recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Minnestedet «Veteranplassen», like nord for Narvik.  Foto: TorbjørnS (2016) 
**Rombaksveien** er en veistrekning i Narvik kommune i Nordland. Veien er en del av europavei 6 og fylkesvei 7575 mellom Narvik sentrum og Rombaksbrua nordøst for byen. Strekningen har en samlet lengde på 13,3 kilometer. Hele strekningen var tidligere en del av europavei 6 gjennom Nordland.

Rombaksveien er en del av europavei 6 mellom Taraldsvikbrua i Narvik sentrum og Orneshaugen nordøst for sentrum. Ved Orneshaugen fortsetter Rombaksveien langs fylkesvei 7575 til Rombaksbrua. Byggingen av Rombaksveien ble påbegynt i 1959, og traséen sto ferdig før åpningen av Rombaksbrua i 1964. I forbindelse med åpningen av Hålogalandsbrua i desember 2018 fikk den delen av Rombaksveien som ligger mellom Ornes og Rombaksbrua status som fylkesvei.

Deler av traséen regnes som en ulykkesstrekning med flere ulykkespunkter, og mellom 1977 og 2010 ble det registrert nesten 140 ulykker med personskader langs Rombaksveien. Strekningen hadde en beregnet årsdøgntrafikk på over fire tusen kjøretøy før den ble nedklassifisert til fylkesvei.

Referanser
----------

1. ↑  Veibeskrivelse i Google Maps: Taraldsvikbrua–Rombaksbrua.
2. ↑  Erling Svanberg. *Langs vei og lei i Nordland*. Nordland fylkeskommune 1990. Side 486.
3. ↑  Statens vegvesen informasjonsbrosjyre ang. oppstart av innkreving av bompenger på E6/E10 Leirvik.
4. 1 2  Statens vegvesens rapport, april 2011: Rutevise utredninger for riksvegnettet. Riksvegrute 8a. E6 Fauske–Nordkjosbotn med tilknytninger Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. Sidene 9 og 44–45. Besøkt 1. september 2015.
5. ↑  Det kongelige samferdselsdepartementet, prop. 117S (2011-2012): Utbygging og finansiering av E6 Hålogalandsbrua, .... Side 2. Besøkt 1. september 2015.
6. ↑  Statens vegvesen november 2007: Reguleringsplan E6 Ornes–Stormyra Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.. Side 7. Besøkt 1. september 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Vindmåler
En **vindmåler** eller et **anemometer** måler vindhastighet og vindretning.

Målemetoder
-----------

Anemometre kan deles inn i to klasser: de som måler vindens hastighet, og de som måler vindens trykk, men ettersom det er en nær sammenheng mellom trykket og hastigheten, vil et anemometer konstruert for å gi informasjon om hastigheten, også gi informasjon om trykket og omvendt.

Hovedregelen er at vind måles i 10 meters høyde i åpent landskap. Eksponering er viktig å tenke på når vind skal måles for meteorologisk anvendelse. Derfor er det viktig å ta hensyn til terreng og bygningsmasse i nærheten. Her finnes internasjonale retningslinjer.

Typer
-----

Det fins flere typer vindmålere. De to typene man bruker mest er: 

* Skålkorsanemometer, som består av to deler: en som måler vindretning og en som måler vindstyrke
* Vindmålere med ultralyd

Bruksområde
-----------

Vindmålinger er viktig for blant annet værvarsling, flytrafikk og båttrafikk. De blir også brukt til å kartlegge områder som kan være egnet til produksjon av vindkraft.

Kilder
------

* Metlex, 7.12.2009.

Eksterne lenker
---------------

* WMOs anbefaling: Guide 7th Edition, 2008/Part I/Chapter 5.pdf[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
*For å lese om herme i betydningen «dekorativ arkitektonisk støtte», se Herme (skulptur)*
**Herme** er enten personavhengige sitat eller setningssekvenser tolket verbalt etter forskjellige lydmalende kilder. Disse skiller seg fra såkalte onomatopoetikon ved at det ikke er enkeltord, men meningsbærende uttrykk oversatt til verbal sang eller talespråk.

En svært vanlig form for hermer eller ramser er knyttet til klokkeklang. Teksten er da gjerne utformet i indre dialog med hva klokkene var ment å skulle signalisere.

Hermer etter kirkeklokker
-------------------------

* Stomp om dagjen, graut og mjølk!
* Kvite leista og husko, kvite leista og husko!
* Skjinnhuva og sjotrøya!

Vellingklokkeramser
-------------------

* Kom ikke for sent, kom ikke for sent.
* Blå välling, blå välling,

och sur sill och sur sill,  

dårlig mat, dårlig mat.

* Bingelibång, bingelibång,

dagen är lång, magen är svång,  

kom in alla på en gång.

Et annet eksempel er den instrumentale tonerekken i NRK radios pausesignal, som av lytterne fikk tillagt følgende tekst: «Lefseklining, med smør og sukker på.»

Se også
-------

* Hermestev
* Ramser
* onomatopoetikon

Litteratur
----------

* Arne Bjørndal: «Kva segjer kyrkjeklokkorne?» (s. 43-44). *Norsk Folkekultur*. Folkeminne-Tidsskrift. Erik Guleiksons Forlag. Risør 1922.
* Mats Rehnberg: *Blå välling – sur sill. Vällingklockor och vällingklocksramsor*. Nordiska museet/Svenskt visarkiv skrifter nr. 3. Arlöv 1967.
Denne værhanen indikerer østavind.
**Vindretning** er den retningen vinden kommer fra. Vanligvis benevnes den i kardinal retning eller i asimutgrader.

Vindretning er generelt rapportert etter retningen vinden kommer fra. For eksempel blåser en nordlig eller nordlig vind fra nord til sør; unntakene er pålandsvind (blåser mot kysten fra vannet) og fralandsvind (blåser fra kysten til vannet). Vindretning rapporteres vanligvis i kardinal (eller kompass) retning, eller i grader. Følgelig har en vind som blåser fra nord en vindretning referert til som 0° (360°); en vind som blåser fra øst har en vindretning referert til som 90° osv.

En rekke instrumenter kan brukes til å måle vindens retning, som en vindpølse eller en værhane.

Referanser
----------

1. ↑  «Origin of Wind», *National Weather Service*
2. ↑  «kardinalpunkt», *NAOB*
3. ↑  «kompassretning», *NAOB*

Litteratur
----------

* Kutz, Myer (2015): *Handbook of Measurement in Science and Engineering*. John Wiley & Sons. ISBN 978-1-118-44697-3; s. 737–
* Lutgens, Frederick K.; Tarbuck, Edward J. (1989): *The Atmosphere: An Introduction to Meteorology*. Prentice Hall. ISBN 978-0-13-050196-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Hermannplatz undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Hermannplatz er på linjene U7 og U8. Stasjonen ligger under torget Hermannplatz og fra begge plattformene er det er direkte og underjordisk tilgang til det store varehuset Karstadt. Dette var Europas mest moderne kjøpesenter da det ble åpnet i 1929.

Stasjonen åpnet 11. april 1926 som del av utvidelsen av linjen som i dag er U7. Den andre plattformen, som er bygget over den opprinnelige plattformen, åpnet 17. juli 1927 og betjener U8 linjen. Hermannplatz var den første stasjon på Berlins undergrunnsbane som ble utstyrt med rulletrapper. 

Tidligere var Hermannplatz et omfattende trikkeknutepunkt og i 1930 var det ikke mindre enn 15 linjer som korresponderte på torget over stasjonen. Men disse trikkelinjene forsvant gradvis frem til trikken ble helt nedlagt i Vest-Berlin i 1964. Det er planer om å forlenge trikken M10 fra Warschauer Straße til Hermannplatz, men det er ikke truffet noe vedtak om slik forlengelse.  

  



| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| SüdsternRathaus Spandau |  | U7 |  | Rathaus NeuköllnRudow |
| SchönleinstraßeWittenau |  | U8 |  | BoddinstraßeHermannstraße |

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Hermannplatz (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Silt ved lavvann i en bukt
**Silt** er en finkornet jordart med en kornstørrelse som er mellom 0,002 og 0,06 mm. Silt med en kornstørrelse på 0,02–0,06 mm kalles **grovsilt** og er vanlig i såkalte finmoer. Andre betegnelser for silt er såkalt mojord, som har en karakteriserende partikkelstørrelse omkring 0,002–0,06 mm og består enten av kvabb (vanlig i Østerdalen og Hallingdal), koppjord (vanlig i Solør) eller mjele (vanlig på Romerike).

Siltfraksjonen er den nest fineste fraksjonen som vi får ved sikting av sedimenter. Fraksjonen som har kornstørrelse under 0,002 mm kalles leire. Silt kan enkelt skilles fra leire ved å tygge prøven – hvis det ikke kan høres en knaselyd, er det leire.

Silt er dannet ved avleiring i stille vann eller ved isens bevegelse slik som leire, og vil derfor ofte forekomme sammen med leire enten i spesielle sjikt eller blandet med leira.

Se også
-------

* Mo (geologi)

Referanser
----------

1. ↑  Mojord. (2015, 21. september). I Store norske leksikon. Hentet 31. juli 2018 fra .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Silt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Klaus Uwe Benneter** (født 1. mars 1947) er en tysk politiker og medlem av SPD.

Utdanning og tidlig liv
-----------------------

Benneter ble født i Karlsruhe. Etter å ha fullført videregående skole i Karlsruhe i 1966, studerte Benneter jus, økonomi og statsvitenskap ved Free University of Berlin med bestått eksamen i 1971 og 1974. Fra 1971 til 1976 arbeidet han som foreleser ved School of Economics i Berlin. Fra 1975 har han jobbet som advokat.

Politisk karriere
-----------------

Benneter ble med i SPD i 1965. Han var nestleder i SPDs ungdomsfløy fra 1974 til 1977, og ble formann i 1977. Utvist fra SPD i 1977, meldte seg tilbake i 1983 og fungerte som kasserer fra 1996 til 1996 og deretter nestleder. av Berlin SPD frem til 2000.

Fra 1999 til 2002 var Benneter medlem av Representantenes hus i Berlin. I 2002 ble han valgt inn i Forbundsdagen som representerte Berlin Steglitz-Zehlendorf. Siden november 2005 har Benneter vært juridisk rådgiver for SPDs parlamentariske gruppe. Han mistet valgkretsens sete ved valget i 2005, men kom tilbake til parlamentet som listemedlem for Berlin-regionen. Han konkurrerte om Steglitz-Zehlendorf-setet igjen ved valget i 2009. Den 27. september mistet han mandatet sitt, og manglet bare returen til Forbundsdagen via partilisten med noen få prosentpoeng, og var på listeplass 5. Han har siden vendt tilbake til å praktisere jus.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000024793, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Grunnleggende data om medlemmene av Forbundsdagen, katalogkode 11003503, besøkt 13. april 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
*For navnet Rut, se Ruth*
Rut og Boas. Pennetegning av Rembrandt
**Rut** (hebraisk: רוּת – *Rûṯ*; gresk: Ῥούθ – *Rhoúth*) er hovedpersonen i Ruts bok i Bibelen. Hun var fra Moab, men hadde gått over til israelittenes religion. Kvinnenavnet Rut eller Ruth er hebraisk og kommer antakelig fra et ord for «lagkamerat» eller «venn».

Hun og Orpa var to moabittiske kvinner som var gift med de israelittiske brødrene Mahlon og Kiljon, som var sønner av Elimelek og Noomi. Imidlertid døde begge mennene deres ganske tidlig. Deretter ville Noomi vende hjem til Juda og bad svigerdøtrene om å dra tilbake til sine familier. Orpa drog til slutt av sted, men Rut nektet og sa: «Ikke tving meg til å forlate deg og vende tilbake, for:

  

Dit du går, vil jeg gå,  

og hvor du bor, vil jeg bo.  

Ditt folk er mitt folk,  

og din Gud er min Gud.   

    

Der du dør, vil jeg dø,  

og der vil jeg begraves.  

Måtte Herren la det gå meg ille  

både nå og siden  

hvis noe annet enn døden  

skal skille meg fra deg!

  

Rut og Noomi levde et fattig liv i Israel. De overlevde ved at Rut plukket kornaks som lå igjen etter onna, og mens hun gjorde dette, ble hun en dag lagt merke til av Boas, som eide åkeren og var i slekt med Noomi. Rut ble oppfordret av sin svigermor til å vise Boas at hun var interessert i ham, og etter en tid ble de to gift. De fikk sønnen Obed, og Rut ble dermed stammor til blant andre kong David.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.
2. ↑  Rut 1,16–17.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruth (Biblical figure) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** NKC
 |
**Friedrich Wilhelm Konrad Siegfried Engel** (født 3. januar 1909 i Warnau an der Havel i Havelberg i Tyskland, død 4. februar 2006 i Hamburg) var en tysk filolog og SS-offiser som blant annet sjef for Sicherheitsdienst (SD) i Genova i Italia i slutten av andre verdenskrig.

Han ble kalt «Slakteren av Genova» og «Genvas bödel».

Engel ble flere år etter krigen dømt til livsvarig fengsel for krigsforbrytelser. Dommen ble gitt in absentia. I 2002 ble han stilt for en tysk domstol og dømt, men slapp fengsel på grunn av høy alder.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Friedrich Engel var promovert doktor i filologi. Etter studiet ble han NS-studentleder ved Christian-Albrechts-Universität i Kiel og likeså i Innsbruck) så tilknyttet Sicherheitsdienst des Reichsführers SS og ble referent for «weltanschauliche Erziehung» i Reichssicherheitshauptamt. 

Etter å ha fullført studiene i 1934 meldte han seg inn i SS og NSDAP. 

### Annen verdenskrig

I mai 1940 ble han stasjonert i Norge hos sjefen for Sicherheitspolizei og SD i landet. 

I mai 1944 drepte italienske partisaner seks tyske marinesoldater på en kino i Genova. Som represalie ble 59 italienske fanger utvalgt og henrettet ved arkebusering. I egenskap av SD-sjef i Genova deltok Engel i denne henrettelsen. 

Han fikk etterhvert graden Obersturmbannführer i SS. 

### Etterkrigstiden

Engel ble tatt til fange av amerikanerne, men klarte i 1947 å flykte fra fangeleiren i Oberursel. I 1948 var han tømmerhugger og bademester i Braunlage og kalte seg *Friedrich Schottenberg*. I 1949 ble han prokurist i et trevareimportfirma i Hamburg og forble lenge uoppdaget. Ikke heller i Italia ble etterforskningen mot ham fulgt opp, muligens av politiske grunner. En ettersøkning i 1960-årene førte til intet, og saksmappen om ham forsvant sporløst.

Først i 1999 ble Engel dømt for represaliene i Genova og andre mord, på sammenlagt 246 personer. Han ble dømt livsvarig fengsel in absentia av en italiensk militærdomstol.

I 2002 ble Engel stilt for en tysk domstol, som dømte ham til syv års fengsel for mordene på de 59 italienerne i mai 1944. Ifølge dommen hadde han beordret og overvåket avrettelsene. Engel nektet dette og mente at ordren kom fra den tyske marinen og at han bare hadde adlydt ordre. På grunn av sin høye alder (93 år) da dommen falt, slapp han imidlertid fengsel.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «'Butcher of Genoa' dies aged 97». *BBC News*. 13. februar 2006. Arkivert fra originalen 20. mai 2014. Besøkt 20. mai 2014.
3. ↑  Klee 2007, s. 136
4. ↑  «Sieben Jahre für SS-Offizier Engel». *Spiegel.de*. 5. juli 2002. Arkivert fra originalen 20. mai 2014. Besøkt 20. mai 2014.

Litteratur
----------

* *Das Personenlexikon zum Dritten Reich* **(tyska)**. Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. 2007. ISBN 978-3-596-16048-8.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gilles-Éric Séralini** (født 23. august 1960 i Algerie) er en fransk professor i molekylærbiologi. 

Séralini er mest kjent for å ha gjennomført en studie med rotter fôret på genmodifisert mais. Denne ble publisert i tidsskriftet *Food and Chemical Toxicology* i september 2012 og konkluderte med signifikant høyere forekomst av kreft hos rotter som spiste genmodifisert mais sammenlignet med rotter på vanlig diett. Resultatet av studien stred med all annen gjennomført forskning på det samme produktet, og vakte stor oppsikt i media. Flere land fattet politiske vedtak som begrenset omsetning av GMO-mat grunnet denne studien. Séralini ga også ut en bok sterkt kritisk til GMO samme uke som han la frem resultatene av studien. Det viste seg imidlertid at studien hadde store svakheter, noe som raskt ble påpekt av vitenskapelige miljøer. I tillegg fikk studien massiv kritikk for å ha brutt etiske standarder ved unødvendig å utsette forsøksdyr for grusomme lidelser. Det har i mediene versert anklager om bevisst forskningsjuks, men Séralini har fått rettslig medhold i at beskyldninger om dette ikke kan dokumenteres.

I november 2013 ble studien trukket tilbake i sin helhet fordi den ble funnet å holde en så lav vitenskapelig kvalitet at den måtte anses som verdiløs. Den ble senere republisert, noe som også ble møtt med kritikk. Blant et lite mindretall av forskere som fortsatt ikke vil avskrive resultatene av studien er Thomas Bøhn og Terje Traavik ved norske GenØk.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 154763[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Staff, Phys.org. 26. september 2012 Russia suspends Monsanto corn imports
3. ↑  Rat study sparks GM furore Nature
4. ↑  Barale-Thomas, Erio (2013). «Letter to the editor». *Food and Chemical Toxicology*. 53: 473–4. PMID 23165156. doi:10.1016/j.fct.2012.10.041.
5. ↑  Scientists Smell A Rat In Fraudulent Genetic Engineering Study Arkivert 31. januar 2016 hos Wayback Machine. Forbes
6. ↑  Séralini Threatens Lawsuit In Wake Of Retraction Of Infamous GMO Cancer Rat Study Forbes
7. ↑  Le professeur Gilles-Eric Séralini remporte le procès en diffamation face à Marianne FranceTV
8. ↑  The Seralini GMO Study – Retraction and Response to Critics Science-Based Medicine
9. ↑  Retracted GMO Study Republished The Scientist
10. ↑  Urovekkende funn Bioteknologirådet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Dinklage** er en by i Niedersachsen i Tyskland med (2004) ca. 13 000 innbyggere. Den ligger i landkretsen Vechta i Oldenburger Münsterland.

Stedets historie kjennes siden 1231, da det nevnes som *Thinclage*. Det fikk bystatus 16. september 1995. Byens navn har sin opprinnelse i gammelhøytysk og betyr «tingsted».

Byen har vært sete for greveslekten von Galen, som i tidligere tider hadde domsmyndighet der. Den senere kardinal Clemens August von Galen ble født i byen. Vannborgen i Dinklager Burgwald hvor kardinalen bodde i unge år er idag et benediktinernonnekloster.

Av byens befolkning er 69,3 % katolsk, 16,9 % evangelisk-luthersk og 13,8 % tilhører andre eller ingen religioner. I byrådet har CDU 19 seter og SPD 8 seter. Borgermester er Frank Bittner.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dinklage – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Sponplater
En **sponplate** er en plate som er laget av sammenlimet sagflis og spon.

Sponplater lages i ulike tykkelser alt etter hva de skal brukes til. Vanligvis brukes tykkelser mellom 10 og 35 mm.

Sponplater brukes ofte til veggkledning eller midlertidige arbeidsbord, men de er mest kjent fra møbler i laveste eller mellemste prisklasse, som fra Ikea eller Jysk Sengetøylager. Her er platene som regel utstyrt med et lag plast, som oftest med hvit farge. Tidligere ble det også brukt finér, som er et millimetertynt trelag som er skrellet av som en stor plate, på liknende måte som det avskårne fra en blyantspisser. Trefiner eller plast trykt med imiterte tre-årer imiterer at materialet kunne ha vært massivt tre.

Vanlige sponplater er ikke egnet til bruk utendørs eller i fuktige rom, fordi limet oppløses og treet råtner.

Som avfall er sponplater kategorisert som brennbart avfall, men de må ikke brennes på bål eller i ovnr, fordi de lave forbrenningstemperaturene får limet til å avgi giftige gasser. Forbrenningsanlegenes vesentlig høyere forbrenningstemperaturer kombinert med røykfiltre gjør at limet nedbrytes på en annen måte, de gjenværende restene av skadestoffene filtreres fra.

Sponplateproduksjon i Norge
---------------------------

Per 2017 er det to sponplateprodusenter i Norge: Størst er Forestia på Braskereidfoss som begynte i 1971. Arbor i Hattfjelldal er nest størst og Nordens eldste sponplatefabrikk, etablert i 1957. Et tjuetalls andre sponplatefabrikker har eksistert. A/L Orkla Skogindustrier produserte sponplater på Orkanger fra 1959 til 1976 og hadde også fabrikker på Røros, på Rognan og på Kvam i Gudbrandsdalen. Troms Tre produserte sponplater i Sørreisa til 2006.

Se også
-------

* Kryssfinér
* MDF

Referanser
----------

1. 1 2  Øien, Ina. «Nordens største i sin bransje». Besøkt 6. mai 2017. [*død lenke*]
2. ↑  *Sponplatefabrikken i Hattfjelldal*, Arvid Sveli, ISBN 978-82-303-0255-2: s. 7
3. ↑  kielland.info. «Orkanger info - Industri». *www.orkanger.info*. Besøkt 6. mai 2017.
4. ↑  Venn, Line. «Tøft å være skogbruksleder i Troms | Norsk Skogbruk». Besøkt 6. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
***Alive*** er en amerikansk dramafilm fra 1993 regissert av Frank Marshall. Manus er basert på Piers Paul Reads bok, *Alive: The Story of the Andes Survivors*, som i seg selv er basert på flyulykken i Andes-fjellene i 1972. De ledende rollene spilles av Ethan Hawke, Vincent Spano og Josh Hamilton.

Handling
--------

Film basert på en sann historie om et uruguayansk rugbylag som krasjlander i Andesfjellene på vei til Chile. Flyet krasjer i dårlig vær, og brytes i flere biter. I disse restene må de overleve i streng kulde, uten mat og drikke, uten radiokommunikasjon og med en stadig trussel om snøras. I over to måneder klarer seksten menn å holde seg i live, hovedsakelig ved å spise kjøttet fra sine døde medpassasjerer.

Om filmen
---------

Anmelderne
Filmen fikk relativt god omtale av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 68% på Rotten Tomatoes (2012). Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner.

Publikum
Filmen innbrakte $36,7 millioner i USA og havnet dermed på en 43.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1993. Produksjonskostnadene var på $32 millioner.

Priser
Peter James vant prisen som årets filmfotograf ved Australian Cinematographers Society. Filmen ble også nominert til en Emmy og en MTV Movie Awards.

Annet
En av de overlevende, Nando Parrado, (spilt av Ethan Hawke i filmen) fungerte som teknisk rådgiver for filmen.

Rollebesetning
--------------

* Ethan Hawke – Nando Parrado
* Vincent Spano – Antonio Balbi
* Josh Hamilton – Roberto Canessa
* Bruce Ramsay – Carlitos Páez
* John Haymes Newton – Antonio 'Tintín' Vizintín
* David Kriegel – Gustavo Zerbino
* Kevin Breznahan – Roy Harley
* Sam Behrens – Javier Methol
* John Malkovich – Den eldre Carlitos Páez / Fortellerstemmen

Referanser
----------

1. ↑  Rotten Tomatoes
2. ↑  Ebert, Roger[*død lenke*]
3. ↑  Boxofficemojo
4. ↑  The Numbers
5. ↑  IMDb awards

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alive* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Alive* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Alive* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Alive* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Alive* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Alive* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Alive* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Alive* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Alive* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Alive* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Bernhard Luncke** (født 15. mai 1894, død 9. april 1963) var en norsk topograf og polarforsker. Han var med på mange ekspedisjoner til Svalbard og Øst-Grønland i forbindelse med Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser.

Luncke ble uteksaminert fra Kristiania Tekniske Mellomskole i 1914. Etter stillinger i Ing. Dahls Opmaaling (til 1917) og Norsk Kulelager (til 1921), studerte han ved Techniche Hochschule i Gdańsk i to år. Han ble deretter ansatt i De Norske statsunderstøttede Spitsbergenekspeditioner, en forløper til Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser og senere Norsk Polarinstitutt.

Luncke var en pioner og anerkjent fagmann innen flyfotogrammetri og planla og gjennomførte til sammen 19 ekspedisjoner i Nord-Norge, Svalbard, Jan Mayen, Grønland og Antarktis, og ledet i en årrekke Norsk Polarinstitutts topografiske avdeling. Sin siste ekspedisjon gjennomførte han i en alder av 64 år som leder for flyfotografering i Dronning Maud Land i Antarktis som et ledd i Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.

I 1962 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull, og han mottok Antarktismedaljen for sin deltakelse i Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.

Steder oppkalt etter Bernhard Luncke
------------------------------------

* Lunckefjellet (Svalbard)
* Lunckebreen (Svalbard)
* Lunckevika (Bjørnøya)
* Lunckeryggen med Bernhardtinden (Dronning Maud Land, Antarktis)
* Luncke Ridge (Princess Elizabeth Land, Antarktis)

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Bernhard Luncke, (15.mai 1894 - 09.april 1963).», besøkt 25. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   digitalarkivet.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Bernhard Luncke - polarhistorie.no. Lest 4. januar 2016
5. 1 2 3  Kaare Z. Lundqvist: Minneord til Bernhard Luncke, i *Årbok 1963*[*død lenke*] for Norsk Polarinstitutt, Oslo 1965, side 209–211
6. ↑  Hans-Martin Henriksen: «Den Norske Antarktisekspedisjon 1956-60 – Norway Station»
7. ↑  Det norske kongehus. Lest 4. januar 2016
8. ↑  *Norges statskalender for året 1961*, Oslo H. Aschehoug & Co (W. Nygaard), 1961, sp- 1799–1800.
**Chord** er et rutingsystem for datanett. Det er utviklet ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) og er primært påtenkt ruting i peer-to-peer datanett («P2P-nett»), der ressurser skal lokaliseres til en eller flere likeverdige noder. Målet er å få spredt belastningen rettferdig og samtidig oppnå en adekvat ytelse og pålitelighet. 

Chord's ansvar er å få avgjort hvilken node som skal stå som representant for en gitt ressurs i et P2P-nett, samt styre alle henvendelser om ressursen, til nettopp denne noden. Alle noder som er påkoblet P2P-nettet har en unik 128-bits identitet (basert på en hash av for eksempel IP-adressen), og står som ansvarlig for alle henvendelser i et avgrenset adresseområde rundt sin egen identitet. I tillegg kjenner noden til den identitet som innehas av neste node (suksessor). Ansvarsområdet er da det rommet mellom seg selv og neste.

Enhver henvendelse O vil først få en 128-bit hashverdi beregnet, H=h(O). Det er i utgangspunktet ukjent hvor den ansvarlige er lokalisert, så når en applikasjon ber om en ressurs (åpne en fil, lagre endringer, stenge en fil), må henvendelsen styres til korrekt sted. Chord videresender henvendelsen til sin *suksessor,* hvis den ikke da selv ser at den står som ansvarlig. Dette kan i uheldigste fall, der den ansvarlige står umiddelbart foran startpunktet, medføre at henvendelsen hopper N ganger før den når den ansvarlige.

For å påskynde leveransen, har Chord også en rutingtabell (*finger table*) som peker til fornuftige deler av adresserommet, slik at noden kan videresende direkte til det som vil være den nærmeste representant (men ikke nødvendigvis den endelige ansvarlige).
Uansett, når den ansvarlige mottar henvendelsen, vil den avbryte videresendingen og utføre arbeidet som ønskes gjort. For å sikre at ressurser spres jevnt over klientene, brukes en hashfunksjon som sikrer konsistent hashing.

Et viktig mål er å redusere antall slike hopp henvendelsene må gjennom, før arbeidet blir gjort; i dag er dette i snitt, log2N, der N er antall noder i P2P-nettet. Med en million noder, ikke utenkelig dagens Internett, gir dette 20 hopp. Med store rutingtabeller i hver node, vil man få færre hopp, men dette blir da en avveiningssak mellom plassbehov og oppslagstid; i dag er rutingtabellen utstyrt med log2N adresser.

Når en node forlater P2P-nettet er det viktig at dens ansvarsområde blir plassert til andre, før noden forsvinner og dens ressurser blir utilgjengelige. Filer skal da kopieres til de som tar over ansvaret. Likens, når en node tilkommer, er det viktig at den får en identitet og ansvar for et utsnitt av de ressurser som skal forvaltes. Filer skal da kopieres over fra de noder der den nye overtar ansvaret. Der det er hyppige endringer i medlemskapet (churn) er det usikkert i hvor stor grad Chord vil kunne unngå thrashing, altså unngå å bruke vesentlige deler av produksjonskapasiteten til administrasjon (flytting av filer til og fra nye og utflyttede noder). 
Chord fungerer i dag som rutingsystem for filsystemet CFS (Cooperative File System), utviklet ved MIT.
«Japan, hos barberen» viser tradisjonell chonmage-frisyre ca. 1850  Foto: Felice A. Beato 
**Chonmage** (japansk: 丁髷, ちょんまげ) er en tradisjonell hårfrisyre båret av japanske menn. Hårmoten blir særlig forbundet med edoperioden (Tokugawa-shōgunatet) og samuraier, men også med sumobrytere. Frisyren skal opprinnelig ha blitt laget for å sikre at samuraihjelmene satt støtt på hodet, men ble snart et statussymbol i den japanske overklassen. 

En chonmage fra edoperioden bestod av barbert isse med det gjenværende side- og nakkehåret, som var langt, oljet og knytt i en liten hestehale som ble foldet til toppen av hodet med en karakteristisk knute. I dag er det bare sumobrytere som fortsatt bærer frisyren. Issen blir ikke lenger barbert, bare eventuelt tynnet for at hårknuten skal sitte bedre.

* Japansk adelsmann fra edoperioden med  chonmage-frisyre.  Tegning: Katsushika Hokusai (1760–1849)Japansk adelsmann fra edoperioden med chonmage-frisyre.  Tegning: Katsushika Hokusai (1760–1849)
* Moderne sumobryter med chonmage i oicho-stil, det vil si med hårknute vifteformet som bladet på et tempeltre.Moderne sumobryter med chonmage i *oicho*-stil, det vil si med hårknute vifteformet som bladet på et tempeltre.

Se også
-------

* Khokhol, kosakkfrisyre med topplugg på barbert hode
* Hårpisk, nakke- eller hodeflette påbudt for menn i Kina 1644-1912

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chonmage – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Co-creation** er en aktivitet hvor privatpersoner og eksterne grupper samarbeider med en virksomhet for å utvikle nye produkter og konsepter. Arbeid som ble tidligere utført av virksomhetens ansatte blir delvis outsourcet til eksterne interessenter. Særlig innenfor markedsføring og operasjonsledelse har begrepet fått økende betydning de senere år. 

Begrepet ble gjort kjent av personer som C.K. Prahalad og Venkat Ramaswamy, som i boken "The Future og Competition" (2004, Harvard Business School Press), argumenterer for at verdiskapning i økende grad skjer gjennom co-creation mellom bedrifter og brukere. Nyere programvare, ofte kalt open source programvare, tillater bedrifter å kommunisere åpent med personer utenfor egne rammer. 

Det er flere måter å forstå co-creation på. En måte er å se det som et vakuum. Det er ingen endelig definisjon, men heller kan man forstå begrepet langs to akser; forbrukerinvolvering og teknikk. 

Grafisk framstilling av en måte å se på begrepet co-creation

**Forbrukeridéer**
Bedriften involverer kundene for å skape nye ideer og tanker til et produkt eller et konsept. Kundene blir presentert for prototyper og bedriften vurderer kundenes reaksjoner og kommentarer. Etter idéfasen tar normalt bedriften over prosessen og velger selv hvordan det endelige resultatet skal se ut. 

**Forbrukerdesign**
Kundene arbeider med en plattform og kan selv utføre deler av designet til sitt eget produkt. Det er en skreddersydd løsning som lar kunden selv ha en del av kontrollen. NikeID.com og Legofactory.com er gode eksempler på denne løsningen. Billig teknologi og mer sofistikerte brukere gjør det mulig å involvere dem på denne måten. 

**Crowdsourcing**
Begrepet ble innført av Jeff Howe i 2006. Crowdsourcing skjer når man tar en tradisjonell oppgave tidligere utført av ansatte og outsourcer den til en stor og ofte udefinert gruppe mennesker. Teknikken som brukes er co-creation programvare, og kan finnes i løsninger som Facebook, YouTube og 99designs.com.

Ett godt eksempel er iStockPhoto hvor skaperne av nettsiden oppdaget at enkelte amatører kan ta like gode bilder som profesjonelle fotografer. Som ett resultat tar nettsiden betalt for nedlastede bilder. Det er vanlige brukere som laster opp bilder og får 20% andel av salgssummen for hvert solgte bilde.
**Coachella**, offisielt *Coachella Valley Music and Arts Festival*, er en årlig tredagers musikk- og kunstfestival i USA avholdes over to helger på Empire Polo Club i Indio i California. Den ligger i Coachella Valley i Coloradoørkenen. Festivalen ble grunnlagt av Paul Tollett i 1999 og byr på mange genrer av musikk, herunder rock, indie, hiphop, elektronisk musikk, samt kunstinstallasjoner og skulpturer. De viktigste scenene er Coachella-scenen, Utendørsteater, Gobi-teltet, Mojave-teltet, og Sahara-teltet (en mindre oasekuppel som ble anvendt i 2006 og 2011), mens den nye Yuma-scenen ble innført i 2013.

Historie
--------

Festivalens opprinnelse kan spores tilbake til en konsert i 1993, hvor Pearl Jam spilte på Empire Polo Club mens de boikottet spillesteder kontrollerert av Ticketmaster. Pearl Jam-konserten viste stedets levedyktighet som vertskap for store begivenheter, hvilket førte til den første Coachella-festivalen, som ble avholdt i oktober 1999 over to dager. På grunn av sin avsides beliggenhet og sitt varme klima gikk det flere år før det neste store evenementet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Frimerker fra Færøyene utgitt i samband med hundreårsjubileet for Det internasjonale havforskningsrådet
**Det internasjonale havforskningsrådet** – **International Council for the Exploration of the Sea (ICES)** eller **Conseil International de l'Exploration de la Mer (CIEM)** – ble danna 22. juli 1902 i København av åtte nordeuropeiske kyststater: Danmark, Finland, Nederland, Norge, Russland, Storbritannia, Sverige og Tyskland. Organisasjonen har sete i København.

ICES har per oktober 2013 i alt 20 medlemsland: Belgia, Canada, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Irland, Island, Latvia, Litauen, Nederland, Norge, Polen, Portugal, Russland, Spania, Sverige, Storbritannia, Tyskland og USA.

To internasjonale ikke-statlige organisasjoner har fått observatørstatus: World Wide Fund for Nature og BirdLife International.

I begynnelsen var ICES en vitenskapelig organisasjon som arbeidet med praktiske fiskerispørsmål, og et tverrfaglig forum for marine studier. I dag er ICES en moderne, mellomstatlig organisasjon for havforskning, og et rådgivende organ for fiskeriforvaltninga i medlemslandene. Det siste arbeidsområdet er delegert til en rådgivende komite for fiskeriforvaltning – *Advisory Committee on Fishery Management (ACFM)*.

ACFM har definert nivåer på de ulike fiskeartenes gytebestander, der de opererer med en nedre grense som ikke kan underskrides uten at bestanden svekkes. Den definerer også en føre-var-grense som ligger noe høyere, og der myndighetene ved underskridelse anbefales å iverksette tiltak som kan få bestandene opp på et tryggere nivå.

Referanser
----------

1. ↑  «Member Countries» Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine. ICES–CIEM.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) International Council for the Exploration of the Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Le CIEM fête ses cent ans* Arkivert 22. oktober 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Tittelfiguren i den fransk-polske dokkefilmserien Colargol som ble vist i NRKs barne-TV fra 1973.

***Colargol*** er en fransk-polsk barne-TV-serie, og navnet på bamsen som var seriens hovedfigur. Selve historien og bjørnen ble laget på 1950-tallet av den franske forfatteren Olga Pouchine. Hun lagde historien for å fortelle eventyr til sønnen sin. I perioden 1967 til 1974 lagde en polsk animatør flere barne-tv-serier om Colargol, med i alt 53 episoder. Serien ble sendt på den franske kanalen ORTF fra 1970 til 1974.

På norsk TV
-----------

Den første av de tre seriene ble vist på NRK Barne-tv på lørdager i 1973, og en plate med sanger fra serien vant Spellemannprisen 1974. Det var skuespilleren Rigmor Lange som ga stemme til Colargol i den norske versjonen. Andre stemmer var ved Kjell Kjær og Kyrre Haugen Bakke. To nye serier ble vist i 1974 og 1976. Kjenningsmelodiens norske versjon ble innspilt av Nora Brockstedt.

I knapt noen andre land ble *Colargol* så populær som i Norge.

### Seriene

* Colargol («Les aventures de Colargol») (Sendt på NRK Barne-TV fra 29. september til 22. desember 1973, og i reprise sommeren 1974) - 13 episoder på 10–15 minutter hver.
* Colargol i verdensrommet (sendt på NRK Barne-TV fra 7. september til 2. november 1974, og reprise i januar 1984) 9 episoder på 10-15 minutter hver.
* Colargol på verdensomseiling (Colargol og ravnen besøker en rekke steder i verden) (sendt på NRK Barne-TV fra 14. februar til 17. april 1976) 10 episoder på 15 min. hver.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten – Sølv til Colargol (23.4.1977, s. 5)
2. ↑  VG - TV-program (29.09.1973)
3. ↑  VG - TV-program søndag (07.01.1984)
4. ↑  VG - TV-program (14.02.1976)
**Douglas Durkin** (født 9. juli 1884 i Parry Sound, Ontario, død 4. juni 1967 i Seattle) var en kanadisk romanforfatter, novellist og manusforfatter. Durkins andre hustru var den norsk-amerikanske forfatteren Martha Ostenso.

Durkin vokste opp på en gård i Ontario før han som 14-åring reiste med familien til Swan River i Manitoba. Hans foreldre hadde ønske om at han skulle bli misjonær, men han utviklet en interesse for litteratur og et verdslig levesett. Som ung mann arbeidet han ved jernbanen og som pianist i Winnipeg, der han spilte til stumfilmer.

Han oppnådde en bachelor i filosofi og engelsk på universitetet i Manitoba i 1908, og underviste på Brandon College og universitetet i Manitoba. Han giftet seg i 1909 med Estella M. Thomson (navnet er usikkert). I 1921 forlot han sin hustru og deres barn, og flyttet til New York. Martha Ostenso som hadde vært en av hans elever i Manitoba, sluttet seg i 1923 til ham i New York. Durkin og Ostenso giftet seg i 1944, etter at Durkins første hustru døde. Paret flyttet til Seattle i 1963, samme år som Ostenso døde.

Durkin fullførte i New York det som skulle bli hans mest kjente roman «The Magpie». Han samarbeidet med Ostenso da hun skrev sin roman «Wild Geese» (norsk tittel «Graagaas»), som ble en bestselger. Det er uenighet om Durkin var konsulent for Ostenso, eller om han i realiteten måtte anses som medforfatter.

I årene som fulgte utga Durkin bare en roman «Mr. Gumble Sits Up» og enkelte kortere stykker. Denne del av hans forfatterskap fikk bare liten oppmerksomhet.

Verker (utvalg)
---------------

* «The Fighting Men of Canada», diktsamling (1918)
* «The Heart of Chair McBain», roman (1919)
* «The Lobstick Trail», roman (1921)
* «The Magpie», roman (1923)
* «Mr. Gumble Sits Up», roman (1930)

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 226122, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60s75bz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Congress, The Library of. «LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress)». *id.loc.gov*. Besøkt 22. april 2020.
4. 1 2  «The Magpie». *OverDrive*. Besøkt 23. april 2020.
5. 1 2 3  «Douglas Durkin | The Canadian Encyclopedia». *thecanadianencyclopedia.ca*. Besøkt 22. april 2020.
6. ↑  «Memorable Manitobans: Douglas Leader Durkin (1884-1967)». *www.mhs.mb.ca*. Besøkt 22. april 2020.
7. ↑  «Douglas Durkin». *Canadian Books & Authors*. Besøkt 22. april 2020.
8. ↑  «Martha Ostenso». *Canadian Writers, Athabasca University* **(engelsk)**. Besøkt 23. april 2020.
9. 1 2 3 4 5 6  «Douglas Durkin». *Canadian Books & Authors*. Besøkt 23. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Douglas Durkin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Douglas Durkin hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Flere ulike utgaver av spillet.
**Den forsvunne diamant** (originaltitel *Afrikan tähti*) er et brettspill opprinnelig laget av den finske spilldesigneren og reklamemannen Kari Mannerla i 1951.

Spillebrettet er et kart over Afrika, med inntegnete vei-, skips- og flyruter, og spillet går ut på å finne diamanten «Afrikas Stjerne» , «den røde diamant» og føre den tilbake til Kairo eller Tanger. 

Spillet har tre direkte eller indirekte inspirasjonskilder. Dels historien om Cullinandiamanten, som var verdens største fra den ble funnet i 1905 til 1985. For det andre er spillet basert på de europeiske statenes kolonisering av Afrika, uttrykt som et kappløp mellom Frankrike (*hvis du velger å bringe diamanten fram til Tanger*) og Storbritannia (*Kairo*). For det tredje den innarbeidede myten om Afrikas uoppdagede skatter som den hvite mann kan hente ut. En myte som ble utviklet av blant andre H. Rider Haggard i hans bøker om romanhelten Allan Quatermain.

Referanser
----------

1. ↑  M.O. Haugen. «Allan Quatermain og Zu Vendi»; [forord til *Vi fant Zu Vendi* av H. Rider Haggard]. I: *Illusterte klassikere*; bind 43. Egmont, 2013. ISBN 9788242947451

Kilder
------

* Afrikas Stjerne på papskubber.dk
* Afrikan tähti på lautapeliopas.fi
* Afrikan tähti på boardgamegeek.com
**RG-31** er et sørafrikansk hjulgående pansret personellkjøretøy, i nyere tid kjent som et minebeskyttet kjøretøy (MRAP). Det er av utseende ganske likt en lastebil, og har et V-formet skrog for å stå i mot landminer.

Historie og utvikling
---------------------

RG-31 ble utviklet av Land Systems OMC i Sør-Afrika, nå en avdelingen i BAE Systems.

RG-31 er eller har vært i tjeneste med Canada, Colombia, Nederland, Rwanda, Sør-Afrika, Forenede arabiske emirater og USA. Det har vært i bruk i kamphandlinger i blant annet Afghanistan med ISAF, Bosnia med UNPROFOR og Irak med amerikanske styrker.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, på samme måte som i en lastebil. Ut- og inngang fra kjøretøyet er gjennom en stor dør bak.

Motoren på Mk 3 er en Mercedes-Benz OM366T dieselmotor som yter 125 kW ved 2800 omdreininger i minuttet. På Mk 5 er det en Cummins QSB dieselmotor som yter 205 kW ved 2500 omdreininger i minuttet. Motoren er montert under et panser i snuten på kjøretøyet. Den driver en Allison femtrinns automatisk girkasse som igjen driver en fordelingsgirkasse. Denne siste er enten en Meritor Rockwell T232 på Mk 3 eller en Axle Tech T600 på Mk 5. Begge fordelingsgirkassene har to girserier og permanent firehjulstrekk.

Fabrikanten oppgir beskyttelsen til å være tilstrekkelig til å stå i mot én TM-57 mine under skroget eller to TM-57 under ett hjul.

Varianter
---------

RG-31 Mk3A NyalaBasert på Mamba pansret personellkjøretøy.
RG-31 SabreLastevariant.
RG-31 Mk5 Nyala
RG-31 ChargerVersjon for den amerikanske hæren, basert på Mk 3 og Mk 5 men med motor fra Detroit Diesel.
RG-31 Mk5EEn forlenget Mk5 med større lastekapasitet og bedre pansring.
RG-31 Mk5EM
RG-31 Mk6EForbedret panserbeskyttelse.

Referanser
----------

1. ↑  GDLS Canada: Products RG-31 Mk5 MPV Arkivert 28. oktober 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) RG-31 Nyala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* GlobalSecurity.org om RG-31 (engelsk)
* Produsentens brosjyre (engelsk)

| * v
* d
* r
Moderne hjulgående pansrede kjøretøyer |
| --- |
| 4×4 | 
* Badger ILAV
* BOV
* Bushmaster
* Casspir
* Cobra
* Cougar
* Dingo
* Duro III
* Eagle
* FNSS Pars
* Fennek
* Iveco LMV
* M1117 Guardian
* Mamba
* M-ATV
* MaxxPro
* Mungo ESK
* Pinzgauer
* Puma
* Reva
* RG-12
* RG-31 Nyala
* RG-32 Scout
* RG-33
* S600
* Sand Cat
* Storm
* Tempest MPV
* VAB
* VXB
* Vodnik
* Wolf
* Renault Sherpa 2
* Komatsu LAV
* Tiuna
* Dozor-B

 |
| 6×6 | 
* AVGP Grizzly
* Boxer MRAV
* Buffalo
* CAVS
* Cougar HE
* Duro III
* EE-9 Cascavel
* EE-11 Urutua
* FNSS Pars
* Fuchs
* Grizzly HPV
* Mastiff PPV
* Pandur 6×6
* Pegaso BMR
* Pegaso VEC-M1
* Patria 6×6
* Pinzgauer
* Puma
* Ratel
* Patria Pasi
* WZ551 Type 92
* VAB
* LKOV Valuk
* Rheinmetall YAK

 |
| 8×8 | 
* Patria AMV
* ASLAV
* AV-81 Terrex
* Boxer MRAV
* BTR-3
* BTR-4
* BTR-80
* BTR-90
* BTR-94
* Centauro VBC
* CM-32
* FNSS Pars
* LAV-25
* LAV III
* Luchs
* Piranha
* Pandur II 8×8
* Rooikat
* Stryker
* OT-64
* VBCI

 |
| 10×10 | 
* FNSS Pars
* Piranha

 |
**Gillan** var et britisk rockeband som hadde sin første utgivelse som Ian Gillan Band med *Child in Time* i 1976. De endret navn til bare Gillan i 1978, samtidig med at hele besetningen utenom Gillan selv og keyboardisten Colin Towns ble byttet ut. Bandet gikk over fra å utgi fusion til hardrock. Navnebytte, utskiftning av medlemmer og endring i stil har noen ganger blitt tolket til at det er snakk om to forskjellige band. Ian Gillan har senere gitt ut en rekke album som soloartist som ikke knyttes til bandet/bandene fra denne perioden.

Ian Gillan Band
---------------

Ian Gillan tok en pause etter at han forlot Deep Purple i 1973. Han fikk platekontrakt som soloartist og dannet etter hvert Ian Gillan Band sammen med gitarist Ray Fenwick, bassist John Gustafson, keyboardist Mike Moran og trommeslager Mark Nauseef. De fikk listeplasseringer i Storbritannia og USA med debuten, men de to neste platene solgte ikke godt nok til det. Genren for utgivelsene var jazzrock fusion. Keyboardisten Colin Towns er med fra deres andre utgivelse, *Clear Air Turbulence* (1977). Han har ved siden av hatt en karriere som komponist for fjernsyn, film og reklame.

Gillan
------

Towns og Gillan fikk med seg gitaristen Steve Byrd, bassisten John McCoy og trommeslageren Pete Barnacle da de endret navn til Gillan og gikk over til å fremføre hardrocken Ian Gillan var kjent for. Selv om Ian Gillan hadde en lang karriere bak seg, blir bandet assosiert med de nye heavy metal-bandene på slutten av 1970-tallet i Storbritannia - «New Wave of British Heavy Metal».

Senere medlemmer i Gillan er gitaristene Bernie Tormé og Janick Gers, samt trommeslagerne Liam Genockey og Mick Underwood. Bassisten John McCoy var med hele tiden.

Albumutgivelser
---------------

Ian Gillan Band
* *Child in Time* (1976)
* *Clear Air Turbulence* (1977)
* *Scarabus* (1977)

Gillan
* *Gillan*, også kjent som *The Japanese Album* (1978)
* *Mr. Universe* (1979)
* *Glory Road* (1980)
* *Future Shock* (1980)
* *Double Trouble* (1981)
* *Magic* (1982)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Biografi om Ian Gillan i *Billboard*». Arkivert fra originalen 26. august 2016. Besøkt 8. mai 2016.
2. 1 2 3  Mike McPadden: «Ian Gillan’s 7 Greatest Vocal Moments—In and Out of Deep Purple» på *VH1* 19. august 2015
3. ↑  Biografi om Colin Towns på *Allmusic*
4. ↑  Martin Popoff: «The top 25 NWOBHM records» i *Goldmine* 25. mai 2011
5. ↑  Medlemsbytter på nettsiden til Deep Purple Appreciation Society

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gillan på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Gillan på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Gillan på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |