recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liberties of the Tower of London** eller bare **the Tower Liberty** var et område rundt Tower of London som lå utenfor både City of Londons og Middlesex' myndighetsområde. 

Området bestod opprinnelig av området innenfor ringmuren og rett utenfor den, inkludert Tower Hill. Disse grensene ble satt i det 16. århundre. 

I 1688 la Jakob II til tre områder:

* Old Artillery Ground
* Little Minories
* Liberty of Well Close

Disse områdene hadde tilfalt kronen ved oppløsningen av Englands klostre, og hadde blitt tatt i bruk for lagring av våpen. Det var derfor hensiktsmessig å underlegge dem Towers autoritet i stedet for byens eller grevskapets.

Liberties hadde en egen administrasjon, som ble ledet av Konstabelen av Tower of London. Det var en egen likskuemann, egen domstol, fengsel og politistyrke. Innbyggerne hadde visse privilegier, som at de kunne kreve retten til ethvert dyr som falt fra London Bridge, eller svaner under broen. 

Fra 1855 ble området administrert av Whitechapel District Board of Works, og i 1889 ble det en del av grevskapet London. I 1894 ble liberties helt avskaffet, og i 1900 ble det innlemmet i Stepney. Det ligger i dag i bydelen Tower Hamlets.
***En kikkert av rav*** (engelsk *The Amber Spyglass*) er den tredje boken av Philip Pullmans trilogi *Den mørke materien*. I Storbritannia ble boken utgitt i 2000, og i Norge kom den ut i 2002. Kronologisk følger den etter *Den skarpeste kniven* (den første norske oversettelsen hadde tittelen *Den skarpe eggen*), som igjen følger *Det gylne kompasset*. 

I TV-serien *His Dark Materials*, som ble produsert av BBC og HBO og hadde premiere i 2019, er tredje sesong basert på *En kikkert av rav*.

Handling
--------

Handlingen i alle tre bøkene er lagt i et alternativt univers, parallelt til vårt. I *Det gylne kompasset* lærer trilogiens heltinne, Lyra Belacqua, og hennes daimon Pantalaimon, om Støv, en merkelig elementærpartikkel som Kirken tror er beviset på arvesynd. Boken ender med at hennes angivelige onkel lykkes i å skape en bro over til et alternativ univers. I *Den skarpeste kniven* møter Lyra den jevnaldrende gutten Will, som blir eier av en skarp kniv som kan lage vinduer mellom parallelle verdener. 

I *En kikkert av rav* ignorerer Will englene og bestemmer seg i stedet for å redde Lyra, en oppgave han lykkes i ved hjelp av Lord Asriels *gallivespere* lady Salmakia og Chevalier Tialys. Sammen reiser de inn i de dødes land for å befri Roger og andre døde sjeler fra Autoritetens fangenskap. Dr. Mary Malone drar til en merkelig verden bebodd av *mulefaer*, intelligente skapninger som trues av utryddelse. Hos dem lærer hun om den sanne naturen til Støv, og om hvorfor mulefaenes og alt annet livs eksistens står i fare.

Lyras foreldre, Lord Asriel og en omvendt Mrs. Coulter, slår seg sammen for å gjøre ende på Autoritetens regent, Metatron. Det klarer de, men de mister selv livet i kampen. Autoriteten selv dør i et enormt slag mellom opprørere og hans egne tjenere. Will finner ut at også han har en daimon, og Will og Lyras daimoner finner sine faste former når paret forelsker seg. For å sikre at alle universene og alt liv skal bestå, må Will og Lyra skille lag og vende tilbake til sine egne verdener. Alle vinduene mellom universene må forsegles for evig og alltid.

Priser
------

I 2002 vant boken Whitbread-prisen, som den første barnebok noensinne. Boken vant også British Book Awards for beste barnebok, Audie Award for Children's Titles Ages 8-12 og West Australian Young Readers' Book Award (WAYRBA) for Older Readers. Den ble nominert for The Booker Prize (longlist) og Locus Award for Best Fantasy Novel.

I 2019 ble den kåret til den 6. boken på *The Guardians* liste over beste bøker utgitt siden 2000, *The 100 best books of the 21st century*.

Referanser
----------

1. ↑  Pullman, Philip (1999). *Hans mørke materialer. 2 : Den skarpe eggen*. Aschehoug.
2. ↑  «His Dark Materials». His Dark Materials: Season 3. Besøkt 10. april 2023.
3. ↑  «Epic children's book takes Whitbread». The Guardian. 22. januar 2002. Besøkt 10. april 2023.
4. ↑  «The Amber Spyglass». GoodReads. Besøkt 15. april 2023.
5. ↑  «The 100 best books of the 21st century». The Guardian. 21. september 2019. Besøkt 10. april 2023.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** OCLC **·** OCLC
 |
Libertyskipet SS Carlos Carrillo ved San Francisco, California
**Libertyskip** var stykkgodsskip som ble masseprodusert i USA under andre verdenskrig. De var rimelige og tok kort tid å bygge (rekorden var fem dager), og ble et symbol på USAs industrielle kapasitet. Basert på en skipstype bestilt av Storbritannia for å erstatte krigsforlis ble de produsert i stort antall. Seksten amerikanske skipsverft bygget 2751 libertyskip mellom 1941 og 1945 – det største antall serieproduserte handelsfartøy noensinne.

Libertyskipene kompenserte for skipstapene de allierte hadde hatt under slaget om Atlanterhavet og ga et viktig bidrag i den allierte krigsinnsatsen. At mange av libertyskipene var i drift lenge etter den angitte levetiden på fem år gir også et vitnesbyrd om en solid konstruksjon.

Norske sjømenns vurdering
-------------------------

Libertyskipene hadde en høy innredningsmessig standard, som var uvant luksuriøs for norske sjømenn. Man ble spesielt imponert over innredningsdetaljer som gode køyer, air conditioning på lugarer, antall dusjer/toaletter og bysseutrustning. Skroget som var sveiset (man var vant med klinkbygde skip) ble vurdert å være solid. Den norske skipsføreren Odd Findal var imidlertid skeptisk til broen som han anså som lite funksjonell, tildels farlig grunnet dårlig utsikt.

Under andre verdenskrig fikk Norge leie libertyskip av USA på såkalt bareboat charter (skipet stilles til disposisjon uten besetning). Nortraship overtok det første norskdisponerte libertyskipet 29. januar 1943; det ble døpt «Leiv Eiriksson». Totalt fikk Nortraship overført disposisjonsretten over tolv libertyskip; flere av dem ble etter krigens slutt overtatt av norske rederier.

Libertyskip under Nortraship
----------------------------

* «Leiv Eiriksson», 29. januar 1943
* «Fridtjof Nansen», 31. januar 1943
* «Roald Amundsen», 24. april 1943
* «General Fleischer», XX. april 1943
* «Ole Bull», 14. mai 1943
* «Edvard Grieg», 31. mai 1943
* «Christian Michelsen», 31. mai 1943 – senket september 1943
* «Viggo Hansteen», 20. oktober 1943
* «Sverre Helmersen», 22. april 1944 – senket april 1945
* «Harald Torsvik», 6. november 1944
* «Vadsø», 20. desember 1944
* «Lektor Garbo», 7. mars 1945
* «Carl Oftedal», 28. mars 1945

Eksterne lenker
---------------

* NorgesLexi om handelsfartøy og Libertyskip
* Oversikt over Libertyskip bygget av United States Maritime Commission i løpet av andre verdenskrig (engelsk)
* Lenkeside med informasjon om Libertyskip (engelsk)
* SS «Jeremiah O'Brien», ett av to Libertyskip som fremdeles er sjødyktig (engelsk)
* SS «John W. Brown», ett av to Libertyskip som fremdeles er i sjødyktig stand (engelsk) Arkivert 31. mai 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Stanislaw Czerski** (født 10. oktober 1777 i Latgale i det som er dagens Latvia, død 30. april 1833 i Varniai i Litauen) var en katolsk prest tilhørende jesuittordenen, grafisk kunstner og oversetter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, jesuitt

Stanislaw Czerski studerte ved jesuittenes kollegium i Polotsk. I 1794 ble han selv jesuitt, og ble presteviet i 1807. 

### Akademisk virke

Han underviste i tysk ved jesuittenes kollegier i Vitebsk, Mogilev, Polotsk, Orsja og ved gymnasiet i Vilnius. I 1814 ble han kannik i Brest. 

Mellom 1819 og 1821 besøkte pater Czerski en rekke europeiske land for vitenskapelige studier på oppdrag av universitetet i Vilnius. Han besøkte 21 steder og institusjoner: Samlinger i 15 biblioteker - blant annet det kongelige bibliotek i Berlin, Paris, Dresden, Biblioteca Medicea Laurenziana i Firenze, Biblioteca Ambrosiano i Milano, Sankt Markus-biblioteket i Venezia, universitetsbiblioteket i Königsberg, og British Museum i London - og fikk materialer fra seks arkiver - blant annet fra Königsberg, byarkivet i Napoli og det pavelige arkiv i Frauenburg].

Han korresponderte med fyrst Adam Jerzy Czartoryski om kopiering eller kjøp av sjeldne manuskripter vedrørende det polsk-litauiske samveldes historie. Historiske dokumenter beriket det czartoriske bibliotek i Pulawy

### Kartografi, graveringer, oversettelsesvirksomhet

I 1814 ble han kannik i Varniai og i 1825 var han prest i Salantai. Det var der at han etablerte et verksted for tresnitt for produksjon av kart og kunstnisk utsmykning av bøker. I 1822 graverte han et kart over Vilnius i kopper i pakt med Georg Brauns atlas, fra 1550, og to vignetter for den latinsk–polske ordbok. Han deltok i 1831-opprøret og ble arrestert.

Czerski skrev på polsk og latin. Han oversatte fabler av Phaedrus til polsk og *Ode til Gud* av Gavrila Derzjavin til latin, publiserte Samogitias historie med graverte kart av Samogitias bispedømmer og Salantais menighet, skrev en latinsk-polsk ordbok, og skrev om leksigrafiske emner.

Litteratur
----------

* Stanislovas Čerskis’ Journey Across Western Europe Between 1819 And 1821 (Summary)
* Karol Hoffman: Krajoznawcy polscy
* *Stanislovas Čerskis*, in Lietuvių literatūros enciklopedija
* J. Giżycki: Materyały do dziejów Akademii Połockiej i szkół od niej zależnych

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**100** (**hundre** eller **ett hundre**) er det naturlige tallet som kommer etter 99 og før 101. Før det nye målesystemet ble tatt i bruk i Norge på 1800-tallet, ble hundre gjerne benevnt som «smalt hundre» eller «tirøtt hundre». *Tirøtt hundre* betyr *ti raders hundre,* sammenlignet med *tolfrøtt hundre, tolv raders hundre*. Dette fordi hundre opprinnelig betegnet tallet 120, signifikat for *storhundre*; forsåvidt en yngre betegnelse som følge av at titallssystemets sannsynligvis ankommer etter tyvetallsystemet, som vi kan se spor av i den danske tellemåten. Forandringen til titallssystemet kom som følge av opplysningstiden og særlig den franske revolusjon. Den samme inflasjonen, om en vil, har også skjedd med tallet tusen. 

I titallsystemet er 100 kvadratet av 10 (med den vitenskapelige skrivemåten 102).
SI-prefikset for 100 er «hekto-».

Hundre er summen av de første ni primtallene, samt summen av de to primtallene (47 + 53), og summen av kubene av de første fire heltallene. Altså: 26 + 62 = 100, noe som gjør 100 til et Leyland-tall.

I vitenskap
-----------

* 100 er atomnummeret til fermium, en aktinid.
* 100 grader celsius er kokepunktet til vann ved havoverflaten.

I andre sammenhenger
--------------------

100 er også:

* antall år i et århundre.
* telefonnummeret til politiet i Hellas, India og Israel.
* telefonnummeret til ambulanse i Belgia.
* en sprintøvelse i friidrett (100 meter).

Se også
-------

* Hundreårskrigen
* 100 f.Kr.
* år 100

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** LCCN
 |
Sanussiya-flagget var svart med en stjerne og halvmåne.
**Muhammad ibn Ali as-Sanussi** (arabisk: محمد بن علي السنوسي ;*Muḥammad ibn ‘Alī as-Sanūssī*; født 1787 i al-Wasita nær Mostaganem i det som nå er Algerie, død 1859 i Al-Jaghbub som nå er i Libya) var en algirsk sufi som grunnla sanussiya-ordenen i 1837.

Biografi
--------

### Bakgrunn

Muhammad ibn Ali fikk tilnavnet as-Sanūssī etter en respektert muslimsk lærer. Han var et medlem av Walad Sidi Abdallah-stammen, og var en sharif som kunne følge slekta si tilbake til Fatima, Muhammads datter. 

Han studerte ved en madrassa i Fès, i dag i Marokko.

### Lederskap

Han reiste så til Sahara, hvor han i dagens Tunisia og Libya fremmet en «ren» form av islam, som fikk mange tilhengere, og deretter dro han til Kairo for å studere ved al-Azharuniversitetet. 

På grunn av den franske okkupasjonen av Algérie kunne han ikke vende tilbake, og han etablerte derfor sin hovedstad i al-Jaghbub i det østlige Kyrenaika. Der bygde han en moské og et universitet, som kom til å bli en av al-Azhars rivaler. 

### Etterkommere

Etter hans død ble hans eldste sønn Muhammad al-Mahdi ibn Sayyid Muhammad al-Sanussi sanussiya-ordenens nye eder, og han flyttet hovedstaden til Kufra. As-Sanūssī hadde også en annen sønn kalt Muhammad ash-Sharif. Hans barnebarn, Muhammad al-Mahdis sønn, ble Idris I av Libya, landets første og eneste konge.

Universitetets skjebne
----------------------

Universitetet ble stengt av Muammar al-Gaddafi i 1984, samme tid som as-Sanūssī-familiens graver ble desakrert.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119498987, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   AlKindi, oppført som Muḥammad ibn ʿAlī al-Sanūsī, General Diamond Catalogue ID 563[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   opac.vatlib.it, oppført som Muḥammad ibn ʻAlī Sanūsī, VcBA-ID 495/165554[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Muḥammad Ibn-ʿAlī as- Sanūsī, CERL-ID cnp00557485[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   LIBRIS, oppført som Muḥammad ibn ʻAlī Sanūsī, SELIBR 36877, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Libya: Muhammad Al-Sanusi (c. 1787–1859) and the Sanusiyya.* In: Kevin Shillington (Hrsg.): *Encyclopedia of African History.* Band 2: *H – O.* Fitzroy Dearborn, New York NY 2005, ISBN 1-57958-454-3, S. 830–831.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Karaganda** (kasakhisk: Қарағанды, *Qaraghandy*; russisk: Караганда, *Karaganda*) er hovedstaden i Karaganda oblast i Kasakhstan. Den er den fjerde største byen i Kasakhstan etter Almaty, Nursultan og Tsjimkent med om lag 450 000 innbyggere. I 1940-årene var ca. 70 % av innbyggerne etniske tyskere. De fleste av de etniske tyskerne er etterkommere av volgatyskere som ble deportert til Sibir og Kasakhstan på Stalins ordre da Hitler invaderte den del av Polen som var okkupert av Sovjetunionen. Fram til 1950-årene var mange av dem internert i arbeidsleirer (gulag). Fra 1989 til 1999 falt innbyggertallet i Karaganda med 14 %, hovedsakelig fordi mange emigrerte til Tyskland. 

Navnet Karaganda kommer fra busken karagana som det er mye av i området. Karaganda er en industriby som ble bygd for å utnytte kullgruvene ved hjelp av fangene i arbeidsleirene. Tidlig på 1990-tallet ble den vurdert som hovedstad i Kasakhstan før valget falt på Astana. 

Det opprinnelige stedet der Karaganda stod er i dag avmerket på bykart som «Gamlebyen», men nesten ingenting er igjen. Da sovjeterne utnyttet de rike kullforekomstene like ved, førte gruvegangene like under byen til at den måtte flyttast flere kilometer lenger sør.

Litteratur
----------

Kate Brown: «Gridded Lives: Why Kazakhstan and Montana are Nearly the Same Place.» *American Historical Review* 106, 1 (2001): 17-48.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Karaganda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Караганда – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Uruguays flagg Uruguay |
| Basketball |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Bronse | Melbourne 1956 |  Lag |

**Ariel Olascoaga Gutiérrez** (født 21. mai 1929, død 22. august 2010) var en uruguayansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.

Olascoaga vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1956 i Melbourne. Han var med på det uruguayanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Sovjetunionen. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Uruguay tapte semifinalen til USA med 38-101 som siden vant finalen over Sovjetunionen. Uruguay beseiret Frankrike i bronsefinalen med 71-62. Olascoaga spilte alle åtte kampene og scoret 8 poeng for Uruguay.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ariel Olascoaga – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ariel Olascoaga – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ariel Olascoaga – FIBA Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Uruguays tropp – Sommer-OL 1956 - bronsemedalje |
| --- |
| 
* Blixen
* Cortés
* Costa
* Chelle
* Demarco
* García
* González
* Matto
* Moglia
* Mera
* Olascoaga
* Scaron
* Landslagstrener: Reboledo

 | Flagget til Uruguay |
**Tarcísio Meirelles Padilha** (født 17. april 1928 i Rio de Janeiro i Brasil, død 9. september 2021 samme sted) var en brasiliansk filosof og formann for Academia Brasileira de Letras.

Bakgrunn
--------

Han var sønn av Raymundo Delmiriano Padilha og hans hustru Mayard Meirelles Padilha.

Padilhas utdannelse var ved Grupo Escolar D. Pedro II i Petrópolis, Colégio Nossa Senhora Auxiliadora i Campinas og Colégio Santo Inácio. Han tok bachelorgrad i filosofi og juss ved Pontifícia Universidade Católica do Rio de Janeiro. Han studerte også ved Escola Superior de Guerra og Universidade Federal Fluminense. Han tok doktorgrad i filosofi ved Universidade Federal do Rio de Janeiro.[]

Han underviste i filosofi ved Universidade do Estado do Rio de Janeiro, Pontifícia Universidade Católica do Rio de Janeiro, Universidade Santa Úrsula, Universidade Federal do Rio de Janeiro, og Universidade Gama Filho. Han var medlem av den permanente administrative ledelse for Escola Superior de Guerra.[]

Han var den femte innehaver av stol 2 i Academia Brasileira de Letras etter utnevnelse den 20. mars 1997, etter Mário Palmério. Han ble tatt i mot den 13. juli 1997 av akademikeren Arnaldo Niskier. Han tok i sin tur i mot akademikerne Ana Maria Machado, Luiz Paulo Horta og Marco Lucchesi. Han var leder av samme akademi i 2000 og 2001.

Padilha døde 9. september 2021 i Rio de Janeiro av covid-19 i en alder av 93 år.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 11987452j, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   «Tarcísio Padilha, acadêmico e membro da ABL, morre aos 93 anos», publisert i G1[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bio
4. ↑  Morre Tarcísio Padilha, ex-presidente da Academia Brasileira de Letras, de Covid

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Carl Henrik Grøndahl** (født 12. oktober 1945 i Trondheim) er en norsk journalist, radiosjef og kulturmann.

Grøndahl er utdannet cand. philol. fra Universitetet i Oslo med hovedfag i norsk. Hovedfagsoppgaven var om Sigrid Undset. Han har siden utgitt et antall bøker, blant dem flere om norsk teaterpolitikk. Han var redaktør av Acems tidsskrift *Dyade* i over tredve år.

Han begynte karrieren som journalist i *Stavanger Aftenblad*, arbeidet i en årrekke som *Aftenposten*s ledende teateranmelder, før han ble ansatt i NRK, først som kultursjef i NRK P2 i Trondheim, deretter i tilsvarende stilling i NRK P1 i Oslo. Da NRK besluttet å legge om til det nåværende trekanalsystemet, ble Grøndahl ansatt som sjef for NRK P2 og var ledende i arbeidet med å utvikle og etablere kulturkanalen.[]

Grøndahl vendte deretter tilbake til teatret, denne gangen som produsent i NRK Radioteatret. Han produserte[*når?*] blant annet Radioteatrets nyproduksjon av *Peer Gynt*. Samarbeidet med regissør Steinar Berthelsen, lyddesigner Arne Barca og komponist Åsmund Feide har resultert i flere Ibsen-tolkninger, blant dem *Brand* og *Keiser og Gallileer*.

På fritiden har Grøndahl medvirket i oppbyggingen av den norske meditasjonsorganisasjonen Acem.

Grøndahl har to barn, forfatteren og dramatikeren Christopher Grøndahl og fotografen Aida Grøndahl.

Referanser
----------

1. ↑   VIAF-identifikator, oppført som Carl Henrik Grøndahl, VIAF-ID 93877459[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Roar Haldorsen Strat,Lise Karlsen og Ludvig Karlsen | **Vinner av Bibelprisen fra Det Norske Bibelselskap**(2000) | Neste mottaker:Ivar Skippervold |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Carl Hansen** (født 15. februar 1902 i Kragerø, død 22. september 1982 i Arendal) var en forsorgsforstander og ordfører i Arendal.

Han var sønn av den danskfødte konditoren Carl Hansen og Mimi Hansen. Hansen fikk arbeid som telegrafinspektør i Arendal i 1920, og var der til han ble forsorgsforstander i 1942, da forgjengeren i stillingen ble avsatt av politiske grunner. I desember 1944 ble han medlem av skotøynemda. I januar 1945 ble han innsatt av NS-myndighetene som ordfører i Arendal, og 26. februar ble han utnevnt til formann i fattigstyret i byen. Han satt også i en periode i finans- og valgkomiteen i kommunen.

Hansen ble avsatt fra sine politiske verv ved frigjøringen i mai 1945 grunnet hans medlemskap i Nasjonal Samling fra 1935. Han var Nasjonal Samlings kretsfører for Nedenes krets fra januar 1943 til frigjøringrn i mai 1945. Han melde seg for Den norske legion i 1942, men ble ikke tatt inn. Hansen var medlem i Hirden og NS Kamporganisasjon.

Hansen ble dømt i det norske landssvikoppgjøret til fem års tvangsarbeid, fem og ti års rettighetstap og 17 000 kr i inndragning.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Arendal

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01036510000196, verkets språk bokmål, besøkt 17. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Agderposten 15. mars 1946 – «Ordfører Carl Hansen var fortørnet over å være tiltalt for landssvik»
* Agderposten 18. mars 1946 – «Fem år for Carl Hansen»
* 

* (no) Carl Hansen i Folketellingen 1910 fra Digitalarkivet. ( Kragerø kjøpstad )


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eystein Knutzon** | **Ordførere i Arendal**(1945–1945) | Etterfølger:**Niels Sødring Barth** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Teresa Kunegunda Sobieska** (født 4. mars 1676 i Warszawa, død 10. mars 1730 i Venezia) var kurfyrstinne av Bayern og Pfalzgrevskapet ved Rhinen. Hun var gift med Maximilian II Emanuel av Bayern. I årene 1704-1705, da Bayerns hoff var evakuert til Bayerns provins Pfalz, var hun regent i makens fravær.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Teresa Kunegunda Sobieska var datter av Polens konge Jan III Sobieski og hans hustru Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquien.

### Kurfyrstinne av Bayern

Hun ble den andre ektemaken til Bayerns kurfyrste Maximilian, tre år etter hans første hustrus død.

Hennes politiske kontakter ble betraktet som viktige av den ambisiøse Maximilian, og hun førte med seg en stor medgift på en formue på 50.000 taler.[] Bryllupet fant sted i Wesel den 12. januar 1695. På tiden for giftermålet var ektemaken guvernør i De spanske Nederlandene, og paret bodde derfor de første årene i Brussel.

I 1701 forlot paret Brussel og opprettet et hoff i München i Bayern. Maximilian deltok i den spanske arvefølgekrigen på Frankrikes side mot Østerrike. Etter slaget ved Blenheim i 1704 ble Bayern okkupert av Østerrike. Maximilian flyktet da til Brussel, men etterlot Theresa Kunigunda og hennes barn i Bayern. Keiser Leopold ville unngå opposisjon mot okkupasjonen fra lokalbefolkningen, og utnevnte derfor Theresa Kunigunda til stedfortredende regent i Bayern i ektemakens fravær.[]

Etter keiser Leopolds død 5. mai 1705 forverret vilkårene for den keiserlige okkupasjonen av Bayern seg, med tunge skatter, tvangsrekruttering og soldatinnkvartering, og utpå høsten brøt det ut flere opprør.

Etter massakren på julaften 1705 følte Theresa Kunigunda seg utsatt for trusler mot sitt liv og flyktet fra landet.[] Hun etterlot sine barn, og de ble tatt i keiserlig forvaring, og flyktet med sin skriftefar til sin mor, Polens enkedronning, som da bodde i Venezia. Theresa Kunigunda tilbragte resten av krigen hos sin mor, og fulgte henne først til Roma og senere til Frankrike.

I 1715 trakk Maximilian seg ut av krigen og kunne vende tilbake til Bayern sammen med Theresa Kunigunda.

Etter ektemakens død i 1726 besøkte hun regelmessig Venezia for spabehandling,[] og der døde hun også i 1730.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p11209.htm#i112081, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Christian Probst: *Lieber bayrisch sterben. Der bayrische Volksaufstand der Jahre 1705 und 1706*, Süddeutscher Verlag, München, 1978, ISBN 3-7991-5970-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
Kossegården  Foto: Peter Fiskerstrand 
Flyfoto av Tønsberg ca. 1957. Kossegården skimtes som en lang bygning ved siden av Tønsberg domkirke like sørøst for Slottsfjellet, byens landemerke. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene 
**Kossegården** er ei bygning med adresse Storgaten 55 i Tønsberg. Den befinner seg ved sida av Tønsberg domkirke, på hjørnet av Kongegaten, og like øst for Nordbyen. Da den blei oppført i 1807, i klassisistisk stil, var den en av byens flotteste gårder. Den er oppkalt etter en av eierne, familien von Koss. Tønsberg kommune kjøpte gården i 1967, og den har i dag status som vedtaksfreda kulturminne. Det sies også at det spøker i bygninga.

Referanser
----------

1. ↑  Gamle Tønsberg: Storgaten 55 Arkivert 2011-06-20, hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* «Kossegården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Gamle Tønsberg: Storgaten 55
* «Kossegården og familiene Tschudi og von Koss», *Tønsbergs Blad*, 13. januar 2010.
***Rhagonycha fulva*** (Scopoli, 1763) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae). På norsk er denne bløtvingen kalt både rødgul bløtvinge og prestebille.

Utbredelse
----------

*Rhagonycha fulva* finnes sør i Norge og er vanlig. Den er også svært vanlig i Europa, og finnes i Nord-Amerika

 Foto: IronChris

Utseende
--------

*Rhagonycha fulva* er mellom 7 og 10 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er ofte smalere bak de noe utstående fasettøynene, enn det er lengre fremme. Den har lange antenner, som er mørkt svarte med mer rødgul rot (nærmest hodet). Antennens andre ledd er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er en halv gang lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, og tydelig smalere i fremkant og dets bakhjørner er tydelig avsatt. Brystpartiet og hodet er rødt. Føttene er mørke ofte nær svarte. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Dekkvingene er rødgule, mens bakkroppens spiss er mørk, nær svart. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort oppstående behåring.

Levevis
-------

*Rhagonyncha fulva* har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli, særlig ved midtsommer. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 40. ISBN 8712166936
* Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) *Cappelens naturhåndbøker: Småkryp.* Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhagonycha fulva* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha fulva* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Rhagonycha fulva* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Rhagonycha fulva* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha fulva* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha fulva* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha fulva* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rhagonycha fulva* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Rhagonycha fulva* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rhagonycha fulva* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sylvia Syms** (1934–2023) var en britisk skuespillerinne. Hun spilte i flere filmer i 1950- og 1960-årene, men var aktiv innen film, TV og teater gjennom hele livet.

Biografi
--------

### Privat

Syms ble født i London. Foreldrene var Daisy (Hale) og Edwin Syms, som var henholdsvis et fagforeningsmedlem og en embetsmann. Hun ble utdannet ved Royal Academy of Dramatic Art. Datteren Beatie Edney er også en skuespillerinne.

### Karriere

Syms begynte å spille i filmer i andre halvdel av 1950-årene. I *My Teenager Daughter* spilte hun Anna Neagles vanskelige datter og i disse årene jobbet hun også med Flora Robson, Orson Welles, Stanley Holloway, Lilli Palmer og William Holden. I 1958 spilte hun i filmen *Ice-Cold in Alex*, som i de siste årene har blitt en kultklassiker fordi et klipp fra filmen ble brukt i en ølreklame.[]

I 1958 spilte hun også i den engelske borgerkigshistorien *The Moonraker* med George Baker. Noen få år senere spilte hun Tony Hancocks kone i komedien *The Punch and Judy Man*. Etter denne fulgte flere komedier, som *The Big Job*, men hun fikk mest hyldest for dramaene hun var med i, slik som *The Tamarind Seed*. For denne filmen ble hun nominert til en British Film Academy-pris. I 1970-årene spilte hun blant annet i komiserien *My Good Woman* (1972–74). Hun har også spilt Margaret Thatcher i både TV og på teater og i 1989 spilte hun i TV-serien *Doctor Who* i historien *Ghost Light*.[]

I 2002 var hun med i miniserien *The Jury* og i 2006 spilte hun Elizabeth Bowes-Lyon i filmen *The Queen* med Helen Mirren. Syms ble i juni 2007 utnevnt til offiser av Order of the British Empire.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6rd054n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.times-series.co.uk, besøkt 28. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The International Who's Who of Women 2006[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   The London Gazette 58358, side(r) B12[Hentet fra Wikidata]
7. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Sylvia Syms på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sylvia Syms i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sylvia Syms på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Sylvia Syms på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Sylvia Syms på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sylvia Syms på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sylvia Syms hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Gutten som ropte ulv, en klassisk fortelling om følgene av å gi falsk alarm.
En **falsk alarm**, også kalt en **plage-alarm**, er villedende eller feilaktige rapporter om en krise som forårsaker unødvendig panikk og/eller bringe ressurser (for eksempel akutt-tjenester) til et sted hvor de ikke er nødvendig. Falske alarmer kan oppstå ved boliginnbrudd, røykvarslere og industrielle alarmer. Falske alarmer har potensial til å viderekoble innsatspersonell bort fra legitime kriser, og som kan til slutt føre til tap av liv. I noen tilfeller kan gjentatte falske alarmer i et bestemt område føre til at beboerne begynner å utvikle alarmtretthet, og å begynne å ignorere de fleste alarmer, vel vitende om at hver gang vil den mest trolig være falsk.

Begrepet "falsk alarm" refererer til alarmsystemer i mange ulike programmer som utløses av noe annet enn den forventede triggerhendelsen. Eksempler på dette de applikasjoner som inkluderer innbruddsalarmer, røykvarslere, industrielle alarmer, og registrering av bestemte signal. Begrepet "falsk alarm" kan faktisk være en semantisk feil begått av den enkelte bruker. For eksempel kan en innbruddsalarm i et boligområde lett bli utløst av beboere ved et uhell. Alarmen er ikke nødvendigvis falsk – den kan være utløst av den forventede hendelsen – men den er likevel "uønsket", fordi politiet ikke skal varsles.

Norsk eventyr
-------------

På norsk har vi det kjente eventyret om gjetergutten som stadig ropte "Ulv", "ulv", "ulv".

Eksempler
---------

En bemerkelsesverdig falsk alarm var missilvarsling på Hawaii den 13. januar 2018, der en nødmelding feilaktig ble sendt til folk om et innkommende ballistisk missil.

Referanser
----------

1. ↑  «151. THE BOY WHO CRIED 'WOLF' (Laura Gibbs, translator)». *mythfolklore.net*. Besøkt 23. november 2021.
2. ↑  Wang, Amy (13. januar 2018). «Hawaii officials say ‘NO missile threat’ amid emergency alerts». *The Washington Post*. Besøkt 13. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Falske Alarmer: deres årsaker og forebygging
***Symbolae Osloenses*** (opprettet 1922) er et norsk vitenskapelig tidsskrift for klassisk filologi, landets eldste i sin sjanger (oldtidsforskning). 

Det ble stiftet av professorene Samson Eitrem og Gunnar Rudberg ved Universitetet i Oslo, og de første to årgangene hadde navnet *Symbolae Arctoae*. Siden 1997 har det hatt undertittelen *Norwegian Journal of Greek and Latin Studies* for å uttrykke at studiet av klassiske språk også foregår ved andre universitet enn det i Oslo. Det utgis en gang i året av det britiske forlaget Taylor & Francis. Artiklene er på engelsk, av og til fransk, tysk eller italiensk. 

Tidligere redaktører har vært Eiliv Skard, Egil Kraggerud (1972–94), Tomas Hägg og Lars Boje Mortensen (1995–2004) og Øivind Andersen (2005–13). Nåværende redaktører er Monika Asztalos (2005–) og Anastasia Maravela (2014–) ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Symbolae Osloenses editorial page». Arkivert fra originalen 19. april 2010.
2. ↑  «Symbolae Osloenses, journal details». Taylor & Francis, England. Arkivert fra originalen 28. september 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Matthias Müller** (født 9. juni 1953) er en tysk næringslivsleder som fra 2010 er administrerende direktør i Porsche AG, og fra september 2015 administrerende direktør i Volkswagen AG.

Karriere
--------

Müller begynte sin karriere hos Audi AG på slutten av 1970-tallet, og etter å ha studert datateknikk ved Hochschule für angewandte Wissenschaften München, returnerte han til Audi hvor han jobbet i firmaets IT-avdeling. Han ble på 1990-tallet produktsjef for Audi A3, og fra 1995 ble han ansvarlig for all produktutvikling hos Audi.

Ett år etter at Martin Winterkorn tok over ansvaret for Audi, ble Müller i 2002 koordinator for modellinjene til både Audi og Lamborghini. Etter at Winterkorn ble sjef for Volkswagen AG i 2007, utnevnte han Müller til sjef for alle merkene i Volkswagen-konsernet.

I oktober 2010 ble han utnevnt til administrerende direktør for Porsche AG, og i slutten av februar 2014 ble han informasjonssjef for Porsche Automobil Holding SE.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   newsroom.porsche.com, besøkt 27. september 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Müller ny Volkswagen-sjef». *Nettavisen*. 25. september 2015. Besøkt 25. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matthias Müller (businessman) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
Sassenfjorden på kartet over SvalbardSassenfjordenSassenfjordenSassenfjorden på kartet over Svalbard
**Sassenfjorden** er en fjord på Svalbard. Den ligger på Spitsbergen, innerst i Isfjorden. Den er rundt 15 km lang og går i øst-sørøstlig retning. På nordsida innerst i fjorden ligger fjellet Tempelet. Her snur fjorden mot nordøst og skifter navn til Tempelfjorden.

Nord for fjordmunningen, mellom Sassenfjorden og Billefjorden, ligger fuglereservatet Gåsøyane.

Betydningen av navnet er ikke sikker, men kan komme av et ord «sass», som skal bety «sluse», «bekken» eller «inngang fra sjøen», kanskje med henvisning til Sassenelvas munning.

Referanser
----------

1. ↑  *Den norske los, Farvannsbeskrivelse, Svalbard og Jan Mayen* **(norsk and engelsk)**. 7 (2 utg.). Stavanger: Norges sjøkartverk og Norsk polarinstitutt. 1990. s. 236. ISBN 82-90653-06-9.
2. ↑  Sassenfjorden *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 9. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Utsyn over Sassenfjorden fra vest. Neset som stikker ut er Vindodden. | Sassenfjorden  Foto: M. Buschmann  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Portal: Alternativ behandling

**Matthias Rath** (født 1955 i Stuttgart) er en tysk lege og forretningsmann.

Rath studerte medisin ved Universität Hamburg og etter fullført legeutdannelse deltok han i forskning på arteriosklerose ved universitetsklinikken i Hamburg. Senere sluttet han seg til Linus Paulings forskningsinstitusjon i California hvor det forskes på den alternative behandlingsmetoden ernæringsterapi.

Etter å ha røket uklar med Pauling etablerte Rath sitt eget behandlingskonsept basert på ernæringsterapi. Hans hypotese var at mange alvorlige sykdommer kunne behandles med store doser med vitaminer, herunder kreft, diabetes og hiv/aids.

Raths behandlingsprotokoll har ført til kontroverser i en rekke land, og særlig har han fått kritikk for sin behandling av hiv-positive i Sør-Afrika. Her prøvde han også å gjennomføre en studie på hiv-pasienter ved å overtale dem til å droppe konvensjonell hiv-medisin til fordel for hans vitaminkurer. Resultatet var at en rekke av pasientene døde, og Rath ble tatt til retten for å få slutt på denne virksomheten. I motsetning til hva Rath hadde hevdet i sin markedsføring nektet da hans advokater at han hadde promotert dette som en kur mot aids.

Rath har karakterisert antiviral behandling av hiv-pasienter som organisert forgiftning, og har klaget organisasjonen Treatment Action Campaign (TAC) inn for Den internasjonale domstolen i Haag for folkemord fordi de har klart å kjempe gjennom allmenn tilgjengelig behandling for hiv-positive i Sør-Afrika.

I 2004 gikk en gruppe sveitsiske forskere gjennom Raths anbefalinger for behandling av kreft, men fant ingen vitenskapelig støtte for disse.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810565951505606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   DNB edition ID 931419433[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   wien.orf.at, besøkt 8. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  The denialists The New Yorker
6. ↑  S Africa bans Aids vitamin trials BBC
7. ↑  Lawyer denies Rath's vitamins 'cure Aids' Mail & Guardian
8. ↑  The Doctor Will Sue You Now Arkivert 12. desember 2018 hos Wayback Machine. Ben Goldacre
9. ↑  Matthias Rath's Cancer Treatment Criticized QuackWatch

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Katharina Haas** (født 3. august 2002) er en tysk alpinist, som representerer klubben SC Gerstetten.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Haas deltok i sitt første FIS-renn (FIS Citizen Race) i november 2018, i slalåm i Pass Thurn i Østerrike, der hun kjørte ut. Hun deltok i Tysk juniormesterskap i alpint 2019 i januar og februar, og kom der på niendeplass i slalåm, 28.-plass i kombinasjonen og tiendeplass i storslalåm, av de nasjonale utøverne. Under Tysk mesterskap i alpint 2019 kom hun på 20.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Den 30. november 2019 fikk hun sin første pallplass i et FIS-renn, da hun kom på andreplass i storslalåm i Pfelders i Italia. I desember kom hun på sjetteplass i kombinasjonen under det tyske juniormesterskapet i alpint, som ble arrangert i Østerrike. Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 21.-plass i super-G, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun seg opp til åttendeplass i kombinasjonen. I storslalåm kjørte hun ut.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Katharina Haas - Results*, besøkt 29. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Garmisch (GER) - National Championships - Women's Giant Slalom*, besøkt 29. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing: Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 24. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Alpine Combined* Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Katharina Haas* Arkivert 29. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 29. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Katharina Haas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (de) Katharina Haas – Tysklands olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Katharina Haas – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Katharina Haas – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 29. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Ding Junhui** (kinesisk: 丁俊晖, pinyin: *Dīng Jùnhuī*, født 1. april 1987 i Yixing i Jiangsu) er en kinesisk profesjonell snookerspiller.

Ding startet å spille snooker da han var ni år gammel og vant i 2002 det asiatiske U–21-mesterskapet, det asiatiske mesterskapet og U–21-verdensmesterskapet. Han ble profesjonell i 2003.

Profesjonell karriere
---------------------

Den første profesjonelle turneringen han deltok i var Masters 2005, hvor han røk ut i andre runde for Stephen Lee. I mars 2005 feiret han sin 18-årsdag med å vinne China Open etter at han slo Stephen Hendry, som da var rangert som nummer tre i verden, 9–5 i finalen. Dette var hans første seier i en rankingturnering.

I desember 2005 vant han UK Championship etter at han slo den 20 år eldre Steve Davis i finalen med 10–6. Han ble dermed den første spilleren som ikke var fra enten Storbritannia eller Irland til å vinne denne turneringen. I løpet av sesongen 2005/2006 klatret han fra 62.- til 27.-plass på verdensrankingen.

I den første rankingturneringen i sesongen 2006/2007, Northern Ireland Trophy, møtte han Ronnie O'Sullivan i finalen. Kampen vant han 9–6. Han ble dermed den tredje spilleren som har vunnet tre rankingturneringer før fylte 20 år, de to andre er O'Sullivan og John Higgins.

Den 14. januar 2007 lagde Ding sitt første maksimum break i førsterundekampen mot Anthony Hamilton i Masters. Også i denne turneringen kom han til finalen og møtte igjen Ronnie O'Sullivan. Ding tok de to første partiene i finalen, men O'Sullivan storspilte og vant til slutt komfortabelt 10–3.

Etter finalen i Masters tapte Ding førsterunde kampen mot Stephen Maguire i Malta Cup og røk også ut i første runde av Welsh Open etter tap mot Jamie Cope. Han kvalifiserte seg imidlertid for første gang til verdensmesterskapet i snooker og møtte O'Sullivan i første runde. Denne kampen tapte han 2–10.

Den 16. desember 2008 gjorde Ding sitt andre maksimum break i karrieren i en kamp mot John Higgins i UK Championship. Året etterpå vant han for andre gang UK Championship, med 10–8 seier over John Higgins.

Turneringsseire
---------------

* International Championship – 2013
* China Open – 2005
* UK Championship – 2005, 2009, 2019
* Northern Ireland Trophy – 2006

Referanser
----------

1. ↑   The Sun, www.thesun.co.uk, utgitt 27. april 2017, besøkt 4. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bbc.com, utgitt 30. november 2013, besøkt 4. juli 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ding Junhui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (cn) Ding Junhui – Kinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ding Junhui – CueTracker Rediger på Wikidata
**Saskia Santer** (født 5. desember 1977) er en italiensk tidligere langrennsløper og skiskytter.

Hun satset først på langrenn og tok gull på stafetten under junior-VM på ski 2005 i Canmore. Senere skiftet hun til skiskyting, og det var i denne grenen hun representerte Italia under Vinter-OL 2002 og 2006.

Etter at hun la opp som aktiv utøver i 2006 tok hun utdannelse som fysioterapeut i Amsterdam. Hun var i flere år fysioterapeut for det svenske damelandslaget i skiskyting, samt tyske Miriam Neureuther.

Saskia er yngre søster til den mer meritterte Nathalie Santer som tidligere var gift med Ole Einar Bjørndalen. Deres tredje søster Stephanie Santer er tidligere langrennsløper.

Olympiske resultater
--------------------

| År | Øvelse | Plassering |
| --- | --- | --- |
| Salt Lake City 2002 | 7,5 km sprint | 36 |
| 10 km jaktstart | 42 |
| 15 km normaldistanse | 49 |
| 4 x 7,5 km stafett | 11 |
| Torino 2006 | 7,5 km sprint | 57 |
| 10 km jaktstart | Fullførte ikke |
| 15 km normaldistanse | 51 |
| 4 x 6 km stafett | 12 |

Referanser
----------

1. ↑  «Får vi introdusere oss selv?». Romantik Hotel Santer.
2. ↑  «Mixed-lag uten mestere». *NRK*. 7. februar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saskia Santer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Saskia Santer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Saskia Santer – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Saskia Santer – IBU Rediger på Wikidata
**Ding yao** (kinesisk: 定窑, pinyin: *Dìngyáo*, engelsk: *Ding Kiln*, «Ding-brennovn») er fagbetegnelse for en porselensbrennovn i det tidligere fylket Dingxian i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Herfra kom fine porselensprodukter som var utbredte og populære i tiden fra Tangdynastiet til Songdynastiet. 

Det sentrale produksjonsstedet i landsbyen Jianci (*Jiancicun Dingyao yizhi* 涧磁村定窑遗址) i fylket Quyang ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Produksjonsstedet er ett av de fem fremste i Song-tiden (*Wu da ming yao*). Det er særlig kjent for sin hvite porselen. Brennovnene «var i nesten konstant drift fra det tidlige 8. århundre til midten av den 14. århindre.»

Referanser
----------

1. ↑  British Museum, "dish", PDF.163, quote in expanded "Curator's comments"

Litteratur
----------

* Osborne, Harold (ed), *The Oxford Companion to the Decorative Arts*, 1975, OUP, ISBN 0198661134
* Rawson, Jessica, *Chinese Ornament: The Lotus and the Dragon*, 1984, British Museum Publications, ISBN 0714114316
* Vainker, S.J. *Chinese Pottery and Porcelain*, 1991, British Museum Press, 9780714114705
* Valenstein, S. (1998). *A handbook of Chinese ceramics* (fully available online), Metropolitan Museum of Art, New York. ISBN 9780870995149

Eksterne lenker
---------------

* Ding Kiln
* Site of Ding Kiln in Jianci Village
* Ding ware
* White Porcelain of Ding kiln in Song dynasty
* Ding yao
* Song Dynasty, Pot with lotus pattern, Ding kiln

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |