recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vadvetjåkka nasjonalpark** (fra nordsamisk *Vádvečohkka*) er en nasjonalpark i Kiruna kommune i landskapet Lappland i Sverige. Den ligger nordvest for Torneträsk ved riksgrensen mot Norge. Nasjonalparkens areal er 26,3 kvadratkilometer, fordelt på fjellbjørkeskog, isbreer, myr, innsjøer og snaufjell.

Vadvetjåkka er Sveriges nordligste nasjonalpark og ble opprettet i 1920. Hensikten var å bevare et høynordisk fjellandskap i sin naturlige tilstand. 

På nyere kart staves nasjonalparkens navn med nordsamisk ortografi: *Vádvečohkka*.

Geografi
--------

Vadvetjåkka nasjonalpark er oppkalt etter fjellryggen som dominerer topografien i området. På begge sider av denna fjellryggen går det dalfører i retning nord-sør. Nasjonalparken omfatter fjellryggen, dalene og elvedeltaet som ligger nedenfor fjellets sørhelling.

Vadvetjåkka er vanskelig tilgjengelig. Nasjonalparken kan nås via en sti fra Pålnoviken ved Torneträsk, dit det går regulære båtturer fra Björkliden eller Abisko. Enklest er dog å gå ut fra E 10 ved Låktatjåkka stasjon, hvor det går en 12 kilometer lang tursti fram til nasjonalparken.

Vadvetjåkkas fjellgrunn består for det meste av lettforvitret kalkstein, som viser seg som store strenger langs fjellryggens sider. I kalksteinsstrengene finnes noen av Sveriges største karstgrotter, blant annet den dypeste på 155 meter.

Klima
-----

Nasjonalparkens klima er påvirket av den geografiske beliggenheten nær Atlanterhavet. Himmelen er oftest skyet og nedbørsmengdene er meget store. Mange snøfelt smelter heller ikke bort i løpet av sommeren, hvilket har gjort Vadvetjåkka til landets laveste fjell med isbreer på fjellsidene. Vanligvis påtreffes isbreer i de svenske fjellene på høyder over 1600 meter over havet, men på grunn av det havsnære klimaet har de kunnet vokse på Vadvetjåkka som bare er 1248 meter høyt.

Referanser
----------

1. ↑   Protected Areas (National Parks), nvpub.vic-metria.nu, utgitt 18. desember 2015, besøkt 20. januar 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vadvetjåkka National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norrbottensfjällens webbplats: Vadvetjåkka nationalpark

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Sverige |
| --- |
| Abisko **·** Björnlandet **·** Blå Jungfrun **·** Dalby Söderskog **·** Djurö **·** Fulufjället **·** Färnebofjärden **·** Garphyttan **·** Gotska Sandön **·** Hamra **·** Haparanda skärgård **·** Kosterhavet **·** Muddus **·** Norra Kvill **·** Padjelanta **·** Pieljekaise **·** Sarek **·** Skuleskogen **·** Stenshuvud **·** Stora Sjöfallet **·** Store Mosse **·** Sonfjället **·** Söderåsen **·** Tiveden **·** Tresticklan **·** Tyresta **·** Töfsingdalen **·** Vadvetjåkka **·** Åsnen **·** Ängsö | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** LIBRIS **·** GeoNames
 |
**Havmyran naturreservat** er et naturreservat i Hitra kommune, Trøndelag. Naturreservatet ligger i et hei-, sump- og myr-område sørvest på innlandet av øya Hitra, og har siden 2002 status som ramsarområde på grunn av sin betydning for trekkfugler.

Reservatet ble opprettet i 1982 *for å bevare et stort representativt og urørt myr- og heilandskap med oseanisk vegetasjon, og et viktig våtmarksområde med rik og interessant fuglefauna*. 

12 km² av reservatet er myr – hovedsakelig næringsfattig regnvannsmyr, 3 km² er tjern og annet ferskvann, mens det øvrige er fast grunn. Terrenget er forholdsvis flatt, og ligger mellom 60 og 80 moh. Berggrunnen består av den sentforvitrende dypbergartet dioritt. De indre delene av området ligger 4 km fra vei, og området er som helhet lite berørt av menneskelig aktivitet.

Småspove har her sitt viktigste hekkeområde på trøndelagskysten, og heilo, myrsnipe og rødstilk er godt utbredt.

Det går en sti gjennom sørvestre del av reservatet. Parkering er skiltet ved fylkesvei 713 både på nordvestsiden og sørøstsiden av reservatet, og det finnes informasjonstavler der stien går inn i reservatet.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GeoNames, besøkt 7. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Havmyran naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Steinar Hjelmbrekke** (født 1982)[] er en norsk musiker, artist og musikkterapeut. Han ble født og oppvokst på Osterøy utenfor Bergen, men har gjennom hele sitt musikalske virke vært bosatt i Bergen. Siden starten av 2000-tallet har han spilt i en rekke band, som Major Parkinson, Fight the Phoenix, K-jell, Ninth og Colman`s Starch. I 2010 gav han ut sitt første soloalbum "It`s all out there". I 2015 konverterte han til norskspråklig musikk, da han gav ut albumet "Leit etter meg" med de to singlene "Passelege sko" og "Det grøne tre". Etter dette har han gitt ut ytterligere 7 singler (per september 2023). "Det grøne tre" og "Den som livet sendte" fikk spilletid på NRK P1, og "Passelege sko", "Våpenbror", "Oss to" og "Lenge siden" ble alle satt i rotasjon hos NRK Hordaland.

Parallellt med sitt soloprosjekt startet han i 2023 studioprosjektet Breakstone, der han igjen gir ut engelskspråklig musikk.

Musikkterapi
------------

I 2014 ble Hjelmbrekke ferdig utdannet som musikkterapeut ved Griegakademiet, UiB. Han har siden dette jobbet som musikkterapeut innen rusbehandling. Han har vært involvert i et forskningsprosjekt om rusmiddelavhengighet, AD/HD og musikkterapi, og er medforfatter på en forskningsartikkel som per september 2023 er inne til fagfellevurdering.

Diskografi
----------

### Steinar Hjelmbrekke

Vokal, diverse instrumenter, produksjon

**Album**

* *Leit etter meg (2015)*
* *It's all out there (2010)*

### **Singler**

* *Det grøne tre (2025)*
* *Passelege sko (2015)*
* *Våpenbror (2016)*
* *Den som livet sendte (Unintended) (2017)*
* *Ringen etter deg (2019)*
* *Oss to (2020)*
* *Lenge siden (2022)*
* *På vei no (2022)*
* *Ville du? (2023)*

### Breakstone

Vokal, diverse instrumenter, produksjon

* *Embrace your destiny* (2023)

### Major Parkinson

Gitar, bakgrunnsvokal

* *Live at Ricks - Album (2015)*
* Twilight Cinema - Album (2014)
* Euthanasia Roller coaster - Singel (2013)

### K-Jell

Gitar, bakgrunnsvokal

* You can't kill rock `N` Roll - Album (2010)

### Elin sofye Rabbevåg

Elektrisk og akustisk gitar

* Ill never know - EP - (2009)

### Ninth

Hovedvokal

* Whiteside EP (2007, bare utgitt i Kina)

### Fight the Phoenix

*Vokal, gitar, låtskriver*

* By Tomorrow - Album (2006)

### **Deltar på**

* Norwegian Wood music for China vol 13 - Diverse artister (2010) Med Steinar Hjelmbrekke
* Bergen Rock City vol 8 - Diverse artister (2008) Med Speegot
* Bergen Rock City Vol 1 - Diverse artister (2006) Med Fight the Phoenix
* Wait until the Ride Stops - Diverse artister (2004) Med Colman`s Starch

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Hjelmbrekke, Steinar 1982-, besøkt 13. september 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

Musikknyheter.no: Våpenbror

Steinar sitt dikt om demens har rørt flere tusen - Bygdanytt.no

Intervju om musikkterapi i Rusfeltet - Rusfeltet.no

Muse på Norsk - Bergensmagasinet.no

Rus er bare en del av bildet - Bergensmagasinet.no

Videopremiere på "Lenge siden" - Musikknyheter.no


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin **·** Discogs
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Jordskjelvet i Haicheng i 1975** var, dersom rapportene fra Folkerepublikken Kina den gang var til å stole på, den første gang at seismologer hadde klart ikke bare å forutsi et større jordskjelv, men også bevirket at en stor befolkning ble stort sett fullstendig evakuert i tide. 

Den 4. februar 1975 ble byfylket Haicheng i provinsen Liaoning i det nordlige Kina rammet av et jordskjelv på 7,0 (eller 7,3 på Richters skala, som da var i bruk). Byen hadde da rundt én million innbyggere. Imidlertid hadde seismologer sendt ut advarsler om jordskjelvsfaren en dag i forveien, og det ble beordret evakuering av byen. At dyr oppførte seg uvanlig, bidrog til at ordren ble fulgt i meget stor grad, slik at evakueringen var fullført 5 1/2 time før jordskjelvet fant sted. 

Jordskjelvet rammet kl. 19.36 lokal tid. Det var mer enn 2 000 dødsofre, og det var mange skadede. Det ble meldt om store skader i Yingkou-Haicheng-området. 

Mindre skader ble meldt i Seoul i Sør-Korea. Jordskjelvet ble følt i Primorskij kraj i Sovjetunionen og på øya Kyushu i Japan.
**Hertugdømmet Holstein** (dansk: *Holsten*) var en stat som lå mellom Eider og Elben. Tidligere var Holstein et grevskap, men ble i 1474 opphøyd til hertugdømme av keiser Fredrik III av Det tysk-romerske rike ved å gjøre Christian I til hertug av Holstein, som ble en del av Det tysk-romerske rike som et riksumiddelbart område. Hertugdømmet utgjorde den nordligste delen av Det tysk-romerske rike.

Tross den store majoriteten tyskspråklige, og det faktum at området formelt lå under den tysk-romerske keiser, ble Holstein påvirket av de tette båndene til Danmark. Med unntak av tumultene under og like etter Napoleonskrigene var Holstein til en viss grad underlagt tysk forfatning. Fram til 1806 var det underlagt Det tysk-romerske rike og etter Rhinforbundets avvikling ble det en del av Det tyske forbund fra 1816. Likevel var det politikken som ble ført av den danske monarken, og de økonomiske forbindelsene med Danmark som styrte utviklingen i Holstein. Holstein på sin side har påvirket Danmarks historie mer enn noe annet område utenfor rikets grenser.

Grenser
-------

Dansk grensestein med Frederik VIs monogram fra 1827 i Pinneberg  Foto: Huhu Uet 
Hertugdømmet Holstein grensa i nord til Sønderjylland (eller Hertugdømmet Slesvig). Elva Eider markerte grensa til Slesvig. I nordøst hadde Holstein kystlinje til Østersjøen, i sørøst grensa det til hansastaden Lübeck og Mecklenburg. Mot sør til det tidligere hertugdømmet Lauenburg, og til Hamburg og provinsen Hannover. I vest ligger kystlinja til Nordsjøen. Mellom Lübeckbukta og Kielbukta ligger halvøya Wagrien. Halvøya er skilt fra den fruktbare øya Femern ved det 320 meter breie og 3 meter djupe Fehmarnsundet. Den breie bukta ved Meldorf skjærer seg fra Nordsjøen og inn i Ditmarsken.

Holstein bestod av fire gamle landskap:

1. Stormarn mellom elvene Bille, Trave og Stör,
2. Holstein mellom Schwentine, Eider, Gieselau og Stör,
3. Wagrien, halvøya mellom Kiel og Lübeckbukta
4. Ditmarsken mellom Elben og Eiders munninger;

Innenfor grensene lå også Pinneberg med Altona (med status som herlighet) og grevskapet Rantzau, i alt 8453 km2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND
 |
**Ronald Putans** (født 19. september 1991, Sigulda, Latvia) er en norsk tidligere håndballspiller som spilte for Kolstad Håndball i eliteserien i håndball for menn. Han har tidligere spilt for Nidelv IL, Bodø Håndballklubb (2009–2011), Håndballklubben Herulf (2011–2012) og Drammen Håndballklubb. 

Han debuterte for Bodø i eliteserien mot BSK/NIF 27. september 2009. Han er sønn av Valery Putans, som er mangeårig håndballtrener. Bare ett år gammel kom Ronald med sin familie til Norge og de bosatte seg i Melhus. Hans håndballkarriere begynte som 6-åring for klubben Melhus/Gimse IL. Som 13-åring dro han til Nidelv IL. Han har også spilt på seniornivå for Strindheim IL, som var en samarbeidsklubb med Nidelv IL. Ronald har spilt 26 kamper på aldersbestemt landslag og har 62 mål. Han deburte på Norges herrelandslag i håndball 31. oktober 2012 mot Tyrkia i Stjørdal.

Referanser
----------

1. ↑  Stendal, Christian Skare (7. mai 2015). «- Oslo er ikke helt min type by. Jeg har alltid trivdes i Trondheim». *Aftenposten*. Besøkt 26. april 2020. «Kun detaljer gjenstår før tidligere landslagsspiller Ronald Putans er klar for Kolstad. ...Der vil han i tilfelle få sin far Valery Putans som trener.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ronald Putans – Norges Håndballforbund Rediger på Wikidata
* Ronald Putans[*død lenke*] – Drammen Håndballklubb
**Agurk** (også kalt **slangeagurk**) er en spiselig grønnsak (botanisk sett en frukt, i forbindelse med matlaging ansett som en grønnsak) som vokser på planten *Cucumis sativus*. Agurker er normalt grønne, omkring 30 cm lange og 4 cm i diameter. Agurkplanten, som tilhører gresskarfamilien, har gule blomster og store, håndlappede blader.

Agurk er en gammel kulturplante, og ble dyrket i India for hele 3000 år siden. Agurken kom til Norge i 1660. Agurk dyrkes i dag ofte i vannkultur, med røttene i en næringsoppløsning i flytende form.

Agurk består hovedsakelig av vann (96–97 %), og energiinnholdet er derfor svært lavt (14 kcal (59 kJ) pr. 100 g). Agurk inneholder små mengder C-vitamin.

Agurklovgivning
---------------

Agurkens krumning ble regulert i dansk landbrukslovgivning allerede i 1927. Lovgivningen ble i 1988 oversatt vedtatt som en del av EUs felles landbrukslovgivning i det såkalte Agurkdirektivet. Dette direktivet ble satt ut av kraft den 1. juli 2009.

Bruk og oppbevaring
-------------------

Agurk brukes ofte i rå salater, på brødskiven, til ost eller med fyll. Sylteagurk lages også av agurk. Til dette finnes også mini-agurk. Agurken holder seg best ved 10-14 grader i plast, og helst ikke sammen med tomater.

Referanser
----------

1. ↑  «Kommisjonsregulering No 1677/88». Besøkt 13. mars 2010. [*død lenke*]
2. ↑  «Kommissionens förordning (EG) nr 1221/2008». Den europeiske union. Besøkt 13. mars 2010. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cucumis sativus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cucumis sativus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *agurk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *agurk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *agurk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *agurk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *agurk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *agurk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *agurk* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *agurk* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cucumis sativus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cucumis sativus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cucumis sativus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for ØsterrikeØsterrike Østerrike |
| Alpint |
| Alpint Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2024 i Sør-Koreas flagg Jeongseon | Slalåm |
| Gull | 2024 i Sør-Koreas flagg Jeongseon | Kombinasjon |
| Sølv | 2024 i Sør-Koreas flagg Jeongseon | Storslalåm |

**Zak Carrick-Smith** (født 11. februar 2007) er en britisk alpinist, som representerer klubben Ski Club Sainte Foy.

Bakgrunn
--------

Hans mor, Emma Carrick-Anderson, har deltatt i alpint i fire vinter-OL for Skottland. Hun flyttet til Tignes i Frankrike etter endt idrettskarriere, og giftet seg med Phil Smith, som også drev med alpint. Hun har trent både Zak og hans to søsken, Freddy og Luca. Zak har dermed vokst opp i Frankrike, men konkurrerer for Storbritannia.

Idrettskarriere
---------------

Han vant slalåm og kombinasjonen under Vinter-OL for ungdom 2024, og ble nummer to i storslalåm, bak Nash Huot-Marchand fra Frankrike. Hun ble nummer 14 i super-G, og han ble nummer 12 i parallell lagkonkurranse sammen med Molly Butler. Han ble med det den første britiske alpinisten som vant en gullmedalje i noen olympisk sammenheng.

Referanser
----------

1. ↑  Gangwon 2024 - *Zak Carrick-Smith*, besøkt 9. februar 2024.
2. 1 2  Inside the games - *Gangwon 2024: Zak Carrick-Smith elated after making history*, besøkt 9. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Rjukan Idrett** er en selveid stiftelse som tilrettelegger for ulike toppidrettstilbud på Rjukan i Tinn kommune i Telemark, i samarbeid med Rjukan videregående skole. Stiftelsen startet som rein alpinlinje, Rjukan Alpin, høsten 1994, men endret fra høsten 2009 til å inneholde flere idretter. Det innebar idrettstilbud i volleyball (Rjukan Volley) fra 2009, for klatring (Rjukan Vertikal) i 2011, telemarkskjøring (Telemark Rjukan) i 2011, cross (Rjukan Cross) i 2013, friluftsliv (Rjukan Friluft) i 2013. Allerede i 2006 var volleyballtilbudet i gang i et samarbeid med Rjukan videregående skole, før Rjukan Idrett ble omdannet offisielt til å ta opp i seg flere idrettstilbud.

De ulike idrettstilbudene hadde ulik levetid. Telemark Rjukan og Rjukan Friluft kom aldri i gang på grunn av for få søkere. Rjukan Alpin opphørte i 2014, Rjukan Vertikal i 2015, Rjukan Volley i 2017, og Rjukan Cross i 2018, alle som følge av for få søkere til å kunne opprettholde tilbudet.

Istedet ble Rjukan Idrett da omdannet til å gjelde alle idretter, men tilrettelagt med lokale idrettsalg, med sikte på tilpasset grunntrening og basistrening tilpasset til de ulike idrettene. Det nye tilbudet ble en umiddelbar suksess, og tilbudet har de siste par årene hatt 50-60 elever som alle betaler en egenandel for å være med på tilbudet.

Rjukan Idrett samarbeider tett med flere lokale idrettslag om de ulike idrettstilbudene, som f.eks. Rjukan idrettslag, Tinn idrettslag og Rjukan fjellsportgruppe.

Stiftelsen Rjukan Idrett ble opprettet for å kunne gi lokal ungdom et idrettstilbud på hjemstedet, og som et attraktivt idrettstilbud man kunne søke seg til Rjukan videregående skole for å delta i, noe som samtidig skulle styrke skolens elevantall.

Styret i Rjukan Idrett oppnevnes av Tinn kommune, samt at det er én representant fra Telemark fylkeskommune, Tinn Idrettsråd, samt at rektor ved Rjukan videregående skole har observatørrolle med møterett.

Rjukan Idrett har også opprettet Tungtvannskjelleren Treningssenter, som nå er driftet av Rjukan videregående skole som et nødvendig treningstilbud for Rjukan Idretts elever. Treningssenteret har samtidig vært åpent for andre medlemmer.

Tidligere elever ved skolen er flere OL-deltakere og junior-norgesmestre som Monica Nilsen (alpint), Steinar Utne (alpint), Igor Laikert (alpint), Per Einar Eggen (alpint), Ruben Husby Pedersen (volleyball), Sadegh Mohajer (volleyball), Jan Erik Moen (volleyball), Stian Husby Pedersen (volleyball), David Husby Pedersen (volleyball), Magnus Lekven (fotball).

Eksterne lenker
---------------

* Rjukan Idretts hjemmeside Arkivert 10. juni 2020 hos Wayback Machine.
* Rjukan Idretts facebookside Arkivert 10. juni 2020 hos Wayback Machine.
* Tungtvannskjelleren Treningssenterss hjemmeside
**Trine Overå Hansen** (født 2. desember 1977) er en norsk kristenkonservativ skribent, programleder og tidligere politiker.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Trine Overå Hansen er født i tidligere Fjell kommune vest for Bergen.[] Hun er utdannet menighetspedagog fra den kristne NLA Høgskolen og har årsenhet i nordisk og storfag i juss fra Universitetet i Bergen.

Overå Hansen arbeidet som lærer fra 1999 til 2014 og som kateket (menighetspedagog) i Den norske kirke fra 2007 til 2011. Hun har også vært redaktør i kristen nærradio. Siden 2013 har hun arbeidet som kommentator og journalist i den kristne ukeavisen *Norge IDAG*. I 2019 ble hun dessuten programleder i den kristne TV-kanalen Visjon Norge. I 2022 ble Overå Hansen sideordnet sjefredaktør i avisen *Norge IDAG, sammen med* grunnleggeren Finn Jarle Sæle (født 1947).

Fra 2011 til 2015 satt Overå Hansen i kommunestyret i Øygarden kommune for Partiet De Kristne (PDK). Hun var politisk nestleder i partiet fra 2014 til hun sa opp vervet i 2016.
Hun var før det aktiv i KrF.

Overå Hansen er også tilknyttet den norske avdelingen av Internasjonale Kristne Ambassade Jerusalem (IKAJ/ICEJ), en sionistisk organisasjon dannet av evangelisk kristne.

Trine Overå Hansen bor i Hokksund i Buskerud med mann og tre barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Personomtale på nettstedet for «Internasjonale Kristne Ambassade Jerusalem»
2. ↑  Trine Overå Hansens foredrag om kristen politikk under det kristenkonservative arrangementet Oslo Symposium 2017 (video)
3. 1 2 3 4  Trine Overå Hansens profil på LinkedIn.com
4. ↑  *Norge IDAG* 29. juni 2022 om Runar Sæle som ny daglig leder
5. ↑  Trine Overå Hansens foredrag om «kristen ideologi i et moderne samfunn» under et medlemsmøte i Partiet De Kristne i september 2016 (video)

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Trine Overå Hansen – sitater
**MK «Sjøleik»** LESW, er en motorskøyte bygget ved Farsund Slip & Mek. Verksted, Brødrene Tjørve i 1938, som båt nummer 139, Linjetegning Nr 6 av Julius Tjørve. Båten er 45 ft lang, 16 ft bred, har utfallende stevn og krysserhekk. I motsetning til de andre 16 båter av samme linjetegning fikk Sjøleik hud av eik på furuspant; vanlig var furu på eik. Den hadde en 30 HK Union motor som sannsynligvis kom fra en tidligere båt, var galeas-rigget og hadde en brutto/netto-tonnage 24,68/7,63.

Sjøleik ble bygget som fiskefartøy og overlevert 10. august 1938 til Nicolai Leidland. Skøyta fikk fiskerinummer R-5-E, og senere, da han flyttet til Tananger, R-5-SO. Skøyta ble brukt til fiske utenfor Tananger i Sola kommune, blant annet til snurrevadfiske.

Den 11. oktober 1941 forlot «Sjøleik» landet med 18 menn, blant dem Arne Værum, og en kvinne om bord og ankom Aberdeen to døgn senere. De fleste av dem fikk utdanning, og var i aktiv tjeneste for Norges frigjøring. Skøyta ble brukt av eier Leidland til fiske på den skotske østkyst. Den 2. juni 1945 førte Leidland «Sjøleik» tilbake til Norge på oppdrag av den norske stat, lastet med 450 kasser Sunlight såpe og flere motstandsfolk. I 1951 fikk Sjøleik en større motor, en UNION 50 HK.

I 1953 ble båten solgt til Myklebust i Egersund. På Eigerøy Slipp ble det utført en del utbedringer, Styrehuset ble skiftet, og riggen forsvant. Båten fikk navnet «Blåveis», fiskerinummer R-54-ES, den fikk installert et radiotelefoniapparat, og tildelt kallesignal LESW. Hans og Torbjørn Myklebust brukte båten stort sett til reketråling.

I tiden 1974-1978 benyttet Torger Torgersen og Per Hovland, Egersund, skøyta til frakt av fiskeavfall til fiskemel- og fiskeoljefabrikker.
Deretter ble Blåveis avregistrert som fiskefartøy. I 1978 overtok Rune Bo Larsson, Oslo, båten og brukte den hovedsakelig som fritidsfartøy. I 1982 skiftet han ut motoren til en SCANIA DS11. I 1986 ble Blåveis brukt som smugglerbåt i den norsk-italienske filmen *Makaroni Blues*, med Eddy Constantine som skipper. I tiden 1988-1994 var båten i Rekefjord, da eid av Tor Tønnessen før den ble solgt til Willy Gautvik i 1994 som seilte den fra Arendal og langs norskekysten til Murmansk, gjennom Kvitsjøkanalen, Onega- og Ladogasjøen til St. Petersburg og Østersjøen, som «første båt gjennom Russland» med utenlandsk flagg. Etter hjemkomsten overtok Stein-Jarle Svardal i Bærum.

I oktober 2000 kjøpte nåværende eier, Karl Pudik, båten. Den fikk tilbake sitt opprinnelige navn «Sjøleik», og en omfattende ombygnings- og restaureringsarbeid ble satt igang. Den 18. august 2008 ble «Sjøleik» satt på Riksantikvarens liste over Vernete skip. Foreningen «Sjøleiks Venner» står for vedlikehold og drift av båten.

Referanser
----------

1. ↑  Søknad fra Farsund Slip og mek. Verksted om å få dekket et tap verkstedet pådro seg ved bygging av tollkrysser til Bodø distrikt, Tema: Tollvesen. (Storting 1936)
2. 1 2  «Sjøleik», *Norsk forening fartøyvern*
3. ↑  Ulstein, Ragnar (1967): *Englandsfarten: II: Søkelys mot Bergen*, s. ?

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |
**Scandinavian design** er et begrep som oppsto i 1950-årene for å karakterisere datidens stilfølelse og kunstnerideal. Stilen var inspirert av funksjonalismen, men med en mykere linjeføring. Begrepet kan både oppfattes som en stilbetegnelse, som en betegnelse på en nordisk livsstil og på en nordisk arbeidsmetode.

I den grad det er snakk om en stilperiode, har den blant annet blitt beskrevet som «bleke naturlige farger, beskjedne dimensjoner og småbrukeraktig lerret eller mykt naturfarget skinn». «Den nordiske lyse, myke og lette innredningsstilen vakte internasjonal oppmerksomhet og ble i store deler av verden sett på som symbol på 'det nye hverdagslivet'.»

I den grad det er snakk om en nordisk livsstil, kan det blant annet beskrives som et sosialdemokratisk likhetsideal, med «vakrere hverdagsvarer» til flest mulig for en overkommelig pris, også gjennom rimeligere materialvalg som i stålbestikk.

I den grad det er snakk om en kunstnerisk arbeidsmetode kan det for eksempel beskrive datidens forståelse av brukskunstnerens tosidige arbeidsmetode: vekslingen mellom å formgi serieproduserte modeller for industrien og å arbeide i eget verksted med å skape unike brukskunstgjenstander.

Begrepet ble etablert i USA i forbindelse med vandreutstillingen «Design in Scandinavia», som ble vist på en rekke museer i USA og Canada 1954–57. Perioden og begrepet skapte en goodwill eller merkevareforståelse for nordisk design som fremdeles står seg, og fremdeles bidrar til å gi nordiske formgivere et godt internasjonalt omdømme. Begrepet brukes derfor fremdeles, selv om det nå er vanskeligere å peke på en enhetlig nordisk designidentitet. 

Kunstnerpriser som Lunningprisen (1951–70) og Jacobprisen (1957–) ble etablert innenfor *Scandinavian design*-generasjonen.

Referanser
----------

1. 1 2  (no) «Scandinavian design» i *Store norske leksikon*
2. ↑  designdictionary.co.uk Scandinavian Design Arkivert 9. mars 2012 hos Wayback Machine.
3. 1 2 3  Jan-Lauritz Opstad. Innledningen «Jacobprisen - en pris i tiden?» I: Leena Mannila (1996). *God form i Norge: Jacobprisens vinner 1957-1995*. Messel forlag / Norsk Form. ISBN 82-452-0011-5.
4. ↑  insidenorway.no Norsk i Scandinavian Design[*død lenke*]
5. ↑  Gunvor Øverland Bergan og Trinelise Dysthe. *Tingenes århundre 1900-2000.* Gyldendal, 2003. S. 140. ISBN 82-05-30165-4
6. ↑  Ole Rikard Høisæther. *Design på norsk*. Damm, 2005. S 158-160. ISBN 82-04-09448-5
7. ↑  ndla.no Scandinavian Design Arkivert 7. september 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BBC Things
 |
**Akim** (äkim) er betegnelse på lederen for de lokale myndighetene i Kasakhstan og Kirgisistan. *Akim* er avledet fra det arabiske ordet حاكم (*hakim*), som betyr «hersker» eller «guvernør». Et slikt distrikt kalles gjerne i disse landene for oblast (eller oblyst).

Definisjoner
------------

### Kasakhstan

I Kasakhstan er en *äkim* lederen for en *äkimdik*, et distrikts- eller en provinsregjering og opptrer som presidentens representant. En *äkim* i en provins eller by utnevnes av presidenten etter råd fra statsministeren.

En *äkim* i andre administrative eller territorielle enheter blir utnevnt eller valgt ut til stillingen etter presidentens ordre. Han kan også avsette en äkim fra stillingen. Stillingen opphører når landet velger en ny president, men den som er äkim fortsetter å utføre sine plikter fram til en ny äkim er utnevnt av presidenten.

### Kirgisistan

I Kirgisistan, er en *akim* leder for et *akimiat*, en statlig, regional administrasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Sanders, Rita (2016). *Staying at Home: Identities, Memories and Social Networks of Kazakhstani Germans*. Berghahn Books. s. 46. ISBN 978-1-78533-193-0.
2. ↑  Shangirbayeva, Beibit (2022). *Constitutional Law in Kazakhstan*. Kluwer Law International B.V. ISBN 978-94-035-4422-9.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* Akims of provinces of the Republic of Kazakhstan
Schandorffs plass, september 2010
Schandorffs plass, desember 2009 Foto: Helge Høifødt 
På dette kartet fra ca. 1900 er øvre del av gaten avmerket som Kirkegårdsgangen.
**Schandorffs plass** er en plass på Hammersborg i Oslo, åpnet som plass med parkanlegg 21. september 2009. Anlegget er tegnet av landskapsarkitektene *Østengen og Bergo AS*. Plassen het tidligere **Schandorffs gate**.

Beliggenhet og utforming
------------------------

Plassen ligger inntil Trefoldighetskirken på nordsiden av denne, mellom Akersgata og starten på Fredensborgveien. Mot øst ligger arkaden til Deichmans gamle hovedbibliotek 1933–2019 og Krist kirkegård, mot vest, over Akersgata, Keysers gate.

På plassen står Nic Schiølls statue av «Grønlands apostel», Hans Egede, støpt i bronse og avduket i 1965.

Schandorffs plass ble etablert i 2009, ved at Høegh Eiendom, som i 2005 kjøpte eiendommene Akersgata 64, 68 og 73 nord for plassen, bekostet det meste av opparbeidelse med parkanlegg. Plassen ligger i en helling mot vest, og har fått gangbaner som slynger seg opp til Fredensborgveien, slik at den er tilgjengelig for barnevogner og rullestoler. Under plassen er det i 2009 bygget parkeringsanlegg.

Historie
--------

Før 1864 ble gaten kalt Kirkegårdsgangen. Navneskiftet i 2009 fra gate til plass skjedde ved vedtak i bydelsutvalget i bydel St. Hanshaugen, som også skal drifte parken etter overleveringen fra Høegh Eiendom. Schandorffs gate mellom Fredensborgveien og Grubbegata, der den går i nordkanten av Krist kirkegård, beholder navnet.

Gaten ble i 1864 oppkalt etter ekteparet Schandorff. Jacob Christlieb Schandorff (1775–1842) var farmasøyt, sekretær for det norske Sunnhetscollegium fra opprettelsen i 1809 til det ble nedlagt i 1815, og senere byråsjef for Medicinalkontoret i flere departementer frem til sin død. Schandorff var også med i ledelsen av Oslo Byes Vel i mange år. Hans hustru Maria (1784–1848) etablerte i 1827 Eugenias Stiftelse, en oppdragelsesanstalt for fattige og foreldreløse piker, i Teatergata 2 (tomten med nåværende Togagården) på hjørnet mot Akersgata, og drev denne til sin død.

Priser
------

Plassen fikk Innovasjonsprisen for universell utforming, kategorien landskapsarkitektur, i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Tone Wikborg: *Skulpturer og minnesmerker i Oslo*. Oslo, Aschehoug, 1986, side 61
2. ↑  
*Adresseendring – Schandorffs gate til Schandorffs plass*. Saksforberedelse til møte i bydelsutvalget 26. mai 2009, sak 91/09 ss. 39-40
3. ↑  Arno Berg: *Selskabet for Oslo Byes Vel 1811–1936*. Oslo, Det Mallingske boktrykkeri, 1938
4. ↑  *Maria Schandorff*, artikkel i Store norske leksikon (besøkt 21.9.2009)
5. ↑  «Pris til Schandorffs plass» *park & anlegg* 8/2011, side 47 og *Vinnere av Innovasjonsprisen 2011*. DOGAs nettsted. Besøkt 3.5.2019.

Litteratur
----------

Oslo byleksikon, 2000-utgaven, side 126, 380, 431

Eksterne lenker
---------------

* (en) Schandorffs plass, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johannes XIV** (født *Pietro Canepanora* i Pavia (død 20. august 984 i fengselet Castel Sant'Angelo i Roma) var pave fra november eller desember 983 til sin død noen måneder senere, den 20. august 984.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Pietro Canepanova var født i Pavia. Han var keiserlig kansler i Italia og fra 966 biskop av Pavia. 

### Pave

Etter pave Benedikt VIIs død ble han valgt til pave med keiser Otto IIs godkjennelse, og ble kronet til pave enten i slutten av november eller begynnelsen av desember 983, hvorved han tok navnet Johannes XIV. Johannes var Ottos annenhåndsvalg.[] Navne Johannes tok han fremfor sitt eget navn Peter (Pietro) idet han ikke mente seg verdig å bære det samme navn som Apostelen Peter.[]

Den 7. desember samme år døde den unge keiser Otto II i Roma, og Johannes hadde forberedt på den tilstundende død. Han ble begravet i Peterskirken. Ottos etterfølger, sønnen Otto III, var bare tre år. Moren hans, Theophania, var regent under hans mindreårighet.

Romerske tilhengere av huset Crescentius hadde latt utse Bonifatius VII til motpave i 974, og da denne motpave fikk melding om keiserens død mens han befant seg i Konstantinopel, bestemte han seg for å vende tilbake til Roma, noe han han gjorde i april 984. Med seg hadde Bonifatius alle sine tilhengere. De tok pave Johannes til fange og kastet ham i fangehullene i Castel Sant'Angelo, mens Bonifatius inntok pavetronen.

Etter fire måneder i fangenskap døde Johannes der i borgen den 20. august 984. Dødsårsaken var enten sult og elendighet, eller mord beordret av Bonifatius.[]

Senere tiders feiltolkninger ved at hans «aktive» tid som pave og hans tid i fengselet ble oppfattet som to pontifikater, det vil si at det dreide seg om to forskjellige pave Johannes, førte til en feil i nummereringen av pavene av navnet Johannes.[] Derfor ble senere navnet *Johannes XX* ikke benyttet; man ville ordne opp i en formodet feil.[]

Litteratur
----------

* (de) Michael Tilly: «Johannes XIV» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 3, Herzberg 1992, ISBN 3-88309-035-2, sp. 212.
* Catholic Encyclopedia (1913)
* *Encyclopædia Britannica*, 11. opplag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** NKC
 |
**Sentralbanken for de vestafrikanske statene** (fransk: *Banque Centrale des Etats de l'Afrique de l'Ouest*, *BCEAO*) er sentralbanken for de vestafrikanske statene Benin, Burkina Faso, Elfenbenskysten, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal og Togo. Avtalen som etablerte sentralbanken ble signert 12. mai 1962, og trådte i kraft 2. november samme år. 

Disse åtte landene utgjør Den vestafrikanske økonomiske og monetære union (Union économique et monétaire ouest-africaine, UEMOA), og BCEAO er sentralbank for denne unionen. 

Valutaen her er CFA Franc West – **CFAF**. Valutakoden er *XOF*. Denne er forskjellig fra CFA Franc Central som brukes i Den sentralafrikanske økonomiske og monetære union. 

Sentralbankens hovedkontor ligger i Dakar i Senegal, og dens hovedoppgaver er å

* utstede penger i unionen
* forvalte unionens valutareserve
* styre unionens pengepolitikk
* forvalte medlemslandenes statskasser
* definere lovverket for finansnæringen

Sentralbanksjef er per juni 2022 ivorianeren Tiemoko Meyliet Koné. Philippe-Henri Dacoury-Tabley var sentralbanksjef fra 2008, og skulle sitte i en seksårsperiode, men ble avsatt etter at han nektet å anerkjenne Alassane Ouattara som president etter presidentvalget i Elfenbenskysten i november 2010, og at Ouattara skal kunne disponere sentralbankens kontoer. Jean-Baptiste Compaore, som var visesentralbanksjef da Dacoury-Tabley ble avsatt, overtok som midlertidig sentralbanksjef, fram til 30. mai 2011, da Koné ble utnevnt.

Med seg har Koné to visesentralbanksjefer; Norbert Toé og Mamadou Diop.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  BCEAO - *Organigramme*, besøkt 12. juni 2022.
3. ↑  All Africa - *UNHCR Builds Camp in Nimba for 30,000*, besøkt 6. november 2011.
4. ↑  Association of African Central Banks - *BCEAO : Mr. Tiémoko Meyliet KONE appointed Governor of the Banque Centrale des Etats de l'Afrique de l'Ouest*, besøkt 6. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Central Bank of West African States – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**Skogstorkenebb** (*Geranium sylvaticum*) er i Norge en meget vanlig plante i storkenebbfamilien. Den kan bli 20-80 cm høy og har fiolette, rødfiolette eller hvite blomster. Bladene er kantete i omriss og har dype skar mellom de (oftest) sju bladflikene (herav det alternative navnet "sjuskjære"). 

Skogstorkenebb er vanlig i hele landet til godt over skoggrensa, med unntak av ytre kyststrøk i sør hvor den er sjelden eller mangler helt. Vanlige voksesteder er skog, skogkanter og eng.

Blomstene har fem kronblad og sitter 2(3) på relativt korte blomsterskaft. Blomstene har nektar og pollineres av humler, blomsterfluer og andre fluer. Kronbladene har saftmerker i form av lyse striper som går inn mot sentrum av blomsten og ultrafiolett lys viser at det er sterk kontrast mellom senter og ytterkantene av blomsten. Disse fargemerkene fungerer som retningsvisere for pollinatorer som søker nektaren som skilles ut i midten av blomsten. Innerst mot midten har kronbladene bittesmå hår som C. K. Sprengel tolket som beskyttelse av nektaren mot å bli vasket bort av regn. Sprengels observasjoner av skogstorkenebb inspirerte han til videre studier av blomstermorfologi og -funksjon og denne planta kan derfor sies å ha inspirert starten av pollineringsbiologien. 

Blomstene er protandriske og de ti pollenbærerne som foreligger i to kretser modnes etter tur. Skogstorkenebb er avhengig av insekter for god fruktsetting og selv om blomstene i noen grad er i stand til å sjølpollinere, blir resultatet gjerne dårlig pga. innavlsdepresjon. 

Skogstorkenebb  Foto: Trond Ola Ulvolden

Referanser
----------

1. ↑  Lid, J. & D. T. Lid 2005. Norsk flora, 7. utg. Red.:R. Elven, Samlaget, Oslo.
2. ↑  Asikainen, E. og P. Mutikainen (2005). «Pollen and resource limitation in a gynodioecious species.». *American Journal of Botany 92: 487-494*. Besøkt 21. januar 2009.
3. ↑  «Flowers in ultraviolet». 2000. Besøkt 21. januar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skogstorkenebb* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Skogstorkenebb* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Skogstorkenebb* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Skogstorkenebb* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Skogstorkenebb* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Skogstorkenebb* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Skogstorkenebb* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Skogstorkenebb* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Geranium sylvaticum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Geranium sylvaticum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Geranium sylvaticum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«Supperådet»** er en TV-sketsj fremført av komikerduoen Wesensteen (Harald Heide-Steen jr. og Rolv Wesenlund) på NRK Fjernsynet i 1969. Sketsjen var et innslag i humorserien *Og takk for det*.

I sketsjen skal en reporter (Wesenlund) intervjue Balle Clorin (Heide Steen jr.), lederen av Norsk Supperåd, et offentlig organ med 400–500 ansatte. Clorin er overstrømmende munter, muligens alkoholpåvirket, og meget åpenhjertig når det gjelder rådets nytteverdi og arbeidsmetoder: Det produserer det meningsløse bladet *Suppe i Sentrum* med oppdiktet statistikk som viser at blomkålsuppe går opp og tomatsuppe ned, produserer tullete slagord; kort og godt: «Det er bare tull alt sammen! Bare tull!»

Sketsjen er en av duoen Wesensteens eksperimentelle TV-sketsjer fra slutten av 1960-årene; den er improvisert frem i en tagning, og Balle Clorin fullfører ikke mange setninger: For det meste forsvinner de i snøvling og latteranfall, og den fiktive suppestatistikken markeres med ivrig kaving med armene. Steen fremstilte også ledere for andre råd, blant annet Salatrådet og Mufferådet, men det er «Supperådet» som har vært sendt i reprise på TV utallige ganger og har vært utgitt på flere plater og videoer.

Selv om sketsjene opprinnelig var en parodi på opplysningskontorer og bransjeråd som gjerne ble dannet for å kunne få sendetid i NRK uten å regnes som reklame, har supperådssketsjen blitt den definitive parodien på overflødig byråkrati. «Supperåd» er anerkjent som et begrep i norsk språk; det betegner et byråkratisk organ uten reell innflytelse eller funksjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 28. februar 2019.
2. ↑  Fritekstsøk på ordet "supperåd" i avisartikkelarkivet Retriever gir 1500 treff i 2013
3. ↑  Mona Langset, VG *Gode råd er gratis* 31.08.1999

Eksterne lenker
---------------

* Sketsjen på NRK Nett-TV
* Den frigjørende latteren på Dagbladet.no om supperådet.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.SA-10
SA-12
SS-27
**Missilkjøretøy med avfyringsrampe** (engelsk: transporter erector launcher (TEL)) er et kjøretøy med en integrert mekanisme som kan 

* transportere,
* løfte til skytestilling og
* starte eller avfyre ett eller flere raketter eller missil.

Slike kjøretøy finnes for både bakke-til-luft-missiler og bakke-til-bakke-missiler. Tidligere ble slike raketter skutt opp fra faste områder og måtte bli lastet på lastebiler for transport, noe som gjør dem mer sårbare for angrep siden etter at de ble oppdaget av fienden ikke kan lett bli flyttet..

**Transportabel rakettplattform med radar** (engelsk *transportar erector launcher and radar*, forkortet (TELAR) er det samme som TEL, men omfatter også deler av radarsystem nødvendig for avfyring av bakke-til-luft-missil. Slike kjøretøy har evne til å være autonome, og som i stor grad øker effektiviteten. Med denne type system, kan hver transportabel rakettplattform kjempe selvstendig, og trenger ikke støtte fra bataljonen eller andre støttekjøretøy. TEL eller TELAR kan ha en roterende plattform, som kan brukes til å sikte inn missilene.

Typer
-----

* Taian TA580/VERT TEKE5380 8×8 Transportar erector launcher (TEL)
* Wanshan WS-51200 16 hjul TLF
* M270 Rakettkastar
* Pinaka rakettkastar
* S-300 TEL med MAZ-7910 8 × 8 hjul lastebil eller MT-T beltetransportkøyretøy
* MAZ-547A/MAZ-7916 - 12 hjul TLF
* MAZ-7917 - 14 hjul TLF
* MZKT-79221 hjul TLF
* ASTROS II 6x6 hjul rakettkastar
* SPYDER

Galleri
-------

* Fransk Pluton-missil under transport.Fransk Pluton-missil under transport.
* MZKT-79221.MZKT-79221.
* MAZ-7917 TEL.MAZ-7917 TEL.
* ZIL-135.ZIL-135.
* MLRS.MLRS.
* S-300.S-300.
* MAZ-7310MAZ-7310
* Tysk PATRIOT plattform.Tysk PATRIOT plattform.
* Russisk Topol-M MZKT-79221.Russisk Topol-M MZKT-79221.
* HQ-9 TA580/VERT TEKE5380 plattform.HQ-9 TA580/VERT TEKE5380 plattform.

Se også
-------

* *Meillerwagen*, tt
* Mobile plattformer
* Rakettanlegg

Referanser
----------

1. ↑  Вестник ПВО: САМОХОДНЫЙ ЗЕНИТНЫЙ РАКЕТНЫЙ КОМПЛЕКС 2К11 "КРУГ" (SA-4 GANEF)
***Karius og Baktus*** er en norsk barnebok fra 1949 som er skrevet og illustrert av Thorbjørn Egner. Hovedpersonene er to tanntroll, og figurene dukket første gang opp i en bok med flere fortellinger for barn fra 1941, *Den nye barneboka*, og historien var på ti-tolv sider. Da hadde Baktus også en kjæreste med navn Karoline. De to skulle bygge et hus oppi hjørnetanna.

Den første egne boka ble utgitt første gang i 1949, men kom i en nyillustrert utgave i 1958. I 1955 kom den 15 minutter lange dukkefilmen *Karius og Baktus*. Filmen var basert på boka, med flere nye viser av forfatteren, og regissert av den norske animatøren og filmskaperen Ivo Caprino.

Hovedpersonene Karius (rødhåret) og Baktus (mørkhåret) er to små tanntroll som bor i et hull i en av tennene til gutten Jens. De lever glade dager når Jens spiser loff med sirup og ikke pusser tennene, men får et ubehagelig møte både med tannbørsten og tannlegeboret. I den første versjonen av fortellingen endte det med at de to tanntrollene ble skylt ned i sluket, men som respons på at mange lesere synes dette var for brutalt, endret forfatteren slutten til at Karius og Baktus sitter på en flåte ute på det åpne på havet.

Mange mener at boka kan ha påvirket holdningene til tannhelse og tannpuss hos barn i Norge etter 1950. Boka er oversatt til flere språk, og forfatteren har mottatt flere priser fra tannlegeorganisasjoner.

Boka og filmen er særlig kjent for sitatet «Ikke gjør som mora di sier, Jens!», som Karius og Baktus roper i kor for å forhindre ham i å pusse tennene sine.

Egennavnene skal være avledet av «kariesbakterier», dvs de bakteriene som forårsaker hull i tennene: *Karius* (karies) og *Baktus* (bakterie).

Referanser
----------

1. ↑  bokmerker.org Arkivert 30. oktober 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Sitater og bilder fra boka
* Caprino-studioets presentasjon av filmen Arkivert 12. desember 2005 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Thorbjørn Egner 1912-1990 |
| --- |
| Bøker | Karius og Baktus (1949) **·** Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen (1953) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1955) **·** Tommy og elefanten (1958) **·** Thorbjørn Egners lesebøker, 16 bind (1950–72) **·** Musikantene kommer til byen (1978) |
| Film | Karius og Baktus (1955) **·** Klatremus i knipe (1955) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1988) **·** Dyrene i Hakkebakkeskogen (2016) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (2022) |
| Mer | Sanger: Kaptein Sorte Bill (1949) **·** Ola Dekksgutt fra Flekkefjord  (1953) **·** Bamsens fødselsdag (1977) **·**  Annet: Kardemomme by **·** Hakkebakkeskogen **·** Kardemommeloven **·** |

Portal: Litteratur
***Sør for Alpene, nord for Po. Reisenotater fra 12 byer*** (Aschehoug, 1997) er en prisbelønt norsk bok om en månedslang reise i 1996, i det nordlige Italia mellom Alpene og elven Po, skrevet av Trond Berg Eriksen og illustrert av Thor Furulund. Egentlig ville William Nygaard ha ei bok om Roma, 
men Furulund hadde allerede illustrert Drømmen om Roma i 1992.
Ifølge Aftenposten konkluderer forfatteren med «at verdensborgeren er et særsyn, men lokalpatrioten finnes overalt. Og ingen by er for kjedelig til ikke å ha en historie». Bokens 2. utgave kom i 2008 med tittelen *12 italienske byer* mens 1. utgave ble gjort digitalt tilgjengelig i 2010.

Handling
--------

Ifølge omslaget starter turen i Verona, går til Vicenza, Mantova, Padova og ender i Venezia. Avstikkere ble gjort til Trento, Sabbioneta, Treviso, Torcello, trekkspillbyen Cremona, Ferrara og Parma. Men, i innholdet er det andre historier som gjelder.

Mottakelse
----------

Hans Christian Vadseth ga den fem øyne på en terning den 2.11, fordi boken «ikke forteller meg hvordan jeg raskest kommer meg fra A til B». Den 2.11 kalte Per Haddal den «en kulturell og kultivert festreise». Den 17.11 sa Tom Stalsberg at de var «to pent kledde herrer»,
og 18.11 startet utstillingen «Italienske Bilder» med Thor Furulund i Galleri Haaken. Den 1.12 fikk Berg Eriksen Arthur Holmeslands pris for sakprosa fordi han hadde fornyet sjangeren. Den 20.12 forslo Aftenposten å gi en reisebok i julegave, og Hans Fredrik Dahl mente denne var ideell, samt at Furulund's «mat-stilleben gir [boken] et vakkert preg, og kan kompensere [for] at Berg Eriksen selv er en nøktern mann, som ikke bryr seg om slike ting som vinen og maten på sin reise».

Oppfølger
---------

Berg Eriksen har skrevet mange bøker om Italia. Denne var om byer i Lombardia og Veneto Fire år etter Poboken utkom «Reisen til Toscana» med Finn Graff på Aschehoug på tur i Emilia-Romagna, Marche, Umbria og Toscana.

Referanser
----------

1. 1 2  Tom Stalsberg (17.11.1997). «To herrer - tolv byer». Dagbladet.
2. 1 2  «Gi en reise i julegave!». Aftenposten. 20.12.1997.
3. ↑  Trond Berg Eriksen (1997). *Sør om Po, nord for Alpene*. Aschehoug.
4. ↑  Hans Christian Vadseth (2.11.1997). «En perle av en reisebok». VG.
5. ↑  Per Haddal (10.11.1997). «Festreise i Nord-Italia». Aftenposten.
6. ↑  Hans Fredrik Dahl (18.12.1997). «En ideell gavebok». Dagbladet.

Eksterne lenker
---------------

* *Sør for Alpene, nord for Po*, Aschehoug, 1997 - tilgang for norske IP-adresser