recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Se Werwolf for den hemmelige tyske sabotasjeorganisasjonen*
Oversiktskart over Adolf Hitlers førerhovedkvarterer under andre verdenskrig.
**Führerhauptquartier *Werwolf*** («Varulv») var den tyske diktatoren Adolf Hitlers eget kodenavn på Førerhovedkvarteret der han tilbrakte den tredje lengste tiden under andre verdenskrig, etter Wolfsschanze og Berghof. Det offisielle navnet var Eichenhain («Eikelund»), og det lå åtte kilometer nord for Vinnitsa i Ukraina.

Anlegget
--------

Ruiner av «Werwolf» like utenfor Vinnitsa i dagens Ukraina
Ruinene av anlegget i dag.
Da Hitler i 1942 planla sommeroffensiven mot Kaukasus og Stalingrad (operasjon «Blau»), ønsket han «å være nærmere spissen av angrepet», og han mente at Wolfsschanze ble for tilbaketrukket som hovedkvarter. Derfor flyttet han og resten av overkommandoen, mellom 20. juni og 16. juli, til Werwolf. Det nye anlegget var blitt påbegynt allerede i november 1941, og det besto hovedsakelig av laftede trehus (etter Hitlers ønske hadde man brukt rått tømmer istedenfor beiset, noe som gjorde at husene ble fuktige og kalde). Som Wolfsschanze lå Werwolf i et fuktig område, og myggplagen var stor.

For å opprettholde kommunikasjonen med Berlin, gikk det hver dag et tog i begge retninger, på grunn av avstanden brukte det 34 timer hver vei (dette var et raskt direktetog). I tillegg var det også en daglig flyrute mellom Berlin og Werwolf.

Hitler ga ordre om at Werwolf skulle sprenges 28. desember 1943, da de sovjetiske styrkene nærmet seg.

Hitlers opphold i Werwolf
-------------------------

Denne tabellen er basert på dagboksnotater til offiserer i Hitlers stab.

| Fra | Til | Korte fravær |
| --- | --- | --- |
| 16. juli 1942 | 1. november | En reise til Berlin 27. september til 4. oktober |
| 19. februar 1943 | 13. mars | 22. februar til 25. februar |
| 27. august | 27. august |  |

Referanser
----------

1. ↑  Antony Beevor (2001). *Stalingrad*. London: Penguin Books. s. 97. ISBN 0-14-100131-3. «As an alternative to *Wolfsschanze* at Rastenburg, it was code-named *Werwolf*. (The word Wolf, an old German version of Adolf, clearly gave the Führer an atavistic thrill.)»
2. ↑  John Toland (1978). *Adolf Hitler*. New York: Ballantine Books. s. 978. ISBN 978-0385420532. «Hitler moved his headquarters deep into the Ukraine […] a few miles northeast of Vinnitsa. Christened Werwolf by himself, it was an uncamouflaged collection of wooden huts located in a dreary area.»

Litteratur
----------

* Franz W. Seidler og Dieter Zeigert: *Die Führerhauptquartiere – Anlagen und Planungen im Zweiten Weltkrieg* ISBN 3-7766-2154-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werwolf (Wehrmacht headquarters) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Andre verdenskrig
**Jacob Erasmus Dybwad** (født 28. oktober 1792 på Aas i Hakadal, død 31. juli 1854) var en norsk kjøpmann og landeier.

Som niåring begynte han som dreng ved forretningsmannen Bernt Ankers lastehandel der faren jobbet. Fra 1812 begynte han som bordskriver og skogfullmektig hos grev Wedel Jarlsberg på Vækerø. I 1825 kjøpte Dybwad gård nr. 120 i Kirkestrædet, senere Østre gade 9 og som i dag er Karl Johans gate 3. Påskeaften samme år startet han forretning her. Etterhvert gikk det også i trelast og skipsrederi, og han ble i 1837 en del av byens første kommunestyre. Han ble i 1846 eier av løkken Fredriksro på Hegdehaugen. Stedet var ofte godt besøkt av gjester, og på folkemunne ble stedet omdøpt til Jacobsuro. Han kjøpte løkken av en «auditør» Nicolaysen, den er kalt Dybwadløkken etter ham. I 1848 begynte Dybwad å kjøpe opp landeiendommer i Ski, Odalen og flere andre steder, og i 1853 ga han sitt firma navnet *J. Dybwad & Sønner*. Jacob Erasmus Dybwad døde i 1854 etter en mislykket kur ved Sandefjord bad, og sannsynligvis var det kreft han hadde.

Jacob var sønn av Bertram Dybwad (1768–1844) og Abel Margrethe Lefèvre (1767-1849) som var forvalter hos Bernt Anker.
Han giftet seg 23. september 1814 med Christiane Lange (1795–1885), i Gran kirke på Hadeland. De var foreldre til blant andre Jacob Dybwad (1823–99). Skuespilleren Per Aabel har aner fra denne slekten.

Referanser
----------

1. ↑  Dybwad, Bertram (1922). *Kjøbmand Jacob Erasmus Dybwad*. Kristiania: Malling.
2. ↑  Svensgam, Arild (1999). *De er døde - men lever fortsatt i Oslo*. Galehuset forlag.
3. ↑  «Bertram Dybwad». *geni.com*.
4. ↑  «Kjøpmand Jacob Dybwads familielegat (Historie)». dybleg.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***The Stand*** er en amerikansk miniserie på fire episoder som gikk på ABC i 1994. Serien er basert på Stephen Kings bok med samme navn. Serien handler om en verdensomspennende katastrofe og en påfølgende kamp mellom gode og onde krefter. Det hele begynner etter en ulykke ved et topphemmelig amerikansk forskingslaboratorium for biologisk krigføring. Ulykken fører til at en influensalignende smitte slipper løs på befolkningen og etterhvert smittes hele verden. Etter en stund dør de aller fleste av jordens befolkning, unntagen en liten andel som viser seg å være immune. Etterhvert begynner de gjenlevende å drømme merkelige drømmer om to skikkelser, en god og en ond, og de får en sterk trang til å oppsøke en av dem. Det viser seg at de to "drømmeskikkelsene" er høyst levende, og etter hvert som de overlevende oppsøker den skikkelsen som "snakker" sterkest til dem i drømme, vokser det frem små samfunn rundt de to. En antikrist-figur med overnaturlige krefter forsøker å lede den ene gruppen frem til en endelig seier over de gode. Serien er en blanding av drama, grøsser og eventyr. Regi er av Mick Garris. De ledende rollene spilles av Gary Sinise, Jamey Sheridan, Rob Lowe, Adam Storke, Bill Fagerbakke, Miguel Ferrer, Ruby Dee, Laura San Giacomo, Molly Ringwald, Ray Walston og Matt Frewer.

Serien ble utgitt på video i Norge i 1994. Den ble vist på TV1000 i 1995 og på TVNorge i 1997.

Referanser
----------

1. ↑  «VIDEO I tilfelle regn». *Aftenposten*. 9.7.1994.
2. ↑  «Pest-katastrofe i USA». *Aftenposten*. 30.6.1995. «TV - 1000 viser fire kvelder fremover den amerikanske serieversjonen som er bygget på Kings mammutroman "The Stand" fra 1978.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Stand* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Stand* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Stand* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Stand* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *The Stand* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *The Stand* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Stand* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Knut Hagrup** (født Knut Hagerup-Svendsen 13. november 1913 i Bergen, død 15. mai 2003 i Nyon i Sveits) var en norsk ingeniør, offiser og luftfartsmann. Han var konsernsjef i SAS fra 1969 til 1979.

Hagrup fullførte Hærens flyskole i 1936 og ble uteksaminert sivilingeniør i fly- og motorkonstruksjon og aerodynamikk fra den tekniske høyskolen Darmstadt i 1940. Under andre verdenskrig var han teknisk sjef for de norske flystyrkenes tekniske kontor i London (1942–43) og transportflyger i Royal Air Force. Fra 1946 ble han ansatt i SAS, der han i 1962 ble viseadministrerende direktør, deretter administrerende direktør fra 1969 til 1978.

Hagrup fikk graden dr.oecon. ved Hochschule für Verkehrswesen i Dresden i 1978 og graden dr.techn. ved Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm 1980. Han innehadde en professorstilling ved Pacific Lutheran University i Washington fra 1979, og ved Northrop University i Los Angeles fra 1980.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Oppr. Hagerup-Svendsen, Norsk biografisk leksikon ID Knut\_Hagrup, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Arntzen, Jon Gunnar (red.): *Hvem er Hvem? 1994, Kunnskapsforlaget*
* Aftenposten 13. november 1963

Eksterne lenker
---------------

* (no) Knut Hagrup i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Ernst Wilhelm Lapin** (født 10. januar 1943 i Sandnes, død 21. juni 2020) er en norsk rektor og forfatter. 

Han er utdannet cand.polit. ved Universitetet i Bergen og har eksamen i engelsk, pedagogikk, psykologi, ledelse, 2-årig lærerskole, og med historie som hovedfag. Han har arbeidet over 30 år i grunnskolen, hvorav 20 år som rektor på Trones skole. Som lærebokforfatter har han vært medforfatter i engelskbøkene *Step by step*.

I 2007 mottok han Arbeiderbevegelsens kulturpris i Rogaland for sitt arbeid med arbeiderpartiets historie. Han har blant annet skrevet Sandnes Arbeiderpartis historie for perioden fra 1945 til 1965. Han har også representert Arbeiderpartiet i Sandnes bystyre, og han var i en periode leder for Sandnes Arbeiderparti. Han har i mange år vært opptatt av lokalhistorie og var forfatter til boken *Sandnes - idé, innsats og industri* som ble utgitt i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «gyldendal.no: Ernst Lapin». Arkivert fra originalen 21. april 2014. Besøkt 20. april 2014.
2. ↑   aftenbladet.no: Arbeiderbevegelsens kulturpris til Ernst W. Lapin Arkivert 21. april 2014 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* sandnes-historielag.no: En aktiv og dyktig lokalhistoriker
* aftenbladet.no: Arbeiderbevegelsens kulturpris til Ernst W. Lapin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Et fasettøye er satt sammen av mange enkeltøyne. Dette er en øyenstikker.  Foto: Charles Lam  
**Fasettøyne** forekommer hos de fleste insekter samt hos krepsdyr, dolkhaler og den fossile gruppen trilobitter. Noen insekter har også punktøyne / medianøyne. Fasettøyne mangler hos noen arter maur og termitter (arbeidere), noen parasittiske arter, samt hos noen hulelevende insekter.

Fasettøye. Klegger, har store ofte metallskinnende fasettøyer. Denne blindingen er en hunn, fasettøynene er skilt med en pannestripe, jfr.   
*Chrysops*-arter, *Tabanidae*, *Diptera*.
Fasettøyne er to «store» øyne litt foran, på siden av hodet. De består av mange små enkeltøyne (*ommatidier*) samlet i ett «stort øye». Hvert slikt *ommatidium* er sekskantet. Det enkelte fasettøye kan inneholde fra noen få til opp imot 30 000 små sekskantete fasetter. Øynene er enten hårløse eller forsynt med mengder av små korte og rett utstående hår mellom fasettene. Fasettene øverst på øyet kan hos noen arter være større enn fasettene nederst. 

Hos noen arter er fasettøynene metalliske og lysreflekterende, som hos kleggene (se bilde). Andre arter har mindre fargesprakende fasettøyne. 

Hos enkelte fluer dekker de store øynene nesten hele hodet. Ganske ofte har hannen større øyne enn hunnen, øyne som møtes på toppen av hodet (*holoptiske*). Vanligvis er øynene skilt med en pannestripe (*dioptiske*).

Detalj av et fasettøye. Akkurat dette øyet har små, rett utstående hår mellom hver fasett.
Snitt gjennom et fasettøye. 
Noen arter av insekter kan se farger, særlig blå og fiolette farger. Noen, særlig bier og veps, kan oppfatte ultrafiolett lys. Dette gjør det lettere å finne blomster med nektar. Dagflygende insekter har generelt et skarpere syn enn de som er skumrings- eller nattaktive.

Referanser
----------

1. ↑  Ordet er en diminutiv av en allerede eksisterende diminutiv – jfr. gresk *ómma*, «øye», *ommátion*, *ommatídion* – dvs «bittelite øye».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Compound eye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *The Compound Eye*
* *Make Your Own Compound Eye* by Stephanie Bailey

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Fasefarten** til en bølge er farten som bølgefasen forplanter seg med i rommet. Dette er farten som fasen til en bølge med en viss frekvens *f* og bølgelengde *λ* vil forplante seg med. Alle bølgens faser, f.eks. bølgetoppen, vil flytte seg med fasefarten. Den uttrykkes ved hjelp av bølgens vinkelhastighet *ω = 2π f* og bølgetallet *k = 2π/λ* som

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {\omega }{k}}=\lambda f}
Merk at fasefarten ikke nødvendigvis er den samme som bølgens gruppehastighet, som sier hvor raskt endringen av bølgens energi vil forplante seg. 

Fasefarten til elektromagnetisk stråling kan under visse vilkår (f.eks. når man har anomal dispersjon) være høyere enn lyshastigheten i vakuum, men dette betyr ikke at energien flytter seg raskere enn lyset.

Bølgefase i kvantemekanikk
--------------------------

I kvantemekanikk kan partikler også oppføre seg som bølger med komplekse amplituder. Ut ifra de Broglie-hypotesen for en partikkel kan man se at

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {\omega }{k}}={\frac {E/\hbar }{p/\hbar }}={\frac {E}{p}}}.
der *E* er energien til partikkelen og *p* dens bevegelsesmengde. Når hastigheten *v* til partikkelen ikke er for stor, vil *E = p2/2m* slik at dens fasehastighet blir *v*p = *v/2*. Derimot for en partikkel som beveger seg så raskt at resultatene for energi og impuls fra den spesielle relativitetsteorien må benyttes, blir fasehastigheten 

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {E}{p}}={\frac {\gamma mc^{2}}{\gamma mv}}={\frac {c^{2}}{v}}}
hvor \gamma  er Lorentz-faktoren og *c* er lyshastigheten i vakuum. Siden {\displaystyle v\leq c} ut i fra spesiell relativitet, vil fasehastigheten til en slik bølge alltid være større enn *c*, 

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }\geq c}
Når fasehastigheten er større enn lyshastigheten, bryter ikke dette med den spesielle relativitetsteorien fordi ingen informasjon eller energi blir overført med denne hastigheten.

Kilder
------

* Tipler, Paul A. and Ralph A. Llewellyn (2003). *Modern Physics*. 4th ed. New York; W. H. Freeman and Company. ISBN 0-7167-4345-0. 222-3 pp.
* Leon Brillouin "Wave Propagation And Group Velocity" Academic Press Inc. New York and London (1960) ISBN 0-12-134968-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Natacha Mohbat** (født 17. oktober 1996) er en libanesisk alpinist. Hun ble libanesisk mester i slalåm i 2017.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2011/12

Mohbat deltok i det chilenske juniormesterskapet i alpint i 2011, der hun kom på sjetteplass i slalåm og sjuendeplass i storslalåm. Hun deltok også i det brasilianske mesterskapet i alpint i august, der hun kom på sjetteplass i slalåm og 27.-plass i storslalåm. 

Under Junior-VM i alpint 2012 kom hun på 73.-plass i storslalåm, og fullførte ikke slalåmrennet. 

### Sesongen 2012/13

VM i alpint 2013 ble arrangert i Schladming, og Mohbat kom der på 76.-plass i storslalåm og 82.-plass i slalåm. Hun fikk sølv i storslalåm under det libanesiske mesterskapet i alpint 2013, bak Chirine Njeim. Samme år deltok hun også i det greske mesterskapet i alpint, der hun kom på sjuendeplass både i slalåm og storslalåm. 

### Sesongen 2014/15

Under VM i alpint 2015 kom hun på 68.-plass i slalåm. 

### Sesongen 2016/17

Hun deltok i Vinteruniversiaden 2017 i Almaty, og kom der på 39.-plass i storslalåm. Hun fullførte ikke slalåmrennet. I mars vant hun slalåm i det libanesiske mesterskapet i alpint, 0,98 sekunder foran Jackie Chamoun. Hun deltok i Montenegros nasjonale mesterskap i alpint, og kom der på sjetteplass i storslalåm i juniorklassen og sjuendeplass i seniorklassen. Hun kom på niendeplass i storslalåm i det bulgarske mesterskapet i alpint. 

### Sesongen 2017/18

Mohbat representerer Libanon under Vinter-OL 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Eurosport - *Natacha Mohbat* Arkivert 2018-02-10, hos Wayback Machine. besøkt 9. februar 2018.
2. ↑  FIS - *Natacha Mohbat - Results*, besøkt 9. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Natacha Mohbat – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Natacha Mohbat – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos PyeongChang 2018 Arkivert 7. februar 2018 hos Wayback Machine.
***Norsk Farmaceutisk Tidsskrift*** (**NFT**) er et vitenskapelig tidsskrift for farmasøyter og legemiddelinteresserte. NFT utgis av Norges Farmaceutiske Forening (NFF).

Norsk Farmaceutisk Tidsskrift (NFT) ble etablert i 1893 og er medlem av Den Norske Fagpresses Forening (DNFF).

Tidsskriftet har et opplag på 3500 (per august 2011), og distribueres til alle medlemmer av Norges Farmaceutiske Forening, det vil si til farmasøyter innen apotek, sykehusapotek og farmasøytiske avdelinger, farmasøytisk industri, handel og engros, offentlig virksomhet og undervisning og forskning, samt til studentmedlemmer.

Tidsskriftet har også abonnenter innen farmasøytisk industri, fagbibliotek, helsemyndigheter og institusjoner i Norge og Norden.

Ansvarlig redaktør: Hanne Nessing

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Farmaceutisk Tidsskrift – Om NFT Arkivert 29. mars 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Norges Farmaceutiske Forening
* Norsk Farmaceutisk Tidsskrift, NFT

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
**Norsk Bridgefestival** er Norsk Bridgeforbunds årlige arrangement hvor blant annet de aller fleste norgesmesterskapene i bridge avvikles.

Norsk Bridgefestival ble første gang arrangert i Skien  i 2000. Så fulgte Stavanger i 2001, Skien på nytt i 2002, Stavanger på nytt i 2003, Trondheim i 2004 og Lillehammer i 2005–2011. I mars 2011 ble det offentliggjonrt at festivalen i 2012 skulle holdes i Fredrikstad.[1]
Per 2011 kåres det norgesmestre i følgende klasser:

* Junior
* Mix par
* Monrad par
* Mix lag
* Par
* Monrad lag

De åtte norgesmesterskapene har til sammen omkring 1 800 deltagere. I tillegg kommer omtrent like mange som deltar i forskjellige andre turneringer. Imidlertid deltar mange i flere mesterskap slik at det er snakk om mellom 1 500 og 2 000 forskjellige personer som deltar på festivalene. Antallet deltagere har de sistre årene hatt en svak nedgang. NM Mix par ligger på omkring 200-250 par, og er med det Norges største parturnering.

I løpet av Norsk Bridgefestival er omkring 60 000 kortstokker i bruk. Det vil si godt over 3 millioner kort.

De siste årene er ny teknologi tatt i bruk, og på internettstedet Bridge Base Online overføres og kommenteres spill direkte fra de største norske konkurransene, Norsk Bridgefestival med norgesmesterskapene samt norgesmesterskap for klubber. Ved overføring fra norske konkurranser er der kontinuerlig 1 000–2 000 tilskuere fra hele verden (50-90 land). Man følger spill og kommentarer på Vuwgraph. Under verdensmesterskapet Bermuda Bowl i Shanghai 2007, hvor Norge seiret, var der kontinuerlig 5 000 *kibitzere* i finalen mot USA.

Referanser
----------

1. ↑  !
**Norsk Elevorganisasjon** (NEO) var en interesseorganisasjon for elever og lærlinger under videregående opplæring. Den ble stiftet i Lillestrøm i 1993 av utbrytere fra Norges Gymnasiastsamband (NGS).

NEOs idégrunnlag var å danne en partipolitisk uavhengig interesseorganisasjon for elever, i motsetning til NGS som i stor grad var preget av partipolitisk fraksjonering. Den utløsende årsaken til bruddet mellom NEO og NGS var en omkonstituering i sentralstyret hvor nestlederen Olav Arvo Junttila ble byttet ut som nestleder med Bård Standal. De to organisasjonene var også uenige om «Reform 94». NEO hadde et noe mer positivt syn på reformen enn NGS.

Da Yrkesskoleelevenes- og lærlingenes interesseorganisasjon (YLI) gikk konkurs i 1994, anbefalte ledelsen i YLI alle deres medlemmer å gå inn i NEO. NEOs sentralstyre ble supplert med fire tidligere YLI-tillitsvalgte etter konkursen, og en del materiell og arkiver ble også overført NEO. Dette var trolig utslagsgivende for at NEO fikk overtaket i kampen mot NGS om å være den største elevorganisasjonen i landet. Allerede i 1996 var NEO blitt større enn NGS.

I 1997 ble det innledet forhandlinger mellom organisasjonene med tanke på sammenslåing. I 1999 ble NEO og NGS slått sammen, etter enstemmig vedtak på NGS sitt landsting, og drøyt 2/3 flertall hos NEO. De to organisasjonene dannet det som i dag er Elevorganisasjonen (EO).

NEOs ledere
-----------

* 1998-1999 Ingeborg Sanner
* 1997-1998 Hallstein Braaten Bjercke
* 1996-1997 Heidi Arnesen Austlid
* 1995-1996 Morten Berg-Hansen
* 1994-1995 Ane Høyem

Se også
-------

* Norges Gymnasiastsamband
* Operasjon Dagsverk
**Siri Kvalheim** (1960–2018) har vært en av de mest sentrale og synlige aktivistene i Oslo gjennom mange år, som har deltatt i viktig informasjonsarbeid og arrangert flere demonstrasjoner. Hun satt i ledergruppen til «Metropol», som var DNF-48s utested. Etter hvert fikk hun også en sentral rolle i arbeidet med partnerskapsloven. Aktivisten Siri Kvalheim ledet Oslo-avdelingen til DNF-48, og etter hvert også LHH i mange år. I tillegg til dette sto hun også bak flere andre tiltak, som blant annet håndballlaget Afrodite og korpset Fri Utblåsning. Kvalheim arrangerte også en europeisk håndball-cup for lesbiske kalt Euro-Fun-cup.

Utdrag fra livsminneintervju med Kvalheim av Skeivt arkiv.
Siri Kvalheim vokste opp i Bergen, og kom ut som lesbisk tidlig på 1980-tallet da hun gikk på folkehøgskole. Etter hvert flyttet hun til Oslo der hun ble en aktiv del av det skeive miljøet. 

I Rune Wikstøls bok *Det skeive mangfald: eit blikk på Homo-Noreg* (1993) blir Siri Kvalheim beskrevet som ei høyreist og vakker kvinne «med rullingspakka i skjortelomma». Der fortelles det også at det ikke fantes mange aktiviteter for homofile på denne tiden som Siri Kvalheim ikke hadde vært med på å organisere. I 1987 og 1988 var Siri leder for Homodagene. Boken inneholder blant annet dette sitatet av Kvalheim: «Å vere lesbisk er den mest attraktive livsforma eg kan tenkje meg. I mange høve trur eg vi lever eit rikare og vidare liv enn mange heteroseksuelle, men ikkje alltid lettare».

I januar 2018 møtte skeivt arkiv Siri Kvalheim for et livsminneintervju. I intervjuet med Skeivt Arkiv forteller Siri om motstanden det skeive miljøet møtte, særlig fra religiøst hold. Hele intervjuet kan man se som en del av Spesialsamlingene ved Universitetsbiblioteket i Bergen. Samlingene er tilgjengelige for forskere, studenter, presse, forlag og andre i HF-bygget på Sydnesplassen 7. I klippet forteller Siri Kvalheim historien om hvordan Kim Friele outet henne under et åpent møte om homofili på lærerskolen i Elverum. Hun forteller også at hun mottok flere drapstrusler i forbindelse med hennes arbeid knyttet til partnerskapsloven.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Siri Kvalheim (1960-2018)». *Skeivt arkiv*. 29. januar 2018. Besøkt 20. april 2022.
2. ↑  «Arkivportalen». *www.arkivportalen.no*. Besøkt 20. april 2022.
3. 1 2 3  Wikstøl, Rune (1993). *Det skeive mangfald : eit blikk på homo-Noreg*. Oslo: Norske samlaget. ISBN 82-521-4100-5. OCLC 32469883.
4. ↑  «Universitetsbibliotekets spesialsamlinger». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 20. april 2022.
**Daniel Duncan «Dan» McKinnon** (født 21. april 1922 i Williams i Minnesota, død 6. august 2017 i Grand Forks i Nord-Dakota) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1956 i Cortina d'Ampezzo.

McKinnon vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, og etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. USA vant fire kamper og tapte én, 0–4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

McKinnon spilte i tre ishockey-VM for USA; 1955 og 1958 i tillegg til OL-turnering i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   «UND hockey pioneer, Olympic silver medalist Dan McKinnon dies»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel McKinnon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel McKinnon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Daniel McKinnon – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**John Ragnar Tonsjø**
(født 1. juni 1932, død 12. mai 2022) var en norsk fløytist, blant sin tids ypperste.

Liv og virke
------------

Etter å ha vært sjåfør i NRK studerte han musikk, blant annet med fløytisten Ørnulf Gulbransen. Deretter ble han tilsatt som 2. fløytist i 
Kringkastingsorkestret 1959–1961 med den legendariske Alf Andersen som sidemann. Deretter var han fløytist i Trondheim Symfoniorkester 1961–1963 og i Den Norske Operas orkester 1963–1967. I Kringkastingsorkestret ble han etter prøvespill ansatt som solofløytist i 1967. Han avløste Per Øien på solopulten og ble selv etterfulgt av Tom Ottar Andreassen i 1994. Tonsjø spilte i Kringkastingsorkestret til oppnådd pensjonsalder i 1997. Solistisk var Tonsjø aktiv i og utenfor orkestret, og blant medspillerne nevnes pianisten Johan Øian.

Priser
------

* Utdannelsesstipend på 12 000 kroner fra Fond for utøvende kunstnere, 1984

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   fonus.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *John Tonsjø 60 år* i Aftenposten (1.6.1992)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**William Robert Graham** (født 15. juni 1937 i San Antonio i Texas i USA) var fungerende administrerende direktør for National Aeronautics and Space Administration (NASA) i to kortere perioder i 1985 og 1986. Grahams første periode som NASAs administrator var i ni dager fra 25. november 1985 til 4. desember 1985. Hans andre periode som direktør for NASA var over en periode på 143 dager mellom 11. mai 1986 og 11. oktober 1986.

Graham studerte fysikk ved California Institute of Technology i 1959. I tillegg fikk han en mastergrad som ingeniør i 1961 og han fikk en grad i elektroteknikk i 1963. Begge disse gradene studerte han til ved Stanford University. 

Graham hadde tre års aktiv tjeneste som offiser ved Air Force Weapons Laboratory ved Kirtland Air Force Base i Albuquerque i New Mexico. Graham tilbrakte de neste seks årene ved Rand Corporation i Santa Monica i California, der han blant annet grunnla FoU Associates i 1971. 

I 1980 var Graham rådgiver for presidentkandidat Ronald Reagan. Fra 1982 til 1985 satt Graham som leder for den rådgivende militære komité for rustningskontroll og nedrustning, etter å ha blitt nominert til denne posisjonen av presidenten og bekreftet av Senatet i 1982. 

Den 12. september 1985 ble Graham nominert av president Ronald Reagan til stillingen som assisterende administrator for NASA. Han ble bekreftet av det amerikanske senatet til denne posisjonen den 18. november og tatt i ed den 25. november 1985. I en kortere periode fra 4. desember 1985 til 11. mai 1986, fungerte Graham som assisterende administrator for NASA etter oppsigelsen av den tidligere direktøren, James M. Beggs.

I 1998 var Graham medlem av Rumsfeld-kommisjonen, som undersøkte den ballistiske missil-trusselen til USA og som presenterte sin rapport til den amerikanske kongressen.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6m77nr6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


| * v
* d
* r
NASAs administratorer |
| --- |
| 
* T. Keith Glennan (1958)
* James E. Webb (1961)
* Thomas O. Paine (1969)
* James C. Fletcher (1971)
* Robert A. Frosch (1977)
* James M. Beggs (1981)
* James C. Fletcher (1986)
* Richard H. Truly (1989)
* Daniel S. Goldin (1992)
* Sean O’Keefe (2001)
* Michael Griffin (2005)
* Charles F. Bolden, Jr. (2009)

 |
| Fungerende Administratorer
* Hugh L. Dryden (1961)
* Thomas O. Paine (1968-69)
* George Low (1970-71)
* Alan M. Lovelace (1977 og 1981)
* William Robert Graham (1985-86)
* Dale D. Myers (1989)
* Richard H. Truly (1989)
* Daniel Mulville (2001)
* Frederick D. Gregory (2005)
* Christopher Scolese (2009)
 |

| * v
* d
* r
NASAs viseadministratorer |
| --- |
| 
* Dryden
* Seamans
* Paine
* Low
* Lovelace
* Mark
* Graham
* Myers
* Thompson
* Cohen (fungerende)
* Dailey (fungerende)
* Mulville (fungerende)
* Gregory
* Dale
* Garver

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Herakles' ankomst til Olympen, olpe fra ca. 550–530 f.Kr. Louvre F 30
**Amasismaleren**, også **Amasis-maleren**, er tilnavnet til en anonym gresk vasemaler som virket i Athen omkring 550–510 f.Kr. Ikke alle historikere er enige i at han kom fra Hellas. Noen mener han kom fra Egypt, og var oppkalt etter kong A-ahmes. Han har fått tilnavnet Amasis fordi åtte av de omkring nitti vasene som er attribuert til ham på stilistisk grunnlag, ble laget og signert av Amasis.

Han arbeidet i svartfigurstil, som var fullt utviklet i Korinthia da han begynte sitt virke. I sine tidlige arbeider er han tydelig bundet av gamle tradisjoner med lange figurer med smale hoder og skarpe vinkler i bevegelsene. Han begynte dog snart, omkring 540 f.Kr. å få mer liv i motivene, løste opp figurene og skapte et rikere uttrykk. Det som utløste dette var antagelig den nye stilen, rødfigurmaleriet, som gav nye muligheter og inspirerte ham. Det finnes noen få eksempler på rødfigurvaser som kan være fra hans hånd, men han gikk ikke helt over til rødfigurstil slik som f.eks. hans yngre samtidige Andokidesmaleren gjorde.

Referanser
----------

1. ↑  Boardman, John (1958). «The Amasis Painter». *The Journal of Hellenic Studies*. 78: 1–3.
2. ↑  *Dreyers kunstleksikon*. Oslo: Dreyer. 1989. s. 50. ISBN 8209103431.  [e-bok fra bokhylla.no]
3. ↑  Bothmer, Dietrich von (1986). *The Amasis Painter and his World*. Thames & Hudson. s. 39–42. ISBN 978-0500234433.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amasis Painter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN
 |
**Amasis II** (gresk: Ἄμασις) eller *Ahmose II* var farao i oldtidens Egypt i 26. dynasti som etterfølger av Apries ved Sais. Han styrte i årene 570 f.Kr. og 526 f.Kr. som den nest siste innfødte hersker av Egypt før den persiske erobringen.

I henhold til Herodotos hadde Kambyses II, konge av Persia, beordret at graven til Amasis skulle skjendes. En sfinks av Amasis, hogd ut fra en enkel blokk av brun basanitt, framstilt som kroppen til en løve, med menneskelig hode og ansiktstrekkene til Amasis. Inskripsjonen beskrev Amasis II som sønn av solguden Ra og elsket av Osiris, og refererer til dedikasjonen ved tempelet i byen Sais i Nedre Egypt. Navnet er i stor grad skrapt bort, kanskje et forsøk på hva romerne kalte *damnatio memoriæ*, «fordømmelse av minne», som Amasis II falt som offer for kort tid etter den persiske erobringen i 525 f.Kr. Sfinksen ble fraktet til Roma i tidlig keisertid og gjenfunnet i 1883, og er nå utstilt i Kapitolmuseene i Roma.

Greske leiesoldater hadde tjeneste i den egyptiske hæren, og Amasis forsøkte å kultivere nære bånd med greske bystater for å samle allianse mot den persiske trusselen, men døde i 526 f.Kr. etter et langt og framgangsrikt styre på rundt 44 år, kort tid før den persiske invasjonen. Forsvaret av Egypt falt isteden på hans sønn Psamtik III som etter et kort styre på seks måneder ble beseiret, og senere halshogd.

Referanser
----------

1. ↑  Lloyd, Alan Brian (1996): «Amasis», i: Hornblower, Simon; Spawforth, Anthony, red.: *Oxford Classical Dictionary*, 3. utg. Oxford: Oxford University Press, ISBN 0-19-521693-8
2. 1 2  «Sphinx of Pharaoh Amasis II», *Musei Capitolini*.
3. ↑  Lloyd, Alan Brian (1996): «Amasis», s. 382
4. ↑  Griffith, Francis Llewellyn (1911): «Amasis s.v. Amasis II», i: Chisholm, Hugh: *Encyclopædia Britannica*. **1**, 11. utg. Cambridge University Press. s. 782. Griffith refererer til: Petrie, W. M. Flinders: *History*, bind III; Breasted, James Henry: *History and Historical Documents*, bind IV, s. 509; Maspero, Gaston: *Les Empires*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Apries** | **Farao26. egyptiske dynasti**(570 f.Kr.–526 f.Kr.) | Etterfølger:**Psamtik III** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Differensiell GPS** (**DGPS**) er en utvidelse av GPS-systemet. DGPS bruker et nett av landbaserte referansestasjoner til å kringkaste forskjellen mellom posisjonene angitt av satellittsystemet og den faktiske posisjonen til stasjonene. DGPS var spesielt nyttig da GPS systemet ble degradert ved *Selective Availability*, siden DGPS da kunne forbedre nøyaktigheten til rundt +/÷ 5–10 meter. DGPS-nettverket har stort sett blitt utviklet av finske og svenske maritime myndigheter for å forbedre navigasjonsnøyaktigheten i kystfarvann.

*Selective Availability* ble slått av i år 2000, og med det nye europeiske satellittnavigasjonssystemet Galileo som er forventet operativt i 2013 vil nytten av DGPS ytterligere reduseres.

| * v
* d
* r
Satellittbaserte navigasjonssystemer |
| --- |
| Historiske: | 
* USAs flagg Timation
* USAs flagg Transit
* Sovjetunionens flagg Tsiklon

 |
| Operative: | 
* Folkerepublikken Kinas flagg Beidou
* Frankrikes flagg DORIS
* Russlands flagg GLONASS
* USAs flagg GPS

 |
| Under utvikling | 
* Kinas flagg BDS
* Europas flagg Galileo
* Indias flagg IRNSS
* Japans flagg QZSS

 |
| 
* GPS-hjelpesystemer: DGPS
* EGNOS
* WAAS
* MSAS
* LAAS
* AGPS

 |
**Araphor** er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den niende kongen av Arthedain.

Araphor ble født i 1391 i tredje tideverv, og var bare 18 år da han ble konge av Arthedain etter at faren hans, Arveleg I, ble drept i 1409. Det var en vanskelig tid for riket hans, ettersom det ble truet av Heksekongen av Angmar, som på dette tidspunktet hadde okkupert Rhudaur og Cardolan, to av de tre rikene fra gamle Arnor. Til tross for å være ung var Araphor veldig tapper, og ville lykkes i å hevne sin far. Arthedains hovedstad Fornost ble beleiret av Angmars styrker, men Araphor klarte å slå tilbake med støtte fra alvene fra Lindon som var under ledelse av Círdan.

Resten av Araphors regjeringstid var uten noen krigføringer, men Arthedain var svekket og dets befolkning minket som følge av krigen med Angmar. De to naborikene forble under Heksekongens kontroll, og Dúnendain fra nord ble nesten utryddet. Noen av hobbitene flyktet fra Eriador til øst for Tåkefjellene, og ble til elv folket som Smeagol og Déagol tilhørte.

Også i Araphors regjeringstid foregikk det en borgerkrig i Gondor, kalt *Ættefeiden*. Denne konflikten svekket sørdariket betydelig, men det forholdt seg sterkt foreløpig til tross for konfliktene med folket fra Harad og Umbar.

Araphor regjerte over Arthedain i 180 år - den nest-lengste regjeringstiden i Arnor/Arthedain etter Valandil - og ble etterfulgt av sin sønn Argeleb II da han døde i 1589. Araphor ble 198 år, og selv om dette er en relativ høy alder var det regnet som en tidlig død for en av númenorsk herkomst. Av alle konger av Arnor/Arthedain som døde en naturlig død er han den første til å ikke nå alderen 200. Alle hans etterkommere frem til Aragorn ville heller ikke nå 200-års alderen.

Navnet til Araphor er fra Sindarin og betyr *kongelig knyttneve*.
I programvareutvikling eller prosjektledelse er en **endringskomité** (engelsk: *change control board*) et utvalg som består av fageksperter (for eksempel programvareingeniører, testeksperter og så videre) og ledere (for eksempel kvalitetsstyringsledere) som avgjør om man skal implementere foreslåtte endringer i et prosjekt. Endringskomitéen utnevnes i prosjektoppstartsfasen av prosjektleder. Hovedmålet med en slik komité er å sikre at klienten godtar prosjektet. Faktorer som påvirker en komités beslutning kan inkludere prosjektets utviklingsfase, budsjett, tidsplan og kvalitetsmål. Rollen til endringskomitéen ligger tett opp mot porteføljestyring.

Endringsstyring (se omfang) er også en del av kravstyring. Slike komitéer er mest assosiert med fossefallmetoder innen programvareutvikling, men har også analoger i noen implementeringer av smidig programvareutvikling.

Komitéen vil gå gjennom eventuelle foreslåtte endringer fra de opprinnelige kravene avtalt med kunden. Dersom komiteen blir bestemmer seg for å gjennomføre endringer kommuniseres denne til prosjektgruppen og klienten, og endringen kommuniseres som et nytt krav. Komitéens myndighet kan variere fra prosjekt til prosjekt, men beslutninger truffet av slik komité blir ofte akseptert som endelige og bindende. 

Typisk kan en slik komité bestå av utviklingsleder, testleder og en produktsjef. Klienten kan også være en del av komitéen, men dette er mindre vanlig.

Se også
-------

* Prosjektledelse
* Konfigurasjonsstyring

Referanser
----------

1. ↑  «NÆRINGSLIVSMAGASINET NR. 01 - 2007 ÅRGANG 12» (PDF).
2. ↑  Change Control Boards - Unify change decision making Arkivert 26. april 2014 hos Wayback Machine. Arkivert april 26, 2014, hos Wayback Machine
3. ↑  «Masteroppgave i Industriell Økonomi "Estimering i Eldfisk ІІ Modifikasjonen, en studie av timeavvik" Svein Grude Juni 2012» (PDF).
4. ↑  «Digitaliseringsdirektoratet (digdir) - Begrepsbetegnelser og begrepsdefinisjoner på norsk».
5. ↑  «Principles behind the Agile Manifesto». Besøkt 14. juli 2020.
6. ↑  Change Management - Change Management Process
**Eneboeren på herregården** (engelsk: The Richest Duck in the World) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Første opptreden var i Uncle Scrooge Mai 1994. Dette er kapittel 12 i Skrue McDucks liv og levnet. Historiens tidsrom er: 1947

Handling
--------

Skrue sitter og tenker på Gyldne Gulda, mens Donald, Ole, Dole og Doffen er på vei til herregården hans. Donald tror ikke at bingen hans er fylt med penger. Det er ikke mulig å samle opp så mange penger i løpet av ett liv, mener han. De møter Skrue inne. Ole, Dole og Doffen gir Skrue en stor klem, men Skrue sier bare: Hold opp med det vrøvlet! Og dytter dem unna. Donald blir rasende, og da ser Skrue at han har arvet sin mors temperament. 
De drar til pengebingen til Skrue. Skrue viser dem alle pengene, og de får sjokk! Så kommer det plutselig åtte julenisser inn, siden det er jul. De tar av seg maskene, og det viser seg at de er B-gjengen! Skrue, Donald, Ole, Dole og Doffen blir stengt inne i et skur, mens B-gjengen robber bingen. Donald finner en hakke som Skrue bruker for å komme seg ut med. De forfølger B-gjengen, og da får Donald og nevøene vite hvilken tøffing Skrue egentlig er! Skrue slår ut alle sammen, Ole Dole og Doffen er kjempeimponert! 
Plutselig føler ikke Skrue seg så gammel lenger, og tar seg et pengebad! Boken slutter med at Donald og nevøene forlater pengebingen og Donald mener at alle myntene i bingen hans er bare meningsløst metall. Men hver mynt har sitt minne… Mississippis herre, Badlands ukronete konge, kongen på kobber haugen, Skrues første gullklump, Gyldne Gulda, gamle venner og ikke minst Skrues første mynt, lykkeskillingen hans fra Amerika…

Barks-kjennetegn
----------------

- "Siste hundeslede til Dawson" (DD nr. 35-38/1990)

- "Kong Skrue av Skruerike" (DD nr. 39/1991)

- "Jul på Bjørnefjell" (DD nr. 25-1/1957-1958)
**Ene Mihkelson** (født 21. oktober 1944 i Tammeküla, død 20. september 2017 i Tartu) var en estisk forfatter, særlig av lyrikk.

Mihkelson studerte litteraturvitenskap og arbeidet som lærer, og som forsker ved Estlands litteraturmuseum. Det meste av livet arbeidet hun som forfatter.

Hennes første litterære verk ble publisert i 1967, men den første diktsamlingen utkom ikke før i 1978. Ettersom faren var en aktiv opposisjonell, hadde hun problemer med å bli utgitt i sovjettiden. Hun publiserte ti diktsamlinger, fire romaner, én essaysamling kalt *Kirjanduse seletusi* (*Litteratur forklart*) og én novellesamling kalt *Surma sünnipäev* (*Dødens fødselsdag*).

Mihkelsons lyrikk er i frie vers, uten metrikk og rytme, men karakterisert ved sin intensitet, allegorier og metafysiske emner. Hun refererte ofte til barndomserfaringer, estisk mytologi og estisk historie.

Hun mottok Juhan Livi-prisen i 1994 og 1999, Estlands kulturfonds litteraturpris i 2001, og i 2006 fikk hun den tysk-østerrikske Herderprisen.

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 2620224, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Suri kirjanik Ene Mihkelson»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Estonian Literary Magazine, introduksjonsartikkel

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Discogs
 |
**Anna Stina Næss** (født 20. september 1974) er en norsk keramiker, bosatt i Risør. Hun er mest kjent for sine gjennomsiktige, skjøre arbeider i keramikk og porselen - ofte dekorert med en karakterisk strek i emalje. Næss har også arbeidet som rektor ved Kragerø kunstskole (2012-2014) 
og vært markedsleder ved Villvin kunsthåndverkmarked (2007-2009).

I årene 1998-2001 tok hun utdannelse som keramiker ved University of Wolverhampton, School of Art and Design, i England. I England mottok hun priser for sitt arbeid, blant annet som vinner av *Student Maker’s category* på Bilston Craft Gallery (2001) og *Craftline Awards for Excellence in Ceramics* samme år. Hun har hatt en rekke utstillinger i inn- og utland og er innkjøpt blant annet av Norges ambassade i London (2003), Norges Turistråd (2002), The National Trust i England (2002) og Head of Arts and Museums, Wolverhampton (2001). I 2004 ble hun, som eneste norske kunstner, invitert til å stille ut på Victoria and Albert Museums årlige utstilling for internasjonal kunsthåndverk.

I 2003 mottok Næss Hordaland fylkes kunstnarstipend. Hun har også mottatt stipend fra Utenriksdepartementet i 2001 og 2002.

Anna Stina Næss er medlem av Norske kunsthåndverkere (NK) og Destinction Licentiateship of Society of Designer Craftsmen i Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  Anne Kathrine Tveide: «Action-keramiker» i *Aust Agder Blad,* 7. februar 2007
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. september 2015. Besøkt 24. september 2015.  (besøkt 24. september 2016)
3. ↑  Christina Tveit: «Gir seg etter to år som markedssjef» i *Agderposten,* 3. desember 2009, s. 47
4. ↑  Martin Tystad: «Anna Stina Næss i prestisjemuseum» i *Bergens Tidende,* 21. februar 2004
5. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016. Besøkt 24. september 2015.  (besøkt 24. september 2015)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Anna Jørgine Steinhamar** (født Christophersen 30. oktober 1860 i Drammen, død 2. september 1924 i Sverige) var en norsk avisgrunnlegger, redaktør, journalist, Venstre-politiker, lærer og forfatter som kjempet for avholdssak og kvinnesak.

Liv og virke
------------

Sammen med ektemannen August Steinhamar drev Anna Steinhamar venstreavisen *Oplandsposten* på Hønefoss, og de var begge lærere ved kirkeskolen ved Norderhov prestegård i perioden 1905–1920. Hun skrev dikt og avisartikler, og engasjerte seg sterkt i avholdssak og kvinnesak. Hun var fast bidragsyter i bladet Norges Kvinder.

I 1898 holdt hun i Bergen et foredrag om *Kvinder og Presse* som et ledd i arbeidet med å skape et landsdekkende kvinnesaksforbund. I årene 1896–1899 redigerte hun sammen med ektemannen bladet *Avholdsungdommen*. I 1897 ble hun valgt inn i styret i Drammen kvinnesaksforening, hvor Betzy Kjelsberg var leder. Hennes politiske engasjement ga henne en plass på partiet Venstres stortingsliste.

Anna Steinhamar døde under et opphold i Sverige. Hun ble 7. september 1924 bisatt fra Haslum kirke.

Familie
-------

Anna Steinhamar var datter av skipstømmermester Peder Christophersen og Anne Knudsen.
Hun ble i 1890 gift med lærer og redaktør Hans August Steinhamar (opprinnelig Halvorsen). De var foreldre til blant andre journalistene Halldis Stenhamar og Jorunn Steinhamar.

Bibliografi
-----------

* 1897: *Kvindens stilling til avholdssagen og samlagenes nedlæggelse*, Drammen
* *Kvinderne og samlagskampen*, Drammen

Referanser
----------

1. ↑  Borgen, Per Otto (2000). *Ringerike*. Forlaget for by- og bygdehistorie. s. 188. ISBN 8291649065.
2. ↑  *Norske kvinder*. Kristiania: Berg & Høgh. 1914. s. 62.
3. ↑  *Drammen 1811-1911*. Harald Lyche. 1911. s. 744.
4. ↑  *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920. s. 843.
5. ↑  Folketelling 1885 for 0602 Drammen kjøpstad, Tellingskrets: 002 Mellem Bragernes, Bosted by: 0310

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 206. ISBN 8257900109.
* Kvaale, Reidun (1986). *Kvinner i norsk presse gjennom 150 år*. Gyldendal. s. 50-51. ISBN 8205167214.
* *Norges Kvinder 1924.09.06*. Norge, Oslo. 1924. s. 2.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS
 |
***Bare på jobb*** er en lavbudsjettfilm i sjangeren drama-komedie.

Handling
--------

Filmen handler om Robert Reiakvam, en energisk, men talentløs dokumentarfilmskaper. Han er ingen suksess, og hans ønske er å få anerkjennelse for sitt arbeid. Ved en tilfeldighet får han ideen om å lage en dokumentar om torpedo-miljøet.

Han kommer i kontakt med tre torpedoer som blir giret på prosjektet. De overbeviser Robert om en ny vinkling på filmen som ingen før har laget film om; torpedoer har ingen arbeidsrettigheter slik andre arbeidstakere har, og det er jo urettferdig; de er jo tross alt «bare på jobb». De har ingen sykelønnsordning, får ingen pensjonspoeng, ingen bilgodtgjørelse – og har sjelden tid til lunsjpause. Dessuten jobber de på akkord – «no cure, no pay».

Robert presenterer opplegget til filmfondet, men får avslag på søknaden. Dette liker torpedoene dårlig, og tilbyr seg å «ordne» støtten fra filmfondet for ham. Men Robert får panikk, og nekter å være med på et slikt opplegg. Etter hvert tilbyr torpedoene seg å «finansiere» filmen for ham. Han tar gledelig imot pengene, som han oppfatter som en gave. Men det dreier seg selvsagt om et lån. Dermed blir Robert etter hvert en ufrivillig del av handlingen i sin egen film.

Skuespillere
------------

* Geir Amundsen som Robert Reiakvam
* Sjur Midttun som Jarle, en torpedo
* Knut Halle som David, en torpedo
* Arild Vestre som Torfinn, en torpedo
* Ingunn Beate Øyen som Karin, Roberts kone
* Tarjei Halle som Even, Robert og Karins sønn
* Oddbjørn Hesjevoll som Geir Inge Tveiten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bare på jobb* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Bare på jobb* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Bare på jobb* hos Filmfront Rediger på Wikidata