recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Veinettet i Romerriket ca 125 e.Kr. under keiser Hadrian
Via Aquitania (rød) med de viktigste romerveier i Gallia.
**Via Aquitania** var en romervei som gikk i det sørlige Gallia fra Narbonne (Colonia Narbo Martius) over Carcassonne (Carcaso) og Toulouse (Tolosa) til Bordeaux (Burdigala).

I 121 f.Kr. beseiret Gnaeus Domitius Ahenobarbus sammen med Quintus Fabius Maximus Allobrogicus stammene allobrogerne og arvernerne i sørlige Gallia. Denne seier medførte at nesten alle stammer som utgjorde en mulig fare for romerske interesser ble fordrevet fra hele området. Vel bestod det bosetninger av mindre stammegrupper langs fystene ger og der, men deres innflytelse var bare lokal, og kunne holdes under kontroll, slik at de ikke forstyrret romersk handel. 

Gnaeus Domitius Ahenobarbus bekledte senere embedet som prokonsul i Gallia. I 118 f.Kr. grunnla han byen Narbo Martius, dagens Narbonne, og anla Via Domitia, som førte fra hjemlandet og til Spania. Via Aquitania var en avlegger av denne ruten og sammentraff i Narbonne med Via Domitia. 

Det er uklart hvem som forordnet byggingen av Via Aquitania. Men det er ikke usannsynlig at det var under Gnaeus Domitius Ahenobarbus, som slik kunne innhente de erobrede galliske stammers tributt enklere.

Referanser
----------

1. ↑  Coleman H. Benedict (1942). "The Romans in Southern Gaul." American Journal of Philology 63
**Richard Lee «Rick» Zumwalt, Jr.** (født 24. september 1951, død 19. mars 2003 i Desert Hot Springs i Riverside County i California) var en profesjonell utøver innen håndbak, der han også ble verdensmester. Han var også skuespiller, mest kjent fra rollen som *Bob «Bull» Hurley* i Sylvester Stallone-filmen *Over the Top* fra 1987.

Zumwalt hadde mindre roller i flere filmer. *Presidio* i 1988. I 1990 var han med i en episode av TV-serien *Night Court*. Han hadde også rollen som «Judge Mental» i fjernsynsshowet *Pictionary* for barn fra 1989.

De siste årene arbeidet Zumwalt med å hjelpe rusmiddelavhengige. Han hadde en datter og en sønn.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Se profil på Internet Movie Database

Eksterne lenker
---------------

* Biography Kort biografi (engelsk)
* (en) Rick Zumwalt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Rick Zumwalt på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rick Zumwalt hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Richard Lee «Rick» Mewborn** (født 28. mars 1965 i Carlsbad, New Mexico, oppvokst i Steamboat Springs, Colorado) er en amerikansk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1983-1988.

I VM i 1985 ble han nummer 38 i storbakken i Innsbruck, 40 i normalbakken i Seefeld, og han var på USAs lag som kom på 5.-plass i lagkonkurransen. Samme år ble han nummer 39 av 44 deltakere i VM i skiflyging i Planica. Året etter ble det 25.-plass i skiflygings-VM i Bad Mitterndorf. I VM i Oberstdorf 1987 ble han nummer 42 i normalbakke, 51 i storbakke og 15 (av 17 lag) for USA i lagkonkurransen. Hans siste internasjonale renn var i normalbakken i OL i Calgary 1988, der han ble nummer 54 av 58 deltakere.

Mewborn deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i årene 1984-1988, med 30.-plass i 1985/86 som beste sammenlagtplassering. Den sesongen var også hans beste i verdenscupen, der han ble nummer 26 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 6.-plass i normalbakken i Sapporo 25. januar 1986.

Sammenlagtplasseringer i Hoppuka:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1984/85 | 1985/86 | 1986/87 | 1987/88 |
| Plassering | 36 | 30 | 78 | 62 |

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen (poeng til de 15 beste i hvert renn):

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1983/84 | 1984/85 | 1985/86 | 1986/87 | 1987/88 |
| Plassering | - | 53 | 26 | - | - |

Rick Mewborn ble nasjonal mester i normalbakke i 1986. Etter at han la opp som skihopper, har han drevet et gravemaskinfirma i Steamboat Springs, og han har blant annet vært trener i Steamboat Springs Winter Sports Club og på USAs skilandslag. Under OL i 2002 var han fører av prepareringsmaskinen i hoppbakkene i Park City. Mewborn ble tatt opp i American Ski Jumping Hall of Fame i 2008.

Referanser
----------

1. 1 2  Tread of Pioneers Museum: Rick Mewborn Arkivert 29. mars 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 20. mars 2016)
2. ↑  Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions, 1981 to present Arkivert 6. april 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 20. mars 2016)
3. ↑  Steamboat Today: Mewborn selected as Olympic groomer Arkivert 3. april 2016 hos Wayback Machine. (5. februar 2002, besøkt 20. mars 2016)
4. ↑  The American Ski Jumping Hall of Fame and Museum: American Ski Jumping Hall of Fame - Inductees Arkivert 24. februar 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 20. mars 2016)

Hovedkilde
----------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Rick Mewborn (besøkt 20. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rick Mewborn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rick Mewborn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rick Mewborn – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Rickard Falkvinge** (født **Dick Greger Augustsson** 21. januar 1972 i Göteborg) er en svensk IT-entreprenør og politiker. Han er grunnlegger av og var den første formann i Piratpartiet.

Falkvinge er utdannet fra sivilingeniørprogrammet ved Chalmers tekniska högskola, men droppet ut i 1995 uten en ferdig grad. I årene som fulgte drev han flere forskjellige foretak i IT-sektoren, hovedsakelig basert rundt programvareutvikling. Han arbeidet også som prosjektleder i Microsoft, og deretter i selskapet Cypak.

På nyåret 2006 lanserte Falkvinge Piratpartiet. Han gav fort opp yrkeskarrieren, og satset på politikk på heltid. Etter gode meningsmålinger før valget i 2006 satset han på en plass i riksdagen, men kom ikke inn etter at partiet kun fikk drøye 0,6 % i valget.

Referanser
----------

1. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id falkvinge-rickard, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rickard Falkvinge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Rickard Falkvinge – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Rickard Falkvinge på Twitter Rediger på Wikidata

* Rickard Falkvinge på Facebook Rediger på Wikidata

* Rickard Falkvinge på Reddit Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** Discogs
 |
**Artsnavnebasen** er navnet på en database med et register over godkjente norske artsnavn. Tilsammen er det omkring 60 000 arter i Norge. Basen utgjør en ny, nasjonal standard for navnsetting av organismer. Den ble opprettet september 2009 og drives av Artsdatabanken i Trondheim.

I denne søketjenesten kan du hente informasjon om gyldige vitenskapelige navn etter gjeldende internasjonale standarder og anbefalte populære navn på bokmål og nynorsk.

Søketjenesten gir i dag ikke en komplett oversikt over alle vitenskapelige og norske navn på arter og organismegrupper. Av hovedgrupper som mangler eller er mangelfulle er protozoer, flere grupper sopp, nesledyr, midder, virus og bakterier.

Artsnavnebasen er bygget opp som et hierarkisk register der hver art, familie, orden, klasse og rekke har sin entydig definerte plassering i systemet. Artsnavnebasen letter samarbeidet og bedrer kommunikasjonen innen det biologifaglige miljøet i Norge ved at alle aktører bruker samme navn på organismer.

Artsnavnebasen driftes av Artsdatabanken i samarbeid med GBIF-Norge. Artsnavnene er samlet inn, kvalitetssikret og tilrettelagt av en rekke navnekomiteer fra vitenskapelige institusjoner i Norge. Som en overbygning for komiteene er det etablert et navneråd for å sikre en enhetlig gjennomføring av det faglige arbeidet. Navnekomiteene har også hatt en god rådgivende støtte i Språkrådet i arbeidet med norske artsnavn.

Referanser
----------

1. ↑  Artsdatabanken: Arter i Norge Arkivert 7. mars 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  IAPT: International Code of Botanical Nomenclature Arkivert 6. oktober 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  «ICZN: International Code of Zoological Nomenclature». Arkivert fra originalen 24. mai 2009. Besøkt 29. desember 2009.
4. ↑  Artsnavnbase – hjem (søkedato: 25. oktober 2010)
5. ↑  Artsdatabanken: Navnekomiteer (PDF)[*død lenke*]
6. ↑  Artsdatabanken: Navneråd (PDF)[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Artsnavnebasen (Artsdatabanken)
* Brukermanual for artsnavnebasen[*død lenke*]
* Artsdatabanken
* Navnekomiteenes sluttdokumenter (Excel) Godkjente navn, synonymer og enkelte kommentarer
**Folkestadbyen** i Fyresdal utgjorde en gang sentrum i bygda. Det var her, hvor den gamle hovedveien mellom gårdstunene langs Fyresvatn krysset Sitjeåi, at det på 1870-tallet oppsto et nærings- og håndverkssentrum på grunnen til den gamle Folkestad gård. Det var tre gater i et triangelmønster; hovedveien, Skippergata og Lensmannsgata. I løpet av 40 år ble små hus flyttet dit fra andre deler av bygda, eller nye hus ble oppført, mange av dem i sveitserstil.

Her bodde ikke bare håndverkere av mange slag, men også folk som lensmann, postkjører, jordmor, handelsmenn, og kaptein på rutebåten på Fyresvann. Innenfor denne lille byen fantes så sent som for 60 år siden fem-seks dagligvarebutikker med assortert utvalg, manufakturhandel, meieri, bakeri, bedehus og vertshus. Idag er forretningene samordnet og redusert i antall, og deler av «byen» inngår nå sammen med et titall kjempefuruer i Øyskogen i Fyresdal Bygdemuseum som inngår i samlingene til Vest-Telemark Museum. Men det er fremdeles liv i Folkestadbyen, de småhusene som ikke inngår i museet er nå boliger, og det finnes ennå butikker og vertshus. Folkestadbyen ble i 2003 tildelt tettstedsprisen for Telemark.

Idag utgjør Folkestadbyen en del av tettstedet Moland.

Kilder
------

Om Folkestadbyen :

* Fra visittelemark.no / TripAdvisor
* Fra Fyresdal kommunes nettsider[*død lenke*]
* Fra Lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bjarne Magnus Iversen** (født 30. mars 1942, død 5. august 2011) var en norsk lege og medisiner. Han var professor ved Institutt for indremedisin, Universitetet i Bergen.

Iversen ble i 1968 cand.med. fra Universitetet i Bergen. I 1981 avla han den medisinske doktorgrad ved samme institusjon med avhandlingen *The effect of hypertension on experimental glomerulonephritis in rats*. Han er særlig kjent for sitt arbeid med nyreforskning og er ekspert på nyresykdommer. Iversen har siden 1971 arbeidet ved Haukeland universitetssykehus. han ble tilknyttet universitetet i Bergen som prosessor II i 1988 og har siden 1999 vært professor ved dette universitetet.

Det kongelige hoff kunngjorde 10. oktober 2009 at kongen har utnevnt Iversen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenste av norsk medisin.»

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*, 10. august 2011, kulturdelen, s. 13.
2. 1 2 3  Meltzers ærespris til Iversen og Wærness Arkivert 9. oktober 2009 hos Wayback Machine. Pressemelding fra Universitetet i Bergen, 6. mars 2009, besøkt 10. oktober 2009.
3. ↑  (no) BIBSYS
4. ↑  Priser pionér innen nyreforskning[*død lenke*], Helse Bergen, 27. august 2007, besøkt 10. oktober 2009.
5. ↑  Utnevnelse til St. Olavs Orden, kongehuset.no, besøkt 10. oktober 2009.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Bjarne Magnus Iversen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Bjarne Magnus Iversen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** CRIStin
 |
Chiang Mai
**Chiang Mai** (**เชียงใหม่**; noen ganger transkribert *Chiangmai*) er provinshovedstaden i Chiang Mai i det nordlige Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 201 000. Chiang Mai var hovedstaden for kongedømmet Lanna (1296–1768), hvor Lanna-kulturen gjør Chiang Mai til en av de mest besøkte turistdestinasjonene i Thailand.

Chiang Mai er den viktigste byen i provinsen Chiang Mai, og er den nest største byen i Thailand. Den ligger rundt 800 km nord for Bangkok, ved Ping-elven, og er omgitt av noen av landets høyeste fjell. Byen har en ny og moderne internasjonal flyplass som ligger lett tilgjengelig fra sentrum, ved foten av fjellet Doi Suthep.

I løpet av de siste årene har Chiang Mai utviklet seg fra å være mest kjent for templer, håndverk, tradisjonell massasje og gastronomi, til å bli en moderne by som satser på god veiutvikling, teknologi og utdannelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Michael Scofield** er en fiktiv person og hovedfigur i den amerikanske TV-serien *Prison Break*. Han er spilt av Wentworth Miller.

Bakgrunn
--------

Da hans eldre bror, Lincoln Burrows ble dømt til døden for en forbrytelse han ikke har begått, skapte Michael en genial plan for å bryte ham ut. Han fikk fengselsstraff ved å rane en bank for å bli fengslet i Fox River hvor Burrows er planlagt å bli henrettet. Scofield har fått diagnosen lav latent hemning.

Biografi
--------

### Barndom

Da Michael var elleve år og Lincoln femten, døde angivelig deres mor av hjernesvulst. Dette har de trodd helt frem til 4. sesong, da det viser seg at moren deres (Michaels mor) er i live. Det viser seg også at de ikke er brødre likevel. Faren forlot dem da de var små, og Lincoln ble da Michaels eneste nære familiemedlem. Dette er en av grunnene til at Michael bestemte seg for å hjelpe Lincoln ut av fengselet.

### Skole

Han var en dyktig elev og avla eksamen ved Morton East High School med ny rekord for beste karakterer. Han har bachelor og mastergrad i naturfag. Han er utdannet, og har jobbet som byggingeniør.
**Michael Staines** (født 1885, død 1955) var en irsk republikaner og politiker.

Stained ble født i Newport i Mayo, hvor hans far gjorde tjeneste i Royal Irish Constabulary.

Han meldte seg i 1902 inn i Irish Republican Brotherhood (IRB), og var 1921–1922 medlem av organisasjonens øverste råd. Han var under påskeopprøret i 1916 kvartermester i General Post Office, og ble arrestert etter kapitulasjonen. Etter et opphold i Frongoch interneringsleir ble han var parlamentsvalget i 1918 valgt inn i Det britiske parlamentet som representant for Sinn Féin. Som de andre Sinn Féin-representantene nektet han å ta sitt sete, og ble i stedet med på opprettelsen av Dáil Éireann. Han ble også alderman i Dublin og hadde andre offentlige verv.

I 1922 ble han den første Commissioner for Garda Síochána.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Staines hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

* (en) Michael Staines hos Oireachtas, Irlands parlament Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF
 |
***Put Up Your Hands*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward Sloman.

Handling
--------

Den ukonvensjonelle Olive Barton sjokkerer tanten sin når hun arrangerer en boksekamp midt under et møte med den nye pastoren i området. Når faren til Olive blir kalt vestover for å ivareta noen gruve-interesser, sniker Olive seg inn i bilen hans og følger etter.

Når de kommer frem møter de snart Leonard Hewitt, en ung gruve-ingeniør, og hans partner Hazelitt. Men Olive må snart hjelpe til for å hindre en konspirasjon mot farens gruve, amtidig som han finner kjærligheten.

Skuespillere
------------

* Margarita Fischer som Olive Barton
* George Periolat som Peter Barton
* Emory Johnson som Emory Hewitt
* Hayward Mack som Alvin Thorne
* William V. Mong som Hazelitt
* J. Gordon Russell som Three Gun Smith
* Kate Price som Bridget

Referanser
----------

1. ↑  Put up Your Hands
2. ↑  PUT UP YOUR HANDS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Put Up Your Hands* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Put Up Your Hands* på AllMovie Rediger på Wikidata
Uppsala er en av Skandinavias mest kjente universitetsbyer. Universitetet dominerer den sentrale bykjernen, og en fjerdedel av innbyggerne har sitt virke ved universitetet.
**Universitetsby** er en betegnelse som gjerne brukes om byer hvor det stedlige universitetet setter et tydelig preg på byen. Dette vil spesielt være tilfelle for små og mellomstore byer hvor universitetet er den klarst største virksomheten i byen og det som setter byen «på kartet» i en nasjonal eller internasjonal sammenheng, og hvor universitetet har en lang tradisjon. I en universitetsby vil universitetet gjerne dominere den historiske bykjernen. I tillegg vil studentlivet sette sitt preg på byen. I typiske universitetsbyer vil studenter og andre med tilknytning til universitetet ofte utgjøre en stor del av innbyggertallet, gjerne opp imot 20-30 %.

Noen tyske universitetsbyer bruker betegnelsen «Universitätsstadt» i bynavnet, f.eks. «Universitätsstadt Marburg».

Betegnelsen brukes ikke så ofte om storbyer, hvor universitetets relative betydning for byen er mindre. Men strengt tatt kan universitetsby også bety en hvilken som helst by som har et universitet.

Kjente universitetsbyer
-----------------------

* Italias flagg Bologna
* Storbritannias flagg Cambridge
* Tysklands flagg Heidelberg
* Nederlands flagg Leiden
* Sveriges flagg Lund
* Tysklands flagg Marburg
* Italias flagg Pavia
* Italias flagg Pisa
* Frankrikes flagg Rennes
* Storbritannias flagg Oxford
* Italias flagg Siena
* Norges flagg Trondheim
* Tysklands flagg Tübingen
* Sveriges flagg Uppsala
* Sveits’ flagg Zürich

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Svartalvheim** (norrønt *Svartalfheim*) er i norrøn mytologi en av de ni verdener og hjemmet til svartalvene i henhold til Snorre Sturlason i *Den yngre Edda*. Den adskilte gruppen svartalver har en uklar forståelse, og det er mulig at dette kan være det samme sted som dvergenes hjem i det underjordiske, Nidavell (*Niðavellir*).

I henhold til Gylvaginning (*Gylves synkverving*), den første delen av Snorres *Den yngre Edda*, er Svartalvheim referert til som et sted hvor dvergene («dverga nökkurra») skapte Gleipner, lenken som Fenrisulven ble bundet med.

«Då sende Allfader ein som heitte Skirne, sendemannen hans Frøy. Ned i Svartalveheimen til nokre dvergar, og let dei gjera ei lekkje som heiter Gleipne.»
Begrepet nevnes også i *Skaldskaparmål*, den midterste og største delen av *Den yngre Edda* av Snorre:

«Så sende Odin Loke til Svartalveheimen. Der råka han på ein dverg som heitte Andvare; han var fisk i eit vatn.»

Referanser
----------

1. ↑  Edda, Samlaget Oslo 2002. Side 303.
2. ↑  *Edda*, Samlaget Oslo 2002. Side 358.

Litteratur
----------

* *Wikisource:Prose Edda/Gylfaginning (The Fooling Of Gylfe)* av Sturlason, Snorre, Edda, i engelsk oversettelse.
* *Gylfaginning* på norrønt.
* Sturlason, Snorre: *Edda*, Samlaget Oslo 2002
*Cygne noir* er fransk for svart svane (*Cygnus atratus*).
Nassim Nicholas Taleb
**Svart svane-teorien**, også kalt ***cygne noir*** (fransk for *svart svane*), innebærer å gjøre noe som er blitt ansett for å være umulig eller å motbevise noe som har blitt ansett som en sannhet. 

Utformet som vitenskapsteori er den blitt beskrevet og utdypet av Nassim Nicholas Taleb i boken *The Black Swan: The Impact of The Highly Improbable* (2007). I kortform definerer han den som *en begivenhet, positiv eller negativ, som anses usannsynlig, men forårsaker enorme konsekvenser.*[] Han drøftet fenomenet i en tidligere bok i 2001. I 2007 utvidet han anvendelsen til særlig finansmarkedene.[]

Uttrykket kommer fra et eksempel brukt særlig av Karl Popper for å illustrere problematikken med å benytte induksjon som bevismetode, som utgår fra påstanden at «alle svaner er hvite».[] Popper brukte eksempelet for å illustrere falsifisering som prinsipp. Denne påstanden ble falsifisert da fuglearten svartsvane ble påtruffet i Australia i 1697. 

Teorien er blitt utviklet[*av hvem?*] for å påpeke:

* den uproporsjonalt store rollen som sjeldne hendelser med stor effekt og som er vanskelige å forutse og som er utenfor de normale forventninger i historie, vitenskap, økonomi og teknikk, har.[]
* at sannsynligheten for de derav sjeldne hendelser ikke er beregnbar ved hjelp av vitenskapelige metoder, på grunn av selve naturen av lav sannsynlighet.[]
* den psykologiske mekanisme som gjør mennesker individuelt og kollektivt uoppmerksomme på den massive rolle en sjelden hendelse har hatt i historiske spørsmål.[]

*Cygne noir* sikter kun til uventede hendelser av større konsekvens og deres dominerende rolle i historien. Slike hendelser, som anses å være sterkt avvikende, spiller sammenlagt en større rolle enn hva vanlige hendelser gjør. Taleb anser at nesten alle store vitenskapelige oppdagelser, historiske hendelser og kunstneriske prestasjoner er *cygne noir*; uregisserte og uforutsette. Han kategoriserer internets tilkomst, den personlige datamaskin, første verdenskrig og 11. september-angrepene som eksempler på cygne noir-hendelser.[]

Referanser
----------

1. 1 2  Skaftnesmo, Trond (1959-) (1990). *Naturviterens katekisme - og andre filosofiske essays*. Trondheim: Universitetet i Trondheim, Den allmennvitenskapelige høgskolen, Filosofisk institutt.

Litteratur
----------

* Taleb, Nassim Nicholas (2010) [2007], *The Black Swan: the impact of the highly improbable* (2nd utgave), London: Penguin, ISBN 978-0-14103459-1, besøkt 26 February 2017 .
* Taleb, Nassim Nicholas (September 2008), «The Fourth Quadrant: A Map of the Limits of Statistics», *Third Culture* (The Edge Foundation), besøkt 23 May 2012 .
* David, Dr. Gil, *Black Swans in the Cyber Domain*, Israel defense, arkivert fra originalen on 31 October 2012,   Arkivert 31. oktober 2012 hos Wayback Machine. No content .
* McGee, Suzanne (5 December 2012), *Black Swan Stocks Could Make Your Portfolio a Turkey*, Fiscal Times, CNBC, besøkt 20 January 2016 .
* Jan Gradvall (2007) *Den svarta svanen*, Weekend, 4. mai, lest 2011-03-22

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Det Svarte Solsymbolet
**Svart sol** (tysk: *Schwarze Sonne*) er et Nazi-symbol, en type solhjul (Tysk: Sonnenrad) brukt av nynazister og i noen grener innen Satanisme. Symbolets design består av tolv radialer med futhark-runen "Sol" i samsvar med symbolene brukt av SS i deres logo. Det dukket først opp i Nazi-Tyskland som et design-element i et slott i Wewelsburg ombygd og utvidet av Heinrich Himmler.

Nynazismen
----------

Et lærbelte med det svarte solsymbolet som beltespenne. Artikkel fra 2010-tallet.
Det Svarte Solsymbolet er mye brukt av neo-fascistiske, neo-Nazistiske, høyreekstreme og hvite nasjonalister. Symbolet vises ofte på ekstremistiske flagg, t-skjorter, plakater, nettsteder og i ekstremistiske publikasjoner knyttet til slike grupper. Moderne ytre-høyre grupper refererer ofte til symbolet som *Solhjulet*. eller Sonnenrad.

Russisk invasjon i Ukraina
--------------------------

Under  den russiske invasjonen i Ukraina i 2022, ble det tvitret et bilde av en kvinnelig ukrainsk soldat på den internasjonale kvinnedagen. Soldaten hadde på seg et symbol på uniformen som "ser ut til å være det svarte solsymbolet "( fordi symbolet har samme farge som den omkringliggende uniformen, var det vanskelig å se). Etter å ha mottatt klager fra brukere av sosiale medier, ble tweeten fjernet, og det ble sagt at "innlegget ble fjernet da vi innså at det inneholdt et symbol som man ikke kunne bekrefte som offisielt." Nynazistiske ukrainske Azovbataljonen har brukt symbolet som en del av sin logo. Azov-Bataljonen har siden blitt et propagandaelement for den russiske regjeringen og Russlands president Vladimir Putin. Russland har forsøkt å forklare invasjonen som "denazifisering" av Ukraina. Ukrainas president Volodymyr Zelenskiy som selv er jøde, har reagert ved å si at Russlands invasjon i Ukraina var sammenlignbar med Nazi-Tysklands handlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Bok:Grumke & Wagner (2002), side 207.
2. ↑  Luhn, Alec (30. august 2014). «Preparing for War With Ukraine's Fascist Defenders of Freedom». *Foreign Policy*.
3. ↑  Sources:
**Tore Reppe** (født 26. april 1963 i Haltdalen) er en norsk musiker med munnspill som hovedinstrument. Han har studert med Sigmund Groven, og tok sin hovedfagseksamen på NTNU i 1988 som den første på dette instrumentet, med høyeste karakter. 

Reppe er bosatt i Alvdal, og arbeider som lærer på Nord-Østerdal videregående skole på Tynset, og som organist i Alvdal kirke.

I 1987 ble Reppe historiens første verdensmester på kromatisk munnspill for amatører, ved World Harmonica Festival, arrangert på Jersey i Den engelske kanal. Pliktstykket var komponert av James Moody, som var munnspillvirtuosen Tommy Reillys akkompagnatør gjennom en mannsalder, og renommert programskaper i BBC. I 1989 vant han, som medlem i Norsk Munnspillforums Harmonika Ensemble, første premie ved World Harmonica Festival, som dette året ble avholdt i Trossingen. Han er nå årlig lærer på munnspillseminar i regi av Norsk Munnspillforum (NMf). Som elev ved disse, i yngre år, fikk han instruksjon av Tommy Reilly, i tillegg til Sigmund Groven.

Kordirigent
-----------

Reppe har videreutdanning i kordireksjon og arrangerer sanger for korene han dirigerer. Han var dirigent for Melhus songlag fra 1993 til 1996, men er nå dirigent for Haltdalen mannskor.

Komponist
---------

Reppe har komponert flere verk for ulike instrumenter:

* *Svev* ble urframført av Ranheim musikkforening i 2004
* *Strengelek til livet* Folkemusikkmesse
* *Majas datter*, en bakgårdsopera 1998, de medvirkende i operaen var for det meste musikkstudenter som bodde i de forskjellige leilighetene i gården Øvre Bakklandet 36.
* *Kirkespillet Lukas*, musikk til kirkespill om Jesu liv og virke. For solister, kor, dansere og orkester.

Diskografi
----------

* Halvdan Sivertsen: *Amerika* (1985)
* Petter Wavold: *Koffor det?* (1994)
* Arnt Håkon Fløttum: *Lukas – om Jesu liv og virke* (2001)
* Blue: *Best of Blue* (2004)
* John Ole Morken: *Slåtter fra Hessdalen, Haltdalen og Ålen* (2008)
* Folkelarm/Etnisk musikklubb: *FolkeLarm Oslo2008* (2008)
* Jo Skaansar: *Den blåaste natt* (2010)
* Jørgen Nyrønning: *Jørgen Nyrønning* (2013)
* Frak: *Frak* (2018)

Referanser
----------

1. ↑  «Omtale fra Promenadekonserten 2004». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 16. april 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Munnspill som instrument – Luft og kjærlighet
* Haltdalen mannskor
**Walter Goodwin Staley jr.** (født 20. oktober 1932 St. Louis, død 10. oktober 2010 i Mexico i Missouri) var en amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Stockholm og 1960 i Roma.

Stanley vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Craigwood Park» var han med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt bak Sverige og Tyskland. De andre på laget var Charles Hough på «Cassivellannus» og John Wofford på hesten «Benny Grimes». I den individuelle konkurransen i feltritt kom han på attendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i hestesport, feltritt lag USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   www.horsetalk.co.nz, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Staley – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Walter Staley – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Wesenstund*** var et norsk direktesendt talkshow med Rolv Wesenlund som gikk på Norsk TV1 i 1989, og på TVNorge fra 1994 til 2000. Han hadde med seg Kari Stokke på piano.

Programmet ble sendt på søndagskveldene og hadde et forholdsvis stort fokus på kultur. Tonen i programmet var avdempet, lun og lite konfronterende. De musikalske innslagene var fremtredende. Programmet tok et tilbakeblikk på uken som hadde gått og inviterte gjester som hadde utmerket seg denne uken.

Hver sending startet med sangen "Vår beste tid er nå".

Historikk
---------

Programmet startet opprinnelig opp på Norsk TV1, hvor Wesenlund var en av drivkreftene. Da denne kanalen ble nedlagt den 16. juni 1989 gikk programmet en kort periode på TVNorge inntil det ble nedlagt i slutten av juni 1989. Den 6. februar 1994 gjenoppstod det på TVNorge og gikk frem til påsken 2000.

Striden rundt nedleggelsen
--------------------------

Høsten 1999 ble programmet besluttet nedlagt av ledelsen i TVNorge. Denne avgjørelsen skapte en seerstorm mot TVNorge, spesielt siden programmet var blant de mest sette hos kanalen. Kanalens direktør, Pål Trælvik, sa at årsaken til beslutningen var at seerne var så gamle og at de derfor ikke var så interessante for annonsørene.

Wesenlund ble meget opprørt over beslutningen og rettet kraftige skyts mot kanalens ledelse. I en duell med Jens-Petter Gjelseth på Per Ståle Lønnings debattprogram *Sentrum*, mente han at TVNorge tok feil når de ville velge bort en kjøpesterk voksen seergruppe. Han mente videre at beslutningen skyldtes holdningene til de amerikanske eierne og at amerikanske TV i all hovedsak handlet om reklame. Wesenlund uttalte senere at han aldri mer ville ha noen befatning med TVNorge.»

Etter noen uker snudde ledelsen og bestemt at programmet skulle sendes en runde til på nyåret. Og i januar 2000 var *Wesenstund* tilbake med nye sendinger. Denne gangen fra SAS-hotellet i Oslo. Programmet ble avsluttet for godt ved påsketider. Siste sending gikk på palmesøndag. Beslutningen om å nedlegge programmet ble tatt av Wesenlund og TV-kanalen i fellesskap.

Referanser
----------

1. ↑  ; *VG*; utgivelsesdato: 2000; besøksdato: 27. november 2021.
2. 1 2  Dagbladet - Takk og farvel til gamle Rolv (19.10.1999) «I går fikk kanaldirektøren svar fra trofaste TV-kikkere: Tidenes seerstorm.»
3. ↑  Dagbladet - Aldri mer TVNorge (18.10.1999)
4. 1 2  Dagbladet - Rolv drømmer om NRK (23.1.2000)
5. ↑  VG - Legger ned «Wesenstund» (25.3.2000) «Etter 323 programmer er det definitivt slutt. Palmesøndag er siste gang «Wesenstund» sendes på TVNorge.»

Eksterne lenker
---------------

* Åpningsvignett (Youtube)
**Nils Bjørgås** (født 14. mai 1910, død 31. januar 1983) var en norsk lærer og barnebokforfatter. 

Han debuterte i 1948 med *Vetle-Jens* (illustrert av Kjell Aukrust), og skrev i alt 3 barnebøker, i en sammenhengende trilogi. *Lemenåret* (1949) er en videreføring av debutbokas episodiske pastoraler fra fjellbygda, mens det tredje bindet *Siste sommaren* (1950) med sine skildringer av pubertet inneholder et sterkt generasjonsoppgjør mellom hovedpersonen Jens og faren, og også av Jens' distansering til hjemmemiljøet. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering i 1950 for den tredje boka. Alle bøkene ble skrevet mens han var folkeskolelærer ved Aker 2-delte skole, Norderhov, Ringerike.

Bjørgås var også ansvarlig for nynorskversjonen av 1954/55-utgaven av Nordahl Rolfsens lesebok.

Litteratur
----------

* Birkeland, Tone, Risa, Gunvor, Vold, Karin Beate (2005): *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, ISBN 82-521-5933-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Johan Egil Olsen Beck** (født 1884 i Bodin, død 1952 i Mosjøen) var en norsk lærer, kirkesanger og politiker. Beck var Nasjonal Samlings lagfører i Steigen i Nordland fra januar 1941, og ordfører i kommunen fra desember 1941 til verdenskrigens slutt i 1945.

Beck arbeidet som lærer i Gildeskål, Leiranger - som senere ble en del av Steigen - og fra 1921, da han bosatte seg i Våg på Engeløya, i Steigen. Fra 1925 var han formann i skolestyret, og fra 1930 var han formann for Det borgerlige samlingsparti i Steigen.
I 1940 meldte Beck seg inn i Nasjonal Samling, og han var varaordfører i Steigen fra januar 1941 inntil han ble ordfører 15. desember samme år.

I landssvikoppgjøret ble Beck dømt til tre års fengsel og en samlet erstatning på 55 045 kroner, begrunnet i at han fremsto som en lojal og overbevist tilhenger av NS som gjennom sin varaordfører- og ordførerperiode jobbet for partiet og partiets interesser.

Referanser
----------

1. ↑   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nordlandsposten, side(r) 2, utgitt 24. juni 1944[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Lofotposten, side(r) 3, utgitt 30. april 1952[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «Nordlandsposten 24. juni 1944». s. 2.
5. ↑  *NS årbok*. Rikspropagandaledelsen. 1942. s. 101.
6. ↑  «Nordlandsposten 2. februar 1925». s. 3 (notis).
7. ↑  «Lofotposten 16. januar 1941». s. 6.
8. ↑  Arild Vaag Prestøy. *Nyordningen av Steigen 1940–1945*. Side 61. Masteroppgave 2015. Universitetet i Nordland.
9. ↑  Arild Vaag Prestøy. *Nyordningen av Steigen 1940–1945*. Side 77. Masteroppgave 2015. Universitetet i Nordland.
10. ↑  «Lofotposten 16. mai 1946». s. 2.
*For forretningsmannen Christian Salvesen, se Christian Salvesen (1827–1911)*
**Christian Salvesen Plc** var et skotsk transport- og logistikkselskap med ca. 14 000 ansatte i seks land da det høsten 2007 ble kjøpt opp av det franske transportselskapet Norbert Dentressangle. Selskapet var tidligere bl.a. engasjert i hvalfangst og fiskeri.

Tidlig historie
---------------

Den nedlagte hvalfangststasjonen i Leith Harbour.
Lastebil fra Christian Salvesen.
Christian Salvesen emigrerte fra Mandal til Leith i Skottland i 1851, der han drev skipsmeglingsfirma sammen med broren Johan Theodor Salvesen og James Turnbull. I 1872 trakk Christian seg ut av dette samarbeidet og etablerte sitt eget skipsmeglingsfirma, Christian Salvesen & Co.

Fra begynnelsen av 1900-tallet involverte selskapet seg i hvalfangst. Med hvalfangstkompanier på Island (Hellisfjord), Færøyene (Thorsvaag) og på Shetland, var Salvesen tidlig på 1900-tallet den største aktøren innen nordfangsten.

Deretter etablerte selskapet seg i Antarktis og opererte fra 1908 til 1915 en base på New Island på Falklandsøyene. I 1909 ble basen Leith Harbour (oppkalt etter Salvesens base i Skottland) på Syd-Georgia opprettet. I 1911 startet man pelagisk fangst med kokeriene «Neko» og «Horatio», hovedsakelig ved Syd-Shetlandsøyene. Leith Harbour var fra 1915 verdens største landstasjon, noe den forble det inntil all fangst fra Syd-Georgia opphørte tidlig i 1960-årene.

I perioden 1945–1962 tilhørte hvalkokeriene «Southern Harvester» og «Southern Venturer» Christian Salvesen. Hvalkokeriene var flytende fabrikker, og mottok fangst fra rundt ti hvalbåter hver. En av selskapets hvalbåter, «Southern Actor», er museumsskip ved hvalfangstmuseet i Sandefjord.

Moderne historie
----------------

Salvesen sluttet med hvalfangst etter sesongen 1962/63, men fortsatte som et suksessrikt selskap innen transport og logistikk. I 1985 ble Salvesen et offentlig aksjeselskap med diversifiserte aktiviteter som shipping, teglverk, husbygging, fryselagring og utleie av generatorer. Selskapet fokuserte etterhvert på europeisk logistikk og kjøpte opp Swift Transport Services i 1993, samtidig som aktiviteter utenom logistikk ble solgt.

Siden midten av 1990-årene har det vært flere forsøk på oppkjøp og sammenslåinger, før det franske selskapet Norbert Dentressangle ervervet Salvesen for 254,4 millioner pund høsten 2007. Selve overtagelsen skjedde 14. desember samme år.

Kilder
------

* «Norbert Dentressangle». Arkivert fra originalen 27. februar 2009. Besøkt 8. oktober 2008.
* «Lardex». Arkivert fra originalen 13. oktober 2008. Besøkt 8. oktober 2008.
* «Times online: Christian Salvesen agrees £254m bid». Besøkt 8. oktober 2008.

Litteratur
----------

* Gerald Elliot: *A Whaling Enterprise. Salvesen in the Antarctic*, Wilby: Michael Russell, 1998. ISBN 0-85955-241-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«Bukken Bruse»-ulykken** var en flyulykke som skjedde den 2. oktober 1948 ved Hommelvik sjøflyhavn i Trondheimsfjorden og som kostet 19 mennesker livet. Flyet var et norskregistrert firemotors sjøfly av typen Short Sandringham V (reg. LN-IAW) med navnet «Bukken Bruse» og tilhørte Det Norske Luftfartselskap (DNL) og ble brukt i den flyvende hurtigrute.

Hendelsesforløp
---------------

Flyet var på vei fra Fornebu til Hommelvik ved Trondheim med 38 passasjerer og en besetning på syv, ledet av DNLs sjefsflyger John Strandrud. Da flyet skulle lande i Hommelvika ved Trondheimsfjorden var været dårlig. Styrbord (høyre) pongtong traff sjøen så kraftig at den knakk. Flyet hellet over til styrbord (høyre) side og styrbord (høyre) vinge traff vannet. Deretter tippet flyet over og nesen ble ødelagt i det kraftige sammenstøtet med vannet og én flyvertinne ble drept umiddelbart. Den forreste delen av flyet ble raskt fylt med vann. 

Av de totalt 45 ombord døde 16 av passasjerene og tre av besetningen. Blant de omkomne var ordfører i Tromsøysund kommune Alfred Hansen. De av passasjerene som ikke druknet var de som satt lengst akter i flyets røykeavdeling, deriblant den kjente filosofen og samfunns­kritikeren Bertrand Russell (1872 – 1970), som skulle til Trondheim og holde foredrag i Studentersamfundet.

Se også
-------

* Norske katastrofer og store ulykker

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten Morgen 4. oktober 1948
2. ↑  Hans Olav Løkken. «1948 Hommelvikaulykka og Bertrand Russel» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 13. august 2017. Besøkt 13. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Aviation-safety.net – Informasjon om Bukken Bruse-ulykken.
* Anekdote om Russell og ulykken, fra *Under Dusken*.
**Niels Berthelsen (Berthelsen)** (født 29. september 1879 i Tromøy, død 5. oktober 1958 i Hamar) var en norsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Berthelsen ble olympisk mester med den norske båten *Magda IX* som vant 12-metersklassen. Mannskapet besto av Berthelsen, Johan Anker, Eilert Falch-Lund, Halfdan Hansen, Arnfinn Heje, Magnus Konow, Alfred Larsen, Petter Larsen, Christian Staib og Carl Thaulow. Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. *Magda IX* vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten *Erna Signe* kom på andreplass og den finske *Heatherbell* tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i seiling, klasse 12 meter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nils Bertelsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nils Bertelsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nils Bertelsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Erasmus-studenter fra fem ulike land samlet i Groningen i Nederland
**Erasmus-programmet** er et utvekslingsprogram for studenter i EU-området og EØS-området. Programmet ble etablert i 1987. Det har som målsetting å støtte oppbygging av høyere utdanning og gjøre Europa til et attraktivt område for høyere utdanning. Studenter kan få støtte til å studere i en annet land enn hjemlandet. 

Erasmus+ ble vedtatt i 2013 som navnet på programmets versjon for perioden 2014–2020.

Deltakelse
----------

I studieåret 2006/2007 var det 160 000 studenter og 26 000 lærere som deltok i programmet, og bevilgningene var 450 millioner euro. Dette året kom om lag 2 500 utenlandske studenter til Norge, og ca. 1 250 norske studenter deltok i Erasmus-programmet, noe som var en nedgang fra tidligere år, da det gjerne var 1 500 norske studenter som tilbrakte et semester i et annet europeisk land. Det er ikke bare den norske deltakelsen som har gått ned, også Spania, Irland, Malta, Kypros, Danmark, Finland og Island har hatt færre studenter de siste årene, mens Tyskland, Nederland og Sverige har hatt stagnasjon i deltakelsen. Det er imidlertid økt deltakelse fra land i tidligere Øst-Europa, så det totale antallet holder seg. Tyskland sender flest deltakere på Erasmus-programmet, hele 24 000 studenter deltar årlig, mens Spania mottar flest, over 27 000.

Man må ha ett års studiebakgrunn for å kunne søke på et Erasmusopphold. Også lærere ved institusjoner innen høyere utdanning kan delta i opplegget.

Navnet
------

Programmet er oppkalt etter Erasmus fra Rotterdam, en lærd humanist på 1500-tallet. Samtidig er ERASMUS et backronym fra *EuRopean community Action Scheme for the Mobility of University Students*.

Referanser
----------

1. ↑  Europaportalen (20. desember 2013). «Erasmus+ endelig vedtatt i EU». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 3. august 2020.
2. ↑  «What's in a name? History of the Erasmus Programme». Arkivert fra originalen 4. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Erasmusprogrammets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |

Portal: Den europeiske union
**Jan Mohammad Khan** (død 17. juli 2011 i Kabul) var en politiker fra Afghanistan.

Khan satt som guvernør i Oruzgan-provinsen fra januar 2002 til mars 2006, da han ble erstattet av Maulavi Abdul Hakim Munib den 18. mars 2006, på anmodning fra den nederlandske regjeringen, som ledet NATOs International Security Assistance Force (ISAF) i Oruzgan. Nederland ønsket ikke å samarbeide med en mann som hadde et rykte på seg for langvarig korrupsjon, narkotika-produksjon og politisk inkompetanse. Khan var medlem av den afghanske nasjonalforsamlingen og han var en spesialrådgiver og nær alliert for den sittende presidenten Hamid Karzai. 

Den 17. juli 2011 stormet minst tre menn Khan sitt hjem og drepte ham og hans livvakter. Mens den ene angriperen ble drept, okkuperte de andre angriperne Khans hjem og var involvert i en skuddveksling med afghanske sikkerhetsstyrker og det afghanske nasjonale politiet. Afghansk politi fanget en angriper, som hadde en AK-47 og en granatkaster. Den siste angriperen fortsatte skuddvekslingen fra et bad inne i huset. Taliban påtok seg ansvaret for mordet på Khan. President Hamid Karzais halvbror, Ahmed Wali Karzai hadde blitt drept av livvakten sin mindre enn en uke før attentatet på Khan.

Referanser
----------

1. ↑   www.guardian.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Mohammad Khan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Lenin-skolen** er det norske, noe upresise navnet som benyttes om Kominterns kaderskoler i Moskva i mellomkrigstiden. Skolene tok inn utvalgte kandidater fra de ulike partiene i Komintern, og en rekke sentrale, norske NKP-ledere studerte her i 1920- og 1930-årene. 

Lenin-skolen omfattet formelt sett ulike utdanningsinstitusjoner og avdelinger, dels med ulikt studieinnhold, dels basert på ulike språk. De norske elevene var fordelt på:

* *Kommunistitsjeskij Universitet Natsionalnykh Mensjinstv Zapada* (*KUNMZ*), det kommunistiske universitet for vestens minoriteter, ofte bare kalt «Vesten-universitetet».
* *Mezjdunarodnaja Leninskaja Sjkola* (*MLS*), den internasjonale Lenin-skolen.

I årene fra 1926 til 1937 var 89 nordmenn studenter ved Kominterns skoler, 50 ved KUNMZ, 44 ved MLS (noen gikk begge steder). Mange av disse hadde både før og etter Moskva-oppholdet sentrale posisjoner i NKPs partiorganisasjon og som redaktører i NKPs presse.

Blant nordmenn tilknyttet skolen som studenter eller lærere var:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Erling Bentzen
* Martin Brendberg
* Osmund Brønnum
* Randulf Dalland
* Dagfrid Evensen
* Leonard Schrøder Evensen
* Jakob Friis
* Jens Galåen
* Arne Gauslå
* Erling Heiestad
* Ola Hofmo
* Gotfred Johan Hølvold
* Johan Strand Johansen
* Ole Karlsen
* Henry Wilhelm Kristiansen
 |   | * Haavard Langseth
* Sverre Lindegård
* Just Lippe
* Emil Løvlien
* William Mikalsen
* Kristian Modahl
* Hans Moen
* Lars Nordbø
* Ole O. Rugstad
* Alv Torbjørnsen
* Reinert Torgeirson
* Jørgen Vogt
* Henry Aas
* Carsten Oliver Aasebøe
 |

Mot slutten av 1930-tallet ble disse tilbudene i Moskva avviklet, og Kominterns utdanningsvirksomhet for partifolk fra de nordiske landene videreført i Sverige. Der gikk vel 20 norske NKP-folk på Björknäs Folkhögskola i årene 1937 - 1939. Kominterns Moskva-skoler ble endelig lagt ned i løpet av 1937-1938.

Etter krigen ble lignende utdanningsvirksomhet satt i gang i DDR, men for NKPs vedkommende i mindre omfang.

Referanser
----------

1. ↑  Side 107. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderfskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
2. ↑  Side 211, 373. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
**Long Stratton** er en landsby og administrasjonssenteret i distriktet South Norfolk i grevskapet Norfolk i England. Stedet består av to landsbyer som har vokst sammen, *Stratton St. Mary* i sør og *Stratton St. Michael* i nord, og ligger var A140 omtrent midt mellom Norwich og Diss. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 4 424 innbyggere.

Sognekirken
-----------

Long Stratton har to anglikanske kirker, St Mary og St Michael, foruten også en metodistisk kirke. Kirken St Mary er en sognekirke fra middelalderen og en av 124 eksisterende rundtårnkirker i Norfolk. Dets rundtårn er fra 1100-tallet og midtskip fra begynnelsen på 1300-tallet. Kirken ble omfattende ombygget på 1400-tallet da nye vinduer ble satt inn og en portal satt inn. På 1840-tallet ble restaurert. Den har et meget sjeldent eksempel på et kirkevaktmesters hjul (*sexton's wheel*). Hjulet kan ha vært benyttet for å bestemme datoen for begynnelsen på fasten for jomfru Marias dag. Dette er det ene av kun to eksemplarer i landet.

Bilder
------

* Sognekirken St. Mary
* Sognekirken St. MarySognekirken St. Mary
* Sognekirken, sørlige sideskipSognekirken, sørlige sideskip
* Kirkevaktmesters hjulKirkevaktmesters hjul

Referanser
----------

1. ↑   «Neighbourhood Statistics for Long Stratton (Parish) – Household Composition – People, 2011» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. 2011 United Kingdom Census.
2. 1 2   «St Mary's Church, Long Stratton», *Norfolk Heritage Explorer*
3. ↑   «St Mary's church - the Sexton's wheel», *Geograph.org*

Eksterne lenker
---------------

(en) Long Stratton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Diss Express – landsbyens lokale nyhetsavis
* Long Stratton, *Genuki Norfolk*
* Stratton: St Mary, Long Stratton, *The Church of England*
* Long Stratton St Mary, eget nettsted for rundtårnkirker

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Det russiske museet** i St. Petersburg innehar den største samlingen av russisk kunst.

Museet ble grunnlagt 13. april 1895. Grunnleggingen fant sted da Nikolai II ble kronet til tsar, og skulle være til minne om faren hans, Aleksander III. Ved grunnleggingen bestod samlingen av kunstverk hentet fra Eremitasjen, Aleksanderpalasset, og fra St. Petersburgs kunstakademi. Etter revolusjonen i 1917 ble mange privatsamlinger nasjonalisert og flyttet til Det russiske museet. Blant disse var Kasimir Malevitsjs *Svart firkant*.

Hovedbygningen til museet er Mikhailovskijpalasset, et overdådig nyklassisk bosted som hadde tilhørt storfyrst Mikhail Pavlovitsj. Palasset ble reist 1819-25, etter en tegning av Carlo Rossi, på Kunstplassen i St. Petersburg. Etter at storfyrsten døde fikk eiendommen navn etter kona, storfyrstinne Elena Pavlovna. Bostedet ble kjent for sine mange teaterforestillinger og adelsball.

Noen av hallene i palasset har beholdt interiøret fra den tiden det var en keiserlig residens. Andre bygninger knyttet til Det russiske museet er *Sommerpalasset* til Peter I (1710–14), *Marmorpalasset* til greven Grigorij Orlov (1768–85), *Mikhailpalasset* tilhørende tsar Paul (1797–1801), og *Stroganovpalasset* på Nevskij prospekt (1752–54).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Russian Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) The State Russian Museum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |