recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Øystein Rykkja** (født 13. juni 1910 i Sandøy, død 12. desember 1995 i Elverum) var en norsk skolemann.

Han hadde examen artium fra 1929, lærerkurs fra Askov højskole i Danmark fra 1935 og studier i musikkpedagogikk fra Danmark og USA. Han hadde grad av mag.art. fra Universitetet i Oslo fra 1937, og var lærer ved Skogn Folkehøgskole 1934–1935, lærer ved folkehøyskoler i Buskerud 1936–1939 og i Østfold 1939–1940, bestyrer ved Toneheim Folkehøgskole 1946–1947, lektor ved Levanger offentlige lærerskole 1937–1958, rektor ved Elverum lærerskole 1958–1975.

Blant hans verv kan nevnes formann i Studentmållaget i Oslo i 1933, formann i Levanger og Skogn Mållag 1954–1956, medlem av Elverum skolestyre 1960–1964, medlem av Norsk språknemnd og styreformann ved Hedmark fylkes sykepleierskole.

Han var sønn av folkehøyskolebestyrer Olav Røkke og nevø av skolemennene Johan Peter Røkke og Jens Røkke. Etternavnet Rykkja er en alternativ og fornorsket skrivemåte for stedsnavnet Røkke på Skatval, hvor slekten stammer fra.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Steenstrup, Bjørn, red. (1973). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 474.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Arnold Hofset** (født 8. oktober 1928 i Vinje i Sør-Trøndelag, død 26. januar 2021 i Lørenskog) var en norsk psykolog og pedagog.

Hofset var sønn av skoleinspektør Fredrik Hofset (1899-1973) og lærer Berit Kristine Østhus (1903-1968). Han var gift med Jorun Sødal (1929-2018).

Hofset gikk Levanger lærerskole i 1952, Statens gymnastikkskole i 1960, ble cand. philol. i 1960 og dr. philos. i 1969. Hofset arbeidet som lærer på Børsa skole i 1952, på framhaldsskolen i Bærum 1956, var skolepsykolog samme sted fra 1961, universitetslektor ved Universitetet i Oslo i 1964, førsteamanuensis i 1969 og professor i pedagogikk ved Norges Landbrukshøgskole fra 1972.

Arnold Hofset publiserte i 1970 boken *Evnerike barn i grunnskolen*, som også er tittelen på hans doktorgradsavhandling. I 1972 skrev han *Differensiering i småskolen*, og *Standpunktprøver i helselære og matematikk*. Han skrev i 1999 en oppfølger til *Evnerike barn i grunnskolen*, et manuskript som er upublisert men distribuert til de som ønsker det. Ifølge forfatteren var dette på grunn av "likhetstanken" i norsk skolevesen og kontroversen rundt tilrettelegging av undervisning for de evnerike elevene. Manuskriptet ble refusert av samtlige forlag, men danner likevel grunnlaget for en rekke mastergradsavhandlinger i ettertid, blant annet Tove Hagenes sin avhandling i Sosiologi ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi, Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo, 2009; *Begavede barn i norsk grunnskole. Hvordan opplever foreldrene barnas og sitt eget møte med skolen?*.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 29. januar 2021
2. ↑  For utfyllende resumé, se Projekt Runeberg, 1973 «Projekt Runeberg "Hvem er Hvem (1973)"». Bjørn Steenstrup. 4. oktober 2012. Besøkt 29. oktober 2012.
3. ↑  Arnold Hofset på BIBSYS «BIBSYS ASK "Evnerike barn i skolen"». BIBSYS. Besøkt 29. oktober 2012.
4. ↑  Omtalt i Tove Hagenes masteroppgave "Begavede barn i norsk grunnskole, hvordan opplever foreldrene barnas og sitt eget møte med skolen?" «Tove Hagenes "Begavede barn i norsk grunnskole, hvordan opplever foreldrene barnas og sitt eget møte med skolen?"». Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi, UiO. Besøkt 4. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* , Runeberg Hvem er Hvem 1973
* , Tove Hagenes (2009), Begavede barn i norsk grunnskole. Hvordan opplever foreldrene barnas og sitt eget møte med skolen?. Masteroppgave i sosiologi, Universitetet i Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Alf Hassel** (født 23. juni 1880 i Kristiania, død 17. februar 1956) var en norsk jurist og diplomat.

Han var sønn av rittmester Lorentz Andreas Meyer Hassel (1846–1936) og Nicoline Louise Balle (1855–1911) og søskenbarn til nobelprisvinner Odd Hassel (1897–1981). Etter examen artium 1898 og cand.jur. 1905 ble han sekretær ved konsulatet i Alger. I 1912 ble han attaché ved legasjonen i St. Petersburg, hovedstaden i Russland den gang, men returnerte til Kristiania for å jobbe i Utenriksdepartementet og gifte seg med Regine (Regi) Lorange (1886–1974) av slekten Lorange. Fra 1916 var han sekretær ved legasjonen i Berlin, fra 1918 ved legasjonen i Stockholm der han fra 1922 ble forfremmet til legasjonsråd og også var konsul. Fra 1928 var han konsul i Marseille og i 1934 var han chargé d'affaires i Paris en kort tid før han flyttet til Antwerpen som generalkonsul og året etter, chargé d'affaires *en pied* (stasjonssjef) i Brussel, der han samme året endelig ble sendemann med sideakkreditering til Bern i Sveits. Fra 1940 til 1945 var han sendemann til Japan og Siam (Thailand), fra 1942 også Chungking og Kina, endog som ambassadør 1943–1945. Det ble i juli 1945 kjent at han var rammet av kolera. Han ble kommandør med stjerne av St. Olavs Orden i 1946, og var utnevnt som ny minister til Stockholm, men måtte si fra seg stillingen, «da hans helbred var noe sviktende etter det lange opphold ute i Østen». Fra 1946 til 1950 var han da likevel sendemann ved legasjonen i Lisboa.

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsdato hentet fra gravferdsetaten i Oslo
2. ↑  Hassel, Alf i Hvem er Hvem 1948.
3. ↑  Grosserer Hans Hassel (1818–1897) var far til Alfs far Lorentz Andreas Hassel og til legen Ernst August Hassel (1858-1905), som var far til fysiker Odd Hassel. Altså var Alf og Odd søskenbarn.
4. ↑  *Sendemann Hassel angrepet av kolera* i Aftenposten den 19. juli 1945, der det også fremgår at han ble innlagt på den amerikanske armes hospital.
5. ↑  *Nybesettelse av ministerstillingen i Stockholm* i VG, 8. april 1946.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Leirraset på Borregaard** inntraff ved Sarpsfossen natten mellom 14. og 15. februar 1702. På Borregaard Hovedgård hadde man sendt bud etter jordmor, fordi fruen på gården hadde veer. Jordmora så at marka hadde slått sprekker og låven var i ferd med å falle sammen. Herskapet og tjenestefolket ble varslet og en evakuering av gården tok til. Herskapet reddet seg inn på sikker grunn vestafor gården, men fikk bare med seg en jernbeslått kiste med noe sølv i og noen dokumenter. Fruen på Borregaard ble rodd over til Hafslundsøy og tatt med til Hafslund. Tjenestefolkene som forsøkte å løsgjøre og redde dyra, hadde små muligheter til å redde seg. Det omkom 15 personer og nærmere 200 dyr under leirraset. Raset hadde en lengde på 380 meter og en største bredde på 340 meter, og hadde fjernet store deler av «Sarpetangen». Bakkanten av rasgropa lå bare 70 meter fra Lambrechts bukt i Glomma.

Det laveste punktet i dag mellom rasgropa og Glomma nord for fossen, er undergangen der Glommastien går under jernbanen. Dette punktet ligger 11 meter høyere enn elva på oppsiden ved normal vannføring. Under Storofsen i 1789 gikk elva 10 meter over vanlig vannstand mange steder lenger inn på Østlandet, men flommen ble ikke like stor her nede ved Sarpsborg. Under Vesleofsen i 1995 ble det lagt ut sandsekker i undergangen her. Hvis Glomma hadde rent over her, kunne en voldsom katastrofe blitt resultatet. På dette stedet er det bare løsmasser og ingen fjellterskel som i Sarpsfossen. Hvis elva fikk grave ut her, kunne store områder inkludert Gamlebyen i Fredrikstad, blitt skylt på havet. Elva ville fått nytt løp gjennom Sarpsborg, og terrenget ville blitt omskapt både ovenfor og nedenfor. Et liknende scenario fikk utspille seg ved Ragundasjön i Sverige den 6. juni 1796. Her hadde folk i beste mening forsøkt å endre elvas utløp fra Ragundasjön, med den følge at elva eroderte seg gjennom sandåsen og hele sjøen ble tømt i en gigantisk flom..

Referanser
----------

1. ↑  Klemsdal, Tormod (2003). «Borregaardraset natten mellom den 14. og 15. februar 1702» (PDF) **(norsk)**. Universitetet i Oslo, Institutt for Geofag, Avdeling for Geografi. Besøkt 25. april 2014.
2. ↑  En försvunnen sjö. *Svenska Familj-Journalen*, bind III, no II, februar 1864.
**Store Hørbyhøj** er en høyde i Hørby Lunde i Danmark, en mils vei vest for Silkeborg, helt vest i «Søhøjlandet».

Høyden oppgis å være 131 meter over havet. Men som på mange andre høyder i Danmark, er det også her lagt en gravhaug fra yngre steinalder eller bronsealder. Haugen er 2,25 meter høy. Fratrukket denne blir Store Hørbyhøjs naturlige høyde knapt 129 moh. Det er gravet mye i haugen, da stedet har vært brukt til militære formål.

Toppen danner grensepunkt mellom kommunene Ikast-Brande i vest og Silkeborg i øst. Den ligger et stykke ned på listen over de høyeste topper i Danmark, men sekundærfaktoren kommer høyere opp; Det er 5,6 kilometer til nærmeste høyere punkt, som er i Brande Krat.

Se også
-------

* Liste over Danmarks høyeste topper

Referanser
----------

1. ↑  Referansesadelen er ved kote 95, like ved Christianshede Stationsby.
2. ↑  Avstand til samme høyde på Brande Krat.
3. ↑  «SDFE Kortviser». Geodatastyrelsen. Besøkt 24. mars 2019.
4. ↑  «De højeste høje». Danske Bjerge. Besøkt 24. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Utsikt mot Store Hørbyhøj fra Herningmotorvejen over Funder Å, Google street wiev, 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Niels Krog Bredal** (født 12. september 1733 i Trondheim, død 26. januar 1778) var en dansk-norsk syngespilldikter og teaterdirektør. Han er kjent for å ha innført syngespillet i dansk litteratur.

I Trondheim
-----------

Niels Krog Bredal var sønn av justisråd og lagmann Thomas Bredal og Anna Dorothea Krog. Han var sønnesønn av biskop Erik Bredal, og på morssiden nedstammet han fra biskop Peder Krog.

Bredal ble student i 1749, og utga allerede som student en oversettelse av Ovids *Metamorfoser*. I 1756 skrev han det første danske syngespill, *Gram og Signe*. Oppmuntret av suksessen han hadde med dette stykket, skrev han i de neste årene syngespillene *Eremitten* og *Den tvivlraadige Hyrde*. Suksessen bidro også til at han ble valgt til borgermester i Trondheim i 1761.

Teaterdirektør i København
--------------------------

Peder Rosenstand-Goiskes anmeldelse av *Tronfølgeren i Sidon* i *Den Dramatiske Journal*.
I 1770 oppga Bredal embetet som borgermester og dro til København, hvor han året etter ble utnevnt til meddirektør ved Det Kongelige Theater. Her gikk han inn for å fremme det danske syngespillet og lystspillet. Sesongen lot han åpne med et nytt stykke skrevet av ham selv, *Tronfølgen i Sidon*, med musikk av Sarti. Selv om stykket vant bifall, fikk det hard medfart av den 18-årige kritikeren Peder Rosenstand-Goiske i *Den Dramatiske Journal*. For å ta hevn lot Bredal oppføre et «Efterspill» til *Tronfølgen*, hvor Rosenstand-Goiske ble karikert. Rosenstand-Goiskes tilhengere var imidlertid møtt frem for å forsvare ham, slik at kvelden endte i et regelrett teaterslag. Opptrinnet ble senere foreviget av Johannes Ewald i den satiriske komedien *De brutale klappere*.

Med dette endte Bredals virksomhet som forfatter, men han fortsatte som teaterdirektør i seks år til. I København var han det eldste medlemmet av Det norske Selskab. Israel Levin beskriver ham som «en Mand uden synderlig Begavelse, og navnlig uden alt Digtertalent, men en passioneret Musiker, og forøvrigt en fortræffelig Selskabsmand».

Referanser
----------

1. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id bredal-niels-krog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Israel Levin, i Johan Herman Wessel: *Digte*, s. LXX. Kjøbenhavn: C. A. Reitzels Forlag, 1861.

Kilder
------

* H. Schwanenflügel: «Bredal, Niels Krog», i *Dansk biografisk Lexikon*, III. Bind, s. 32–35. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1889.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Birger Moss-Johnsen** (født 8. desember 1888 i Larvik, død 14. juli 1963) var en norsk maler, mest kjent som tegner og kunstanmelder i *Morgenposten*.

Efter eksamen Oslo handelsgymnasium 1908 og et par år ved Christian Krohg sin malerskole og Kunstakademiet, før han debuterte ved Høstutstillingen i 1911. Egen utstilling holdt han først i 1916, da på Blomqvist Kunsthandel der han også ble utstilt i 1922 og 1929. Han arbeidet for Morgenposten som kulturanmelder fra 1920 og som tegner fra 1925. Av utenlandsopphold nevnes Frankrike (1911, 1915, 1920 og 1932) og Italia 1928–29. I *Schoushallen* ved Schous Bryggeri tegnet han bilder på veggen.

Han var med på å stifte Tegnerforbundet i 1916 og satt også som styreformann 1919 til 1922. Han var ni år formann og etterhvert æresmedlem for Unge Kunstneres Samfund som han også var med på å starte i 1921. Utover å være medlem av styret for Oslo Kunstforening og i Bildende Kunstneres Styre, var han også i juryen for Høstutstillingen. Så alt i alt var han vel mest aktiv på administrasjon. Men det var Moss-Johnsen som illustrerte 1948-utgivelsen *Eventyr for barn* av Peter Christen Asbjørnsen (1812–1855). I hans atelier ga han undervisning, som til den i dag kjente Frans Widerberg i 1951–1952.

Etternavnet fikk han av sine foreldre som var byfogd i Larvik, han Johan J. A. Johnsen (1851–1914) og moren Julie F. L. Moss (1850–1929) som var fra Tingvoll i Romsdal. Birger giftet seg med sangerinnen Borghild Marie Larsen (1882–1967) fra Kristiansund.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, oppført som Birger Moss Johnsen, KulturNav-ID 0bc64657-27c1-4838-9f9a-7ffbb81bccde, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Birger Moss Johnsen, Norsk kunstnerleksikon ID Birger\_Moss\_Johnsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Moss-Johnsens dødsdato er registrert av Elisabeth Winge i hennes oppføring vedrørende Moss-Johnsen i den internasjonale slektsdatabasen geni.com, fra 20. mai 2013.
4. ↑  Dette ifølge en kort biografi i Hvem er Hvem 1948.
5. ↑  De årene han var utlendig er nevnt i boken Illustrert norsk kunstnerleksikon. Stemmeberettigede malere, grafikere, tegnere og billedhoggere 1944 utgitt på Mittet.
6. ↑  Hans bidrag til Schoushallen er nevnt i Merete Lie Hoel sin bok om *Grünerløkka, en vandring gjennom 1000 år* fra 1998 på Grøndahl.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birger Moss-Johnsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Birger Moss-Johnsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Naurus kultur** har blitt sterkt påvirket av den nåværende vestlige kulturen, og det er bare fragmenter igjen av gamle skikker og tradisjoner.

Kunster og håndverk
-------------------

Naurus innbyggere bruker vanlige tropiske klær: korte bukser og lette skjorter. Fisking følger fortsatt den tradisjonelle metoden: øyas fiskere venter på fisken i små, lette båter. Skikken å drive fiske med dresserte fregattfugler har blitt bevart til i dag.

Radio Nauru har samlet mange innspillinger av de lokales musikk, men selv gamle Nauruere forstår sjelden *innholdet* i disse sangene.

Selv om den tradisjonelle kulturen raskt gir plass til den moderne, er musikk og dans – som andre steder i Mikronesia – de mest populære kunstformene. Rytmiske sanger og tradisjonelle ringdanser blir framført særlig ved feiringer og fridager.

Håndverkere lager klær og vifter av kokosfiber og barken fra skruetreet og bruker geometriske mønster som gjenspeiler de som brukes i indonesisk kultur. Trevirke fra kokospalmer brukes også i produksjon av kunst og håndverk.

Seremonien å lage og drikke *kava* er en tradisjonell kvinneskikk.

Språk og utdanning
------------------

Naurus språk, naurisk, er en slags blanding av naboøyenes språk. Engelsk forstås og snakkes av de fleste.

Utdanning er obligatorisk fra 6–16 år, og den eneste skolen er Kayser-colleget nord på øya. For videre utdanning og universitet, må nauruere til utlandet, vanligvis Australia.

Landets offisielle nasjonaldag er uavhengighetsdagen 31. januar, men angam-dagen er også en veldig viktig dag.

Sport
-----

Nauruere er store sportfans, og de er mest interesserte i fotball og softball. Nauru pleier ikke å spille internasjonalt, men noen fotballag pleier likevel å reise til Australia, og et spiller i den australske ligaen. Et landslag finnes, men det er ikke anerkjent av OFC eller FIFA.

Tennis og seiling, samt svømming og golf blir også spilt på øya. Landets eneste ordentlige sportsstadion ligger i Yaren, men det er gammeldags og imøtekommer ikke internasjonale standarder. Et nytt stadion er under oppføring i Meneng, men prosjektet har gått i stå pga. pengeproblemer. Alle landets stadion er:

* Nasjonalstadionet i Yaren
* Menen stadion i Meneng
* Denig stadion i Denigomodu
* Aida Oval

### Vektløfting

En sport som Nauru mestrer er vektløfting. Den sensasjonelle gullmedaljen i 1990s Commonwealth Games av Marcus Stephen satte i gang Den nauriske olympiske komité. Vektløfter Reanna Solomon vant også flere medaljer i Commonwealth Games.

I 1998 bestemte Den internasjonale vektløftingsunionen å holde 2001s VM i Nauru. Den ble beskrevet som «Naurus største dag» av innbyggerne. Den tyske byen Riesa ville også ha VM, men Naurus finansielle løfter gjorde utslaget, for første gang ble premier på 6 500 DM for hver gullmedalje utlovt. Finansielle problemer gjorde imidlertid at VM ble avlyst og flyttet til Guam.

Portal: Nauru
**Dominicas kvinnelandslag i fotball** representerer Dominica i internasjonal fotball. Dominica tilhører den nedre del av nivået i CONCACAF. Imidlertid utmerker Dominica seg fordi de har stilt opp på alle arrangementene siden de debuterte i 2002.

Dominica debuterte i mesterskapssammenheng i 2002, da de spilte i kvalifiseringen til Gold Cup 2002. De røk ut allerede i førkvalifiseringen, der de møtte Trinidad og Tobago, og tapte med tilsammen 0-22. 

Dominicas innsats i Gold Cup 2006 var noe bedre, da de i gruppespillet i den karibiske delen, som de var førkvalifisert til, fikk en uavgjort mot Grenada. De fikk også begrenset tapet mot Trinidad og Tobago til 0-6.

I kvalifiseringen til OL i Beijing gikk det litt verre for øystaten, som tapte samtlige kamper mot respektive Jamaica, Bermuda og Antigua og Barbuda. 

Dominica stilte også til Gold Cup 2010, der de riktignok tapte begge kampene i sluttspillet, men kom helskinnet gjennom tapene. Mot Saint Kitts og Nevis ble det et tomålstap, mens de tapte 0-6 mot Puerto Rico.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Nord-Amerika, Mellom-Amerika og Karibien (CONCACAF) |
| --- |
|  | 
* Anguilla
* Antigua og Barbuda
* Aruba
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Bermuda
* Canada
* Caymanøyene
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* De amerikanske Jomfruøyer
* De britiske Jomfruøyer
* De nederlandske Antiller
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Fransk Guyana
* Grenada
* Guadeloupe
* Guatemala
* Guyana
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Martinique
* Mexico
* Montserrat
* Nicaragua
* Panama
* Puerto Rico
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint-Martin
* Saint Vincent og Grenadinene
* Sint Maarten
* Surinam
* Trinidad og Tobago
* Turks- og Caicosøyene
* USA

 |  |
**SPI Välfärden**, tidligere **SPI – Sveriges pensionärers intresseparti** er et svensk politisk parti som ble stiftet i Malmö i 1987, og som retter seg mot pensjonister og funksjonshemmede. I mai 2013 endret de navn til det nåværende og henvender seg til alle aldersgrupper.

Partiet betegner seg selv som «tverrpolitisk».

Ved valget i 2006 kom partiet inn i landstinget i Halland. I de 11 kommunene hvor SPI var representert samarbeidet de med de borgerlige partiene og utgjort majoriteten. Dette var kommunene Halmstad, Haninge, Höör, Lomma, Mjölby, Motala, Rättvik, Sjöbo, Varberg, Ängelholm og Örkelljunga.

Ved valget i 2010 oppnådde partiet mandat i 18 kommuner, falt ut av landstinget i Halland og ble fortsatt ikke representert i Riksdagen.

Ved valget i 2014 ble oppslutningen halvert. Partiet oppnådde mandat i de ti kommunene Halmstad, Varberg, Söderhamn, Laholm, Hörby, Karlskoga, Nybro, Staffanstorp, Tomelilla og Hylte.

I desember 2017 ble partiets framtid beskrevet som usikker på partiets hjemmeside. Ved valget i 2018 stilte ikke partiet lister på riksnivå. I kommunevalget fikk de tre mandater i Hörby kommune.

Eksterne lenker
---------------

* Partiets nettsider

| * v
* d
* r
Politiske partier i Sverige |
| --- |
| Representert i Riksdagen | Vänsterpartiet **·** Socialdemokraterna **·** Miljöpartiet de gröna **·** Centerpartiet **·** Liberalerna **·** Moderaterna **·** Kristdemokraterna **·** Sverigedemokraterna | Sverige |
| Ikke representert | Feministiskt initiativ **·** Alternativ för Sverige **·** Medborgerlig samling **·** Piratpartiet **·** Direktdemokraterna **·** Landsbygdspartiet **·** Enhet **·** Djurens parti **·** Kristna Värdepartiet **·** Nordiska motståndsrörelsen **·** Klassiskt liberala partiet |
**Svenska Nationalsocialistiska Frihetsförbundet** (forkortet: S.N.F.f.) var den første nasjonalsosialistiske organisasjonen i Sverige.

Grunnleggelse
-------------

Organisasjonen ble grunnlagt av Birger Furugård og hans to brødre Sigurd og Gunnar under et møte i Älvdalen 12. august 1924. Gruppen startet samtidig publikasjonen *Nationalsocialisten*, med Sigurd som redaktør.

I 1923 hadde Sigurd og Gunnar møtt Adolf Hitler og Erich Ludendorff.

Det påfølgende året skiftet organisasjonen navn til *Svenska Nationalsocialistiska Bonde- och Arbetarpartiet*. Partiets utbredelse begrenset seg til Värmland. Utgivelsen av *Nationalsocialisten* ble stoppet.

I 1930 ble partiet slått sammen med Sveriges Nationalsocialistiska Folkparti som var ledet av Sven Olov Lindholm, og Nysvenska folkförbundet som var ledet av Stig Bille og dannet Nysvenska Nationalsocialistiska Förbundet  (N.N.S.F.) som året etter skiftet navn til Svenska Nationalsocialistiska Partiet (S.N.S.P.).

Referanser
----------

1. ↑  Nationalsocialismen i Sverige 1924–1950

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kommunistiska Partiet i Sverige** (KPS) var en svensk pro-albansk kommunistisk parti som eksisterte mellom 1982 og 1993. Restene av partiet er i dag å finne i Nya Arbetartidningen.

KPS hadde sitt opphav i en gruppe som hadde brutt ut av Sveriges Kommunistiska Parti (SKP) i Norrköping på slutten av 1970-tallet i protest mot partiets vektlegging av å skape en nasjonal samling mot det som ble sett på som en overhengende krigsfare og i protest mot partiets stilling for Kina i konflikten med Albania, samt i en gruppe som hadde brutt ut av KPML(r) i Stockholm. Disse, samt andre som sluttet seg til det politiske grunnlaget, grunnla organet *Kommunisten* i 1979 og virket under flere navn før KPS ble grunnlagt i 1982. Partiet opprettet også ungdomsforbundet *Ungkommunisterna*. En rekke eksklusjoner i 1983–84 bidro til å svekke partiet, og som for de fleste andre anti-revisjonistiske partier i Vest-Europa var 1980-tallet en nedgangstid for KPS. I 1989 forlot også en relativt stor gruppe partiet og grunnla Vänstertidningen, som var ment å representere en bredere plattform. Det ble nedlagt i 1993 da det som var igjen av KPS slo seg sammen med det som var igjen av Sveriges Kommunistiska Arbetarparti (SKA) for å starte Nya Arbetartidningen.

Politisk videreførte partiet mye av det SKP hadde stått for før rundt 1976, med vekt på klassekamp og kamp mot begge supermaktene. Partiet sto opprinnelig for en sosialismevisjon basert på en ettpartimodell ikke ulikt den albanske. Ulikt de fleste pro-albanske partiene i Vest-Europa beveget imidlertid KPS seg vekk fra Tirana og i retning en mer uavhengig linje. Dette muliggjorde også grunnleggelsen av Nya Arbetartidningen sammen med SKA, som representerte en pro-kinesisk tradisjon.

Partiet stilte aldri til valg. Medlemstallet antas å ha ligget mellom 100 og 200. Partiformann var Gösta Torstensson.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Nya AT». Nya Arbetartidningen. Arkivert fra originalen 23. februar 2018. Besøkt 24. januar 2018.
2. ↑  «SKP(m-l)/SKA bildades genom splitttringar i SKP i början av 80-talet.». marxistarkiv.se. Besøkt 24. januar 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Studentsamskipnaden i Nesna** (**SiNe**) var en av Norges studentsamskipnader. SiNe dekket velferdsbehovene til studenter ved Høgskolen i Nesna.

SiNes øverste organ var styret. Det bestod av fire studentrepresentanter (inkludert styreleder og nestleder), disse velges av Studentrådet ved HiNe, to fra høgskolen og en ansattrepresentant fra samskipnaden.

SiNe tilbød studentene bolig, barnehage og sosialhelsetjeneste.

Fra 1. januar 2016 ble SiNe slått sammen med Studentsamskipnaden i Nordland.

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon om fusjonen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Studentsamskipnaden i Nesna, SiNe Arkivert 15. januar 2009 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Studentsamskipnader |
| --- |
| Agder **·** Arktisk **·** Gjøvik, Ålesund, Trondheim **·** Indre Finnmark **·** Innlandet **·** Molde **·** Nord **·** Oslo **·** Stavanger **·** Sørøst-Norge **·** Volda **·** Østfold **·** Ås **·** Vestlandet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
*For fiskearten, se laue.*

**Lauer** er en gruppe små og trebare øyer sør for Kirkøy i Hvaler kommune i Østfold. Øyene er Nordre Lauer, Sva Lauer, Mellomholmen og Sør-Lauer. Bebyggelsen er konsentrert til Nordre Lauer, hvor det også er en god småbåthavn med molo. Det går rutebåt til Nordre Lauer tre ganger daglig. Hollungen AS drifter ruten. Øyene er vei- og bilfrie. Tidligere skrivemåte på øyene er Løver, Lauver og Løvøe. (Hvaler Bygdebok, bind 2, side 226). Lauer har gnr 33, tidligere løpenummer 85. Øyene var tidligere kun delt i to bruk, løpenummer 85 a og 85 b (Gnr 33, bnr 1 og 3). Det antas at det opprinnelige bnr 85 b ( i dag bnr 3) har grense i bekkedraget på Nordre Lauer. Det opprinnelige huset på bnr 3 antas å være det huset som i dag er på bnr 8. Det opprinnelige huset på bnr 1, ligger i dag under bnr 47. 

På Nordre Lauer var tidligere skole og fiskemottak. Fiskemottaket var eiet av Norges Makrellag S/A og selskapet solgte sine bygg og sine brygger til Hvaler kommune i 1979. Hvaler kommune valgte å ikke ta vare på bryggeanlegget og bryggene ble revet av kommunen i år 2000. 

De siste fastboende på Lauer flyttet derfra i løpet av 1970 og 1980-årene. Fritidsboligene er i dag tilsluttet Lauer Vel. 

Kystverket har tinglyst en grunneiererklæring på moloen og del av havneområdet. Moloen ble påbegynt i 1928 og ytterligere forlenget i 1950 årene. I 2020 ble moloen og deler av havnen overført til Viken Fylkeskommune. Grunneiererklæringen ble transportert til Viken Fylkeskommune, men overføringen er ikke tinglyst. Borg Havn IKS har i dag bruks- og vedlikeholdsavtale med Viken Fylkeskommune vedrørende moloen og leier ut båtplasser til fritidsboligene på Lauer. Hvaler kommune eier både det gamle fiskemottaket, omtalt som «pakkhus» (i dag lager for Skjæregårdstjenesten) og det gamle kontorbygget, som i dag er overnattingssted og disponeres av Oslofjordens Friluftsråd.

Nordre Lauer ble utparsellert til boliger fra ca 1900 til 1932. Etter dette ble det utparsellert ytterligere tomter på Lauerøyene til fritidsbebyggelse. Totalt er det ca 34 fritidsboliger på Nordre Lauer, tre fritidsboliger på Sva Lauer, fire fritidsboliger på Mellomholmen og en fritidsbolig på Sør Lauer.

Havnen på Nordre Lauer er dels frihavn og dels faste båtplasser. Frihavnen er i dag lokalisert i søndre delen av havnen.

Litteratur
----------

* Hvaler Bygdebok, bind 2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nicoline Marie Elise Weywadt** (født 5. februar 1848, død 20. februar 1921) var en islandsk fotograf. 

Hun var datter av faktor (butikksbestyrer) i Djúpivogur i det østlige Island, Niels Peter Emil Weywadt (1814–1883). Begge hennes foreldre var danske og Nicoline dro til København for å studere fotografi. Etter hjemkomsten i 1872 åpnet hun et fotostudio i hjembyen som hun senere flyttet til Teigarhorn. Nicolines fotostudio var det første som ble grunnlagt i det østlige Island, og hun var selv den første utdannede, kvinnelige fotograf i landet.

Nicoline arbeidet med fotografi i 30 år, flere av hennes bilder kan ses hos Ljósmyndasafn Íslands.

Referanser
----------

1. ↑  «Myndagallerí. Jólakort safnsins». heraust.is. Besøkt 18. februar 2018.
2. ↑  Gísli Pálsson (2016). *Manden som stjal sig selv*. København. s. 152.
3. ↑  «Weywadt og fjölskylda». teigarhorn.is. Besøkt 18. februar 2018.
4. ↑  «Bestu ljósmyndarar Íslandssögunnar». djupivogur.is. Arkivert fra originalen 19. februar 2018. Besøkt 18. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Johan Frederik de Cicignon** (1701–1765) var en norskfødt oberstløytnant, bror til stiftsamtmann i Bergen, Ulrik Frederik de Cicignon. 

Han fødtes i Christiania som sønn av offiseren Frederik Christopher de Cicignon og hustru Karen von Hausmann. Johan Frederik de Cicignon valgte som de andre mannlige medlemmer av den luxembourgiske slekt Cicignon; offisersyrket.

Foruten militærtjeneste fant han også tid til å pleie sine økonomiske interesser, i det han kastet seg over bergverksdrift. I 1726 begynte han sammen med broren å bearbeide de jarlsbergske malmverker. Fire år senere dannet han sammen med broren og en rekke andre, et interessentskap til utnyttelse av malmgruvene i Konnerudkollen ved Drammen og flere andre gruver i Eger prestegjeld.

I 1740 kjøpte og slo han seg ned på Nakkebølle gods på Fyn i Danmark. I 1747 ble han karakterisert oberstløytnant av infanteriet, og døde på Nakkebølle i 1765. Han ble bisatt i en marmorsarkofag i et gravkapell i Åstrup kirke, som han selv hadde latt oppføre.

Ekteskap
--------

Johan Frederik de Cicignon var gift to ganger: 

1. 1743 med Erica Kirstine baronesse Holck (1724–1744), med hvem han fikk Erica Christine de Cicignon (1744–1796)
2. 1745 med Sophie Amalie Sehested (1721–1793), med hvem han fikk Cathrine Elisabeth de Cicignon (1746-1815)

Cicignon og hans hustruer hviler alle sammen i Det Cicignonske kapell.

Referanser
----------

1. 1 2  Morgenstierne, O. v Munthe af (1. januar 1920). «En udenlandsk Adelsslægt i Danmark og Norge: de Cicignon.». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**: 230–239. ISSN 2445-4958. Besøkt 31. desember 2023.
2. ↑  d.e, Harald Nissen (30. juni 2022). «Ulrik Frederik De Cicignon». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 31. desember 2023.
3. ↑  «Åstrup Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 2021.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Bertil Perrolf**, opprinnelig Pettersson, (født 10. mai 1917 i Solna, Stockholms län, død 2. desember 2004) var en svensk radiomann.

Bertil Perrolf ble ansatt i Sveriges Radio (daværende "Radiotjänst") i 1938 og tilhørte sammen med blant annet Sven Jerring de klassiske svenske radiostemmene.

Perrolf lagde blant annet det årlige programmet *Julöppet* (fram til 1999) og *Skivor till kaffet*, der han reiste Sverige rundt og gjorde direktesendte fra ulike arbeidsplasser. Hans selvbiografi heter dermed også *Sidor till kaffet*.

Videre produserte han sammen med blant annet Povel Ramel, Tage Danielsson og Roland Eiwort programmet *Frukostklubben*.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt författarlexikon: 5. 1961–1965[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Christian Thura** (født 1730 i København, død 16. juni 1787 i Rønne) var en dansk forfatter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christian Thura ble student i 1752 fra Metropolitanskolen og tok teologisk eksamen i 1769. 

### Forfatter

I trykkefrihetsperioden under Struensee skrev han om hoffets usedelighet, og før trykkefriheten igjen var innskrenket, hadde han påbegynt skriftet «Den patriotiske Sandsigers 1. Del». Det utkom ikke før etter Struensees fall, men inneholdt sterke angrep på ham. Skriftet var også kritisk til regjeringens maktutøvelse og kongeloven hvorfor det ble ansett som farlig. 

Thura endte med å bli satt under tiltale.

**Fangenskap:** I 1773 dømte en kommisjon ham fra ære og gods samt til livstid på Munkholmen utenfor Trondhjem – skriftene skulle brennes av bøddelen. En kongelig resolusjon omgjorde senere dommen, således at Thura i stedet for å miste æren ble hensatt på Munkholmen på kongens nåde. Han skulle motta en riksdaler om uken, men måtte ikke bruke penn og blekk. 

I sitt fangenskap preket han ofte for garnisonen, og underviste barn når det var leilighet til det. Han skal også ha preket det evangeliske budskap til en katolsk slave på Munkholm, samt ha konfirmert ham. I et brev forteller han hvordan han assisterte de syke og døende med Guds ord, alt sammen gratis.

**Benådet:** I 1779 ble han benådet og fikk tillatelse til å flytte til Rønne på Bornholm. Her levde han i åtte år med en klausul om at han ikke måtte forlate øyen. I et brev anbefalte han seg selv til den ledige stilling som sogneprest i Pedersker, eller som rektor i Rønne. Om han noensinne mottok noen av stillingene vites ikke.

Han døde i 1787 og ble begravet i Rønne den 19. juni, 57 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  *Thura, Christian*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  STUDIOS CHRISTIAN THURA, Munholmens statsfanger
3. ↑  Dommen over Guldberg , Historie/Jyske Samlinger, Bind Ny række, 10[*død lenke*]

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Margrethe Frederikke Sophie Løvenskiold** (født 16. januar 1785 i Porsgrunn, død 1876 på Frederiksberg) var en norsk komponist og søster til stattholder i Norge Severin Løvenskiold. Frederikke komponerte blant annet musikk for Den Kongelige Livgarde til merkedager i det danske kongehuset.

Hun var datter av Søren (Severin) Løvenskiold og Benedikte Henrikke Aall (1756-1813). Deler av barndommen tilbrakte hun hos slektninger på Løvenborg i Vestsjælland, sammen med halvfetterne Carl og Eggert. På Løvenholm utfoldet seg et rikt musikkliv, som de unge var en viktig del av.[]

Holden på Ulefoss
-----------------

Den 8. august 1812 giftet hun seg i Porsgrund med sin slektning fra Løvenborg, Eggert Løvenskiold. Han hadde etter farens død arvet Holden Jernverk på Ulefoss, der paret tok opphold. Her fødte Frederikke flere barn, deriblant den senere ballettkomponist Herman Severin Løvenskiold. De andre var Ove Rammel (død som toårig i 1818), Frederikke Juliane Marie (f. 1817) og Marie Charlotte Wilhelmine (f. 1821).

Både Frederikke og Eggert var opptatt av musikk, og i 1817 ga de konsert hos Frederikkes fetter Niels Aall på Søndre Brekke i Skien. Eggert var her solist i to hornkonserter, mens Frederikke spilte solostemmen i en *Fortepiano Concert*. På Holden anskaffet Eggert seg et lite blåserensemble som Frederikke komponerte for til særlige leiligheter. I 1825 lyktes det paret å få ansatt den tyske komponisten og pianisten Carl Schwencke (1797–1870) som klaverlærer for sønnen Herman, og som lærer i musikkteori for dem selv.

Kulhus på Sjælland
------------------

Grunnet økonomiske problemer forlot familien Løvenskiold i 1828 Telemark for å bosette seg på Kulhus i nærheten av Lyngby på Sjælland. Interessen for musikk og sønnens studier brakte ekteparet i kontakt med flere av samtidens musikalske frontfigurer. Frederikke fortsatte med å komponere til særlige anledninger, som f.eks. til kongelige jakter og fødselsdager, og hennes musikk ble også fremført av Livgardens Musikkorps. Etter ektemannens død flyttet hun inn i samme eiendom som sin sønn, i Bredegade på Frederiksberg. Som eldre dame fikk hun også oppført musikk i Tivoli. Frederikke var likevel som komponist ikke egentlig berømt i samtiden; hennes noter sirkulerte primært innenfor kongelige og private kretser. Frederikke Løvenskiold døde 91 år gammel og ble begravet på familiegravstedet ved Nørre Jernløse kirke ved Løvenborg.

Referanser
----------

1. ↑   slaegtsbibliotek.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ahlgren Jensen, Lisbeth: *Kvindelige afvigere – ny forskning fra Det Kongelige Bibliotek*. Besøkt 17. nov. 2013 Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  *Løvenskiold, Herman Severin Baron*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  Ahlgren Jensen, Lisbeth: Det kvindelige spillerum, Multivers, 2007
5. ↑  Ahlgren Jensen, Lisbeth: Det kvindelige spillerum, Multivers, 2007

Litteratur
----------

* Ahlgren Jensen, Lisbeth: *Det kvindelige spillerum – fem kvindelige komponister i Danmark i 1800-tallet*, Multivers, 2007

Portaler: Danmark | Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Grense mellom bygdene Tørdal og Drangedal
**Tørdal** er ei bygd som dekker øvre del (ca. 35 prosent) av Drangedal kommune i Telemark. Tørdal er også et prestegjeld, og et delområde bestående av grunnkretsene, Bostrak, Lia, Bø, Lone, Homleid og grenda Tørdal.

Bygdesentrum er Bø, ca. 20 km. nord for kommunesenteret Prestestranda. Utfartsområdene Søvassmarka og Gautefallheia ligger vest i Tørdal.

Veien gjennom Tørdal er Fv38 (Tørdalsveien). Fra Bostrak går også Fv358 (Fjellgårdsveien) over Gautefallheia til Treungen.

Historie
--------

Navnet Tørdal kommer av tyri og betyr «Furudalen». I skattematrikkelen 1647 ble det skrevet *Tyrredall*. I gårdsmatrikkelen av 1886 bemerkes det at navnet på den tid også ble skrevet som *Tørredal* og *Tørrisdal*. I middelalderen, fram til 1200-tallet, hørte Tørdal til datidens Telemark, mens resten av Drangedal hørte til Grenland – *Grenafylke*.

Småkongen og opprørslederen Hallvard Gråtopp var fra gården Vrålstad i Tørdal. Herfra kom også en av tippoldemødrene til den amerikanske countryartisten Lynn Anderson og faren til den amerikanske politikeren Andrew Volstead som regnes som opphavsmann til loven som førte til forbudstiden i USA.

Litteratur
----------

* Sannes, Olav: *Drangedal med Tørdal, ei bygdesoga* (1924) (faksimile 1974, ISBN 82-990370-1-8).
**Synne Høyforsslett Bjørbæk** (født 1984) er en norsk politiker som representerer partiet Rødt. Hun er tidligere varaordfører i Bodø, og førstekandidat for Rødt til Stortingsvalget i Nordland høsten 2017. Etter kommunestyre- og fylkestingsvalget 2015 ble Bjørbæk valgt inn som partiets andrekandidat i Bodø bystyre, og ble tildelt varaordførervervet i en koalisjon dannet av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne, i tillegg til Bjørbæks eget parti Rødt. Også i bystyreperioden før 2015 satt Bjørbæk i bystyret som Rødts andrekandidat, og hadde fast plass i bystyrets levekårskomité.

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID SYNBJR[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Synne kan havne på Stortinget». *Bodø Nu*. 6. november 2016. Besøkt 15. februar 2017.
3. ↑  «Disse skal styre Bodø». Bodø kommune. Arkivert fra originalen 27. september 2015. Besøkt 26. september 2015.
4. ↑  «Tillitsvalgte». Bodø Rødt. Besøkt 26. september 2015. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Johan Christian Ryge**, kjent som **dr. Ryge** (født 8. februar 1780 i København, død 29. juni 1842 samme sted) var en dansk lege og skuespiller.

Ryge foretok flere reiser for teatret og sin kunst skyld, både til Tyskland og Paris. I sommeren 1833 opptrådte han som gjest på Christiania Theater under sterkt bifall i en rekke av sine beste roller. Foruden sin teatervirksomhet dyrket han med iver de legevitenskapelige studier.

Han vant seg et navn som en av de ypperste fremstillere av Oehlenschlägers helteskikkelser, men han kunne også spille komiske roller. Dikteren Christian Winther hentyder til dette i det vers han skrev ved dr. Ryges død:

*Han var en Drot i Kunstens Rige.*
*Hans Herredom sig strakte lige*
*Fra 'Hakon Jarl' og ned til 'Saft'.*
*Lod han os le, lod han os græde,*
*Da var det Kunst, vi saa fremtræde*
*I Pagt med Sandhed, Vid og Kraft.*
Ryge er begravd på Holmens kirkegård i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID J.C.\_Ryge[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Dansk Biografisk Leksikon, 2. utgave, oppført som J.C. Ryge, besøkt 31. mars 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gravsted.dk, gravsted.dk ID johanchristianryge, besøkt 31. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Lexikon om Johan Christian Ryge
* Johan Christian Ryge på gravsted.dk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
**Hirtshals** er en by i Vendsyssel i Danmark. Ved den danske kommunalreformen i 2007 ble Hirtshals kommune en del av Hjørring kommune. Tidligere var byen senter i Hirtshals kommune. Hirtshals har 5857 innbyggere (2018). Byen er kjent for sin fiske- og fergehavn. Hirtshals har fergeforbindelse med Kristiansand, Larvik, Langesund, Stavanger, Bergen, Tórshavn (Færøyene) og Seyðisfjörður (Island - ikke vinter). Det går motorvei direkte til Aalborg og videre til Tyskland.

Hirtshals havn ble utbygget 1919–1931 og sterkt utvidet i 1966. Den er Danmarks nest største fiskehavn etter omsatt mengde, bare overgått av Esbjerg på sørvestkysten av Jylland.

Nordsøakvariet i Hirtshals er et av Nordens fremste saltvannsakvarier og vektlegger livet i Nordsjøen. Akvariet er tilknyttet Nordsømuseet, og det er gode overnattingsmuligheter i Hirtshals. Sommerturismen knyttet til museet og fergetrafikken er betydelig.

I nærheten av Hirtshals fyr ligger Bunkermuseet Hirtshals. 10. batteri er Danmarks eneste utgravde, komplette tyske forsvarsanlegg fra andre verdenskrig som er åpent for publikum.

* Hirtshals fyr. Foto: Jörg BraukmannHirtshals fyr. Foto: Jörg Braukmann
* Hirtshals havn. Foto: Thomas Dahlstrøm NielsenHirtshals havn. Foto: Thomas Dahlstrøm Nielsen
* MS «Norröna» forlater Hirtshals samtidig som MS «Bergensfjord» ankommer. Foto: Marius VassnesMS «Norröna» forlater Hirtshals samtidig som MS «Bergensfjord» ankommer. Foto: Marius Vassnes

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hirtshals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hirtshals – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hirtshals kommune (historisk database)
* Hirtshals turist

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Den prøyssiske indemnitetsloven** (tysk: *Indemnitätsgesetz*) var en lov i kongeriket Preussen *«angående tildeling av indemnitet med hensyn til ledelsen av statsbudsjettet for året 1862 og for utvidelsen av statens utgifter for året 1866 av 14. september 1866»*. Loven ble vedtatt den 3. september 1866, med virkning fra 14. september og ble kunngjort den 26. september 1866.

Indemnitetsloven satte en endelig stopper for den prøyssiske forfatningskonflikten, som oppstod i forbindelse med Otto von Bismarcks forfatningsstridige budsjettoverskridelser under opprustningen av den prøyssiske hæren i 1862. Loven ga Bismarck indemnitet med tilbakevirkende kraft, og førte til politisk splittelse. Det liberalistiske *Deutsche Fortschrittspartei*, som hadde vært i sterk opposisjon til Bismarck, ble delt ved at utbrytere som billiget lovforslaget grunnla det nasjonal-liberalistiske *Nationalliberale Partei* den 17. november 1866.
Begrepet "**need-to-know**", brukes av regjeringer og andre organisasjoner (spesielt de som er knyttet til militære eller spionasje), når de beskriver begrensning av data som regnes som svært sensitive. Selv om man har alle de nødvendige og offisielle godkjenninger (for eksempel sikkerhetsklarering), kan det noen ganger være nyttig å avgrense kunnskapen til enkeltpersoner om en hemmelig operasjon til bare det aller mest nødvendige for å utføre sin del av jobben.

Som med de fleste sikkerhetsmekanismer, er målet å gjøre det vanskelig for uautoriserte å få tilgang til sensitive data eller hemmeligheter.
Need-to-know har også som mål å motvirke "lesing" av sensitivt materiale ved å begrense lesetilgangen til så få mennesker som mulig.

Eksempler
---------

Slaget i Normandie i 1944 er et eksempel på en need-to-know begrensning. Selv om tusenvis av militært personell var involvert i planleggingen av invasjonen, bare et lite antall av dem visste hele omfanget av operasjonen; resten var bare informert om de data som var nødvendig for å fullføre en liten del av planen. Det samme er tilfelle for Trinity prosjektet, den første testen av kjernefysiske våpen i 1945.

Problemer og kritikk
--------------------

Som andre sikkerhetstiltak, kan need-to-know prinsippet bli misbrukt av personer som ønsker å nekte andre å få tilgang til den informasjonen de trenger i et forsøk på å øke sin personlige makt, forhindre uønsket gjennomgang av deres arbeid, hindre forlegenhet som følge av handlinger eller tanker.

Need-to-know prinsippet kan også være skadelig for arbeidstakernes effektivitet. Hastigheten på beregninger med IBM sine mekaniske kalkulatorer ved Los Alamos-prosjektet økte for eksempel dramatisk etter kalkulator-operatørene ble fortalt hva tallene betydde:

Se også
-------

* Prinsippet om det minste privilegium

Referanser
----------

1. ↑  Feynman, Richard. *Surely you're joking, Mr. Feynman!*. W. W. Norton & Company. ISBN 978-0-393-31604-9.
**Dag Bredvei** (født 29. november 1958 i Larvik) er journalist i NRK. Han var Fra høsten NRKs korrespondent i Afrika fra 2006 til 2010.

Dag Bredvei hadde sin oppvekst i Afrika der hans far drev en møbelfabrikk for Mosvold i Etiopia. Senere bygde faren en radiostasjon og sykehus i landet. Foreldrene arbeidet også i Sør-Sudan og Angola for Kirkens Nødhjelp og Namibiaforeningen. Sønnen var to måneder gammel da foreldrene tok ham med seg til Etiopia.

Bredvei er utdannet fra Politiskolen (1981–83). Han tjenestegjorde ved politiet i Oslo og Tønsberg, samt et år (1989–90) som FN-politi i UNTAG i Namibia der militære, politi og observatører deltok. FN-operasjonen endte med Namibias selvstendighet i mars 1990. UNTAG-deltakelsen var første gang at sivilt norsk politi deltok i en FN-operasjon.

NRK-journalist
--------------

Etter FN-tjenesten hadde han et års permisjon fra mediehøyskolen i Volda der han var ferdig i 1991. Siden har han arbeidet i NRK, først i Utenlandssendingen *(Radio Norway International)* og senere i utenriksredaksjonen (1993) bortsatt fra kortere opphold i andre redaksjoner som innenriks og magasin i Dagsrevyen og NRK-Vestfold i Tønsberg.

FN-tjeneste i Libanon
---------------------

Dag Bredvei hadde mellom 1980 og -87 til sammen fire perioder (to år) bak seg i Den norske FN-styrken i Libanon (Unifil). I Norbatt 18 og 19 arbeidet han som frivillig på Radio Norbatt spesielt med nyhetsprogram om den politiske og militære situasjonen i Libanon og Israel.

Referanser
----------

1. ↑  Med Afrika i blodet - NRK 28. august 2006

Eksterne lenker
---------------

* *På bølgelende med verden* - agenda316.no


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tomm Kristiansen** | **NRKs korrespondent i Afrika**(2006–2010) | Etterfølger:**Lars Sigurd Sunnanå** |