recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Åpningen av Bymuseet på Frogner hovedgård i 1909. Reportasjebilde av Øyvind Sørensen i Aftenposten
**Bymuseet**, tidligere **Oslo Bymuseum**, er siden 2006 en avdeling ved Oslo Museum. Museet er det kulturhistoriske museet for Oslo by med det tidligere Aker herred. Museet ble stiftet 22. desember 1905 som foreningen «Det gamle Christiania». Initiativtager og leder inntil 1912 var arkitekt Fritz Holland. Museet disponerer lokaler i Frogner Hovedgård i Frognerparken, hvor de første utstillingene ble åpnet i hovedbygningen i 1909. På 1980-tallet ble østfløyen i gårdsanlegget innredet for Bymuseets faste byhistoriske utstillinger. I 2000 sto museets nye administrasjonsbygning ferdig på østsiden av anlegget. Vestfløyen ble i 2003 tatt i bruk som lokale for skiftende utstillinger. Oslo Bymuseum hadde i sitt siste år som selvstendig museum til sammen 90 117 besøkende. 

Bymuseet var inntil utgangen av 2005 fortsatt organisert som en privat forening, men ble i hovedsak finansiert ved offentlige tilskudd fra Oslo kommune og staten. Foreningen ble oppløst ved vedtak i generalforsamlingen på hundreårsdagen 22. desember 2005. Samtidig ble det besluttet å opprette en stiftelse til å forvalte eiendomsretten til samlingene og en venneforening til å ivareta medlemmenes interesser. Fra og med 1. januar 2006 er Bymuseet en del av den nye stiftelsen Oslo Museum, som har overtatt driftsansvaret. Den nye museumsstiftelsen fungerte i begynnelsen under arbeidstittelen «Hovedstadsmuseet», men har fra desember 2006 tatt navnet Oslo Museum. Bymuseet, Interkulturelt museum (IKM) og Teatermuseet gikk sammen om å opprette det nye museet som en konsekvens av den statlige museumsreformen. Inntil videre skulle de tre tidligere enhetene fungere på sine tidligere tilholdssteder.

Bymuseet har satellitt-utstillinger i arbeiderboliger på Tøyen og Sagene. I 2008 åpnet det også utstillingen «Christiania 1624 - 1850» i Gamle rådhus, men denne måtte avvikles i 2010 da museet av økonomiske grunner måtte si opp leieforholdet med Oslo kommune. Museet administrerer arrangementer og byvandringer i *Kjenn din by*-programmet og utgir tidsskriftet *Byminner* (startet 1955). Samlingene omfatter alle slags gjenstander med tilknytning til byens historie og innbyggernes liv og virksomhet. Særlig verdifulle er Bymuseets kunstsamling og fotosamling med Oslo-motiver og portretter. Fotosamlingen er en av landets største og dokumenterer byens utvikling fra fotografiets barndom til i dag. I 2010 gikk Oslo Museum sammen med Oslo byarkiv om å opprette nettstedet *oslobilder.no* med søkbar tilgang til de digitaliserte delene av fotosamlingene ved begge institusjoner.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Oslo Bymuseum i Kulturnett.no
* Bymuseet vil til Tøyen fra Aftenposten
* oslobilder.no – det offisielle nettstedet for historiske bilder fra Oslo

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Geitfjellet er et av fjellene i Bymarka

*For den tidligere bymarken rundt Oslo, se Bymarken*
**Bymarka** er et skogsområde vest for Trondheim på 80 km², og er dermed Trondheims største og mest populære utfartssted.

Området er et kontinuerlig skogbelte som ligger på Byneshalvøya, og kan grovt deles i fire deler. Det sentrale kjerneområdet rett vest for byen heter Trondheim bymark, (ofte kalt Trondheimsmarka) og er godt utbygget med turløyper.

De tre andre områdene er noe mer øde, men også disse har oppsatte gangveier og turstier. Disse er Trollamarka i nord, Bynesmarka i vest og Leinstrandmarka i sør. Disse delene av marka er også populære turområder, med adkomst fra hver kant av halvøya. 

Området har et svært variert turterreng – fra tette granskoger via vekslende skog- og myrterreng til snaufjell over tregrensen (ca. 450 moh.).

11 km² ble vernet som Bymarka naturreservat i 2005.

Fjell over 400 moh.
-------------------

Gråkallen og deler av Bymarka.

* Storheia (566 moh.)
* Gråkallen (551 moh.)
* Bosbergheia (537 moh.)
* Litlheia (492 moh.)
* Stadsheia (468 moh.)
* Elsetheia (461 moh.)
* Herbernheia (459,5 moh.)
* Vintervasshøgda (446 moh.)
* Bykleivåsen (437 moh.)
* Geitfjellet (416 moh.)
* Hoåsen (415 moh.)
* Revfjellet (400 moh.)

Vann og sjøer
-------------

Baklidammen
Theisendammen  Foto: Cato Edvardsen (2007) 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Skjellbreia
* Store Leirsjøen
* Lille Leirsjø
* Kvistingen
* Kobberdammen
* Baklidammen
* Theisendammen
* Lianvannet
 | * Haukvannet
* Kyvannet
* Hestsjøen
* Lauglovannet
* Bjørktjønna
* Svarttjønna
* Heisjøen
* Vellikvannet
* Sølvskakkeltjønna
 | * Vintervannet
* Herberndammen
* Holstdammen
* Nydammen
* Ramnåsvatnet
* Tyandalsdammen
* Damvatnet
* Kongsåsvannet
 |

Serveringssteder i Bymarka
--------------------------

* Skistua
* Elgsethytta
* Grønlia
* Rønningen
* Lavollen
* Damhaugen
* Sparebank1-hytta

Slagord
-------

Jens Fredrik von der Lippe, tidligere sjef for Trondheim Kommuneskoger, lanserte følgende slagord for friluftsbruken av Bymarka: «**Her er du alltid velkommen når ingen kan se at du har vært der!**».

Referanser
----------

1. ↑  Kartverket:Norgeskart

Litteratur
----------

* *Bymarka : Trondheims storstue i tekst og bilder*. [Trondheim]: Nidaros. 1981. ISBN 8299080401.
* Christiansen, Per R. Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). *Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag*. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Bymarka.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Et **paradoks**, også kalt *anomali*, er en diskrepans/uoverensstemmelse mellom hva en teori sier og hva sunn fornuft forventer. Det er altså en selvmotsigelse som likevel rommer en sannhet. Forekomsten av paradokser hos en teori er naturligvis brysomt, men unnvikes ofte gjennom å innta posisjonen at sunn fornuft formes av hvordan ting ser ut å være, og ikke av hvordan de (egentlig) er, dvs. til teoriens fordel.

Bakgrunn
--------

Paradokser i de empiriske vitenskapene forårsakes vanligvis av at teoriene beskriver ekstreme situasjoner som ikke er hverdagslige og stemmer overens med erfaringene fra den makroverden menneskets tankeverden formes fra. 

Paradokser i de eksakte vitenskapene forårsakes vanligvis av utilstrekkelig begrepsutvikling der nærliggende begreper for atskilte aspekter sammenfattes i et eneste, av at begrep er blitt gitt en uhensiktsmessig utforming eller av at en teori er ufullstendig eller anvendes utenfor sitt gyldighetsområde. Hvorvidt en teori er brukbar eller ikke i en kontekst er ofte et problem i seg. 

Forekomsten av paradokser hos en teori kan vise svakheter hos denne teorien og paradokser er derfor stadig en kilde til ny forskning. I de empiriske vitenskapene kan det være vanskelig å skille mellom hva som er virkelige problem med teorien og hva som bare avhenger av vår persepsjon. Det er derfor nærliggende å standardmessig underkjenne den sunne fornuftens gyldighet til fordel for teoriens gyldighet. Også blant representanter for de eksakte vitenskapene finnes en tendens til liknende lettsindige holdninger. Forskningen får derfor oftere innretningen å forklare paradoksene enn å eliminere dem. For en formell teori gjelder strenge krav om mangel på selvmotsigelser (i teorien selv) mens kravene til paradoksfrihet er sterkt forsømt.

Eksempler på logiske paradokser
-------------------------------

* Løgneren
* Implikasjonsparadokser
* Hempels paradoks
* Hilberts hotell
* Theseusskip
* Soritesparadokset
* Barberer-paradokset
* Buridans esel
* Unntaket som bekrefter regelen

Eksempler på fysiske paradokser
-------------------------------

* Maxwells demon (termodynamikk)
* Schrödingers katt (kvantemekanikk)
* Tvillingparadokset (relativitetsteori)
* Stavhopperen (relativitetsteori)
* Olbers paradoks (astronomi)

Se også
-------

* Borland Paradoks
* Paradoksal intensjon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Paradoks i Store norske leksikon
* Google Directory category: Paradoxes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Sergej Vladimirovitsj Kotenko** (russisk: Сергей Владимирович Котенко; født 2. desember 1956 i Almaty i nåværende i Kasakhstan) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1988 i Seoul

Kotenko ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som vant vannpoloturneringen foran Jugoslavia og Ungarn. Kotenko spilte åtte kamper og scoret ni mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse Bronse i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergej Kotenko – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Kotenko – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Kotenko – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sergej Kotenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Gordon John Van Wylen** (født 6. februar 1920 i Grant i Michigan i USA, død 5. november 2020) var en amerikansk fysiker og forfatter. Han skrev mange lærebøker om termodynamikk.

Biografi
--------

Han ble utdannet i sitt fag ved Calvin University (bachelor) og University of Michigan (master) og tok doktorgraden ved Massachusetts Institute of Technology. Van Wylen tjenestegjorde i United States Navy under andre verdenskrig.

**«Skaperkommentaren»:** Han ble anerkjent for sin åpne dristighet i 1959 ved å nevne «a Creator» (en Skaper) i sin oppsummering av termodynamikkens andre hovedsetning. 

*«A final point to be made is that the second law of thermodynamics and the principle of increase in entropy have great philosophical implications. The question that arises is how did the universe get into the state of reduced entropy in the first place, since all natural processes known to us tend to increase entropy? ... The author has found that the second law tends to increase his conviction that there is a Creator who has the answer for the future destiny of man and the universe.»*
Han var leder av fysikkfakultetet ved University of Michigan fra 1969 til 1972 og president for Hope College i Holland i Michigan fra 1972 til 1987. 

Van Wylen fylte hundre år i februar 2020.

Van Wylen døde 5. november 2020 av COVID-19.

Verker
------

* *Fundamentals of Classical Thermodynamics*. By Gordon J. Van Wylen and Richard Edwin Sonntag. New York: Wiley, 1973.
* Van Wylen, Gordon John (1. januar 1959). [*Gordon Van Wylen* fra Google Books *Thermodynamics*] Sjekk `|url=`-verdien (hjelp). Wiley.

Referanser
----------

1. ↑   «Former Hope College President Gordon Van Wylen Dies»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Library of Congress authority file
4. ↑  Day of Giving 2020: Happy 100th, President Emeritus Van Wylen Match
5. ↑  Van Wylen 1959, s. 169
6. ↑  Day of Giving 2020: Happy 100th, President Emeritus Van Wylen Match
7. ↑  Olgers, Greg (5. november 2020). «Former Hope College President Gordon Van Wylen Dies». *Hope College* **(engelsk)**. Besøkt 5. november 2020.
8. ↑  WorldCat viser at den ble utgitt i åtte utgaver og er å finne i 932 biblioteker.
9. ↑  WorldCat item record
10. ↑  Worldcat oppviser den i 297 biblioteker. Forskjellige utgaver er blitt oversatt til kinesisk og arabisk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
***Paraegidium*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (ca. 8 millimeter), litt avlang, matt, brunsvart skarabide. Antennene er 10-leddete. Hannen har en utvidet "snute" (clypeus) som er formet som en hylle der hjørnene stikker noe frem. Pronotum er grunt uthulet i midten, med en kraftig tann på hver side av uthulingen. Hunnen har litt oppbøyd forkant på hodet og en grunn grop midt på pronotum. Dekkvingene er hvelvede og rundede, med fine punktstriper og regelmessige rader av korte, lyse, oppstående børster. Beina er korte og kraftige, formen typisk for skarabider, rødlige på farge.

Levevis
-------

ter kjent om biologien til disse billene. De voksne billene er flygedyktige.

Utbredelse
----------

Arten lever i det østlige Sør-Amerika, i skogene langs atlanterhavskysten.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilie Orphninae Erichson, 1847
					- Stammen Aegidiini
						* Slekten ***Paraegidium*** Vulcano, Pereira & Martinez, 1966
							+ ***Paraegidium costalimai*** Vulcano, Pereira & Martinez, 1966

Kilder
------

* Oversikt over artene
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Orphninae
* nettside om slekten Arkivert 11. februar 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Paraegidium* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Paraegidium* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Online Computer Library Center**, forkorta **OCLC**, er en stor biblioteksentral med hovedsete i Dublin i Ohio i USA, og et stort antall lokalkontorer. Bedriften ble grunnlagt i 1967 av Fred Kilgour og drives av et ikke-fortjenesteretta konsortium med 57 000 medlemsbibliotek i 123 land. OCLC var opprinnelig en forkortelse for **Ohio College Library Center**. Medlemsbiblioteka får tilgang til OCLCs store bibliotekskatalog *WorldCat* og en omfattande samling av forskningsresultater.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) OCLC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* WorldCat
* Open WorldCat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Claude Giroux** (født 12. januar 1988 i Hearst, Ontario) er en canadisk profesjonell ishockeyspiller som er kaptein for klubben Ottawa Senators i National Hockey League (NHL).

Han har tidligere spilt for Florida Panthers og Philadelphia Flyers.

Giroux ble draftet av Flyers som nr. 22 (i første runde) ved NHL Entry Draft 2006. Innen han spilte i NHL spilte Giroux for Gatineau Olympiques i Quebec Major Junior Hockey League (QMJHL) hvor han vant President's Cup i 2008 og mottok Guy Lafleur Trophy som sluttspillets MVP. Samme år vant han gull med Canada ved U20-VM i ishockey.

Giroux gjorde sin debut for Flyers i februar 2008 og ble en fast spiller for klubben halvveis inn i 2008–09-sesongen. I 2011 overtok han rollen som senter på lagets førsterekke etter at klubben byttet Mike Richards og Jeff Carter. Giroux var klubbens poengkonge i både 2010–11 og 2011–12-sesongen, og var NHLs tredje beste poengplukker i 2012. I 2012-13-sesongen ble han utnevnt til lagkaptein.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claude Giroux – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Claude Giroux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**X-41** CAV (**C**ommon **A**ero **V**ehicle) er/var et hemmelig prosjekt i regi av USAs flyvåpen USAF og forsvarets forskningsavdeling DARPA (**D**efense **A**dvanced **R**esearch **P**rojects **A**gency).

Historie
--------

I desember 2002 fikk flyvåpenet og forsvarets forskningsavdeling DARPA i oppdrag å samarbeide om å konstruere et militært romfly som raskt kunne utføre angrep med konvensjonelle våpen over hele kloden. Dette prosjektet som X-41 ble en del av, ble kalt FALCON (**F**orce **A**pplication and **L**aunch from **Con**tinental United States). 
X-41's jomfrutur var planlagt å finne sted i løpet av 2003, men prosjektets status er per august 2008 ukjent.

Formål
------

X-41s mål er/var å utvikle et ubemannet gjenbrukbart militært ballistisk romfartøy MSP (**M**ilitary **S**pace **P**lane) som kunne levere nyttelast over store avstander.

Design
------

Prosjektet er fremdeles hemmeligstemplet, og svært lite informasjon om X-41 er tilgjengelig.

Spesifikasjoner
---------------

**Dimensjoner**

* **Mannskap:** Ubemannet
* **Lengde:** Ukjent
* **Høyde:** Ukjent
* **Vekt:** Ukjent

**Ytelse**

* **Motor:** Ukjent
* **Skyvekraft:** Ukjent kN
* **Toppfart:** Ukjent
* **Maks operasjonshøyde:** Utenfor atmosfæren

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 51) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
* GlobalSecurity.org – X-41 Common Aero Vehicle (CAV), Hypersonic Technology Vehicle (HTV) Besøkt 20. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
**Wilhelm Knut «Mulle» Petersén** (født 2. oktober 1906, død 11. desember 1988) var en svensk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1928 i St. Moritz.

Petersén vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1928 i St. Moritz. Han spilte på det svenske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. Sveriges resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var tap med 0–11 mot Canada, og seier med 4–0 og 3–1 over henholdsvis Sveits og Storbritannia. OL-turneringen i ishockey i 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.[] Det svenske laget ble europamestere foran Sveits og Storbritannia.

Spillerne på Sveriges OL-, VM- og EM-lag i 1928 var Carl Abrahamsson, Emil Bergman, Birger Holmqvist, Gustaf Johansson, Henry Johansson, Nils Johansson, Ernst Karlberg, Erik Larsson, Bertil Linde, Sigfrid Öberg, Wilhelm Petersén og Kurt Sucksdorff.

Petersén spilte 20 ishockeylandskamper for Sverige. Han spilte også på landslaget i fotball og bandy. Han ble svensk mester i alle tre lagsportene og er en av kun tre personer som er svensk mester i tre forskjellige sporter.[]

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey (Sverige)
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey (Sverige)
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey (Sverige)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wilhelm Petersén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Petersén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Petersén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Wilhelm Petersén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Petersén – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Wilhelm Petersén – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gorelord** er et «enmannsband» fra Oslo som siden 1999 har laget og spilt musikk innen sjangeren death metal. Gorelord styres av Frediablo fra det amerikanske bandet Necrophagia. Fordi han spiller alle instrumentene selv, opptrer han ikke live, men spiller inn låtene i eget musikkstudio. Gorelord kom med sitt første musikkalbum i 2001: *Force Fed On Human Flesh*. 

Frediablo er også medlem av Wurdulak, Hemnur, Soul Forsaken, Ave Sathanas, Blodkrig og Svartpest.

Albumutgivelser
---------------

### Egne album

* 2001: *Force Fed On Human Flesh*
* 2002: *Zombie Suicide Part: 666*
* 2006: *Norwegian Chainsaw Massacre*

### Samarbeidsalbum

* 2009: *Creature Feature - split* (2009)
* 2009: *Creature Feature - split 2*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gorelord på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Gorelord på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Gorelord på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Gorelord på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Gorelord på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Wilhelm Carl Friedrich Sauer** (født 23. mars 1831 i Schönbeck i Mecklenburg, død 9. april 1916 i Frankfurt (Oder)) var en ledende tysk orgelbygger i romantikken og senromantikken. Han bygde i 1889 orgelet i Thomaskirken i Leipzig.

Wilhelm Sauer tok abitur i 1849 og startet ved Berliner Bauakademie. Etter hans brors død gikk han inn i farens orgelbyggerfirma, og reiste blant annet for å studere orgelbygging hos Aristide Cavaillé-Coll i Paris, reiste videre til Elsass, Sveits og til London.

Fra 1855 drev han filialen i Deutsch Krone (Vestpreussen), i 1857 åpnet han et eget verksted i Frankfurt an der Oder, og i 1860 en filial i Königsberg. I Berlin fikk han hoffet som kunde, og leverte mer enn 100 orgler i byen, blant annet orgelet i Berliner Dom, med 113 registre og Südwestkirchhof Stahnsdorf.

I 1910 solgte han firmaet til sin ansatte, Paul Walcker (1846–1928). Sauer er gravlagt i den tidligere kirkegården som omfattes av Kleistpark i Frankfurt an der Oder. 

Sauer orgelverksted produserte i løpet av Wilhelm Sauers tid ca. 1100 orgler, som ble solgt til en rekke europeiske land, og dessuten andre steder i verden som Russland, Sør-Amerika og Sør-Afrika. Sauer førte samarbeid med en rekke musikere herunder Max Reger, Fritz Stein, Arthur Nikisch, Richard Strauss, Karl Straube og Heinrich Reimann.

I 1916 gikk firmaet over i Walckers firma i Ludwigsburg. Det ble likevel videreført i 1945 i liten skala og var fra 1972 et statlig selskap VEB Frankfurter Orgelbau Sauer. I 1990 ble det privatisert under navnet W. Sauer Orgelbau med Werner Walcker-Mayer som innehaver.

Sauer-orgler (utvalg)
---------------------

* Thomaskirche i Leipzig (1885-1889)Thomaskirche i Leipzig (1885-1889)
* Bremer Dom (1894)Bremer Dom (1894)
* Berliner Dom (1905)Berliner Dom (1905)
* Himmelfahrtskirche, Jerusalem (1910).Himmelfahrtskirche, Jerusalem (1910).

Referanser
----------

1. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id sauer-wilhelm, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Fischer, Hermann (2005). «Sauer, Wilhelm - Deutsche Biographie». *www.deutsche-biographie.de* **(tysk)**. Deutsche Biographie. Besøkt 17. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Tyskland
***Rip Van Winkle*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

Rip Van Winkle er veldig glad i sin lille datter Meenie, og sin kone Gretchen. Men han bruker mesteparten av tiden, og pengene sine, på utesteder og for mye alkohol. Når han kommer hjem veldig sent en kveld og veldig beruset, blir hans kone irritert på ham og driver ham ut av hjemmet deres. I møte med en forferdelig storm, og med bare hunden Schneider og hans rifle, for å beskytte seg, vandrer Rip mot fjellene. Der kommer han over noen som skal være åndene etter Heinrich Hudson og hans lystige menn som forsvant i nærheten av Catskill-fjellene, flere hundre år tidligere - men ingen av hørt fra denne gjengen siden den gang. De gir Rip en magisk snaps som han drikker, og under drikkens påvirkning legger han seg til å sove i tjue år.

Når Rip endelig våkner igjen mange år senere, er han en gammel mann som går kledt i fillete klær. Hunden hans er forlengst død, og geværet hans har rustet vekk. Han tar seg så godt han kan tilbake til hjem-bygda, til sitt tidligere hjem. Men der er det ingen andre innbyggere som kjenner ham igjen. Han oppdager at hans kone nå har giftet seg med en annen mann, og datteren hans har blitt voksen kvinne. De fleste av de gamle vennene hans er også døde. Rip klarer imidlertid til slutt å bevise sin egen identitet. Han ønsker å gjøre krav på eiendommen hans, som hadde økt kraftig i verdi i løpet av den tjue år lange søvnen hans. Dette skjer akkurat i tide til å redde eiendommen fra å bli ulovlig konfiskert av hans tidligere fiende. Rip blir etter hvert lykkelig gjenforent med familien sin på hans eldre dager.

Skuespillere
------------

* Frank H. Crane som Van Winkle
* Marie Eline

Referanser
----------

1. ↑  RIP VAN WINKLE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rip Van Winkle* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Rip Van Winkle* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ingrid Juell Moe** (født 1949 i Kristiansand) er en norsk tekstilkunstner.

Hun er utdannet fra Statens håndverks- og kunstindustriskole med diplom i 1973, og hadde sin debututstilling i 1986 i Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum. Hun har billedvev som kunstnerisk uttrykksmiddel.

Moe har hatt separatutstillinger i Norge, Sverige, Danmark og Tyskland, og har levert utsmykkinger til flere offentlige og private bygg. I 2010 leverte hun et 15 kvadratmeter stort teppe til Post- og teletilsynet i Lillesand.

Hun har designet og vevet tepper til den svenske filmen *Glassblåserens barn* basert på Maria Gripes bok. Hun har tatt initiativ til og ledet flere kunstprosjekt, blant andre «Amaldus Nielsen og Søgne» i 1993, land-artprosjektene «Genius loci» i Søgne kommune 2000 og 2002, og «Kapellet i Olavsundet», en utstilling av arkitekt Sverre Fehn. Moe har vært ideskaper og prosjektleder av land-artprosjektet «Horisonter og Fragmenter» på Bru i Rennesøy kommune, et prosjekt i programmet til den europeiske kulturhovedstad Stavanger 2008.

Moe har hatt flere verv i kunstnerorganisasjoner, og ble tildelt Norske Kunsthåndverkeres ærespris i 2001, og mottatt flere av Statens kunstnerstipend, Vest-Agder fylkeskommunes arbeidsstipend m.m.

Moe er forfatter av boka *Bakteppe. To brødre og krigen* utgitt av Stiftelsen Arkivet i Kristiansand i 2013. Hun ble tildelt Søgne kommunes kulturpris for 2013, og i 2014 fikk hun en nyopprettet litterær pris , *Sturlaprisen* for boka *Bakteppe. To brødre og krigen.*

Referanser
----------

1. ↑   www.n247.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Om tekstilkunstneren Ingrid Juell Moe». Grimstad kunstforening. 26. april 2018.
3. ↑  «Kunstnertipend til tekstilkunstner Ingrid Juell Moe». fritidsnytt.no. 24. oktober 2019.
4. ↑  «Kulturprisen til Ingrid Juell Moe». n247.no. 12. januar 2014. Arkivert fra originalen 21. april 2021. Besøkt 21. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**James Luceno** (født i 1947) er en bestselgende forfatter av tre romaner i serien *The New Jedi Order*: *Agents of Chaos: Hero's Trial*, *Agents of Chaos: Jedi Eclipse* and *The Unifying Force*. 

Han skrev også *The Visual Dictionary of Star Wars*, bokversjonen av *Episode III*, romanen *Cloak of Deception* og eboka *Darth Maul: Saboteur*.

Han er også forfatter av *Web Warrior*-serien og medforfatter av *Robotech*-serien (basert på tegnefilmserien med samme navn). Sammen med hans nære venn Brian Daley skrev han bøkene under psevdonymet *Jack McKinney*. 

Han skrev også bokversjonene av *The Shadow* og *The Mask of Zorro*. 
Hans siste bøker innenfor *Star Wars*-universet er *Labyrinth of Evil* og *Dark Lord: The Rise of Darth Vader*. 

Han lever i dag i Annapolis i Maryland sammen med sin kone og to barn, Jake og Carlos Luceno.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1018247327, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   datos.bne.es, BNE-identifikator XX1123285, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810627625205606[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 13877[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   upclosed.com, besøkt 19. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Luceno på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
Riple
**Riple** er en gård i Fana bydel i Bergen kommune. Gården ligger øst for Totlandsgårdene ved enden av Totlandsveien.

Navn
----

Navnet kommer trolig av det norrøne *ripill* som tyder «strimmel» eller «band» etter plasseringen på en langstrekt høyde.

Historie
--------

Gården lå i mellomalderen til Munkeliv kloster og ble etter reformasjonen krongods. I 1661 ble gården kjøpt av generaltollforvalter Herman Garmann. I 1690 tok bøndene på gården selv over eierskapet. 

Her er fremdeles gårdsdrift.

Geografi
--------

Gården er langstrekt og strekker seg fra Ystafjellet (329 moh) i sør og nordover til toppen av Ulvursfjellet (677 moh). I vest ligger Totlandsfjellet (546 moh).

Gården grenser til Øvre og Nedre Totland i vest, Hedno i sørvest, Gimmeland i sør, Frotveit i øst og Bontveit i nordøst.

Kilder
------

* Bergenskart - stednavnskart Arkivert 17. februar 2020 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Riple

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Speilitteratur** er en tekstgruppen innenfor den europeiske middelalderens litteratur der helst ordet speil inngikk i verktittelen (for eksempel på latin: *speculum*). I disse *speilene* / *specula* gjennomgåes de forskjelligste livsområder, som for ensempel rett, regjeringskunst, moral, religion ov verdensviten / naturfilosofi (naturvitenskap). Speillitteraturen spenner mellom eller kombinerer oppbyggelse og læring; den informerer og belærer.

Innhold og former
-----------------

Fra Eike von Repgows *Sachsenspiegel*: Landerett og lensrett; nedenfor er adelsfamiliers våpen. Blad fra *Oldenburger Bilderhandschrift*, 1336. Landesbibliothek Oldenburg
Til den tidligere speillitteratur tilregnes høymiddelalderske middelalderlatinske verker som for eksempel *Speculum regnum* Gottfried av Viterbo (ca 1185) som tar for seg paver og konger, *Speculum stultorum* av Nigellus de Longchamp (ca 1180) som er et narrespeil, og *Speculum maius* av Vincent av Beauvais (ca 1250) som var middelalderens største encyklopedi.

De første speilverker på tysk var for det meste sammenstillinger av rettskilder, og er de første bevarte prosatekster på folkespråket: det av Eike von Repgow kompilerte mellomnedertyske *Spegel aller Sassen* (*Sachsenspiegel*) fra tidlig 1200-tall, og det ca. 1275 derutav utviklede middelhøytyske *Spiegel aller deutschen Leute*, Conrad Heydens *Klagspiegel* (1436) og Ulrich Tenglers *Laienspiegel* (1509). Man har også *Schwabenspiegel* fra 1200-tallet, men dette navn ble ikke benyttet om verket før senere, fra 1600-tallet.

På tysk og latin var det også en del oppbyggelseslitteratur, som for eksempel *Spiegel des Sünders* og *Spiegelbuch* (1400-tallet), en rekke fyrste- og frelsesspeil; dessuten stenderlærer som Johannes Rothes *Ritter-Spiegel* (ca 1410). Så var det verker av medisinsk art (*Spygel der gesuntheit*, *Der frawn spiegel*, begge fra 1300-tallet og fabelsamlinger (*Spygel der Wyßheit*, 1520).

I form og oppbygning var *speilene*, skjønt oftest i bundet tale, ikke innskrenket. Anliggendet er ikke den språklige form, men formidlingen av et *panorama* med innblikk i enkeltscener uten fast komposisjon. *Jomfruspeilet*, latin *Speculum virginum* fra 1100-tallet er for eksempel i form av en dialog. Fra 1500-tallet kunne man også ha speillitteratur med dramatisk sceniske fremstillinger, et eksempel på dette er erkehertug Ferdinand IIs *Speculum vitae humanae* (1534).

Litteratur
----------

* Herbert Grabes: *Speculum, Mirror und Looking-Glass*.Tübingen 1973 (= Buchreihe der Anglia, 16)
* Uta Störmer-Caysa: *Spiegel*. In: *Reallexikon der deutschen Literaturwissenschaft. Neubearbeitung des Reallexikons der deutschen Literaturgeschichte.* Berlin; New York: de Gruyter 1997–2003: Bd. 3: *P-Z* (2003), S. 467-469; zum Begriff „Spiegelliteratur": S. 469.
* Gunhild Roth: *Spiegelliteratur* (*I. Mittellateinische Literatur*). In: *Lexikon des Mittelalters*, Jg. 7 (1999), Sp. 2101–2102.

Referanser
----------

1. ↑  Gero von Wilpert: *Spiegel*. I: *Sachwörterbuch der Literatur*. Kröner, Stuttgart 1969. s. 722

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
***Spektrum*** (etablert 1946, nedlagt 1954) var et norsk kulturtidsskrift. Dets formål var «å skape et forum for de kretser i vårt folk som hyller et spiritualistisk livssyn», og var således en videreføring av det nedlagte todsskriftet *Janus* (1933–1941). Det var ledet av Barthold A. Butenschøn, og utgitt med seks nummer årlig.

Redaktører var Carl Fredrik Engelstad og Hans Peter L'Orange (1946–1949), 
Ernst Sørensen og etterhvert Aasmund Brynildsen.

Blant bidragsytere finner man, foruten redaksjonen,
Aagot Benterud, Niels Christian Brøgger, Ronald Fangen, Gunnar Høst, Odd Nansen, Ørnulf Ranheimsæter, Kristian Smidt og André Bjerke.

Etter nedleggelsen ble det André Bjerke-ledede tidsskriftet *Horisont* etablert (1955) og brukt for mange av de samme tema som *Spektrum*.

Referanser
----------

1. ↑  «Vitenskapen og livet». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 17. juli 2007.
2. ↑  «Noen minnestreif om Alf Larsen». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 17. juli 2007.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**William Ronald «Ronnie» Briggs** (født 29. mars 1943 i Belfast, død 28. august 2008 i Bristol) er en tidligere nordirsk fotballspiller som var målvakt for klubbene Manchester United, Swansea City og Bristol Rovers på 1960-tallet.

Karriere
--------

Briggs ble speidet av Manchester United i en alder av 15 år, og signerte en profesjonell kontrakt med laget på hans 17–årsdag. Hans førstelagsdebut kom ti måneder senere i en førstedivisjonskamp borte mot Leicester City den 21. januar 1961. Denne kampen ble for Briggs vedkommende en nedtur da han slapp inn hele seks mål, noe som gjorde at United tapte 6–1. 

Briggs fikk kun elleve kamper for klubben, hvor den siste kom i 1962, før han ble solgt videre til Swansea Town i 1964. En sesong senere meldte han igjen overgang etter å ha etablert seg i førstelagsspill til Bristol Rovers, hvor han forble ut 1968 før han dro til amatørklubben Frome Town og dermed sluttet som profesjonell fotballspiller. 

Briggs fikk også to kamper for Nord-Irland, hvor debutkampen var i et tap mot Wales i april 1962. Hans andre kamp var i en 2–1–seier over Nederland i 1965. Etter at han la opp som fotballspiller begynte han blant annet å arbeide innenfor forsikringsbransjen helt til han fikk påvist diagnosen lungekreft i mars 2008 og ble tvunget til å pensjonere seg. Briggs døde av sykdommen den 28. august 2008 i Bristol.

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog hos ManUtd.com
* Briggs profil hos MUFCInfo.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Helleristningene ved Holtås omfatter rundt 100 figurer.
**Ronglan** er et sted i Levanger kommune, Trøndelag. Fylkesvei 112 går fra Ronglan til Ekne, en strekning på til sammen 6,5 kilometer. 

Ronglan stasjon på Nordlandsbanen/Trønderbanen åpnet i 1902. Tidligere var det også et oppvekstsenter på Ronglan hvor det var både barnehage og barneskole. Det het Tuv oppvekstsenter, men ble nedlagt i årene 2013-2014.

Helleristningene ved Holtås ligger like ved den gamle riksvei 50 og det er 15 meter langt og 3 meter bredt. Det er registrert noe over 100 figurer som stort sett fremstiller hjortedyr. I tillegg finnes det en del andre figurer som er vanskelig å tolke. Blant figurene er det noen geometriske mønstre som kanskje forestiller fiske- eller fangstnett. Helleristningene ble oppdaget i 1962 i forbindelse med veiarbeid.

Eksterne lenker
---------------

* Ronglan Idrettslag Arkivert 20. januar 2021 hos Wayback Machine.
* Ronglan Samfunnshus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**West Mira** er en halvt nedsenkbar plattform for boring av brønner i petroleumsvirksomheten. Den eies av Northern Ocean og drives av Seadrill.

Den er designet av Moss Maritime på Lysaker. Den har typebetegnelse Moss Maritime CS-60Mk, og er søsterskip til Transocean Norge og West Bollsta. Den har seks søyler og dekket er 96 meter langt og 75meter bredt. Den har en bruttotonnasje på 50 243 tonn.

Den hadde en lang og uvanlig byggeperiode. Den ble kjølstrukket i 2013 hos Hyundai Samho Heavy Industries i Korea. Deretter var den tre år i opplag fra høsten 2015, før ferdigstillelse i 2018.

Den har norsk flagg (NIS). Den er klasset i DNV GL med klassenotasjon 1A1 Column-stabilised Drilling unit(N) Battery(Power) Crane-offshore(N) DRILL(N) DYNPOS(AUTRO) E0 HELDK(S, H, CAA-N) POSMOOR(ATAR).

Den fikk samsvarsuttalelse fra Petroleumstilsynet i oktober 2019, og ble tatt i bruk i november 2019. Den startet da produksjonsboring på Mariafeltet på Haltenbanken i Norskehavet for oljeselskapet Wintershall.

Utrustning
----------

Den kan operere både med forankring og på dynamisk posisjonering. Den har 12 høyfaste ankerkjettinger av type R5. Den har åtte trustere (motorer) som er produsert av Kongsberg Maritime.

Boreutstyret er levert av MHWirth.

Den er utstyrt med en boligmodul for 150 personer. Overbygningen i boligkvarteret inneholder lugarer, hovedkontrollrom, helikoptermottaksområde, kontorer, konferanserom, etc. Helikopterdekket er designet for flere helikoptertyper, som Sikorsky S-61 og Sikorsky S-92, og dekket er på toppen av innkvarteringen på boligkvarteret.

Den er utstyrt med åtte dieselgeneratorer. De er produsert av Hyundai Engine & Machinery. For å redusere karbondioksid-utslippene (CO2) installerte de i 2019 batteripakker, slik at den kan operere med hybrid-løsninger.

Referanser
----------

1. ↑  Sjøfartsdirektoratet: Riggen West Mira inn i NIS, 07.12.2018 -
2. 1 2 3  DNV GL Fartøyregister -
3. ↑
**Giovanni Francesco Anerio** (ca. 1567–1630) var en italiensk kapellmester og komponist innen romerskolen i overgangen mellom renessansen og barokken.

Liv og virke
------------

Anerio virket hovedsakelig i Roma og Verona. I 1624 ble han kormester ved Sigismund III Vasas hoffkapell i Warszawa. Han sluttet i posten i 1628, sannsynligvis av helsemessige årsaker, og døde i Graz på vei tilbake fra Warszawa til Roma. 

Anerio skrev blant annet messer, madrigaler, åndelige dialoger og litanier. Mange av madrigalene hans er monodier inspirert av den florentinske musikkreform. Om madrigalene er fremadskuende, er messene og motettene hans mer konservative og Palestrina-inspirerte, selv om han i motettene tar i bruk den nye generalbassteknikken. En kan finne noe påvirkning fra Lodovico da Viadana i disse stykkene.

Oratoriet *Teatro armonico spirituale* (1619) er et svært tidlig eksempel på formen, om ikke det aller første. Tidsepoken tatt i betraktning er instrumenteringen angitt med omhu, og Anerios oratorium er det første kjente og bevarte eksempelet på bruk av obligate instrumentalstemmer i romerskolen. Vekslingen mellom instrumentale og vokale passasjer fikk stor påvirkning på musikken i årtiene etter.

Den eldre broren Felice Anerio var en langt mer tilbakeskuende komponist enn Giovanni.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 12280239X, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, Trove person-ID 1157261, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810554480705606[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   www.oxfordmusiconline.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Liliana Pannella: «ANERIO, Giovanni Francesco», treccani.it. Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 3 (1961).  Hentet 8. oktober 2019.

Litteratur
----------

* Artikkelen "Giovanni Francesco Anerio," i *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, red. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4
* Manfred Bukofzer, *Music in the Baroque Era*. New York, W.W. Norton & Co. 1947. ISBN 0-393-09745-5

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Giovanni Francesco Anerio i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**«Þú og þeir (Sókrates)»** (norsk oversettelse: *du og dere (Sokrates)*) er en islandsk sang skrevet av Sverrir Stormsker. Sangen tar for seg sangerens idoler, flere av dem europeiske komponister som Debussy og Tsjajkovskij, men også islendinger som Gunnar Thoroddsen and Einar Benediktsson. Sokrates sammenlignes i refrenget med Herkules, derav tittelen.

Sangen var Islands bidrag i Eurovision Song Contest 1988 og ble for anledningen fremført av duoen Beathoven, bestående av Stormsker på piano og Stefán Hilmarsson med hovedvokalen. Derfor har sangen ofte i ettertiden blitt kreditert Stefán Hilmarsson. Bidraget var kveldens første og ble etterfulgt av Sveriges Tommy Körberg med «Stad i ljus». Etter at avstemningen var avsluttet, hadde sangen fått 20 poeng og ble nummer 16 av 21.

På engelsk heter sangen «Socrates», et navn som ofte også blir (feilaktig) brukt for den islandske versjonen.

Refreng:

> Syngjum öll um Sókrates, sálarinnar Herkúles  
> Um alla þá sem allir þrá  
> Og allir dýrka og dá
> 
> 
> 

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Hægt og hljótt» med Halla Margrét**

 | **Islands bidrag i Eurovision Song Contest**1988 | Etterfølger :**«Það sem enginn sér» med Daníel Ágúst** |

Portal: Island
**James Lin Bingliang** (født i mai 1913 i Kina, død 25. mai 2001 i Guangzhou) var myndighetsutnevnt, katolsk biskop i erkebispedømmet Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. 

Lin var blant de første seminarister som studerte ved Det sørkinesiske regionalseminar (nå Holy Spirit Seminary) i Aberdeen i Hongkong. Han gikk der fra 1931 til 1941, med et avbrudd i Guangzhou 1936-1939 på grunn av sykdom.

Han ble presteviet i 1941, og virket i menigheter, leprosarier og et psykiatrisk sykehus i Guangzhou. Han ble vikar (sogneprest) for katedralmenigheten i 1982.

I februar 1990 ble han nominert til koadjutorbiskop for Guangzhou. Men den myndighetsutnevne biskop Joseph Ye Yinyun avgikk med døden i mars samme år. Dermerd ble prosessen begynt på nytt. Fader Lin ble så raskt bispeutnevnt på nytt, uten pavelig mandat, den 16. april 1990, og ble bispeviet den 6. mai 1990 av biskop Joseph Zong Huaide av Jinan. Hans biskopelige myndighet ble i stillhet legitimert kirkerettslig av pave Johannes Paul II i 1998. 

I 1992 starten han det gamle juniorseminaret i Guangzhou igjen i sakristiet i katedralen. Sammen år bygde han et katolsk ossuarium på en høyde i Yushatan i storbyens utkant. Påsken 1993 innførte han messen etter Annet vatikankonsils liturgireform i sitt bispedømme – først i katedralen. Han opprettet også et lite gamlehjem ved den katolske kirken på Shamian i Guangzhou. Utbygninger på det som var igjen av katedralområdet førte til bedre plass til den nå blomstrende nonneordenen i bispedømmet.

Biskop Lin døde av tuberkulose den 25. mai 2001.

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID pingll, besøkt 23. november 2021[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**James Litterick** (født 15. juli 1901 i Glasgow, Skottland) var det første medlemmet av kommunistpartiet i Canada som ble valgt inn som medlem av parlamentet i provinsen Manitoba.

Litterick fikk sin utdannelse i Clydebrooke og Glasgow før han ble medlem av det britiske sosialistpartiet i en alder av seksten år. Hans far var også en livslang sosialist. Litterick ble fengslet for hans rolle i opptøyene i Clydebank i 1920, og han ble medlem av det nylig grunnlagte Communist Party of Great Britain senere dette året. Litterick flyttet til Canada i 1925, i utgangspunktet for å arbeide som gruvearbeider i Alberta og Britisk Columbia. Litterick flyttet til Montréal i 1930.

Da den daværende kommunistpartiets leder Tim Buck ble arrestert i 1931, flyttet Litterick til Toronto for å ta over noen av hans arbeidsoppgaver. Litterick ble valgt til sekretær for kommunistpartiet i provinsen Manitoba og han ble valgt inn i Manitobas lovgivende forsamling under det provinsielle valget i 1936. Dette var en periode med økt popularitet for det canadiske kommunistpartiet. Litterick ble utvist fra parlamentet i Manitoba i 1940, etter at det kanadiske kommunistpartiet ble erklært som en ulovlig organisasjon. 

Littericks liv og eventuelle død etter 1942 er et mysterium. Han opptrer på et fotografi over Canadas partiledere som åpenbart er tatt i 1942, men etter denne tiden er det ingen sikre rapporter om hans aktiviteter etter han gikk dekning.

Referanser
----------

1. ↑  Memorable Manitobans: James Litterick (1901-?)
**Ivar Thorer Henriksen** (født 25. mars 1938) er en norsk ingeniør som ledet bedriftene AS Sentralrenseanlegget 2 (RA2) og Nedre Romerike Vannverk fra slutten av 1960-årene. For sin innsats med å bygge opp disse anleggene gjennom 35 år, ble han i 2002 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

I 2005 ble han tvunget til å trekke seg etter at *Aftenposten* gjennom en serie artikler hadde avslørt misligheter vedrørende driften av foretakene, det ble kjent som Vannverkssaken. *Aftenposten* avslørte blant annet 20. oktober 2005 at Henriksen gjennom et selskap han kontrollerte i Sør-Afrika hadde kjøpt opp ni bondegårder, og slått dem sammen til en 40 000 dekar stor jaktfarm.

17. januar 2007 tok Økokrim ut tiltale mot Henriksen, hans sønn og en innleid slamkjører for grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap. Siden ble også entreprenørselskapet PEAB og en annen næringsdrivende tiltalt i samme sak. I tillegg ble flere andre selskaper, politikere og personer gransket. Over 50 vitner var stevnet da saken startet for Nedre Romerike tingrett 8. oktober 2007.

14. februar 2008 ble han funnet skyldig i grov korrupsjon og grov økonomisk utroskap. Dommen lød på fengselsstraff i åtte år. Han ble også dømt til å betale en erstatning på over 60 millioner kroner og fikk alle sine eiendommer beslaglagt. Dommen ble anket. I 2010 endte ankesaken med en dom på 7,5 års fengsel. Henriksen valgte å ikke anke denne dommen.

Referanser
----------

1. ↑  Alexander Gjermundshaug og Thor Fremmerlid (8. desember 2007). «Kan miste medaljen fra kongen». Romerikes Blad. Besøkt 24. februar 2008.
2. ↑  Siri Gedde-Dahl (22. oktober 2005). «Mislighetenes Mekka». Aftenposten. Besøkt 7. november 2007.
3. ↑  Siri Gedde-Dahl, Anne Hafstad og Alf Endre Magnussen (21. oktober 2005). «Siktet etter Økokrim-razzia». Aftenposten/E24. Besøkt 7. november 2007. [*død lenke*]
4. ↑  NTB (19. januar 2007). «Tidligere vannverkssjef risikerer 20 års fengsel.». HegnarOnline. Besøkt 7. november 2007.
5. ↑  «VANNVERKSKANDALEN: Over 50 vitner». E24. 6. oktober 2007. Besøkt 7. november 2007.
6. ↑  Jon Theodor Hauger, Arne Kongsnes, Lars M. J. Hansen (14. februar 2008). «Åtte års fengsel». Romerikes Blad. Arkivert fra originalen 25. april 2009. Besøkt 14. februar 2008. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Lenke til granskningsrapporten (arkivert)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |