. Hans habilitasjon fulgte i 1923. Han giftet seg med en datter av den kristelige arkeologen og kirkehistorikeren Victor Schultze (1851–1937).

I 1924 ble Gerkan andre direktør for Deutsches Archäologisches Institut i Roma, og i 1938 ble han første direktør. I 1937 ble han honorær professor i Berlin.

Hans viktigste fagområde var romersk arkitektur og topografi. Men hans arbeid førte ham også til Baalbek og Palmyra (Syria), Dura Europos (Mesopotamia), Egypten, Olympia og Epidauros. Etter annen verdenskrig ble han gjesteprofessor i Bonn. I 1955 ble han utnevnt til dr. ing. h.c. og i 1962 til dr. theol. h.c.

Gerkan gikk inn for at den arkeologiske bygningsforskningen ble anerkjent som et eget fag innenfor arkeologien. Han arbeidet mye med fagets teoretiske grunnlag, oppgaver og virkemuligheter

Publikasjoner
-------------

* *Das Theater in Priene*, 1921
* *Griechische Städteanlagen*, 1924
* *Die gegenwärtige Lage der Archäologischen Bauforschung in Deutschland (1924)*
* *Der spätantike Bilderschmuck am Konstantinsbogen* (med H.P. L'Orange), 1939
* *Von antiker Architektur und Topographie. Gesammelte Aufsätze*, Stuttgart 1959
* *Das Theater von Epidauros* (med W. Müller-Wiener), 1961

Referanser
----------

1. 1 2   www.archinform.net[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Friedrich Wilhelm Deichmann: «Armin von Gerkan. Bibliographie». I: *Römische Mitteilungen* 77 (1970) S. XVII-XVIII.
* Rudolf Naumann: «Armin von Gerkan». I: *Gnomon* 43 (1971) S. 841-842.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Armin von Gerkan i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
**Walvis Bay** er en havneby i Namibia. Byen har 62 000 innbyggere. Det er veg- og jernbaneforbindelse til hovedstaden Windhoek. Byen er Namibias viktigste havneby.

Walvis Bay ble grunnlagt i 1840. Bukten som har gitt byen navn er en naturlig dypvannshavn, et trygt sted for de mange hvalfangere og fiskefartøyer som drev sin virksomhet i de rike farvannene utenfor det sørvestlige Afrika. Havnen ble først oppdaget av europeere da Bartolomeu Dias 8. desember 1487 ankret opp i Walvis Bay med sitt flaggskip «São Cristóvão». 

Havnens betydning for sjøfarten rundt Kapp det gode håp medførte kamp mellom ulike land om kontroll over havnen, men det var i første halvdel av 1800-tallet at den fikk økonomisk betydning, da også på grunn av guanoforekomstene i området. I 1840 annekterte Storbritannia Walvis Bay og området rundt bukten i et forsøk på å komme Tyskland i forkjøpet. 

I 1910 ble Walvis Bay en del av Unionen Sør-Afrika. Byen og omlandet forble under Sør-Afrika fram til 28. februar 1994 da suvereniteten over Walvis Bay ble overført til Namibia.

Bilprodusenten PSA har fra 2018 produksjon av Peugeot og Open i Walvis Bay.

Ved folketellingen i 2011 hadde byen en folkemengde på 62 096.

Vennskapsbyer
-------------

* Namibias flagg Swakopmund
* Namibias flagg Windhoek, *siden 8. oktober 2002*
* Norges flagg Kristiansand, *siden 1. februar 2006*

Bildegalleri
------------

* Walvis Bay rundt 1910Walvis Bay rundt 1910
* MisjonskirkeMisjonskirke
* Lagune syd for Walvis BayLagune syd for Walvis Bay

Referanser
----------

1. ↑  Groupe PSA will assemble OPEL and PEUGEOT vehicles in Namibia in 2018, pressemelding fra PSA den 12. mars 2018.
2. ↑  *Namibia 2011 population and housing census main report* Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine. Namibia Statistics Agency, s. 7.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Walvis Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Walvis Bay – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |