recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan Omdahl** (født 1961) er en norsk musikk-journalist, forfatter, foredragsholder og internett-pioner. I midten av 1990-årene var han med på å etablere flere av Norges ledende nettselskaper.

Omdahl har noe studier innen statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Han startet yrkeskarrieren som journalist i musikk-avisa *Beat* (1985–1988). Deretter *Arbeiderbladet* (1988–1990) og redaktør i miljøtidsskriftet *Bellona Magasin* (1990–1993)*.* I 1993 begynte han som journalist i *Dagens Næringsliv*. Her dekket han blant annet fremveksten av Internett og det digitaliserte mediesamfunnet. Dette fant han så fascinerende at han i 1996 sa han opp jobben for å være med på å etablere flere av Norges ledende nettselskaper. Han var kreativ leder og strategisk rådgiver i konsulentselskapet Razorfish (1996–1999) og portalsjef og ansvarlig redaktør for nettportalen Spray (1998–2000). Etter en periode som frilansskribent med flere bokprosjekter og faste oppdrag for blant andre *Dagens Næringsliv*, *VG* og VG Nett ble han ansatt som internett- og mediekommentator i Dagbladet.no og DB Medialab. 

Omdahl har skrevet flere bøker. Blant annet *Den vakreste kvinnen i verden – reisebrev fra nettverkssamfunnet* (2003). Denne handler om hvordan det nye nettverkssamfunnet påvirker makt, kultur og menneskelig identitet. Samme år ga han også ut matboka *Farlig Godt - fortellinger om verdens beste råvarer*, sammen med Torgrim Eggen. I 2004 gav han ut *The Swing Of Things*, en biografi om pop-gruppa a-ha.

Han er medlem av Norsk Faglitterær Forfatterforening (NFF) og Norsk Journalistlag (NJ).

Bibliografi
-----------

* 2003: *Den vakreste kvinnen i verden – reisebrev fra nettverkssamfunnet,* essays, Press (2001)
* 2004: *Farlig Godt* (medforfatter) essays, Press (2004)
* 2004: *The Swing of Things*, biografi om a-ha, Press (2004)
* 2009: *Den beste låta* (bidragsyter), musikkbok, Cappelen Damm (2009)

Referanser
----------

1. 1 2  Geard, Kathrine (12. november 2010). «Omdahl for opphavsrett». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «FAKTA Jan Omdahl». *Dagbladet*. 15. april 2003.
3. ↑  «Nettet i tørre tall». *Digi.no* **(norsk)**. 29. januar 1999. Besøkt 16. oktober 2020.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kristinn Björnsson** (født 26. mai 1972 i Ólafsfjörður) er en islandsk tidligere alpinist.

Björnsson deltok regelmessig i rennene i verdenscupen mellom 1995 og 2002, og hadde slalåm som spesialdisiplin. Han hadde de beste resultatene i sesongen 1997/98, da han i løpet av to måneder oppnådde to andreplasser i slalåm (i Park City og Veysonnaz).

Fire ganger (1992, 1994, 1998 og 2002) representerte Björnsson Island i Vinter-OL, og to ganger (1997 og 1999) deltok han i VM.

Kristinn Björnsson er sønn av Björn Þór Ólafsson, som vant til sammen 21 islandske mesterskap i skihopping og kombinert, og bror av Ólafur Björnsson, som ble islandsk mester i hopp og kombinert til sammen 14 ganger.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristinn Björnsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kristinn Björnsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kristinn Björnsson – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kristinn Björnsson – ski-db.com Rediger på Wikidata

Portal: Island
**Kristinelundveien 22** er en monumental villa i nordisk nybarokk-stil på Frogner i Oslo. Bygningen ble tegnet av arkitekt Einar Engelstad, og har blitt omtalt som det fremste monument over jobbetiden. Bygningen har siden 1973 huset Nordisk Skibsrederforening, som er en rettshjelpforening for nordiske og internasjonale rederier.

Byggherren
----------

I 1916 stod skipsreder Gottfred Mauritz Brydes nye, grå villa ferdig. Det fikk kallenavnet «Forbrydelsen» på folkemunne, fordi byggherren Bryde hadde firedoblet sin formue med farlige seilaser under første verdenskrig, noe som hadde kostet livet til svært mange sjøfolk, samtidig som mange i Oslo slet i jobbetiden.

Okkupasjonsmyndighetene
-----------------------

Bygget ble benyttet av de tyske okkupasjonsmyndighetene som tinghus under andre verdenskrig. Cirka 150 norske statsborgere ble dømt til døden av *SS- og Polizeigericht Nord,* som var navnet på domstolen som holdt til i bygget.

#### SS- og Polizeigericht Nord

Den 25. april 1940 opprettet Himmlers jurister *SS- und Polizeigericht IX*. Dette skulle være en domstol, og i utgangspunktet skulle den kun dømme i interne SS- og politisaker. I september 1941 i forbindelse med melkestreiken ville Josef Terboven skaffe seg muligheten til å gjennomføre rettsprosesser mot de streikende, og søkte Heinrich Himmler om tillatelse til å benytte *SS- und Polizeigericht IX*. Himmler svarte:

> Kjære partikamerat Terboven! Jeg er helt inneforstått med Deres forslag og stiller gjerne SS- og politiretten til disposisjon. Heil Hitler. Deres H. Himmler 
> 
> 
> Heinrich Himmlers svar til Josef Terboven i 1941
> 
> 

De første som måtte lide for denne endringen var LO-advokat Viggo Hansteen og klubbformannen Rolf Wickstrøm. Terboven ønsket å statuere et eksempel, og selv om Hansteen og Wickstrøm ikke hadde noe med melkestreiken å gjøre, ble de dømt til døden av *SS- og Polizeigericht Nord*. I tillegg til dødsdommene som domstolen avsa, ble flere tusen dømt til fengsling og tukthus.[] Utenfor Kristinelundveien 22 sto ofte engstelige pårørende og venner og ventet på resultatet av domsavsigelsen.[]

Bildegalleri
------------

* Inngangen til «Forbrydelsen»Inngangen til «Forbrydelsen»
* Detalj fra fasaden mot Halvdan Svartes gateDetalj fra fasaden mot Halvdan Svartes gate

Referanser
----------

1. ↑  Geir Thomas Risåsen (1990). ««Forbrydelsen» – jobbetidens fremste monument». *Byminner*. Oslo Bymuseum (3).
2. ↑  Wiedswang, Kjetil (08.05.2021). «Mellom «Verstingvillaen» og «Forbrydelsen»». *Dagens Næringsliv*. s. 50.
3. 1 2  Samuelsen, Ottar (2008). *Det var her det skjedde: Oslo under andre verdenskrig*. Oslo: Dinamo Forlag. s. 140-143. ISBN 9788280711748.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Barnefordeling** er et tema etter skilsmisse mellom et ektepar/samboerpar med barn, hvor barnet skal bosette seg fast hos begge eller den ene av partene. 

Barneloven *(bl.) § 30* definerer innholdet i foreldreansvaret og er formulert som en prinsipperklæring om barnets rett til omsorg og kjærlighet, og foreldrenes rettigheter og plikter i forhold til barnets oppvekst og oppdragelse. Foreldreansvaret har i utgangspunktet ingen ting med hvem barnet bor hos.

Gifte foreldre har delt foreldrerett som videreføres ved eventuell skilsmisse. Begge foreldre har lik rett og ansvar for den daglige omsorgen for barn, men ved skilsmisse har det tradisjonelt vært vanligst at den ene av foreldrene overtar dette alene mens den andre får samværsrett. I dag er det i økende grad vanlig med delt omsorg, det vil si at felles barn bor fast hos begge foreldre etter samlivsbrudd. Ved uenighet mellom foreldrene bringes saken inn for retten, og det oppnevnes ofte en sakkyndig psykolog som skal utrede og gi retten råd om spørsmål omkring daglig omsorg og samværsrett.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata: Lov om barn og foreldre
* Lovdata: LOV 1992-07-17 nr 100: Lov om barneverntjenester (barnevernloven)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Fra hovedgaten i Humen
Dongguanbefestningene ved Bocca Tigris, med Humenbroen kneisende over
**Humen** (kinesisk: 虎门, pīnyīn: *Hǔmén*  – *Tigermunnen, Tigermunningen* eller *Tigerporten*) eller **Humenzhen** (虎门镇, Pīnyīn: *Hǔménzhèn*  – *Tigers portsted*), før også kalt **Taiping** (太平, pīnyīn: *Tàipíng*  – *fred og sikkerhet*), er en kinesisk by og storkommune i byprefekturet Dongguan i provinsen Guangdong i Kina. Den ligger inntil Perleflodens østre (venstre) bredd der den vider seg ut og møter Sørkinahavet; den delen av Perlefloden som kalles *Bocca Tigris* («tigerkjeften»).

Byen er kjent på grunn av en hendelse som skulle føre til første opiumskrig. Her brente den keiserlige utsending Lin Zexu det opium som britiske og amerikanske handelsmenn i 1830-årene hadde bragt inn i landet. I alt hadde han konfiskert over 20 000 kasser, og innholdet ble brent ved elvebredden ved Humen.

I oktober 1843, kort etter den første opiumskrigs avslutning med Nanjingtraktaten, ble det undertegnet en tilleggstraktat med britene, kalt Humentraktaten, eller *Boguetraktaten*. Med den sikret britene sine borgere eksempt rettsstatus fra kinesisk jurisdiksjon i sine konsesjonsenklaver. 

*Opiumskrigmuseet* i byen er reist der hvor Lin Zexu fikk brent opiumet; de to dammene der opiumsballene ble brent er inne på museumsområdet. Kanoner fra 1840-årene er med på å smykke museets vakre uteområde, og selve museumsbygningen på tre etasjer har tre etasjer der opiumshandelen, Lin Zexus innsats, opiumskrigene og de ulikeverdige traktater presenteres. 

I *Sjøslagsmuseet* er det dioramaer og utstillinger helt konsentrert om Opiumskrigene. 

Et annet besøksmål er de gamle bevarte festningsverkene ved *Bocca Tigris*, Weijuan- og Shajiao-fortene.

Humen er etter at det økonomiske oppsvinget i Kina begynte sent på 1900-tallet blitt en travel og blomstrende by med mye industri. Dette har trukket til seg innflytting både fra de omliggende landområder og fra det indre av Kina. 

I handelssammenheng er Humen mest kjent for sin klesindustri. Humen har en fordelaktig beliggenhet nær to storbyer med internasjonale havner, nemlig Hongkong og Shenzhen. Ved Humen går den tungt trafikkerte flerfelts Humenbroen over Perlefloden til vestsiden. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Alkinoos** (gresk: Ἀλκίνοος) var i henhold til gresk mytologi konge over et legendarisk sjøfarende folk kalt for faiakerne som Odyssevs møtte på sin reise. Alkinoos var gift med Arete og var far til Navsikaa, Halios, Klytonevs og Laodamas. De bodde på den mytologiske øya Skjeria, som oftest har blitt identifisert med Korfu. Alkinoos' navn betyr bokstavelig «stort sinn». Opphavet til Alkinoos er mer uklart; han oppgis som en sønnesønn av havguden Poseidon, enten ved Nausithoos eller ved Faeaks. Også Arete nedstammet fra Poseidon.

Mytologi
--------

I myten om Jason og argonautene er Alkinoos representert som boende med sin hustru Arete i byen Drepane på Sicilia. Argonautene på vei tilbake fra Kolkis, kom til øya og ble gjestemildt tatt imot. Da kolkiserne i deres jakt på argonautene likeledes kom til Drepane, forlangte de at Jasons elskerinne Medeia skulle bli utlevert til dem for å stå til ansvar for drapet på hennes far Aietes. Medeia appellerte til Arete som igjen bønnfalt sin ektemann. Alkinoos erklærte da at om hun fortsatt var en jomfru skulle han bli overgitt til dem, men var hun allerede blitt Jasons hustru, ville han beskytte henne og hennes ektemann mot dem.

Arete gikk til Jason og Medeia og ba dem bruke natten til sørge for at Medeia ikke var jomfru ved daggry. Neste dag ble det meddelt til kolkiserne om Medeias tilstand og de var forpliktet, grunnet Aretes mellomkomst, å forlate øya. Argonautene kunne deretter fortsette sin reise hjemover etter at de hadde mottatt kostbare gaver fra Alkinoos.

I henhold til Homer i *Odysseen* var Alkinoos en lykkelig hersker over faiakerne på øya Skjeria og som hadde sammen med Arete fem sønner og en datter, Navsikaa. Beskrivelsen av hans palass og hans maktområde, måten som Odyssevs ble mottatt på, underholdningen som ble gitt, og fortellingene som er knyttet til kongen om hans egne vandringer, utgjør en betydelig del av Odysseen, hovedsakelig fra femte sang til trettende sang, og utgjør eposets mest sjarmerende deler.

Referanser
----------

1. ↑  Schmitz, Leonhard (1867): «Alcinous (1)» Arkivert 28. oktober 2007 hos Wayback Machine. i: Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* **1**. Boston: Little, Brown and Company. s. 102.
2. ↑  Stavmåten for øya, og for navnene Alkinoos og Navsikaa, er i henhold til stavemåten i P. Østbyes norske oversettelse av *Odysseen*
3. ↑  Apollonios Rhodios: *Argonautika* 4. 1096
4. ↑  Apollonios Rhodios: *Argonautika* 4. 982-1170
5. ↑  Pseudo-Apollodorus: *Bibliotheka* i. 9. § 25, 26
6. ↑  Homer: *Odysseen*, femte sang 12, &c. 62, &c
7. ↑  Sammenlign med Gaius Julius Hyginus: *Fabulæ* 125 og 126

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Barnehjemmet Småbarnsstuen** ble opprinnelig opprettet som feriekoloni for barn under skolepliktig alder i Bergen i 1929, men ble senere et regulært barnehjem. Fana kommune overtok eierskapet i 1967, og etter kommunesammenslutningen i 1972 gikk det over til Bergen kommune. I 1981 overtok Hordaland fylkeskommune ansvaret for driften. I dag drives det videre under navnet Skjoldveien barnehjem, med adresse Skjoldveien 55 på Nesttun.

Historie
--------

Barnehjemmet Småbarnsstuen ble opprettet i Bergen i 1929, og var opprinnelig dannet som en privat forening kalt *Småbarnsstuen*, eller *Småbarns sommerstue*. Den første feriekolonien foreningen startet lå i Mathopen, og hadde plass til tyve barn. I 1939 fikk Småbarnsstuen leie en del av Lønningen gård til feriekolonivirksomhet. Huset var en enkelt bygget brakke, lite egnet til helårsdrift, men likevel gikk de over til å drive helårsdrift for et mindre antall barn. Samtidig fortsatte virksomheten å ta imot såkalte «sommerbarn» om somrene fram til 1964. 

Utbyggingen av Bergen lufthavn førte til at eiendommen på Lønningen ble ekspropriert, og institusjonen flyttet midlertidig til naboeiendommen Myrbø, og senere til Askviknes. I 1957 ble eiendommen Fagerskjold (gnr/bnr 40/32) på Skjold kjøpt inn for å drive barnehjemmet videre. Her fantes en villa i mur, oppført i mellomkrigstiden, og en stor hage som var velegnet til utendørs lek. 

Etter 1964 ble ordningen med «sommerbarn» avviklet, og Barnehjemmet Småbarnsstuen ble et ordinært barnehjem. Formålsparagrafen fra 1967 fastslo at «Småbarnstuen er et vanlig barnehjem som opptar inntil 12 barn i alder 2–7 år. Formålet er å skape et godt hjem for barn som for kortere eller lengre tid ikke kan bo hos sine foreldre.» Men både antall barn og barnas alder varierte etter som tiden gikk.

Arkivet
-------

Arkivet etter Skjoldveien barnehjem skal være oppbevart ved Hordaland fylkesarkiv. Også ved Bergen Byarkiv finnes deler av barnehjemmets arkiv oppbevart. Barnevernet i Bergen sendte barn til denne institusjonen, og opplysninger om vedtak om plassering av barn kan finnes i arkiver etter barnevernsnemnder og sosialkontorer. I de kommunale arkivene finnes også opplysninger om bygningsforhold, drift og tilsyn.

Eksterne lenker
---------------

* Barnehjemmet Småbarnstuen - oppslagsverket oVe, artikkel av Mona Nielsen, Bergen Byarkiv.
* Lønningen barnehjem - oppslagsverket oVe, artikkel av Mona Nielsen, Bergen Byarkiv.

Kilder
------

* Granskingsutvalgets rapport om barnehjem i Bergen
Alkhornet på kartet over SvalbardAlkhornetAlkhornetAlkhornet på kartet over Svalbard

Fjellet Alkhornet ytterst ved munningen av Isfjorden.
**Alkhornet** er et fjell på Spitsbergen på Svalbard. Alkhornet er 428 moh. og ligger på det sørøstligste delen av Protektorfjellet, på sørsiden av Oscar II Land.

Alkhornet har flere hekkekolonier for sjøfugl, som lunde, polarlomvi, teist og krykkje, og er blant de viktigste fugleområdene i Europa. Den kanskje viktigste bestanden her er av måkearten havhest, som det er meget store mengder av her og litt lengre vest på Daudmannsøyra langs Forlandssundet.

Under Alkhornet ligger rester etter den norske overvintringsfangsten først på 1900-tallet, med blant annet hytta som ble satt opp av Karl Eliassen fra Tromsø under første verdenskrig og videresolgt til Hilmar Nøis i 1920. I dag er hytta forfalt og nær ved å falle sammen. 

Ute på pynten av Alkhornet ligger en utkikkspost fra andre verdenskrig, hvor det er god utsikt over innløpet til Isfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Direktoratet for naturforvaltnings side om Nordre isfjorden nasjonalpark Arkivert 6. august 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Verneområdene på Svalbard*, brosjyre fra Direktoratet for naturforvaltning, side 24. ISBN 978-82-7072-779-7

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Skippergata 43** er et toetasjes trehus fra første halvdel av 1700-tallet i Skippergata i Kristiansand. I januar 1814 kjøpte eidsvollsmannen Peder Johnsen huset og bodde der til han døde i 1836. På 1700-tallet var huset en enetasjes tømmerbygning med to værelser og kjøkken, men i Johnsens tid ble det utvidet til to etasjer. 

Skippergata 43 ble fredet i forbindelse med grunnlovsjubileet i 2014. Da ble også den originale bakgården restaurert.

I april 2014 åpnet Det Lille Konditori i lokalene.

Referanser
----------

1. ↑  Nyhetssak om fredningen av Skippergata 43 på nettsidene til Riksantikvaren

Litteratur
----------

* Lundemo, Mari Olafson: "Peder Johnsen og Skippergata 43 i Kristiansand - klassisk sørlandsidyll i Kvadraturen". I: Jørn Holme (red.), *De kom fra alle kanter - eidsvollsmennene og deres hus*. Oslo: Cappelen Damm, 2014

Eksterne lenker
---------------

* «Skippergata 43 (Kristiansand)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
***Humdrum Brown*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Rex Ingram.

Handling
--------

Den unge bank-funksjonæren Hector Brown med kallenavnet «Humdrum» av de andre innbyggerne i Norwalk fordi livet hans er så monotont. Han ønsker å gifte seg med Alicia Boothe. Humdrums svoger Ed Danforth bruker imidlertid alle pengene sine på forskjellige ordninger som han tror kommer til å gjøre ham veldig rik - men han taper pengene sine hver gang. Så den Hector Brown blir tvunget til å forsørge hele Danforth-familien. Etter at Danforth og bankens president Carlos Tanner raner banken hvor Humdrum er ansatt, blir banken snart tvunget til å stenge.

Humdrum reiser deretter til San Francisco, for å se etter en annen jobb. I hans fravær arver Alicia en større sum penger, og hun reiser til storbyen for å finne igjen hennes forlovede. Der møter hun Tanner, som tar pengene hennes, og lover å investere dem på hennes vegne. Men etter å ha blitt svindlet av Tanner, forteller Danforth endelig til Humdrum sannheten om bank-ranet - og han kontakter deretter politiet. Han tar også kontroll over dampskipet hvor Tanner befinner seg på, for å holde kontroll over Tanner frem til politiet rekker å komme frem.

Skuespillere
------------

* Henry B. Walthall som Hector Humdrum Brown
* Mary Charleson som Alicia Boothe
* Dorothy Clark som Grace Danforth
* Howard Crampton som Carlos Tanner
* Kate Price som kusine Kate
* Joseph J. Dowling som John Fryeburg
* Joe Harris som Ed Danforth
* Ida Lewis som Tante Elvira

Referanser
----------

1. ↑  Humdrum Brown
2. ↑  HUMDRUM BROWN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Humdrum Brown* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
*Denne artikkelen er om øya i Ålesund. For distriktet i Nepal med samme navn, se Humla (distrikt).*

**Humla** er ei øy i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Den ligger i Åsefjorden, sør for bydelen Åse og nord for Fiskarstrand i Sula kommune. Humla er skilt fra øya Sula med Kavlesundet, som danner et naturlig skille mellom mellom Ålesund og Sula kommune.

Humla er idag landfast med resten av Ålesund kommune via bru til naboøya Tørla som igjen er tilknyttet resten av veinettet i kommunen via Fv397. Kjøreavstanden fra Humla til Spjelkavik er ca. 8-9 min, og til Ålesund sentrum ca. 18 min.

Øya har fortsatt noen få gårdsbruk i drift, men ellers er innbyggerne knyttet til andre næringer i Ålesunddistriktet. Den største arbeidsplassen på øya er Humla tankanlegg. Selv om Ålesund og spesielt indre bydel har gjennomgått en storstilt utbygging de siste 20 årene, har fremdeles Humla bevart sitt landlige og idylliske preg.

Humla har idag rundt 160 fastboende og enkelte hytter og fritidsboliger.

Referanser
----------

1. ↑  Humla på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Alf Christian Haavik** (født 10. april 1910 i Avaldsnes, død 17. juli 1978 på Karmøy) var en norsk offiser i Sjøforsvaret. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Andre verdenskrig
-----------------

Etter den tyske okkupasjonen av Norge tok Haavik seg over til Storbritannia. Han gikk der inn i de norske styrkene. Haavik tjenestegjorde på motortorpedobåt, som ble sendt over til Nordsjøen for å gjennomføre anslag mot tyske mål.

Haavik utmerket seg i tjenesten. I statsråd 15. januar 1943 ble han tildelt Krigskorset med sverd «for fremrakende [sic] ledelse av sitt fartøy M.T.B. 623 under operasjoner som resulterte i senkningen av et transportskip på 6/8000 tonn på norskekysten den 27. november 1942.» Operasjonen ble gjennomført sammen med «MTB 620» under ledelse av Axel W. Prebensen, som også ble dekorert med Krigskorset. De to fartøyene opererte i Askvoll der de kom over to transportskip og tre eskortefartøyer. Begge transportskipene ble senket. Han ble også tildelt Distinguished Service Cross og Krigsmedaljen for sin innsats.

Vellykkede angrep som dette bidro til at motortorpedovåpenet ble ansett for å være av stor betydning for den norske krigsinnsatsen.

Haavik mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, oppført som Alf Kristian Haavik, norsk krigsseileregister person-ID 606821, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 91.
3. ↑  Nekrolog, *Haugesunds Avis*, 21. juli 1978

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Aftab Ahmad Khan** (født 22. oktober 1923 i Batala i distriktet Gurdaspur i Punjab i Britisk India, død 12. juli 2011) var en pensjonert pakistansk offiser og diplomat.

Aftab Ahmad Khan fra ble uteksaminert fra stabsskolen i Quetta i 1952. Han deltok under den andre indisk-pakistanske krig i 1965, hvor han kommanderte en brigade som forsvarte byen Lahore i Pakistan. Khan var mottaker av to utmerkelser for tapperhet og mot. Som ung offiser, tjenestegjorde Khan i ulike regimenter og var utstasjonert i Egypt, Palestina, Syria og Libanon. Khan kjempet i Italia og kjempet mot tyskerne under den andre verdenskrig som en del av den britiske åttende armé. Major Aftab Ahmad Khan kom tilbake til hjemlandet i desember 1945. Etter andre verdenskrig ble han utdannet til fallskjermjeger og ble utnevnt til kompanisjef. 

Med rang som generalløytnant pensjonerte han seg etter 34 års aktiv militærtjeneste. Etter pensjonsalder ble Khan sendt som Pakistans ambassadør til Libya, en posisjon han hadde mellom 1976 og 1980 og senere ble han utnevnt til ambassadør til Filippinene fra 1984 til 1986. Aftab Ahmad Khan giftet seg med Nasreen Hayat Khan i 1960 og hadde en datter Umbereen A. Khan og sønnen Shahbaz A. Khan. Hans kone døde av langvarig sykdom i 2001. Khan døde av et plutselig hjerteinfarkt den 12. juli 2011, i en alder av 88 år.

Referanser
----------

1. ↑   www.pakistantoday.com.pk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* Arkivert 29. september 2011 hos Wayback Machine.
**Skiorientering under Asiatiske vinterleker 2011**. Skiorientering var en av flere sporter under de sjuende Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Almaty og Astana i Kasakhstan. Det var første gangen skiorientering var med på programmet i de asiatiske vinterleker. Det var åtte øvelser, tre individuelle og en stafett for menn og detsamme for kvinner. Det var 32 utøvere fra seks nasjoner som deltok i skiorienteringskonkurransene som ble avviklet i perioden 31. januar til 5. februar 2011. Kasakhstan ble beste nasjon, de vant alle åtte gullmedaljene

Medaljer
--------

| Skiorientering Skiorientering - Asiatiske vinterleker 2011, Almaty Kasakhstan |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Kasakhstans flagg Kasakhstan | 8 | 5 | 1 | 14 |
| 2. | Irans flagg Iran | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Kinas flagg Kina | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Sør-Koreas flagg Sør-Korea | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5. | Mongolias flagg Mongolia | 0 | 0 | 4 | 4 |
| Total | **8** | **8** | **8** | **24** |

Eksterne lenker
---------------

* Official website

| * v
* d
* r
Asiatiske vinterleker 2011 |
| --- |
| Alpint **·** Bandy **·** Freestyle **·** Hurtigløp på skøyter **·** Ishockey **·** Kortbaneløp på skøyter **·** Kunstløp **·** Langrenn **·** Skiorientering  **·** Skihopping **·** Skiskyting |


| * v
* d
* r
 0 Skiorientering under Asiatiske vinterleker 0Asialekene logo |
| --- |
| Astana & Almaty 2011 |
**Helen Battles Sawyer Hogg** (født 1. august 1905, død 28. januar 1993) var en amerikansk astronom kjent for sin forskning på kulehoper og hennes mange og omfattende artikler om historien til astronomi som ble publisert fra 1946 til 1965 i *Journal of the Royal Astronomical Society of Canada*.

Hun giftet seg med Frank Scott Hogg i 1930, og de to flyttet til Victoria, Britisk Columbia. Der hadde Frank en jobb ved Dominion Astrophysical Observatory. Helen var ikke fast ansatt der, og måtte jobbe som en frivillig assistent. I 1935 flyttet paret til Ontario hvor hun fikk en jobb på David Dunlap Observatory. Ektemannen Frank Hogg var direktør for dette observatoriet fra 1946 og frem til hans død i 1951. 

Hun ble tildelt en Annie J. Cannon Award i astronomi i 1949 og en Klumpke-Roberts Award i 1983. I 1967 ble hun tildelt den prestisjefylte Rittenhouse Astronomical Society Silver Medal Award for hennes fremragende prestasjoner i astronomi. I 1968 ble hun gjort til offiser av Order of Canada og hun ble forfremmet til Companion i 1976. The Helen Sawyer Hogg Observatory og Asteroiden 2917 Sawyer Hogg er blitt oppkalt til minne om henne.

Hun ble i 1926 uteksaminert fra Mount Holyoke College, og etter endt utdanning gikk hun videre til Harvard Observatory for å jobbe sammen med andre kjente astronomer og forskere som f.eks. Annie Jump Cannon og Harlow Shapley. Hun fikk sin doktorgrad i 1931 fra Radcliffe College. I løpet av de seks tiårene der hun var mest aktiv som astronim, publiserte hun en rekke artikler og hun etablerte seg som en leder innen astronomi. I 1985 giftet hun seg med Francis Ethelbert Louis Priestley (1905–1988) som var professor emeritus i engelsk ved universitetet i Toronto. Hogg døde av et hjerteinfarkt i januar 1993, i en alder av 88 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Helen Battles Sawyer Hogg Priestly, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Helen-Battles-Sawyer-Hogg-Priestly, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, oppført som Helen Sawyer Hogg, FemBio-ID 13692, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Helen Sawyer Hogg, SNAC Ark-ID w6t155ch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   The Biographical Dictionary of Women in Science, side(r) 608-609, bind 1[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Annie Jump Cannon Award in Astronomy, aas.org, besøkt 13. februar 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Discogs
 |
**Adam Kyler Petty** (født 10. juli 1980, død 12. mai 2000) var en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR.

Petty ble født i High Point, Nord-Carolina som sønn av føreren Kyle Petty, og begynte racingkarrieren kort tid etter 18-årsdagen i 1998.

Fra 2000 kjørte Petty i NASCARs nest øverste klasse, Busch Series. Den 12. mai, under trening til et løp dagen etter, fikk han tekniske problemer med bilen og kjørte med fronten først i veggen på New Hampshire International Speedway. Adam Petty omkom momentant i ulykken.

Etter ulykken har faren, Kyle Petty, kjørt en sort bil hver gang han har kjørt på New Hampshire International Speedway, for å hedre sønnen.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID pettya[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 19445, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adam Petty – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Adam Petty – Driver Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Da Vinci** var et norsk heavyband fra Oslo som ble startet i 1986 og oppløst i 1992 og gjenforent i 2015.

Medlemmer
---------

* Erling Ellingsen - sang (2015-)
* Odd Inge Rand – bass (2018-)
* Bjørn Olav Lauvdal – trommer (2015-)
* Gunnar Westlie – gitar (1987-1992, 2015-)
* Dag Selboskar – keyboards (1987-1992, 2015-)

### Tidligere

* Aslak Molvær – bass (1990-1991)
* Ken Sandin – bass (1992)
* Lars Aass – sang (1987-1992)
* Bjørn Boge - bass (1987-1990)
* Jarle Måløy – trommer (1987-1992)
* Roy Funner – bass (2015-2018)

Historien
---------

Da Vinci hadde sin første konsert i mars 1987, og fikk kontrakt med Polygram, som var på leting etter et band lik det svenske Europe. Da Vinci oppnådde en viss suksess med singelen *Forever In My Heart*, og deres to album solgte henholdsvis 20 000 og 10 000 eksemplarer. Da Vinci backet Ole Evenrud på en Englands-turné i desember 1989, hovedattraksjon på turnéen var Status Quo, men Englands-oppholdet var ikke det beste for kameratskapet, og Boge sluttet i januar 1990. Deretter overtok først Aslak Molvær på bass, så kom svenske Ken Sandin inn i bandet. Da Vinci skiftet deretter plateselskap til CBS, og ga ut en singel der, men det forhindret ikke at bandet ble oppløst i 1992. CD-ene deres ble også utgitt i Japan. Dag Selboskar, Lars Aass og Gunnar Westlie fortsatte og skrive låter sammen gjennom hele 90tallet. Dag og Gunnar startet Eidsivating i 2003, sammen med Leif Digernes, Geir Digernes og Bjørn Malmåsen. Dag og Gunnar hadde alltid en ny DaVinci innspilling i tankene og startet opp igjen Da Vinci i 2015 med ny besetning.

Diskografi
----------

### Album

* *Da Vinci* (1987)
* *Back In Business* (1989)
* *Ambition Rocks* (2017)

### Singler

* *Tarquinia* (1987)
* *Forever In My Heart* (1988)

Referanser
----------

1. ↑  «DA VINCI - Ambition Rocks (Showcase)». MelodicRock.com. Arkivert fra originalen 4. oktober 2017. Besøkt 4. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Da Vinci på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Da Vinci på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Da Vinci på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Da Vinci på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Hele verden ler*** (originaltittel: russisk: *Весёлые ребята*, også vist i Norge som *De lystige musikanter*) er en sovjetrussisk musikal-komedie fra 1934 regissert av Grigorij Aleksandrov.

Hovedrollene som Kostya og Yelena ble spilt av jazz-sangeren og komikeren Leonid Utjosov, og regissørens kone Ljubov Orlova. De ble begge store stjerner i Sovjetunionen på grunn av filmen.

Handling
--------

Yelena, en velstående sangerinne, tar feil av hyrden Kostya Potekhin for å være en berømt paraguayansk dirigent for et symfoniorkester Costa Fraschini. Hun inviterer ham til en elegant fest i hennes hjem. Han spiller panfløyten sin, som tiltrekker seg dyreflokken fra den nærmeste kolkosen til spisebordet deres. Yelenas tjener Anyuta får umiddelbart romantiske følelser for Kostya.

Men Kostya blir tiltrukket av Yelena. Når hun avviser ham, etter å ha oppdaget hans virkelige identitet, blir han veldig opprørt. Han reiser deretter til byen for å prøve seg som profesjonell musiker, og havner i forskjellige komiske situasjoner. Etter hvert blir han med i et jazz-band. Kostya blir sjef for bandet, og dette viser seg å være litt av en utfordring. De andre band-medlemmene havner ofte i konflikter og slagsmål med hverandre, som resulterer i at bandet blir kastet ut av huset av utleier.

På grunn av problemene deres oppfordres bandet til å øve mer før en kommende forestilling, og til og med spille i begravelser for å få mer trening. På en regnfull kveld møter Kostya og bandet tilfeldigvis Anyuta, på vei til en konsert. De tar henne med seg, og hun blir avslørt for å være en utmerket sangerinne. Så hun blir med i bandet, og de begynner å opptre sammen med større suksess.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hele verden ler* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Hele verden ler* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Hele verden ler* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Hele verden ler* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Hele verden ler* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Hele verden ler* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Hele verden ler* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF
 |
**Gennadij Viktorovitsj Vaganov** (russisk: Геннадий Викторович Ваганов; født 25. november 1930) var en sovjetisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.

Vaganov vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det sovjetiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km bak Finland og Norge, de andre laget var Anatolij Sjeljukhin, Aleksej Kuznetsov og Nikolaj Anikin

Fire år senere, under vinter-OL 1964 i Innsbruck vant han en ny bronse i stafett. Han og Ivan Utrobin, Igor Vorontsjisjin og Pavel Koltsjin ble nummer tre bak Sverige og Finland på 4 x 10 km stafett.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Bronse Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   data.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gennadij Vaganov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gennadij Vaganov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gennadij Vaganov – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Langfang i provinsen Hebei.
Jordbruksområde ved Langfang
**Langfang** (kinesisk: 廊坊) er en by på prefekturnivå i provinsen Hebei ved Kinas kyst mot Gulehavet. Langfang inngår i det industrialiserte området som omgir og strekker seg fra Beijing til Tianjin. Befolkningen innenfor bygrensene anslås (2004) til 722 000. Prefekturet har over 4,3 millioner innbyggere.

Byen tiltrekker seg investeringer fra inn- og utland og har særlig utviklet elektronikk-, maskin-, tekstil- og bygningsindustri. Her produseres også matvarer og medisiner. 

Selve byen Langfang er relativt grønn. For hver 300. til 500. meter langs byens hovedgater er det parker. Langfang har en gågate som er hele fem kilometer lang, den lengste i Kina (2008).

Etter oktober 1999 er det vokst frem et universitetsområde kalt *Oriental University City* (东方大学城) i Langfang. Rundt 30 universiteter er etablert der, med rundt 50 000 studenter totalt (2008).

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Langfang har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 *qū*), 2 byfylker (市 *shì*), 5 fylker (县 *xiàn*) og ett autonomt fylke (自治县 *zìzhìxiàn*). Byfylket Sanhe (三河市), fylket Xianghe (香河县) og det autonome fylket Dachang (大厂回族自治县) utgjør en enklave adskilt fra resten av byprefekturet av byprovinsene Beijing og Tianjin.

| Kart | # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning(2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet(/km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |
| **Distrikter** |
| 1 | Anci | 安次区 | Āncì Qū | 350 000 | 595 | 588 |
| 2 | Guangyang | 广阳区 | Guǎngyáng Qū | 410 000 | 313 | 1 310 |
| **Byfylker** |
| 3 | Bazhou | 霸州市 | Bàzhōu Shì | 570 000 | 784 | 727 |
| 4 | Sanhe | 三河市 | Sānhé Shì | 480 000 | 643 | 747 |
| **Fylker** |
| 5 | Gu'an | 固安县 | Gù'ān Xiàn | 390 000 | 697 | 560 |
| 6 | Yongqing | 永清县 | Yǒngqīng Xiàn | 370 000 | 774 | 478 |
| 7 | Xianghe | 香河县 | Xiānghé Xiàn | 310 000 | 458 | 677 |
| 8 | Dacheng | 大城县 | Dàchéng Xiàn | 460 000 | 910 | 505 |
| 9 | Wen'an | 文安县 | Wén'ān Xiàn | 460 000 | 980 | 769 |
| **Autonome fylker** |
| 10 | Dachang(For huiene) | 大厂回族自治县 | Dàchǎng HuízúZìzhìxiàn | 110 000 | 176 | 625 |

Samferdsel
----------

### Jernbane

Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her. Byen er også stoppested på jernbanelinen Jinghubanen som løper fra Beijing til Shanghai via blant annet Tianjin, Jinan, Nanjing og Suzhou, og for Jinghabanen som løper fra Beijing til Harbin via blant annet Tianjin, Tangshan, Shenyang og Changchun.

### Vei

Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Langfang. De begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.

Referanser
----------

1. ↑  Lángfāng Shì *Citypopulation.de*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Langfang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Lin Fong-tempelet** (kinesisk: 蓮峰廟) er et buddhisttempel i Macao. Det ble bygd i 1592, og er kjent ikke bare for sin fine arkitektur, men også som et gjestehus for mandariner som besøkte Macao og omegn. Den mest kjente av dem var kommissær Lin Zexu, som ble utnevnt av keiseren av Kina for å sette en stopper for opiumshandelen på midten av 1800-tallet. Hans besøk i Macao minnes i et museum ved siden av tempelet.

Tempelet er et lotustempel *(lin fong)*, typisk for sørkinesiske buddhisttempler ved at de er brede øst-vest-bygninger arrangert i rekker slik at det er tre parallelle nord-sør-akser – mye kortere enn nord-sør-aksene i de nordkinesiske buddhisttemplene. Byggestilen gir tre lange og brede øst-vest-bygninger med åpne hager i gårdsrommene imellom. Liu Fong-tempelet er et typisk kantonesisk tempel med meget til felles med Chen-familiens tempel i Guangdong. 

Li Fong-tempelets fasade er storslagen og rikt dekorert med glaserte fliser. A-Ma presiderer over hovedhallen.

Bakenfor til høyre er en tempelhave med noen bonsaitrær, og nær det vegetarianske tempelkjøkkenet er det et alter for familiebruk. Slike altre dekoreres med papirblomster og fotografier av de avdøde og oppstilles 49 dager etter vedkommendes død.

Tempelet har også en samling av bronseklokker fra 1600-tallet.
**Teaterladan**, offisielt Hedemora Gamla Theater, er et teaterbygg i Hedemora, Dalarnas län. Det ble oppført på 1820-tallet, i tre etasjer, der to etasjer ble anvendt som lager og det tredje som teater. Det er et av Sveriges få bevarte teater av sin type (såkalt laduteatrar) og ble i 1964 klassifisert som byggnadsminne.

Historie og anvendelse
----------------------

Teaterladan ble oppført mellom 1826 og 1829. Bygget er i tre etasjer, med teateret øverst og lager på de to nederste etasjene. Den første forestillingen i teateret var en stykke med ukjent tittel fremført av A. P. Bergmans Sällskap den 1. februar 1829. Sammen med Gamla teatern i Eskilstuna er Hedemora Gamla Theater det eneste bevarte såkalte laduteater i Sverige, og inngår i det nordiske avsnittet av Europavägen historiska teatrar. I ladan framføres nå teaterstykker og musikk i sommerhalvåret. I ladan finnes også ett lite teatermuseum om blant annet skuespilleren August Lindberg.

Teaterladan hadde regelmessige teaterforestillinger mellom 1829 og 1888. I årene 1888–1910 leide Frelsesarméen huset. Deretter stod den og forfalt, men ble restaurert før byens 500-årsjubileum og ble på ny åpnet den 20. juni 1946.

Den 9. oktober 1964 ble teaterladan klassifisert som såkalt enskilt byggnadsminne.

Billedgalleri
-------------

* ScenenScenen
* BenkeraderBenkerader
* August Lindbergs hörn, del av utstillingen om skuespilleren August Lindberg*August Lindbergs hörn*, del av utstillingen om skuespilleren August Lindberg

Referanser
----------

1. ↑  Kaj Bergman: *Hedemora teaterlada : bröd och skådespel under samma tak : byggnadshistorisk beskrivning och restaureringsförslag* (1975) i Bergqvist & Sandvold (2008), sid. 7
2. 1 2 3  *Kulturbygden Hedemora: innerstaden : bevarandeplan för Hedemora innerstad* **(swe)**. Hedemora: Kommunen. 1991. s. 31. ISBN 91-87466-12-0.
3. ↑  Bergqvist & Sandvold (2008), appendix 1(a)
4. ↑  Den nordiska rutten för historiska teatrar. Arkivert 10. november 2013 hos Wayback Machine.
5. ↑  Kvarnström Eriksson, Christina 1998: Upptäck Hedemoras Kulturminnen -Liten utflyktsguide
6. ↑  Riksantikvarieämbetet. «Hedemora kn, SVALAN 2 TEATERLADAN – lagskydd». *Bebyggelseregistret*.

Litteratur
----------

* *Hedemora Gamla Theater: en historik i ord och bild* **(swe)**. [Hedemora]: Föreningen Hedemora Gamla Theater. 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hedemora Gamla Theater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Aapravasi Ghat** (hindi for *immigrasjonskontor*) er et forfallent bygningskompleks i Port Louis i øystaten Mauritius i Indiahavet. Anlegget ble reist i 1849 for å organisere innvandringen av kontraktsarbeidere fra India som skulle dekke arbeidskraftbehovet som oppsto etter at slaveri ble avskaffet i det britiske imperiet. 

Da slaveri ble avskaffet i det britiske imperiet satte man i gang et omfattende program for å erstatte arbeidskraften fra afrikanske slaver med kontraktsarbeidere fra andre land, spesielt India. Øya Mauritius ble det første stedet hvor dette ble forsøkt, blant annet fordi landets sukkerrørplantasjer hadde stort behov for arbeidskraft. Programmet begynte i 1834. Denne arbeidsmigrasjonen fikk et overveldende omfang: mellom 1834 og 1920 kom 1 million indere til øya, og indiskættede utgjør i dag 68 % av øystatens befolkning. 

Mange av innvandrerne ankom landet via Aapravasi Ghat, og det er beregnet at 450 000 indere har gått opp de 14 trinnene fra båten og inn til kontorene, noe som etter hvert fikk en symbolsk betydning som en portal til et nytt liv.

Av de bygningene som ble reist i 1849 er bare ca. 15 % fortsatt eksisterende. Dette omfatter inngangsportalen med de 14 trinnene, sykehuset og noen kaserner. Anlegget ligger i byens havneområde, og er utsatt for utbyggingspress. På grunn av manglende restaureringsplaner og noen uønskede inngrep, frarådet fagorganet ICOMOS at Aapravasi Ghat skulle får verdensarvstatus. Anlegget ble likevel innstemt på verdensarvlista i 2006, og la vekt på Aapravasi Ghats historiske rolle som «*the site where the modern indentured labour diaspora began*».

Eksterne lenker
---------------

* ICOMOS report
* The aapravasi ghat (*fransk*)
* aapravasighat.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Aanund Hylland** (født 19. oktober 1949 i Oslo) er en norsk matematiker og samfunnsforsker.

Hylland tok hovedfag i matematisk logikk ved Universitetet i Oslo i 1974, og tok graden som Ph.D. ved John F. Kennedy School of Government, Harvard University i 1980. Fra 1983 ble han ansatt ved Universitetet i Oslo. I 1987 ble han utnevnt til professor i samfunnsøkonomi og beslutningsteori ved Økonomisk institutt, Universitetet i Oslo. Hylland var dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, UiO i perioden 1996–98. 

Hylland er styreleder i ARENA - Senter for europaforskning fra 2008 og nestleder ved Institutt for samfunnsforskning ved UiO fra 1992. Han var også styreleder for Senter for grunnforskning ved Det Norske Videnskaps-Akademi i perioden 2000–09. Hylland har siden 2007 vært leder for Klageutvalget ved Norges forskningsråd.

Hyllands faglige interesseområder er mikroøkonomi, velferdsøkonomi, spillteori og informasjonsøkonomi. Hylland er regnet som en av Norges fremste økonomiske spillteoretiker.[]

Hylland har publisert en rekke vitenskapelige artikler og har blant annet gitt ut boken *Understanding Choice, Explaining Behaviour: Essays in Honour of Ole-Jørgen Skog* på Unipub forlag sammen med Jon Elster, Karl Ove Moene med flere.

Eksterne lenker
---------------

* Aanund Hylland, Hjemmeside, Universitetet i Oslo
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Eikefrostmåler** (*Agriopis leucophaearia*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den finnes bare i det sørligste Norge, nord til ytre Telemark og Rogaland, der den er en av de aller første sommerfuglene som flyr om våren. Den skiller seg fra de andre norske artene i slekten *Agriopis* ved at fargen er gråbrun, ikke det minste gulaktig, ellers er den svært variabel. Hunnen er vingeløs.

Utseende
--------

**Hannen** er en middelsstor (vingespenn 28 – 34 mm), slank, lyst gråbrun måler med store vinger. Antennene er smalt fjærformede. Forvingen er avrundt trekantet, gråbrun uten antydning til gulfarge. den har tre mer eller mindre tydelige, mørke tverrbånd, de to ytterste av disse er sterkt bølgete og flyter gjerne sammen bakerst i vingen. Nær ytterkanten er det en kort, svart lengdestrek. Den har ikke mørke flekker langs forvingens ytterkant. **Hunnen** er spoleformet, vingestumpene er knapt synlige. Den er korthåret og har middels lange bein. Antennene er trådformede og vel halvparten så lange som kroppen.

Levevis
-------

Eikefrostmåleren lever i løvskoger med eik, som er larvenes viktigste næringsplante. Hannene flyr om natten, alt i februar – mars og er dermed blant de første sommerfuglene som er på vingene on våren, noe som gjenspeiles i artens engelske navn "the Spring Usher". Hunnene holder seg mest i ro og sender ut feromoner som tilrekker hannene.

Utbredelse
----------

Eikefrostmåleren finnes i Europa, men ikke lengst i nord. I Norge finnes den bare sør for en linje fra ytre Telemark til Rogaland. I motsetning til de andre frostmålerne er den regnet som en sjelden og muligens truet art i Norge.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eikefrostmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *eikefrostmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *eikefrostmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *eikefrostmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *eikefrostmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agriopis leucophaearia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
***Mamma søker kjæreste*** er en norsk realityserie som gikk på TV3. Programmet ble vist i 2008. 

Her skulle tre single mødre, Christine Hvidtsten (22), Lena Furuberg (26) og Mette Winther (38), velge blant menn som hadde vist sin interesse etter at jentene hadde vist seg på TV. I den siste episoden hadde jentene to gutter hver. Lena valgte å beholde begge guttene som venner, men ikke noe utover det. Christine hadde planer om å velge Andreas, men han trakk seg rett før valget. Mette var den eneste som endte opp med en kjæreste.

Programmet ble ingen seersuksess og ble i snitt fulgt av 111 000.

Programmet bygde på det svenske *Ensam mamma söker*. Det ble en stor suksess i Sverige i 2007, men møtte også en del kritikk for måten det var lagt opp.

Referanser
----------

1. 1 2  «- Ja, vi er fortsatt sammen! - Kjendis.no». *www.kjendis.no*. 2008. Arkivert fra originalen 21. september 2016. Besøkt 10. september 2016.
2. ↑  «Programmet var en bløff». Se og Hør. 9. november 2007. Besøkt 10. september 2016.