recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tempelrelieff som man mener er Senusret I, utstilt på Royal Ontario Museum.
**Senusret I** (skrives også *Senwosri I*) var den andre farao i det tolvte dynasti i Egypt. Han styrte fra 1971 f. Kr. til 1926 f. Kr. og var en av de mektigste kongene i dette dynastiet. Hans pyramide ble bygget ved el-Lisht.

Politikk
--------

Senusret I fortsatte sin fars aggressive ekspansjonspolitikk mot Nubia (i dag en region i sydlige Egypt) ved å etablere Egypts formelle sydlige grenser ved festningen ved Buhen i nærheten av den andre fossen. Han organiserte også en ekspedisjon til den vestlige ørkenoasen i den libyske ørkenen. Senusret I etablerte diplomatiske forbindelser til noen av herskerne i byene i Syria og Palestina.

Senusret I forsøkte også å sentralisere landets politiske struktur ved å støtte de lokale styrerne i de distriktene som var lojale til ham. Han er nevnt i *Fortellingen om Sinuhe* hvor det fortelles at han skyndte seg tilbake til det kongelige palasset i Memfis fra en militær kampanje i Asia etter å ha hørt om mordet på sin far, Amenemhat I.

Bygningsprogram
---------------

Senusret I organiserte flere ekspedisjoner til steinbruddene i Sinai og Wadi Hammamat, og bygget flere helligdommer og templer over hele Egypt og Nubia i løpet av sin lange regjeringstid. Han bygget opp igjen det viktige tempelet til Re-Atum i Heliopolis, senteret for solkulten, og reiste to obelisker i røde granitt på samme sted for å feire sitt eget 30 års Heb Sed-jubileum. En av obeliskene står fortsatt og den eldste stående obelisk i Egypt. Senusret I remodellerte også Khenti-Amentiu Osiris-tempelet ved Abydos.

En berømt helligdom kalt for *Det hvite kapellet* med fine og markerte relieffer av denne herskeren ble bygget i Karnak for å minne hans 30-årsjubileum står fortsatt utstilt. Kapellet ble bygget på nytt av flere steinblokker av Henri Chevrier i 1926.

Død
---

I hans 43. regjeringsår utpekte Senusret I sin sønn Amenemhat II som sin medregent ved tronen og døde en gang i sitt 46. regjeringsår, skjønt Turin Canon har gitt ham en regjeringstid på 45 år og et ukjent antall måneder.

Referanser
----------

1. ↑   basert på følgende heuristikk inferred from life span[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Senusret (I) Kheperkare (engelsk)
* Senusret I, Second king of the 12th Dynasty (engelsk)
* Sesostris I (Kheperkare) (engelsk)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Amenemhat I** | **Farao i Egypt**(1971 f.Kr.–1926 f.Kr.) | Etterfølger:**Amenemhat II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Solvang & Skåredalen skolekorps** er et skolemusikkorps i Haugesund i Rogaland.

Historie
--------

Korpset stammer fra Breidablikk skolekorps, stiftet 1912, men da Brediablikk skole ble lagt ned, flyttet driften over til Solvang skole som stod klar i 1960. Korpset het da Solvang skolekorps. Da Skåredalen skole stod klar i 2003 ble en del av elevene på Solvang skole flyttet over til Skåredalen skole. Skolene valgte derfor å danne et felles korps fremfor to individuelle, ettersom mange av medlemmene som flyttet over til Skåredalen allerede gikk i Solvang skolekorps. 

Korpset talte rundt 35 medlemmer høsten 2009, men diverse omstendigheter førte til at korpset talte 12 medlemmer neste år. Styret gikk da ut med beskjed om at dersom ingen tok over driften, ville korpset bli lagt ned. I 2012 talte korpset ni medlemmer. Et nytt styre tok så over, og et aktivt rekrutteringsarbeid ble iverksatt. Våren 2016 talte korpset 53 medlemmer, fordelt over et hovedkorps og et juniorkorps som startet opp våren 2016.

Konkurranser
------------

### Rogalandsmesterskapet i korps

Korpset deltar årlig på Rogalandsmesterskapet i skolekorps (RM), og har de siste årene vist stor fremgang. Fra 2016 deltar korpset i 3. divisjon, og fra 2018 i 2. divisjon. I 2019 forsøkte korpset seg i 1. divisjon med påfølgende nedrykk til 2. divisjon i 2021. I 2022 deltok korpset i 3. divisjon og oppnådde hele 97 poeng (av 100).

| År | Divisjon | Poengsum | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | 4 | 84 | 4 |
| 2013 | 4 | 85 | 2 |
| 2014 | 4 | 86 | 3 |
| 2015 | 4 | 89 | 2 |
| 2016 | 3 | 89 | 4 |
| 2017 | 3 | 92 | 1 |
| 2018 | 2 | 89 | 3 |
| 2019 | 1 | 86 | 4 |
| 2020 | Mesterskapet ble i sin helhet avlyst på grunn av Covid-19 |
| 2021\* | 2 | 85 | 4 |
| 2022 | 3 | 97 | 1 |

\*På grunn av COVID-19-pandemien, ble RM 2021 arrangert digitalt.

### Norgesmesterskap for skolekorps

Etter seieren i 3. divisjon i Rogalandsmesterskapet 2017, ble det bestemt at korpset skulle delta i NM for skolekorps i 2018. Korpset valgte da å stille i 3. divisjon under NM.

| År | Divisjon | Poengsum | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | 3 | 86 | 6 |
| 2019 | 3 | 93 | 2 |
| 2020 | Mesterskapet ble i sin helhet avlyst på grunn av Covid-19 |

### Stavanger Open

Stavanger Open er en underholdningskonkurranse for skolemusikkorps som blir arrangert hver høst i Stavanger Forum. Korpsene blir bedømt etter korpsets musikalske ferdigheter og et underholdningsopplegg korpset selv står for.

| År | Divisjon | Poengsum | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | 2 | 90 | 6 |

Referanser
----------

1. ↑  «AVLYST – Rogalandsmesterskapet for skolekorps 2020Norges Musikkorps Forbund». *musikkorps.no*. Besøkt 16. april 2020.
2. ↑  «Rogalandsmesterskapet for skolekorps 2021Norges Musikkorps Forbund». *musikkorps.no*. Besøkt 4. april 2022.
3. ↑  «AVLYST – NM skolekorps janitsjar 2020Norges Musikkorps Forbund». *musikkorps.no*. Besøkt 18. februar 2021.
**Ivana Miličević** (født 26. april 1974 i Sarajevo i Bosnia i daværende Jugoslavia) er en bosnisk skuespillerinne av kroatisk avstamning.

Hun var datter av Damir, en entreprenør, og Tonka Miličević. Hun har to brødre Tomo Miličević og Fillip Miličević. Da hun var fem år (i 1983) emigrerte hun til USA sammen med familien og vokste opp i Detroit og i Troy i Michigan. Hun tok sin endelige eksamen i 1992 ved Troy Athens High School i Troy.

Etter at hun hadde fullført utdannelsen begynte Ivana Miličević med skuespill og drama. Hun hadde sin filmdebut med en liten rolle i filmen *Jerry Maguire*.

Hun hadde en rekke gjesteopptredener i TV-serier som *Charmed*, *Seinfeld*, *Felicity*, *Nash Bridges*, *The Nanny*, *Buzzkill*, *Buffy, vampyrenes skrekk*, *Yes, Dear* and *Venner for livet*. Hun hadde også en fast rolle i serien *The Mind of the Married Man*.

I 2006 fikk hun en sentral rolle i serien *Love Monkey* som Julia.

Hun var også med i filmene *Just Like Heaven* og *Paycheck*. Hun spilte rollen som Roxanne i *Head over Heals* (2001), Stacey i *Love Actually* (2003), Maya i *Paycheck* (2003), Erika Helios i *Frankenstein* (2004), Caroline i *In Her Shoes* (2005), Katrina i *Just Like Heaven* (2005), Mila Yugorsky i *Running Scared*, Valenka i *Casino Royale* (2006) og Madeleine i *Witless Protection* (2008).

Hun spiller også rollen som sovjetkommandøren Dasha Fedorovich i spillet *Command & Conquer: Red Alert 3*.

Hun bor i Los Angeles i California.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-ID nm0587431, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivana Miličević på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Ivana Miličević i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Ivana Miličević på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Ivana Miličević på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Ivana Miličević på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Ivana Miličević hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Song og Spelkorlaget av 8. mars & Søn** (som regel kun omtalt som **Song og Spelkorlaget**) er et Stavanger-basert kor som ble stiftet den 8. mars 1984. Det var en voksen guttegjeng som ønsket seg en hobby, som et alternativ til fruenes syforening. 

Med sin utradisjonelle musikalske profil og humørfylte konserter ble koret ble snart en hit i hele Stavanger-regionen. Erik Lindboe var musikalsk leder i 30 år og fra august 2014 overtok Knut Nøst denne rollen.

Song og Spelkorlaget har etter hvert opparbeidet seg et stort publikum og nettverk, og korets sosiale profil har bidratt til populariteten. I samarbeid med Lions Club Stavanger har koret arrangert «Syng med oss» i Stavanger Konserthus hvert år siden 1984, hvert år med stappfullt hus. Overskuddet fra Syng med oss, samt overskudd fra tre CD-utgivelser har gått til div. humanitære organisasjoner i Stavanger-regionen. Spelkorlagets siste CD *Rett fra Drøvelen* ble lansert våren 2010.

Song og Spelkorlaget er hyppig benyttet som underholdningsinnslag både i offentlige virksomheter og i næringslivet forøvrig. Koret har deltatt i tv-sendinger på NRK og TV 2, samt på lokaltv og i radio.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«Krait»
**Operation Jaywick** var en militær aksjon under annen verdenskrig. I september 1943 gjennomførte 14 spesialsoldater og marinesoldater fra den flernasjonale Z Special Unit et raid mot japanske skip i Singapore havn. De senket tre skip og skadet tre andre.

Forløp
------

Mannskapet på «Krait» under Operation Jaywick
Aksjonen ble utført av tre britiske og elleve australske soldater. Etter å ha planlagt og trent til oppdraget, seilte de fra New South Wales til Thursday Island i en 70-fots japansk fiskebåt, døpt MV «Krait» etter den dødelige giftsnoken. De gjennomførte deretter vedlikehold, etterforsyning og utstyrstilpasninger i Western Australia, før de satte kurs mot Singapore 2. september 1943.

Soldatene var avhengige av å opprettholde forkledning som lokalt fiskebåt­mannskap. De benyttet farvestoff for å gi huden deres en brunere og mer asiatisk fremtoning, og var forsiktige med å kaste avfall overbord som kunne lage et spor av europeisk søppel og vekke mistanke. Under reisen ble båten utsatt for et brudd i propellstaget, som måtte repareres av teknikere på en amerikansk undervannsbåt som var i området. Den tungt lastede fiskebåten ble senere nesten senket i en storm.

«Krait» ankom kysten av Singapore 24. september. Den natten forlot seks menn båten og padlet 50 kilometer i sammenleggbare kajakker for å etablere en forpost i en hule på en liten øy nær havnen. Natten 25./26. september 1943 padlet de inn i havnen og plasserte limpetminer på flere japanske skip før de returnerte til gjemmestedet.

Minene eksploderte morgenen 26. september. Aksjonsgruppen ventet til oppstyret etter eksplosjonene hadde lagt seg før de returnerte til «Krait», som de nådde 2. oktober. Seilasen tilbake til Australia var for det mest begivenhetsløs, med unntak for en intens hendelse i Lomboksundet da den japanske minesveiperen Wa-102 nærmet seg fiskebåten, men «Krait» ble ikke inspisert. 19. oktober ankom båten og mannskapet trygt tilbake i Australia.

Referanser
----------

1. ↑
**Lakselva** er ei elv i Balsfjord kommune i Troms og Finnmark. Den renner vestover fra Ytre Fiskelausvatnet (158 moh.) til den munner ut i Malangen ved Aursfjord. Vassdraget er 24,1 km langt, og har et nedbørfelt på 89,13 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,54 m³/s.

Elva har utspring fra Fiskevatnet (346 moh.), fire kilometer vest for kommunesenteret Storsteinnes. Den renner vestover gjennom et skogkledt landskap ned til Indre Fiskelausvatnet (161 moh.), og via den korte elvestubben over Vasshalsen videre til Ytre Fiskelausvatnet. De to Fiskelausvatnan dekker det meste av dalbunnen i øvre del av dalen. Lakselva passerer deretter gjennom to mindre vatn, Sagvatnet og Brynjulvsvatnet, før del faller i fosser og stryk ned mot Bergom. På rundt en kilometer faller elva rundt 100 meter og danner en rekke fosser, som Kvernfossen, Mellafossen, Storfossen og Flatfossen. Etter et rolig strekning med meandere og kroksjøer blir elva igjen noe striere på de siste par kilometrene. Elva munner ut Aursfjorden, en grein av Malangen, litt nord for bygda Aursfjord.

Fylkesvei 283 går langs vassdraget på nordsida. Langs veien ligger spredt bosetning og gårdsbruk. Det er også en del hyttebebyggelse langs vassdraget. Ved munningen krysses elva av fylkesvei 184, og her ligger også Aursfjordsaga, ei restaurert oppgangssag som opprinnelig ble bygget i 1796.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 3. august 2014
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 3. august 2014.
3. ↑  «Denne 217 år gamle saga er fortsatt i drift». *nordlys.no*. 22. august 2013. Besøkt 3. august 2014.
**Eker len** var en administrativ enhet (underlen) i Buskeruds amt fra middelalderen til slutten av 1600-tallet.

Historikk
---------

Eker len (*Semb Gaard og Eker Lehn*) ble opprettet under rådsmøtet i Oslo i 1388, som erkjente dronning Margrethe for «rikets mægtige frue og rette husbonde», og forente bygdene Eiker, Modum, Sigdal og Krødsherad, de siste benevnt Tverdalerne*. Peter Andreas Munch antar at Eiker med tilliggende bygder allerede før denne tid utgjorde en egen syssel. Inntil Svartedødens tid lå hele syslen under Tunsberg fehirde. I 1679 ble Buskerud amt med* Eker len *som kjerne opprettet, og omfattet fogderiene Buskerud og Ringerike og Hallingdal fogderi.*

Eiker, Modum og Tverrdalene var et selvstendig len fra 1388, og fulgte høvedsmannen på Akershus i 1460-årene, og slik kan det ha vært inntil 1520-tallet.

Lensherrer
----------

(Utvalgte)

* Ove Gjedde
* Niels Lange til Fritzøe
* Vincent Bildt til Nes
* Hans Gudessøn Lange til Fossesholm
* Hannibal Sehested, 1647-51

Referanser
----------

1. ↑  Austad, Ingvar (1974). *Eikerbygda*. Drammen: [s.n.] s. 9-10. ISBN 8299022002.
2. ↑  Fladby, Rolf (1963). *Fra lensmannstjener til Kongelig Majestets Foged*. Universitetsforlaget. s. 49.
**Sigurd Nome** (født 16. november 1911 i Øyslebø i Marnardal ved Mandal, død 23. november 1979 i Oslo) var en norsk billedhogger. Nome var elev av Wilhelm Rasmussen fra 1935 til 1937. Han utførte «Rormannen» («Rorkaren») til Oslo rådhus (1945), «Gardisten» i Husebyleiren i Oslo (1947), et krigsminnesmerke i Mandal (1948) og statuen av Hans Nielsen Hauge i Uranienborgparken i Oslo (1972). Av hans mange statuetter, gjerne i terrakotta, kan en merke seg «Lyrikeren» (1949) og «Sittende gutt» (1962), begge i Nasjonalmuseet/Nasjonalgalleriet i Oslo.

Sigurd Nome var broren til teologen John Nome (1904–1980).

En samling av Sigurd Nomes skulpturer er utstilt på Høgtun Kultursenter i Marnardal kommune.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sigurd\_Nome[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 5c235e00-fc6d-491d-af93-358dfa9a8919, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sigurd\_Nome, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Norsk kunstnerleksikon om Sigurd Nome*
5. 1 2 3 4  *Store norske leksikon* om Sigurd Nome
6. ↑  Marnardal Museum om Sigurd Nome

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
En **legevaktsentral** (**LV-sentral** eller **LVS**) er en kommunal eller interkommunal sentral for formidling av legevakt og andre kommunale helsetjenester i Norge.

LV-sentraler er en del av medisinsk nødmeldetjeneste og ivaretar normalt medisinsk rådgivning, legevaktformidling, og formidling av oppdrag til hjemmesykepleier og jordmor. I kommuner med akuttmedisinsk kommunikasjonssentral ivaretar av og til denne sentralen også oppgavene til legevaktsentralen.

LV-sentralene skal normalt betjenes av en sykepleier og er oftest plassert i tilknytning til en legevakt. LV-sentralene mottar og håndterer henvendelser om øyeblikkelig hjelp via det nasjonale legevaktnummeret 116 117 og via lokale telefonnummer.

Referanser
----------

1. ↑  «Legevaktsentralen». *Helsedirektoratet* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.
2. ↑  «Kommunen skal sørge for at legevaktsentralen alltid er tilgjengelig». *Helsedirektoratet* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.

Kilder
------

* (no) Legevaktsentral i Store norske leksikon
Pac-palasset
**Pac-palasset** (polsk *Pałac Paca*) er et palass i Warszawa ved Miodowa-gaten 15. En karakteristisk, halvsirkelformet port leder inn til palassets kvadratiske barokkbygning, som har én paviljong i hvert hjørne. Palasset huser i dag Polens helsedepartement.

Historie
--------

Palasset ble reist mot slutten av det 17. århundre til fyrst Dominik Mikołaj Radziwiłł etter tegninger av Tulman van Gameren, og tilhørte Radziwiłł-familien frem til begynnelsen av det 19. århundre (med unntak av årene 1744–1759 da det tilhørte biskop Michał Załuski og hans bror Józef, og i årene 1762–1775 da det ble leid av Michał Fryderyk Czartoryski). Rundt 1757 ble nye bygg reist ved Miodowa-gaten etter tegninger av Jakub Fontana. Under Warszawaoppstanden av 1794 ble palasset delvis ødelagt. Under den prøyssiske okkupasjonen i årene 1807–1809 ble bygningen brukt som teater, brakke og lasarett.[]

I 1825 ble palasset kjøpt av general Ludwik Michał Pac, og ble da også ombygd i klassisistisk stil etter tegninger av Enrico Marconi. I den midtre delen av palasset plasserte arkitekten en seks søyler lang portikus, samtidig som de gamle bygningene ved Miodowa-gaten ble omgjort til paviljonger og sidefløyer, forbundet med en tre arkader stor, halvsirkelformet port. Frisen over arkadene fremstiller Titus Flavius som erklærer de greske byers frihet, og ble dekorert med relieffer av Ludwik Kaufmann. I palassindret ble en gotisk og en mauretansk sal arrangert.

General Pac deltok i novemberoppstanden, og fikk av den grunn i 1835 eiendommene sine konfiskert, sammen med palasset. Det ble senere ombygd innvendig under ledelse av Stefan Baliński. I årene 1848–1875 huset palasset Guvernementregjeringen, og i 1875–1939 – en domstol.

Palasset ble jevnet med jorden under andre verdenskrig, og ble gjenoppbygd i årene 1947–1951 etter tegninger av Czesław Konopka og Henryk Białobrzeski. Palassgårdselevasjonen fikk samme form som Marconi hadde tegnet den, mens hageelevasjonen en noe modifisert form av de opprinnelige tegningene til Tylman van Gameren.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Pałac Paca – We love Warsaw». *www.welovewarsaw.pl*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 14. april 2017.
**Brødrene Bacchus** er en vokalgruppe som ble startet i Holmestrand i august 1989. De er mest kjent for sin fremføring av viser skrevet av Carl Michael Bellmann, Evert Taube og Jens Zetlitz. Senere år er også sanger av andre visediktere inkludert i reportoiret. 
Guttorm Guttormsen og Arild Sundt har arrangert en rekke sanger spesielt for Brødrene Bacchus.

Medlemmer
---------

Brødrene Bacchus har bestått av de samme sangerne siden starten. En fast reserve-sanger deltar ved behov.
Besetningen er:

* Ivar Aslaksen: 1 tenor
* Freder Bergun: 1 tenor
* Vidar Sten Hansen: 2 tenor
* Fred Olav Guldager: 2 tenor
* Terje Svanevik: 1 bass
* Arild Sundt: 1 bass
* Olaf Brastad: 2 bass
* Roar Bergstrøm: 2 bass

+  

* Tore Persen: Reserve

Historikk
---------

Fra 1990 til 1996 holdt Brødrene Bacchus årlige konserter på et lite skvalpeskjær (Bjerkøyskjæret) i Holmestrandsfjorden. Dette var et arrangement innen Vestfold Festspillene.

I 1992–1995 sang brødrene ved spesielle gourmet-kvelder på Restaurant Tre Kokker i Oslo, når Mesterkokken Hroar Dege serverte sine spesialkomponerte måltider, der visesang var en del av måltidet. 

Et samarbeid med Lars Martin Myhre resulterte i en egen CD-utgivelse i 1995. Brødrene Bacchus medvirket også på Odd Børretzens CD, *Noen ganger er det all right*, som også ble utgitt 1995. 

På Bellmannsdagen i juli 1996 gjestet Brødrene Bacchus Par Bricole i Stockholm, – det gamle ordensselskapet som Bellmann var medlem av i sin tid. De holdt flere konserter, bl.a. på Den Gyldene Freden og på Hasselbakken. Dette var et samarbeid med Bengt Gustaf Jonshult.

Brødrene Bacchus har deltatt både i riksdekkende og lokale TV- og radioprogram.
Foruten Sverige, så har de også sunget i Danmark, Tyskland og i Frankrike.

Diskografi
----------

* 1995 : *Fredmans Apostler*

Eksterne lenker
---------------

* Brødrene Bacchus Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine. på Rockipedia.no
**Institut aérotechnique** (IAT) er et fransk offentlig forskningslaboratorium del av Conservatoire national des arts et métiers, som spesialiserer seg på aerodynamiske studier, lokalisert i Saint-Cyr-l’École (Yvelines).

Opprettelsen av dette instituttet er takket være et initiativ fra Henry Deutsch de la Meurthe, også grunnlegger av Aéro-Club de France. Innvielsen fant sted 8. juli 1911. Den har for tiden flere vindtunneler, hvorav noen spesialiserer seg på bil-, jernbane- og romfartssektoren. Når det gjelder luftfart, har laboratoriet et samarbeid med Institut polytechnique des sciences avancées.

Referanser
----------

1. ↑  «Saint-Cyr-l’École : l’Institut Aérotechnique en quête d’un second souffle». *Le Parisien*. Besøkt 3. januar 2024.
2. ↑  «Institut Aérotechnique - Saint-Cyr-L'École, site officiel de la Mairie Saint-Cyr-L'École, site officiel de la Mairie». *saintcyr78.fr*. Besøkt 3. januar 2024.
3. ↑  Annuaire AAEIPSA 2011 – 50 ans d’Histoire, page 50

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
***Havet stiger*** er en norsk dystopisk postapokalyptisk dramafilm fra 1990 regissert av Oddvar Einarson. I hovedrollene spiller Gard B. Eidsvold og Petronella Barker. Innspillingen fant sted i Warszawa, og de polske medarbeiderne både framfor og bak kamera bidrar til å skape særegne stemninger.

Filmen fikk blandet kritikk ved premieren i 1990, men selv de anmelderne som beskyldte filmen for å være en pueril dommedagsfantasi berømmet dens uvanlige form og poetiske stemninger.

Handlingen
----------

I en stor tom bygning har en ansamling mennesker forskanset seg etter «Den Store Katastrofen». De høye veggene, med sine rader av vinduer, er blitt en fortvilet beskyttelse mot livet utenfor.

I dette lukkede systemet befinner nordmannen «Heiki» seg, sliten og desillusjonert etter en lang reise gjennom et sammenrast Europa. Hit kommer også «Susanne», en forkommen engel som formidler noen merkelige og fanatiske idéer fra en mystisk sekt som kaller seg «God's Voice» (*Guds stemme*).

Skuespillere
------------

* Gard B. Eidsvold som Heiki
* Petronella Barker som Susanne.
* Piotr Bajor som Walter.
* Filip Centkowski som Ivan
* Agata Kalinska som datteren til Viola.
* Jerzy Kryszak som Happy
* Mieczyslaw Moranski som Gus.
* Marciej Orlos som Malek
* Agata Owczarek som Mira
* Katia Paliwoda som Katia Paliwoda.
* Anna Romantowska som Agnes.
* Dorota Stalinska som Wanda
* Marcin Tronski som Zar.
* Marek Walczewski som Horvat.
* Piotr Witkowski som Agitator

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Havet stiger* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Havet stiger* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Havet stiger* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Havet stiger* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Havet stiger* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
Sorgenfri Slott sett fra parken, 2014
Sidefløjen *Damebygningen*, 2014

Alleen opp til slottet. Foto: Hans Andersen 
**Sorgenfri slott** er et dansk slott som ligger på Sjælland i Lyngby-Taarbæk kommune nord for København. Arkitekt var den tysk-franske byggmester François Dieussart og byggherre var Carl Ahlefeldt.

Historie
--------

I middelalderen lå gården Mølletorp her, som var kirkegods. Eiendommen ble krongods etter reformasjonen, og kom i privat eie 1633. Fra 1685 tilhørte den visekansellipresident Michael Wibe, som oppførte en lystgård her. Wibes svigersønn overdro eiendommen til U. F. Gyldenløve, og etter ham overtok dennes svigersønn, greve Carl Ahlefeldt Sorgenfri 1702. Slottet kom 1730 i kongens eie, og ble brukt av medlemmer av kongehuset – deriblant av kongens svigerinne, Sophie Caroline av Brandenburg-Kulmbach - men var igjen på private hender 1769–89. Deretter tilhørte det arveprins Frederik (til 1805) og etter ham prins Christian Frederik, inntil det 1848–81 ble enkesete for dronning Caroline Amalie. 

Fra 1898 var slottet sommerresidens for daværende arveprins Christian (senere kong Christian 10). Etter hans død i 1947 ble Sorgenfri bolig for arveprins Knud, og var bebodd av hans enke, prinsesse Caroline Mathilde, til hennes død 1995. I Kavaleribygningen fra 1740-årene holder det lokale Hjemmeværnet til.

Hovedbygningen ble oppført av Carl Ahlefeldt 1705–06, og fikk sin nåværende form med tre fløyer og mansardtak 1743–44 etter tegninger av Laurids de Thurah. Slottet ble ombygd 1790, og fikk da sine nåværende innvendige utsmykninger, utført av Nicolai Abildgaard.

Sorgenfri slott er fredet.

Galleri
-------

* Sorgenfri Slott på slutten av 1800-talletSorgenfri Slott på slutten av 1800-tallet
* Slottet sett fra nordvest i 1865Slottet sett fra nordvest i 1865

Referanser
----------

1. ↑  Sorgenfri slott fra Kulturstyrelsen / Fredede & Bevaringsværdige Bygninger

Kilder
------

* Kongehuset: Sorgenfri Slot
* Slots- og Ejendomsstyrelsen: Sorgenfri Slot

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Gummistøvelproduksjon på fabrikken i Askim
**Viking Fottøy AS** er en norskeid skoprodusent. Firmaet ble etablert i 1920 i Askim av P. M. Røwde. Viking Fottøy produserer hovedsakelig sko og støvler i vannavstøtende materiale slik som gummi og Gore-Tex. Viking er et av Norges eldste varemerker.[]

I 1986 ble bedriften oppkjøpt av Orkla og i 2000 ble det solgt til den nederlandske Hevea-gruppen. I januar 2007 ble firmaet kjøpt tilbake av det norske konsernet Bertel O. Steen.

Viking har sitt hovedkontor på Lørenskog like utenfor Oslo med salgskontorer i Sverige, Danmark, Tyskland og Finland samt distributører i Island, Frankrike, Sveits, Italia, Tsjekkia, Slovakia, Polen, Kina, Storbritannia, Nederland, Bulgaria, Kypros og Canada.

Historie
--------

Den 17. januar 1920 ble Vikings gummivarefabrikk grunnlagt i Askim i Norge. Det første produktet som ble fremstilt ved fabrikken var kalosjer som skulle hindre at lærsko ble gjørmete eller våte. Etter hvert utvidet Viking produksjonen til gummistøvler, sko, støvletter, sandaler, fotballsko og fra 1931 ble det også produsert gummidekk til kjøretøy.

I 1934 brant fabrikken ned til grunnen. En ny og mer drifts-effektiv fabrikk ble bygd, og ikke lenge etterpå steg produksjonstallene til 10 000 par kalosjer, 1200 par sko, 100 bildekk og 500 sykkeldekk per dag. Med sine 1100 ansatte var Viking en av landets største arbeidsplasser i denne perioden.

På 1950- og 60-tallet opplevde både Viking og Norge en enorm vekst. Overfloden av billig vannkraft fra nybygde demninger med ubegrenset tilgang på vann gjorde at nye industribedrifter etablerte seg over hele landet. Viking vokste også og grunnla flere avdelinger mange steder i Norge.

I 1971 ble selskapet omorganiser under navnet Viking-Askim og med fabrikker i Askim, Mjøndalen, Stavanger, Oslo (Gummifabrikken National), Langevåg (skumgummi), Hokksund, Otta og Rjukan. I 1984 ble produksjonen av dekk skilt ut i selskapet Viking Dekk som ble overtatt av det svenske Gislaved. 1970-tallet ble et vendepunkt for Viking. Nye og billigere råmaterialer og dyrere arbeidskraft tvang Viking til å tenke nytt. Derfor lanserte Viking i 1971 et nytt produkt: Cherrox – som var og er en svært populær støvel til barn. Nye produksjonsmetoder og materialsammensetninger ga Viking muligheten til å bli enda mer nyskapende. I 1992 var Viking en av de første til å bruke GORE-TEX membranen i støvler.

Se også
-------

* Askim Gummivarefabrik, seinere kalt Viking-Askim

Eksterne lenker
---------------

* Viking Fottøys nettside
**Huldrelått** var en visegruppe fra Sandefjord, bestående av fem unge kvinner. Gruppen var aktiv fra ca 1978 til ca 1982, og fikk Prøysenprisen i 1979, for «selvstendige og velklingende bidrag til samtidig visekunst».

Gruppen besto av Kirsti Pedersen, Lise Joelson, Kristin Holtan, Kristin Johansen og Tone Krohn Henriksen, som var mellom 16 og 19 år da de vant Prøysenprisen. Noen av dem hadde bakgrunn fra Sandefjord jentekor. Blant korets hjelpere kan nevnes daværende kultursjef i Sandefjord Bjørn Simensen, viseaktivisten Lars Hauge og NRK-medarbeideren Otto Nielsen. Det var Nielsen som nominerte gruppen til Prøysenprisen som de vant i 1979.

Gruppens repertoar var folkeviser, Alf Prøysen, middelalderballader, egne viser, Olle Adolphson og Alf Hambe; de laget sine egne arrangement. Gruppen utga ingen plater, men turnerte lokalt og regionalt, medvirket på *Sandefjordsplaten* i 1979 og i en oppsetning av *My Fair Lady* i Sandefjord høsten 1979.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK Årbok 1979». *Stortingsforhandlinger*. Oslo: Forvaltningstjenestene. 1980. s. 121.
2. ↑  N.N. (19. november 1979) «Prisutdeling i TV». I: *Fædrelandsvennen*, s. 1 og 24
3. ↑  Levin, Mona (5. desember 1979) «Musikalsk utfordring pr. LP fra Sandefjord». I: *Aftenposten*, s. 11
4. ↑  «Eventyruke for Sandefjordjentene». *Arbeiderbladet 19. november 1979*. Oslo. 1979. s. 20.
Denne artikkelen omhandler regionale forvaltningen.  For fylket, se Vestland.  For landsdelen, se Vestlandet.
**Vestland fylkeskommune** er den demokratisk valgte regionale forvaltningen i Vestland fylke i Norge. Fylkeskommunens hovedoppgaver er videregående skoler, fylkesveier, kollektivtrafikk, tannhelse, kultur og kulturarv.

Fylkeskommunens øverste leder er fylkesordføreren.

Fylkesting
----------

Vestland fylkesting består av 65 representanter som velges hvert fjerde år. Rådet fungerer i hovedsak som et parlament eller lovgivende organ for fylket, og det møtes omtrent seks ganger hvert år. Rådet er delt inn i faste utvalg og et hovedstyre (fylkesutvalg) som møtes betydelig oftere. Både råd og hovedstyre ledes av fylkesordfører (fylkesordfører).

Referanser
----------

1. ↑  Svedal, Maria Gunnarsdotter (11. september 2023). «Valresultat i fylkestingsvalet i Vestland 2023». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 8. oktober 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Målsnes** er ei bygd i Målselv kommune i Troms og Finnmark. Den ligger på østsida av Målselvfjorden, rundt 5 kilometer nord for utløpet av Målselva. Grunnkretsen Målsnes hadde 28 innbyggere per 1. januar 2017.

Bygda var tidligere et handelssentrum med båtanløp, skysstasjon og stor handel innover i Målselvdalen. Fram til 1988 var det egen skole på Målsnes, men nå går barna som bor der på Olsborg skole.

Målsnes er det nordlige endepunktet for fylkesvei 854.

Historie
--------

De første bosettinger anslås til å være fra steinalderen, rundt 9500 år gamle. Universitetet i Tromsø har utført utgravninger og det er satt opp informasjonsskilt om utgravningene på stedet 500 m nord for samfunnshuset. 

Målsnes har ellers den eldste faste bosetting i Målselv, som er fra tidlig på 1600-tallet. I 1661 er gården Målsnes oppført i matrikkelen. Under andre verdenskrig var tyske avdelinger stasjonert på halvøya på grunn av sin strategiske beliggenhet for sjøtransport og for å beskytte Bardufoss flystasjon. Flere forsvarsstillinger ble bygd og de mest markante står igjen ved Gullhav (ved Isbrua). Her er det bunkersanlegg, løpegraver og fjellanlegg bygd av krigsfanger fra russer-fangeleiren på Målsnes.

Referanser
----------

1. ↑  «Målsnes». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 28. januar 2018.
2. ↑  Målsnes på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *19240113 Målsnes*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 28. januar 2018.
4. ↑  «Litt fakta om halvøya». *velnett.no*. Bygdelaget Samhold, Målsnes. Arkivert fra originalen 29. januar 2018. Besøkt 28. januar 2018.
Engasjert i spillet. Gutter kaster på stikka rundt 1950.  
Foto: Aage Storløkken, Byhistorisk samling, Oslo Museum.
**Kaste på stikka** er et pengespill som var et vanlig vårsyssel blant norske gutter og jenter i etterkrigstida, fram til de store femøringene gikk ut av sirkulasjon i første halvdelen av 1970-årene eller til de mindre femøringene gikk ut først i 1980-åra.

For de ubemidlede var varianten med øl- eller bruskork av kapseltype vanlig. Ikke sjelden forsøkte da enkelte å legge ekstra vekt inn i kapselen i form av jord eller leire. Hvis man ønsket en mer myntaktig kork, var det ikke uvanlig å flate ut korken ved å legge den på trikkeskinnen. 

Man kunne spille etter ulike regler. En kunne kaste myntene mot en stikke, mot en strek, mot en vegg—eller forsøke å lande innenfor en sirkel. Det finnes mange varianter av spillet, og det fantes ofte lokale regler og varianter. Felles var at underlaget måtte gi ens vilkår for alle spillerne, noe som ga at hardtråkket sand- eller grusdekke ble foretrukket. Vinneren kunne ofte dele potten ut igjen slik at alle kunne spille en ny omgang.

Spillets gang for de vangliste spilleformene er som følger:

### Spillets gang for stikke, strek og vegg

Spillerne blir først enig om vinnerreglene (f.eks. vinner tar alt, alle får tilbake sine mynter/korker, etc). Deretter tar spillerne tur om å kaste mot mål ved å stille seg opp en etter en i startområdet, gjerne flere meter unna målet. I de fleste varianter av spillet kan hver spiller ta en ny tur, enten med en gang eller ved å vente til alle andre har kastet. Man kan ta så mange turer som man ønsker og har mynter/korker til.

Når ingen flere ønsker å kaste rangeres spillerne utifra avstand til mål—spilleren med kortest avstand er vinneren, spilleren med nest-kortest avstand tar andre plass, osv.

Myntene/korkene som ble kastet blir så fordelt basert på vinnerreglene man ble enige om før spillet startet. En populær vinnerregel var å "romle": Vinneren samlet alle myntene/korkene i hendene og valgte enten kron eller mynt (opp eller ned for korker) før de romlet (ristet hendene) og slapp alle myntene/korker på bakken. Alle mynter/korker som landet med valgt side opp ble vunnet av vinneren. Alle myntene/korkene som ble liggende igjen blir så romlet av spilleren på neste plass i rangeringen, osv.

### Spillets gang for sirkel

En sirkel skraveres i bakken og spilleren som lagde sirkelen stiller seg opp ved siden av. De andre spillerne stiller seg opp 3-4 meter unna.

De oppstilte spillerne tar nå tur på å kaste en mynt/kork i et forsøk på å lande innenfor sirkelen. Hvis mynten/korken lander utenfor sirkelen, blir den tatt av spilleren som står oppstilt ved sirkelen. Lander mynten innenfor sirkelen, kan den som kastet ta plassen til personen oppstilt ved sirkelen.

Spillet avsluttes når spillerne ønsker eller er tomme for mynter/korker.

Referanser
----------

1. ↑  «Historien om kaste på stikka». stikka.no. Besøkt 24. januar 2018.
2. ↑  «Regler». stikka.no. Besøkt 24. januar 2018.
**Nordfjordelva** er ei elv i Balsfjord kommune i Troms. Den renner fra Nordfjordvatnet til Nordfjordbotn i Malangen. Elva er 1,6 km lang (13,5 km medregnet Hundstrupelva og Storelva), og har et nedbørfelt på 27,5 km².

Elva har utspring på sørsida av Tindheia, nordvest for Josefvatnet. Herfra renner den først mot vest, før den snur mot sør og passerer gjennom de vestre delene av jordbruksområdene i bygda Josefvatn. Elva, som her heter Storelva, renner ut i nordenden av Litjevatnet (95 moh.). Til Litjevatnet renner også Petersborgelva, som drenerer områdene sør og øst for vatnet. Ut fra Litjevatnet mot vest renner Hundstrupelva, som har navn etter Hundstrupen, et elvejuv den passerer gjennom like etter utløpet fra vatnet. Etter fallene i øvre del renner elva i et rolig og meanderende løp gjennom det skogkledte landskapet ned til den munner ut i Nordfjordvatnet (20 moh.) fra sør. Fra Nordfjordvatnet renner selve Nordfjordelva mot nordvest, og etter et kort strykparti ved Vasshalsen øverst i elva renner den i vide svinger over slettene ned til munningen ved Nordfjordbotn, innerst i Malangen.

Det ligger gårdsbruk og bebyggelse rundt Litjevatnet og de lavereliggende deler av vassdraget. Fylkesvei 858 og Fv 283 krysser deler av nedbørfeltet.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 15. januar 2015
*For det tyske TV-selskapet, se ARD*
Oldtidsplog tilsvarende til en ard.**Ard** er den første plogtypen vi kjenner til. Arden var av tre og besto av et ramsom med en pigg som gikk ned i jorden, og et feste som gjorde det mulig for et trekkdyr, (trolig ku eller okse, til hesten ble mere vanlig), å dra den. Arden vendte ikke jorden, men laget primært en fure, slik at en kunne gå etter og så, eller sette ned planter.

Arden bestod av tre deler - skjær, ås og styre - og kunne lages ved hjelp av bare øks og kniv. Den veide ikke mer enn 10-15 kilo, men var likevel robust, og kunne trekkes av en hest eller et par okser. Viktigst var likevel at en mann ved hjelp av en ard og trekkdyr i løpet av et par dager kunne bearbeide og så til nok land til å fø seg selv og en familie. Arden er avbildet på helleristninger, blant annet i Valla og i Finntorp i Båhuslen.

Et stykke inn i yngre steinalder begynte man å pløye både på langs og tvers av jordstykket, såkalt **korsarding**, for å få jorden løs, lett og ugressfri. De første eksempler på korsarding fra oldtiden fant arkeologene på Hunnfeltene i Østfold i 1950. Oldtidens åkre fremstår med mørke, kryssende striper, for hver gang ardskjæret stakk dypt, trakk det mørk jord ned i den lyse, sterile morenen under. Funn av slike ardspor på den værharde vesle øyen Fjørtofta nordvest for Ålesund, viser at man i bronsealderen drev et like avansert jordbruk her som i Østfold.

Etter hvert ble piggen eller trekroken påsatt et *ardjern* eller *ardskjær* slik at den arbeidet mer effektivt. I deler av landet ble ard bruk som betegnelse på mindre ploger langt ut på 1900-tallet. «Å arde» kunne bety både «å pløye» og «å hyppe med ard».

Arden kan sees som en videreføring av gravestokken.

Referanser
----------

1. ↑  Anders Hagen: *Norges oldtid* (s. 232-3), forlaget Cappelen, Oslo 1983, ISBN 82-02-09067-9
2. ↑  Anders Hagen: *Norges oldtid* (s. 233-6)

Eksterne lenker
---------------

* Ard-merker i South Uist

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Jens Glatved** (født 26. januar 1792 i Norderhov, død 27. juni 1837 i Vestby) var en norsk lærer, prest og stortingsrepresentant.

Han var sønn av res.kap. i Norderhov Otto Christian Glatved og Helene Magdalene Holm. Han ble student i 1812, og arbeidet som huslærer i Danmark, bestyrer av en privat skole i Drøbak og ved latinskolen i Kristiania før han ble cand.theol i 1825. Han ble sogneprest i Gildeskål i 1825 og så i Vestby i 1834.

Glatved var valgt som 3. representant fra Nordlandenes amt til Stortinget i perioden 1833-1835. Han var første vara perioden 1830–1832.

Jens Glatved var gift med Sophie Hedevig Nerenst Bay, datter av toldkasserer i Drøbak Hans Peter Bay og Henricka C. Bay.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 290[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier A-K*. Kristiania. s. 290–91.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Anders Færden** (født 22. juni 1860 i Norderhov, død 26. oktober 1939 i Oslo) var en norsk jurist og dommer i Oslo byrett.

Han var sønn av offiseren Anders Olsen Færden (1824–1914) og Sophie Martine Hansen (1829–1894), bror av offiseren Wilhelm Færden og nevø av stortingsrepresentant Olaus Færden. Etter å ha vært elev ved Nissens skole og Gjertsens skole ble han student i 1878 og *cand. jur.* i 1883. Deretter var han sakfører i Halden, før han ble ansatt i Justisdepartementet i 1883. Her ble han byråsjef ved første sivilkontor i 1896. Fra 1898 til 1930 var han assessor i Oslo byrett. Han hadde i 1893 foretatt en studiereise til Frankrike, Italia og Tyskland for å studere strafferetten i disse landene.

Færden skrev en rekke artikler i aviser og tidsskrifter, særlig om emner fra strafferetten. Han overtok utgivelsen av den avdøde juristen Ole Hansen Rolfsens formularbok (samling av eksempler på brev, kontrakter og lignende), før han utarbeidet sin egen formularbok (*Praktisk juridisk formularbog*) i 1906. Dessuten utga han en ufullendt *Norsk Lovsamling fra 1660 indtil Nutiden*. Han var medlem av *Société de législation comparée*, *Société générale des prisons* og den norske sedelighetsforeningen Kristiania Forening til Fremme af Sædelighet (senere Oslo Moralvernforening). Han arbeidet for å bekjempe prostitusjon og løsgjengeri og var norsk representant på forskjellige internasjonale konferanser for å bekjempe «den hvite slavehandelen» (internasjonal handel med kvinner og barn). Da det nye mediet kinofilmen kom til Norge, gikk han inn for å innføre filmsensur. Dette ble også innført ved opprettelsen av Statens filmkontroll i 1913.

Fra 1915 var han eier av slektsgården Færden i Norderhov.

Utmerkelser
-----------

Han ble ridder av Vasaordenen i 1898 og av Dannebrogsordenen i 1900.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934.
* *Studenterne fra 1878*. Kristiania: Aktie-bokgtrykkeriet. 1902.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anders Færden i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Bundestag undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Bundestag er på linjen U5.

Selv om stasjonen sto ferdig i 1994 tok det 15 år før stasjonen ble åpnet i august 2009. I mellomtiden ble den uferdige stasjonen med det høye taket og den uvanlige arkitekturen benyttet til kulturelle aktiviteter, slik som fremføring av Tryllefløyten. Den ble også brukt som filmsett for filmer som Resident Evil og Æon Flux.

Opprinnelig skulle stasjonen hete Reichstag etter Riksdagsbygningen som ligger ved siden av, men navnet ble forandret til Bundestag i april 2006.


| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| HauptbahnhofAlexanderplatz |  | U5 |  | Brandenburger TorHönow |

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Bundestag (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Tyskland
**Hans Skabo** (født 14. juni 1823 i Bergen, død 28. januar 1903 i Drøbak) var en blokkmaker og jernbanevogn-konstruktør. Han var sønn av Skomakermester Hans Johannessen Schaboe (1775–1835) og Ane Alida Erichsen (1778–1860). Skabo flyttet til Drammen i 1948 der han overtok blokkmakerforretningen til blokkmaker Jørgen Ørbæk Hansen og giftet seg med hans enke Kirstine. Forretningen leverte blokker og spill til skipsbyggeriene. I 1864 startet han Norges første fabrikk for jernbanevogner i Drammen. Fabrikken ble senere ble flyttet til «Tyskerstranden» ved Skøyen nær Kristiania under navnet Skabo Jernbanevognfabrikk, hvor det etter hvert vokste opp en liten fabrikk- og arbeiderby. På Håndverks- og Industriutstillingen i Drammen i 1873 kunne bedriften presentere den første fullstendig norskbygde jernbanevogn. På landsutstillingen i Kristiania i 1883 fikk han gullmedalje. Han seg som fabrikkens leder i en alder av 75 år og omgjorde bedriften til aksjeselskap. I 1864 var han også med på å stifte Drammen Haandverkerforening.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Oppr. Schaboe, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon-ID Hans\_Skabo[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Aspenberg, Nils Carl (27. januar 2023). «Hans Skabo». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 16. desember 2023.
4. ↑  «Skabo, Hans (14.6.1823 – 28.1.1903) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 16. desember 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
Prosessen med å gjøre data brukbare: Oppdagelse, strukturering, vask, berikelse, validering, publisering.
**Dataavstemming**, også kalt **datasammenstilling**, **dataarrangering** eller **datajustering** (på engelsk også *reconciliation* eller *data wrangling*) i databehandling går ut på å bringe to datasett, eller uttrekk fra datasett, i samsvar med hverandre. Uttrekkene kan være (og er ofte) kolonnevise, og har som formål å danne tilstrekkelig grunnlag for en autoritativ kobling mellom oppføringer uten entydig identifikator. Med andre ord går dataavstemming ut på å ta inn data, transformere data, validering og datavask for å tilfredsstille forretningsbehov og krav.

Et datasett *A* kan for eksempel bestå av personbeskrivelser som inneholder personnavn (fullt navn), fødselsår, og lønnsinntekt. Et datasett *B* kan tilsvarende inneholde personnavn (fullt navn), fødselsår, og forsikringsdata. Hvis *A* kobles med *B* via personnavn så får en kanskje mange treff på «Ole Olsen» i begge datasettene, og det er ikke mulig å koble dem entydig. Hvis en derimot bruker både personnavn og fødselsår så kan dette være tilstrekkelig til at en kan gjøre en entydig kobling.

Det er prosessen med å utføre denne koblingen på usikre data som omtales som *dataavstemming* (*reconciliation*). Det som kommer ut av prosessen er ofte et beriket eller normalisert datasett. Dataene som brukes for å koble datasettene blir av og til omtalt som autoritetsdata (data om en autoriet), og i grensetilfellet med en unik id som en autoritativ identifikator.

Verktøy bruker ofte en forenklet analysemodell av hva som er riktige og feil koblinger, hvor sannsynlighet for rett kobling kun er andel samtidige treff. Ved å gjøre analyser på forekomster av de forskjellige feltverdiene (kolonnevariablene) så kan en få sannsynligheten for at en gitt kobling er riktig. Omvendt, hvis sannsynligheten er for lav kan en forkaste koblingen. Ved å bruke flere feltverdier og deres sannsynligheter kan det beregnes en a posteriori sannsynlighet ved hjelp av Bayes' teorem for forekomsten, og en får et mer korrekt bilde av hva som er riktig kobling.

Verktøy for å gjøre *dataavstemming* (*reconciliation*) blir omtalt som *data analysis reconciliation tool* (DART).[] Et slikt verktøy som brukes for reconciliation er OpenRefine, et annet er Trifacta, et tredje er Nomenklatura. Spesialiserte verktøy kan ha egne navn, for eksempel kalles verktøy som kobler navn på steder med geografiske steder for en gazetteer (geografisk ordbok).

Se også
-------

* Forretningsinnsikt

Referanser
----------

1. ↑  «Cleaning Data with Refine — Data Wrangling Handbook 0.1 documentation». *datapatterns.readthedocs.org*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 12. januar 2016.
2. ↑  *Using OpenRefine*. PACKT Books. s. 65–80. ISBN 978-1-78328-908-0.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
3. ↑  «Wrangler | Trifacta». *Trifacta* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 25. februar 2016. Besøkt 12. januar 2016.
4. ↑  «Open Knowledge Labs». *okfnlabs.org*. Besøkt 12. januar 2016.