recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Akvarell fra 1900 av Jacob Kornerup som viser kalkmaleriene i kirken.
**Sankt Ibs kirke**, oppkalt etter apostelen Jakob, er en kirkebygning som ligger i Roskilde, Danmark. Den ble oppført rundt år 1100 og har ikke vært i bruk som kirke siden 1808.

På dette tidspunkt var menigheten liten og det ble vedtatt å flytte den til den nærliggende Sankt Jørgenbjerg kirke. I en periode ble den benyttet som lasarett for spanske soldater som var innkvartert i Roskilde for deretter å bli solgt til en privatmann. Han fikk revet ned våpenhus, kor og tårn og brukte skipet som pakkhus.

I 1884 ble kirken tatt over av Sjællands Stiftlandsbykirker og sporene etter sykehuset og pakkhuset ble fjernet. Sankt Ibs kirke ble restaurert i 1922.

Det indre av kirken har rester av romanske kalkmalerier på østveggen. Det eldste er fra ca. 1200.

Kirken ble fredet i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sankt Ibs Kirke fra Kulturstyrelsen / Fredede & Bevaringsværdige Bygninger

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sankt Ibs Kirke (Roskilde) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sankt Ibs Kirke (Roskilde Kommune) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
**Carl Fredrik Fearnley** (født 1818 i Fredrikshald, død 1890 i Kristiania) var en norsk astronom.

Akademisk karriere
------------------

Etter examen artium 1837 tok han mineralogisk embedseksamen 1844, og ble samme år observator og universitetsstipendiat. I løpet av årene 1849-52 besøkte han de fleste større observatoriene i Europa. Han ble i 1857 lektor og i 1863 professor i astronomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Fram til sin død i 1890 var han bestyrer ved universitetets observatorium.

I 1864 tok Fearnley initiativet til opprettelsen av Meteorologisk institutt. Han deltok i 1865 sammen med den svenske astronomien Georg Lindhagen (1819–1906) og den danske astronomen Hans Schjellerup (1827–1887) i meridianfastsettelsen Kristiania-Stockholm-København. Fearnley var fra 1876 formann i *Kommissionen til ledelse af Norges deltagelse i den europæiske gradmåling*.

Foruten avhandlinger som ble trykt i publikasjonene *Astronomische Nachrichten* og *Forhandlinger i Videnskabsselskabet i Kristiania*, utgav han i 1888 sammen med daværende observator Hans Geelmuyden sitt hovedarbeid *Zonenbeobachtungen der Sterne zwischen 64° 50' und 70° 10' nördlicher Declination*.

Familie
-------

Han var sønn av Thomas Fearnley (1768–1834) kjøpmann i Halden, gift 1799 med Maren Sophie Paus (1782–1838). Broren Thomas Fearnley (1802–1842) var en kjent kunstmaler. I 1853 giftet Carl Frederik seg med Vilhelmine Charlotte Emma Maribo (1820–1903) dattera til Ludvig Mariboe.

Se også
-------

* Fearnley (slekt)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 117503495, besøkt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Carl\_Fearnley, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Sjøkart oppmålt av Carl Frederik Grove 1797
Sjøkart oppmålt av Carl Frederik Grove 1796
**Carl Frederik Grove** (født 28. januar 1758 i København, død 11. november 1829 samme sted) var en dansk-norsk sjøoffiser.

Han var sønn av departementssekretær i Admiralitetet, etatsråd Johan Christian Grove (1713-1784) og Mette, født Æreboe (1733-1789), datter av notarius publicus Rasmus Æreboe.

Innsats under Napoleonskrigene
------------------------------

Grove ble sekondløytnant i Sjøetaten 1776, premierløytnant 1784, kapteinløytnant 1794, kaptein 1797, men trådte ut av offisersstanden, da han i 1803 ble utnevnt til civildeputeret i Admiralitets- og Kommissariatskollegiet. I mange år og under meget vanskelige forhold under Napoleonskrigene hadde han denne stillingen. Sammen med Steen Bille tok han i 1807 avgjørelse om å ødelegge flåten, før den falt i engelskemennenes hender. I årene etterpå var han med på å ta avgjørelser om opprettelse av kanonbåtforsvaret, og om oppbygging av ny flåte.

Kartograf
---------

I sin tid som offiser utmerket Grove seg ved betydelig virksomhet som kartlegger, da han fra 1788-1802 i samarbeid med offiserene Wibe og Aubert i hæren, målte opp Norges kyst fra nord for Trondheim til svenskegrensen, en strekning på over 200 mil. Oppmålingen ble utført i målestokken 1:72 000, men kartene ble gitt ut i målestokken 1:225 000. Groves sjøkart for Norges kyst, omtalt som *de groveske drafter*, ble trykt og var lenge de eneste tilgjengelige sjøkart for norskekysten. 
I 1802 mottok han kongens æresbevisning for sitt arbeid. 

I 1786 var Grove deltaker i Poul de Løvenørns grønlandsekspedisjon. I 1801 ble han medlem av den norske Sjøkystdefensionskommission, i 1806 ble han 1. direktør ved Sjøetatens Hospital. 1811-16 var han medlem av Kanal-, Havne- og Fyrdirektionen. 1804 fikk han også en anden betydelig post som medlem av administrationen for Frederiksværk.

Ekteskap
--------

16. desember 1790 giftet han seg med Gedske Cathrine Nordahl (f. 18. april 1764, d. 27. januar 1827), datter av justitsraad Peter Tønder Nordahl i Trondheim og Berthe Johanne f. Fyrstenberg.

Hederstegn
----------

Grove, som i 1803 hadde fått stilling som generalkrigskommissær, ble Ridder av Dannebrogordenen i 1810, han mottok Dannebrogsmand i 1826 og ble Kommandør i 1828.

Han er begravet på Holmens Kirkegård.

Grove er portrettert i en pastell av Jens Juel fra 1790.

Referanser
----------

1. ↑  Store Norske Leksikon, oppslagsord "De grovske drafter"

Kilder
------

* Grove, Carl Frederik i Carl Frederik Bricka, *Dansk biografisk Lexikon* (1. utgave, 1892)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Puffing Billy
**Puffing Billy** er verdens eldste gjenværende damplokomotiv, bygget i 1813–14 av ingeniør William Hedley, lokomotivfører Jonathan Forster og smed Timoteus Hackworth for Christopher Blackett, eieren av Wylam Colliery i nærheten av Newcastle upon Tyne, i Storbritannia. Det var det første kommersielle adhesjon damplokomotiv, som ble benyttet til å frakte kullvogner fra gruvene på Wylam til havna på Lemington-on-Tyne i Northumberland.

Historie
--------

*Puffing Billy* var ett av tre lokomotiver av samme modell som ble bygget av William Hedleys, ingeniør ved Wylam Colliery, for å erstatte hester som ble brukt som drivkraft på skinnegangen. I 1813 bygde Hedley for Blackett gruvevirksomhet på Wylam Colliery linje prototypene "Puffing Billy" og "Wylam Dilly". De var begge bygget i 1815 med ti hjul, men ble ført tilbake til sin opprinnelige tilstand i 1830, da jernbanen ble lagt om med sterkere skinner.

Design
------

*Puffing Billy* hadde en rekke nye funksjoner, patentert av Hedley, de skulle vise seg viktige for utvikling av lokomotivet. Det hadde to vertikale sylindere på hver side av kjelen, og delvis omsluttet av den, og drev en enkelt veivakselen under rammen som også drev  hjulene og ga bedre trekkraft.

Åtte-hjulsform
Siste firehjuls form, i 1862
Dagens utseende i sin nåværende plassering, 2011
Maskinen hadde en rekke alvorlige tekniske begrensninger. Den var for tung for støpejernskinnene på Wagonway med sine åtte-tonns vekt og ødela skinnene til stor glede for motstandere av lokomotivet som grep sjansen til å kritisere oppfinnelsen. Dette problemet ble løst ved ombygging av lokomotivet som fikk fire aksler, slik at aksellasten ble redusert. Lokomotivet ble til slutt gjenoppbygd som toaksling (fire-hjuling) da bedre skinner ble innført rundt 1830. Puffing Billy var ikke spesielt rask, topphastigheten var åtte km/t.

Referanser
----------

1. ↑  «Puffing Billy becomes world's oldest surviving locomotive». *the Railway Magazine*. 154 (1,292): 9. desember 2008.
2. ↑  Steam locomotive Science Museum Arkivert 28. august 2017 hos Wayback Machine..
3. ↑  Casserley, H.C. *Preserved locomotives* (4th utg.). London: Ian Allan. ISBN 071100725X.
4. ↑  Science Museum. *The British railway locomotive 1803-1850*. London: Science Museum. s. 11.

Litteratur
----------

* Kirtley, Allan, Longbottom, Patricia, Blackett, Martin. *A History of the Blacketts*. (2013) The Blacketts. ISBN 978-0-9575675-0-4. Arkivert fra originalen 23. juni 2014.
Det tidligere danske sjøkartarkiv på Esplanaden
**Det Kongelige Sjøkart-Arkiv** ble grunnlagt 1784 for å utarbeide sjøkart, tegninger av landtoninger mv. for danske farvann. Arkivet var en dansk flåteavdeling med ansvar overfor den danske regjering.

Arkivet ble opprettet den 25. oktober 1784 ved kongelig resolusjon. Arkivets første direktør var kapteinløytnant Poul de Løvenørn, som selv ledet oppmålingsarbeidet. I 1790 kjøpte Sjøkartarkivet monopol på å fremstille sjøkart. Sjøkartarkivet har foruten å utgi sjøkart over danske, norske, færøyske, islandske og grønlandske farvann, utgitt fyrlister, loshåndbøker m.m. og har siden 1827 utgitt tidsskriftet *Efterretninger for Søfarende* med opplysninger om sjømerkningens tilstand, farer for seilas med mer.

1973 ble Sjøkartarkivet en del av det nyoprettede Farvannvesenet, som fortsatt publiserer *Efterretninger for søfarende*, fyrlister m.m. mens fremstilling av sjøkart og loshåndbøger nå gjøres av Geodatastyrelsen.

I 1873 fikk Sjøkartarkivet egen bygning på Toldbodvej (nå Esplanaden) nr. #19 ved Kastellet i København tegnet av arkitekt Vilhelm Petersen i nyrenessanse/historisme.

Søkortansvarlige før 1784
-------------------------

* 1689-1723 Jens Sørensen

Direktører for Sjøkartarkivet
-----------------------------

Denne liste er ufullstendig; hjelp gjerne med å utfylle den.

* 1784-1826 Poul de Løvenørn
* 1826-1853 C.C. Zahrtmann
* 1853-1888 Hans Peter Rothe
* 1889-1898 C.F. Wandel
* 1899-1909 Gustav Holm
* 1909-1919 Christian Bloch
* 1919-1933 H.O. Korp

Kilder
------

* Den Store Danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Stanisław Pawlusiak** (født 30. april 1958 i Wilkowice) er en polsk tidligere skihopper som representerte BBTS Włókniarz Bielsko-Biała.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1978/79 og 1979/80, og ble henholdsvis nummer 26 og 49 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn var 20.-plass i Oberstdorf 30. desember 1978. I verdenscupens første sesong, 1979/80, ble han nummer 43 sammenlagt, med 5.-plass i storbakken i Zakopane 27. januar 1980 som beste plassering i enkeltrenn.

I OL i Lake Placid i 1980 ble han nummer 40 i normalbakken og 43 i storbakken.

Stanisław Pawlusiak er bror av langrennsløperen Anna Pawlusiak, kombinertløperen Józef Pawlusiak og skihopperen Tadeusz Pawlusiak, som alle har deltatt i OL.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Stanisław Pawlusiak Arkivert 13. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 15. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stanisław Pawlusiak – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stanisław Pawlusiak – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Stanisław Pawlusiak – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Stanisław Pawlusiak – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Stanisław Moniuszkos gate** (polsk *Ulica Stanisława Moniuszki*, tidligere kjent som **Meyers passasje** (polsk *Pasaż Meyera*)) er med sine mange neorenessansevillaer etter tegninger av Hilary Majewski en av de vakreste gatene i Łódź. Den går ut fra Piotrkowska-gaten.

En villa ved gaten
Meyers passasje oppstod som Łódź’ eneste private gate, og var i sin tid stengt for offentligheten. Impulsen om å bygge passasjen var ryktet om at guberniaens hovedstad skulle flyttes fra Piotrków Trybunalski til Łódź. Ludwik Meyer bestemte seg for å bygge villaer som skulle bli sete for tsarmyndighetene. Byen ble imidlertid ikke opphøyd til hovedstad, men gaten oppstod likevel. 

Passasjen var bebodd av datidens elite i Łódź. Her bodde blant annet ordføreren Władysław Pieńkowski, advokaten Henryk Elzenberg og Ludwik Meyer selv. Også fotografen Bronisław Wilkoszewski hadde sine lokaler ved gaten. 

Meyer bodde i en villa omgitt av en stor hage. Her fantes i årene 1888–1892 også trykkeriet og redaksjonen til byens eldste polske avis *Dziennik Łódzki*. På 1930-tallet ble palasset med hagen imidlertid erstattet av det modernistiske setet til *Polska YMCA*. 

Passasjen var den første gaten i Łódź som fikk elektrisk belysning. I 1920 ble passasjens navn forandret til «Stanisław Moniuszkos gate». Under andre verdenskrig forandret tyskerne navnet til «Dietrich-Eckart-Straße».
**Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte** (norsk: Stiftelsen Steder i det tyske demokratiets historie) er en tysk stiftelse med hovedkontor i Frankfurt am Main, etablert 23. juli 2021. Stiftelsen har som formål å fremme diskusjonen om demokratiet i det tyske samfunnet og i utdannelses- og forskningsinstitusjoner. Den skal demonstrere den frihetlig-demokratiske grunnordningens betydning for stabilitet og rettssikkerhet i det tyske samfunnet. Stiftelsen skal regelmessig stå for arrangementer på steder av betydning for utviklingen av den tyske forfatningen, for eksempel i byene Weimar og Bonn.

Stiftelsens styre oppnevnes av Tysklands regjering, etter forslag fra Beauftragter der Bundesregierung für Kultur und Medien og justisdepartementet, Forbundsdagen og Tysklands delstater. Styret har også representanter for Deutsches Historisches Museum, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland og Bundeszentrale für politische Bildung.

*Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte (AG*) (norsk: Arbeidsfellesskapet Steder fra demokratihistorien) er et antall institusjoner som utgjør et samfunnsmessig grunnlag for stiftelsens virksomhet. Arbeidsfellesskapet ble formelt etablert i Berlin 1. juni 2017 etter en konferanse på Hambacher Schloss i 2016. Medlemmene i arbeidsfellesskapet er et antall museer og stiftelser, blant andre Deutsches Historisches Museum, Adenauerstiftelsen og Heinrich Böll-stiftelsen. Arbeidsfellesskapets mål er blant annet å 

* spre kunnskap om historien som brakte demokrati og frihet, og på denne måten å utvikle ønsket om å bevare det
* gjennom kunnskap om kampen for demokratiet å utvikle kunnskapen om eget spillerom i demokratiet, og evnen til selv å bidra til den demokratiske meningsdannelse
* gjennom drøftelse av de demokratiske tradisjoner å skape respekt for de demokratiske institusjoner og viljen til å delta i samfunnet.

Arbeidsfellesskapet har blant sine prosjekter *Orte der Demokratiegeschichte* (Steder i demokratihistorien) og *100 Köpfe der Demokratie* (*100 hoder for demokratiet*). Prosjektene er lister over steder og personer som har hatt betydning for dannelsen av det tyske demokratiet i dag.

Stiftelsen skal søke finansiering av de virksomheter som arbeidsfellesskapet har lagt opp til.

Referanser
----------

1. ↑  «Grünes Licht für Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte». *DIE STIFTUNG* **(tysk)**. 8. juli 2021. Besøkt 22. september 2021.
2. ↑  «Neue Stiftung im geplanten Haus der Demokratie - Stiftung Orte der Demokratiegeschichte». *Journal Frankfurt*. Besøkt 22. september 2021.
3. ↑  «Bundestag beschließt Stiftung». *Orte der Demokratiegeschichte* **(tysk)**. 10. juni 2021. Besøkt 22. september 2021.
4. ↑  «Bundesstiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte». *Bundesregierung* **(tysk)**. Besøkt 22. september 2021.
5. ↑  «Ziele und Werte». *Orte der Demokratiegeschichte* **(tysk)**. Besøkt 22. september 2021.
6. ↑  «100 Köpfe der Demokratie». *www.demokratie-geschichte.de*. Besøkt 22. september 2021.
7. ↑  «Orte der Demokratiegeschichte». *www.demokratie-geschichte.de*. Besøkt 22. september 2021.
**Tore-Jarl Christensen** (født 28. juni 1934) er en norsk jurist som var statssekretær i flere perioder. Han tok juridisk embetseksamen i 1959 og var deretter dommerfullmektig og advokatfullmektig. Han drev også egen advokatpraksis. Fra 1973 var han engasjert i LO. 6. august 1975 ble han utnevnt til statssekretær i Trygve Brattelis andre regjering i Miljøverndepartementet, 12. august 1975 tiltrådte han og var tilknyttet Miljøverndepartementet også i Odvar Nordlis regjering fram til 7. oktober 1979. I 1986 ble han igjen hentet til departementet, han ble 5. september statssekretær i Gro Harlem Brundtlands andre regjering i Justis- og politidepartementet. Dette vervet hadde han til 15. oktober 1989, da Gro Harlem Brundtlands andre regjering gikk av. Siden kom han tilbake i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering 16. november 1990 og var der til 3. september 1992. 

Han ledet «Utvalget til utredning av streikerett for politiet og lensmannsetaten» som la fra sin innstilling som NOU 1994:1 den 7. januar 1994. Siden ble han dommer i Agder lagmannsrett.

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1976 side 80
* Fødselsdagsomtale i Aftenposten 28. juni 2014 side 76

Eksterne lenker
---------------

* (no) Tore-Jarl Christensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Carl Fredrik Kolderup** (født 6. desember 1868 i Bergen, død 1. november 1942 samme sted) var en norsk professor i geologi.

Etter examen artium ved Tanks skole 1882 var han ett år på Krigsskolen, før han under W. C. Brøgger ved Det Kongelige Frederiks Universitet studerte til cand.real. i geologi 1892. Fra 1898 var han stipendiat ved Bergens Museum der han også ledet den mineralisk-geologiske samling og i 1899 fikk etablert
faste seismiske undersøkelser med første norske stasjon for jordskjelv etablert 1904. 
Forskningen ledet til en dr.philos. i 1908 med avhandlingen *Bergensfeltet og tilstøtende trakter i senglacial og postglacial tid*. Han ble dosent 1904 og
fra 1914 professor, da institusjonen fikk sine fem første professorer. Museumsdirektør var han også 1914–38.
Kolderup var kjent for å skrive om Vestlandets geologi og utga *Geology of the Bergen Arc System* sammen med sin sønn Niels-Henrik Kolderup (1898–1971) som også var professor i geologi samme sted fra 1939 til 1968.

Han var i bystyret for Høyre og byens varaordfører, samt hadde en rekke verv i byen ellers. Han var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og mottaker av Oranje-Nassau-ordenen.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Carl\_Fredrik\_Kolderup[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Carl Fredrik Kolderup i Store norske leksikon
3. ↑  Astrid Forland og Anders Haaland (1996). *Universitetet i Bergens historie*. Bergen. s. 138-140.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Gytje** eller **gyttje** er et finkornet sediment med høyt organisk innhold. Sedimentet blir avsatt i innsjøer og rolige havbukter. Materialet har som regel passert tarmkanalen hos lavere organismer som lever i vannet eller bunnslammet. Våt gytje er gulgrå, grønngrå eller stundom brun, og ofte illeluktende med nesten geléaktig konsistens. Når gytje tørker danner den ofte fast sammenhengende, nesten hornaktige lag med mørkegrå eller mørkebrun farge.

Avhengig av oppblanding med andre materialer kan gytje fremstå som leiraktig gytje, siltgytje, kalkgytje, med mer. Konsistensen er klebefri og elastisk (forskjell fra dy). Om oksygenfri forhold råder i lengre tid mens gytjen avsettes kan sulfidgytje dannes, en svart sterkt illeluktende jordart.

Når gytjen tørkes blir fargen blekere, og det dannes harde, lette klumper.

Gytje inneholder svovel og er ofte rik på kalsiumkarbonat, de organiske bestanddelene utgjør 5–35 %.

Litteratur
----------

* Larsen, G. Frederiksen, J. Villumsen, A. Fredericia, J. Gravesen, P. Foged, N. Knudsen, B. og Baumann, J. (1995): Vejledning i Ingeniørgeologisk prøvebeskrivelse, Dansk Geoteknisk Forening Bulletin 1, revision 1, 135 sider, ISBN 87-89833-03-1
* Fritz Scheffer, Paul Schachtschabel: *Lehrbuch der Bodenkunde.* 12. neu bearbeitete Auflage von Paul Schachtschabel, Hans-Peter Blume, Gerhard Brümmer, Karl-Heinrich Hartge und Udo Schwertmann. Enke, Stuttgart 1989, ISBN 3-432-84772-6, S. 432 ff.: Unterwasserböden (subhydrische Böden).

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gytje i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin
 |
**Teresa Claramunt i Creus** (født 4. juni 1862 i Sabadell, død 11. april 1931 i Barcelona) var en katalansk anarkosyndikalist og kvinnesakskvinne.

Liv og virke
------------

Claramunt arbeidet på en tekstilfabrikk i Sabadell. Hun gjorde seg i 1883 bemerket under en sju uker lang streik for høyere lønn og bedre arbeidsvilkår. I 1884 etablerte Claramunt en anarkistgruppe i Sabadell. Hun deltok på arrangementer rundt om i Catalonia og ble kjent som en god folketaler. Etter anarkistiske bombeattentater i 1893 og 1896 ble Claramunt arrestert. Hun dro utenlands, og oppholdt seg i Frankrike og Storbritannia, før hun i 1898 vendte tilbake til Barcelona.

Claramunt kjempet for sosiale reformer, grunnla i 1901 tidsskriftet *El Productor* og støttet streikende arbeidere. Hun søkte kvinnefrigjøring for å overvinne patriarkatet. Etter den tragiske uken i 1909 ble hun arrestert på nytt. Claramunt ble forvist til Zaragoza til 1924, da hun vendte hjem til Barcelona. På grunn av sykdom deltok hun deretter ikke i det offentlige liv.

Referanser
----------

1. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0018063[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   WeChangEd, www.wechanged.ugent.be[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Teresa Claramunt Creus. Dirigent anarconsindicalista, feminista» Arkivert 19. mars 2014 hos Wayback Machine. *Diccionari Biogràfic de Dones*.
4. 1 2 3 4  «Teresa Claramunt», *Gran Enciclopèdia Catalana*.
5. ↑  Buffery, Helena og Elisenda Marcer: *Historical Dictionary of the Catalans*, Lanham: Scarecrow Press, 2011, s. 126.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
*Kanstadbotn er også navnet på den helt innerste del av Kanstadfjorden. Se omtale under Innerfjorden.*

**Kanstadbotn** ligger på Hinnøya, innerst i Kanstadfjorden i Lødingen kommune i Nordland. Stedet er et knutepunkt for strømforsyningen, med tilførselslinje fra Ofoten og Sør-Troms og videre til Lofoten og Vesterålen.

Kunstneren Dagfinn Bakke er oppvokst i Kanstadbotn. Stedet er et godt utgangspunkt for ski- og fotturer, med blant annet tursti til Harstad Turlags hytte Toralfsbu. Fra Kanstadbotn går Heggdalen mot nord, mens Austerdalen går mot nordvest til Gullesfjordbotn i Kvæfjord. Lødingen IL har et orienteringskart i Kanstadbotn, utgitt i 1986.

Europavei 10/riksvei 85 går langs Kanstadfjordens østside og passerer Kanstadbotn med kort bru over Botnelva (Heggdalselva) på vei mot Gullesfjordbotn.

Referanser
----------

1. ↑  Bladet Vesterålen: Trippel feiring i Kanstadfjorden[*død lenke*] (16. august 2008)
2. ↑  Norges Orienteringsforbunds o-kartregister: Kanstadbotn[*død lenke*]
**Skriveterapi** er en form for uttrykksterapi som bruker det å skrive og behandle det skrevne ord som terapi. Å skrive ens følelser letter smerter og styrker immunforsvaret. Skriveterapi kan foregå individuelt eller i gruppe, og det kan gis i personlig samarbeid med en terapeut eller eksternt via e-post eller Internett.

Behandlingen gis vanligvis av en terapeut eller rådgiver. En omfattende fiksjon om prosessen er beskrevet i romanen *Writing Therapy* av Tim Atkinson. Veiledning på avstand er nyttig for dem som foretrekker å være personlig anonyme og ikke klar for å avsløre sine mest private tanker og bekymringer i en ansikt-til-ansikt-situasjon.

Som med de fleste former for terapi, er skriveterapi tilpasset og brukes til å jobbe med et bredt spekter av mentale sykdommer og nevroser, inkludert dødsfall, desertering og misbruk. Mange av disse tiltakene gjennomføres i klasser der klienter skrive på bestemte temaer som er valgt av sin terapeut eller rådgiver. Oppdrag kan omfatte skriftlig usendte brev til utvalgte personer, levende eller døde, etterfulgt av forestilt svar fra mottakeren eller deler av pasientens kropp, eller en dialog for å overvinne en flaske alkohol.

Den opprinnelige og fremdeles vanligste form for selvhjelp gjennom skriving er terapeutisk journalføring, der skribenten samler på tanker og følelser. Hensikten med slik systematisk loggføring er å stanse endeløse tanker som blokkerer normal konsentrasjonsevne.

Referanser
----------

1. ↑  Pennebaker, James W. "Writing about Emotional Experiences as a Therapeutic Process." *Psychological Science* 8.3 (May 1997): 162-166. Link [PDF]
2. ↑  Writing Therapy: Amazon.co.uk: Tim Atkinson: Books
**Changbaifjellene** (i Korea kalt **Changbaekfjellene**) er en fjellkjede langs grensen mellom Kina og Nord-Korea. Den berører de kinesiske provinsene Jilin og Liaoning og de nordkoreanske provinsene Ryanggang og Chagang. De fleste fjelltoppene er på en høyde på over 2 000 moh, blant annet Paektufjellet med 2744 moh.

Changbaifjellene er habitat for et stort antall sjeldne dyrearter, blant annet brunbjørn, sibirtiger og amurleopard. Her vokser også den sjeldne koreatuja. I Jilin er over 2 100 kvkm av fjellene beskyttet i *naturvernområdet Changbai-shan*  (長白山自然保護區).

Amurleopard
Det var i disse fjellene at Bukuri Yongson ble født, ifølge legendene. Han var urforfaderen til Nurhaci og den mandsjuiske kongsslekten Aisin Gioro, som grunnla Mandsjuria og Qing-dynastiet i Kina.

Litteratur
----------

* Liu, Q.J. Takamura, T. Takeuchi, N. Shao, G. (2002). «Mapping of boreal vegetation of a temperate mountain in China by multitemporal LANDSAT imagery». *International Journal of Remote Sensing 23*(17), 3385-3405.

Eksterne lenker
---------------

* National Geographic økosystemprofil
* UNESCO-profil av *Changbaishan Biosphere Reserve*

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Gyula Kertész** (også kjent som *Julius Kertész*, f. 29. februar 1888, d. 1. mai 1982) var en ungarsk fotballspiller og -trener. Han trente det norske fotballaget Urædd i 1923.

Kertész kom fra landsbyen Kálnica i dagens Slovakia, men da han ble født var dette en del av Ungarn. Han var av jødisk herkomst. Han emigrerte til USA i 1933 og bodde der til sin død i 1982.

Karriere
--------

### Spiller

Kertész spilte for klubben MTK Budapest FC fra 1906 til 1912. I 1912 fikk han også en landskamp for Ungarn, mot Østerrike.

### Trener

Kertész var trener for en rekke klubber i Tyskland, som Union Altona (1921–1924) og Victoria Hamburg (1924–1928). Han virket også i flere andre land, blant annet Norge, hvor han i 1923 var trener for Urædd i Porsgrunn. Etter tre år som sjef i FC Basel overtok han i 1931 Hamburger SV, hvor han gjennomførte en suksessfull gjenoppbygging av laget. I 1932 overtok han VfB Leipzig, før han i gjensidig enighet med klubben terminerte kontrakten i mai 1933 og emigrerte til USA.

Etter året i Porsgrunn var han også aktuell som trener for Lyn, og i forbindelse med en landskamp mot Tyskland høsten 1930 meldte han i et radiointervju at han gjerne ville komme tilbake til Norge året etter for å arbeide som trener.

### Utenom fotballen

I tiden i Budapest drev Kertész et fotostudio sammen med lagkameraten Izidor Kürschner. Etter at han emigrerte til USA jobbet han i plateindustrien.

Referanser
----------

1. 1 2  «"Hvit og svart" i 100 år : I.F. Urædds jubileumskavalkade 1980 (digitalisert utgave)». *www.nb.no*. 1980. Besøkt 4. januar 2022.
2. 1 2  «Kertesz hilser Urædderne». *www.nb.no*. Porsgrunns Dagblad. 3. november 1930. Besøkt 4. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Beni Hammads Al-Qal'a** (**Beni Hammads citadell** - også omtalt som **Qalaat Beni Hammad**) er en ruinby i M'Sila-provinsen i Algerie. Byen ble grunnlagt i 1007 av emir Hammad ibn Buluggin og var Hammadid-emirenes første hovedstad. Byen ligger i fjellene, ca. 1000 moh. Byen ble ødelagt i 1152, og i dag er det bare ruiner tilbake. Rundt byen ligger en 7 km stor ring av forsvarsmurer. I området finnes også ruinene av en stor moské og dens minaret, samt noen palass. Minareten er 25 meter høy, og kan ha vært prototypen på den tredelte minareten.

Området gir et godt inntrykk av Hammadid-kulturen, og ble derfor et av de tidligste verdensarvstedene. Oppføringen på UNESCOs verdensarvliste skjedde i 1980, med den begrunnelse at Beni Hammads Al-Qal'a gir et autentisk bilde av hvordan en islamsk festningsby så ut (begrunnelsen lyder på engelsk *«an authentic picture of a fortified Muslim city»*).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalâa des Béni Hammad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Algerie (liste) |
| --- |
|  | Algers kasbah **·** Al Qal'a **·** Djémila **·** M’Zab-dalen **·** Tassili n'Ajjer **·** Timgad **·** Tipasa | Algeries flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |

Portaler: Arkitektur | Historie
**Magnus Kleppe** (født 4. juli 1965) er en tidligere norsk lengdehopper, friidrettstrener og lærer. Han representerte Gloppen FIL. Kleppe er lærer og bosatt i Bergen, hvor han også har vært trener for klubben IL Gular. I 2014 etablert han Fyllingen Friidrett sammen med sin kone, førsteamanuensis, Hilde Stokvold Gundersen, som et tilbud under allianseklubben Fyllingen Idrettslag

Hans personlige rekord i lengdehopp er 7,40 meter, noe som plasserer ham på delt 36.-plass på norgesstatistikken. Rekorden blei satt NM i friidrett 2. august 1991 på Fana stadion. Hoppet gav bronsemedalje. Kleppe har også levert gode resultater på andre friidrettsøvelser og løp 100 meter på 10,97 sek i 1997 og 22,26 sek på 200 meter i 1996, og hoppet 14,30 meter i tresteg i 1991 og 1,96 meter i høydehopp i 1993. 

I sin periode som trener for IL Gular ble Kleppe kjent for samarbeidet med lengdehopper og fire ganger norsk mester, Thomas Mellin-Olsen.

NM-medaljer
-----------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Bronse | Lengde | 1991 |

Referanser
----------

1. ↑  sydvesten.no (17. oktober 2014): *Endelig får dalen sin egen friidrettsklubb* Arkivert 9. februar 2022 hos Wayback Machine. hentet 9. januar 2022
2. ↑  friidrett.no: *Statistikk, alle tiders, menn utendørs 'K'* , hentet 9. januar 2022
3. ↑  bt.no/ (12. juni 2003): *Full gass mot drømmesvevet*, hentet 9. januar 2022

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune
* Liste over kjente elever ved Firda videregående skole

Kilder
------

* Medaljevinnere i norske seniormesterskap – lengde (Friidrett.no)
* Statistikk, lengde menn gjennom alle tider – per 1. januar 2007 (Friidrett.no)
**Christian Christoph Andreas Lange** (født 13. august 1810 på Stabekk, død 10. mai 1861 i Christiania) var en norsk historiker og riksantikvar. 

Han har fått en gate i Oslo, Langes gate, oppkalt etter seg.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, utdannelse

Christian C.A. Lange var født på Stabekk som sønn av gårdbruker Balthazar Michael Lange (1782-1812) og Ovidia Margrethe Christine Messel (1787-1883). Etter artium i 1827 begynte han å studere teologi, og han tok teologisk embetseksamen i 1833. Men alt i studietida hadde han fått stor interesse for språk og historie. 

### Karriere

I 1834 ble han ansatt som lærer i religion, norsk, geografi og historie ved Søkadettskolen i Stavern. Den sterke interessen for historiske kilder førte ham til København for å studere arnamagnæanske håndskrifter, og han publiserte flere mindre arbeider i «Samlinger til Det Norske Folks Sprog og Historie» 1834-1837. Han gav ut kopiboka til Hannibal Sehested for året 1645. Han ivret for et bedre bokhandlervesen og opprettet selv bokhandel i Fredriksvern. På slutten av 1830-tallet gjorde han studiereiser rundt i Norge, og til Danmark og Tyskland. Han arbeidet med å samle stoff om de norske klostrene. I 1843 fikk han stipend for dette arbeidet.

Gravminne ved Gamle Aker kirke, Oslo
I 1845 ble han utnevnt til riksarkivar. Det store verket hans om norske klostre gav han ut 1845–1847. Han tilhørte kretsen «den norske historiske skole» rundt Rudolf Keyser, Carl Unger og P. A. Munch, og så sin rolle i å samle og gi ut historiske kildeskrifter. Han tok initiativet til å gi «Diplomatarium Norvegicum», og hadde ansvaret for de første fem bindene. 

Han var også mannen bak «Norske Rigs-Registranter» 1523-1660, men han døde like før første bindet kom ut. Som riksarkivar var han opptatt av å ordne og strukturere arkivene. Han laget "Norsk Forfatter-Lexicon 1814-1856".

### Familie

Christian Lange hadde ni barn og stor etterslekt. Blant hans etterkommere kan nevnes sønnesønnen fredsprisvinneren Christian Lous Lange og dennes sønner utenriksminister Halvard Lange og skolemannen August Lange. Sønnedatteren Ellen Lous Lange var gift med forfatteren Johan Bojer. Disse er oldeforeldrene til Odd Nordstoga, ifølge TV-serien Hvem tror du at du er.

Verker
------

* *De norske Klostres Historie i Middelalderen* (1845–47, 2. omarbeidede utgave 1856)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Christian Christoph Andreas Lange, Store norske leksikon-ID Christian\_Christoph\_Andreas\_Lange[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Christian Christoph Andreas Lange, Norsk biografisk leksikon ID Christian\_C\_A\_Lange, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Christian C.A. Lange – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

* *Norske samlinger*, bd. 2, utgitt av Lange.
* (no) Arkiv etter Christian C.A. Lange på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Utsnitt av miniatyrmaleri fra lovskriftet Codex Hardenbergianus, et illuminert håndskrift fra 1300-tallet, som viser kong Magnus Lagabøte som gir fra seg Landsloven. Byloven, som ble vedtatt for Bergen i 1276, tok utgangspunkt i Landsloven fra 1274 og Bjarkøyretten, Trondheims gamle bylov.
**Magnus Lagabøtes bylov** ble lovvedtatt for Bergen i 1276 i kong Magnus Lagabøtes styretid. Det kom også egne redaksjoner av byloven for Oslo, Trondheim og Tønsberg omtrent på samme tid, uten at det vites nøyaktig årstall for når disse ble vedtatt. Byloven tok utgangspunkt i Magnus Lagabøtes landslov vedtatt i 1274 og Bjarkøyretten – Trondheims gamle bylov som kom på plass utover 1100-tallet. Audun Hugleiksson var medvirkende ved utformingen av loven.

Magnus Lagabøtes bylov hadde egne regler og forordninger som gjaldt kaupstadene jamført med landsloven. De lovene som gjaldt landsbygda ble utelatt. Lands- og Byloven var utvilsomt mer kjent og utbredt enn alle andre verdslige åndsverk i Norge i seinmiddelalderen.

Lovene ble overlevert muntlig under streng justis. Rett skulle være rett. I dag finnes Byloven i 25 håndskrifter, for det meste som utfyllende tillegg til Landsloven.

Ifølge byloven ble byen styrt av bymøtet eller bytinget der alle byens «husfaste menn» møttes tre ganger om året. I tillegg skulle det være et råd, vanligvis tolv menn. Rådet ble ledet av en gjeldker, senere kalt byfogd.

Se også
-------

* Magnus Lagabøtes landslov

Litteratur
----------

* Ivar Bugge (1986). *Kommunal forfatning : En historisk gjennomgang av utviklingen med hovedvekt på tidsrommet fra 1837, og en beskrivelse av kommunalrett og kommunal forfatning i dagens Norge*. Oslo: Kommunalforlaget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bugge s. 15

| * v
* d
* r
Norske middelalderlover |
| --- |
| 
* Gulatingsloven
* Frostatingsloven
* Eidsivatingsloven
* Borgartingsloven
* Magnus Lagabøtes landslov
* Magnus Lagabøtes bylov
* Bjarkøyretten
* Hirdskrå
* Jons kristenrett
* Antologien Norges gamle Love

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn/skiskyting |
| Paralympics |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji | Langrenn, 15 km |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji | Skiskyting, 15 km |
| Para-VM |
| Bronse | 2009 Finlands flagg Vuokatti |  Langrenn, 10 km  |
| Bronse | 2009 Finlands flagg Vuokatti |  Langrenn, 15 km  |

**Aleksandr Antonovitsj Davidovitsj** (russisk: Александр Антонович Давидович; født 29. april 1984 i Gorodets) er en russisk funksjonshemmet skiskytter og langrennsløper. Han har to VM-bronsemedaljer fra 2009 og to bronsemedaljer fra Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji som fremste internasjonale meritter. 

Han begynte med langrenn i 2005, og konkurrerer i klassen LW12 for sittende utøvere. Han skadet beina i en arbeidsulykke da han var 20 år gammel. 

Han er gift og har en sønn.

Karriere
--------

Davidovitsj deltok ved Paralympiske vinterleker 2006 i Torino, der han deltok i både langrenn og skiskyting. I langrenn kom han på 6.-plass på 15 km, 7.-plass på 10 km og 8.-plass på 5 km. I skiskyting kom han på 15.-plass på 7,5 km. 

I 2009 deltok han i sitt første VM, da han deltok i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2009. Der fikk han han bronse på både 10 og 15 km langrenn (LW10-12), mens på langrennssprinten kom han på 6.-plass. I skiskyting kom han på 2.-plass på 3 km jaktstart, og 3.-plass på 12,5 km. Året etter deltok han ved Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver, der han fikk 6.-plass på 15 km langrenn som beste resultat. På 10 km langrenn kom han på 8.-plass, og på langrennssprinten kom han på 12.-plass. Han deltok også i skiskyting ved disse lekene, og kom på 10.-plass på 12,5 km og 8.-plass på 2,4 km jaktstart. 

Ved Para-VM 2011 kom han på 5.-plass på 15 km langrenn, og 7.-plass på 10 km. I skiskyting kom han på 5.-plass på 12,5 km, mens han endte på 11.-plass på 7,5 km og 12.-plass på 2,4 km jaktstart. 

Ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji fikk han to bronsemedaljer. Han kom på 3.-plass på 15 km langrenn og 15 km skiskyting. Han deltok ikke i noen andre øvelser.

Utmerkelser
-----------

* Master of Sport of International Class (Russland)

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 2. mai 2014 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC Arkivert 2. mai 2014 hos Wayback Machine. (biografi og resultater)
**Christian Dahl** (født 1987) er tidligere pengeinnkrever og innebandyspiller i eliteserien. Han var målvakt for Greåker Bulldogs. Han la opp i tidlig alder.

I 2016 ble han siktet for kidnapping sammen med Espen Lee.planlegge barnekidnapping på Kypros sammen med to andre tidligere straffedømte pengeinnkrevere. Da bakgrunnen til nordmennene kom ut på Kypros ble spesialpolitiet tilkalt for å vokte dem. De tre nordmennene hevdet selv at de var på Kypros for å hente en bil på oppdrag fra den norske barnefaren. Saken ble avsluttet fra det kypriotiske politiets side da nordmennene tolv dager etter pågripelsen ble utvist fra Kypros. Norsk politi besluttet imidlertid å sikte Lee, barnefaren og de to andre mennene for frihetsberøvelse og omsorgsunndragelse. Etter ni måneders etterforskning henla statsadvokaten saken etter bevisets stilling.

Han har vunnet flere NM og seriegull for aldersbestemte lag, samt 2 serie og et NM-gull i eliteserien og 2 kamper for U19 landslaget.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Greåker IBK Lagoppstilling for NM-finalen menn 2006». Besøkt 2. mai 2019.
2. ↑  Dahl, Christian (04.02.2016). «Lee fikk seks nye dager i varetekt». *VG*. «– De tre er ansett for å være veldig farlige, sier den kvinnelig ansatte til TV 2.»  Mangler `|etternavn1=` i Authors list (hjelp)
3. ↑  «Eks-eliteutøver kidnappingssiktet på Kypros». *www.sa.no* **(norsk)**. 4. februar 2016. Besøkt 1. mai 2019.
4. ↑  AS, TV 2. «Kypriotisk politi frykter at Espen Lee skal rømme fra fengselet». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 28. april 2018.
5. ↑  Eivind Lindkvist Johansen (3. november 2016). «Henlegger kidnappingssaken mot Espen Lee». VG. Besøkt 14. august 2018.
**Medfødt ufølsomhet for smerte** (**CIP**, fra eng. «congenital insensitivity to pain») er en sjelden sykdom som resulterer i at en person ikke føler, og har aldri følt, fysisk smerte. Det må ikke forveksles med lammelse. 

De fleste pasienter med denne sykdommen kan likevel til en viss grad føle ting og merke det om noen tar på dem. Noen kan i tillegg kjenne temperaturer og avgjøre om det er varmt eller kaldt. 

Barn med denne tilstanden får veldig ofte skader i og rundt munnhulen fordi de biter seg selv i leppene og tunga. De er også svært utsatte for benbrudd. Det har i tillegg blitt rapportert om barn med CIP som har fått hornhinneskader som et resultat av et eller flere fremmedlegemer i øyet, som barnet ikke reagerer på. 
Et lite barn med CIP som ikke er blitt gammel nok til å kunne kommunisere ordentlig, er i spesielt stor fare og må observeres svært nøye. 

Det er noen tilfeller hvor tilstanden er forårsaket av økt produksjon av endorfiner i hjernen, og da kan Nalokson brukes som behandling, men generelt fungerer ikke denne behandlingen. 

I noen tilfeller kan denne lidelsen være i natrium-kanalen SCN9A (NaV1.7). Pasienter med slike mutasjoner er av natur ufølsomme for smerte og mangel på andre nevropater. Det er tre mutasjoner i SCN9A: W897X, som ligger i P-loop av domenet 2, I767X, som ligger i S2 segmentet av domenet 2, og S459X, som ligger regionen mellom domener 1 og 2. Dette resulterer i et avkortet ikke-fungerende protein. NaV1.7-kanaler er uttrykt i høye konsentrasjoner i nociceptive neurons av dorsal root ryggmargen. Ettersom disse kanalene trolig er involvert i dannelsen og utbredelsen av aksjonspotensialer i slike nevroner, er det forventet at et tap av funksjon i mutasjon SCN9A vil føre til opphevet nociceptive smerter.

Spedalskhet er en smittsom sykdom som kan føre til progressive ødeleggelse av nerver og i noen tilfeller forveksles med CIP. Sykdommen kan også overføres til den smittedes avkom.
**Mikkel Bjønness-Jacobsen** (født 12. oktober 1863 i Nøtterøy, død 1941) var en norsk teolog og biskop i Hamar bispedømme i perioden 1922–34.

Bjønness-Jacobsen ble cand.theol. i 1894. Han arbeidet som lærer i Oslo og for Indremisjonsselskapet mellom 1886 og 1895. I 1895 ble han residerende kapellan i Østre Toten, og i 1917 ble han oppnevnt til domprost i Hamar. Han var biskop i Hamar bispedømme fra 1922 til 1934.

Fra 1934 til 1940 var Bjønness-Jacobsen formann i styret for Menighetsfakultetet.

Bjønness-Jacobsen var en konservativ teolog, men hadde ingen framtredende rolle i kirkestriden på begynnelsen av 1900-tallet. Han var regnet som en fremragende predikant.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Mikkel Bjønness-Jacobsen i Store norske leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gustav Johan Fredrik Dietrichson** | **Luthersk biskop av Hamar**(1922–1934) | Etterfølger:**Henrik Hille** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Assignat** på 5 livres fra 1791. (Musée Carnavalet, Paris)
**Assignater** var statlige verdipapirer som fungerte som penger under den franske revolusjon.

I løpet av revolusjonens innledende fase sommeren og høsten 1789 var statsfinansene blitt stadig dårligere. I virkeligheten var staten fallitt. For å bøte på miseren foreslo Talleyrand å konfiskere kirkas eiendommer, og 2. november vedtok den grunnlovgivende forsamlinga at all eiendom som tilhørte kirka og klostrene, skulle *«stilles til disposisjon for nasjonen»*. Verdien av disse eiendommene var anslått til 3 milliarder pund.

Problemet var at det ville ta tid å få solgt alle eiendommene, og staten hadde ikke tid til å vente. Derfor ble det i desember vedtatt å utstede sedler med en pålydende verdi (*valeur assigné*), mot pant i kirkegodset – assignater.

Den første emisjonen var på 400 mill. livres (pund), og hver assignat hadde en pålydende verdi av 1000 livres. Den høge verdien på sedlene var uttrykk for at de ikke var ment å komme i vanlig sirkulasjon, men fungere som et forkjøpsbevis for de som ville kjøpe kirkegods.

17. april 1790 ble assignaten omgjort til valuta, og staten begynte å trykke assignater i det antallet som trengtes for å dekke løpende utgifter. Etter hvert kom en i den situasjonen at den totale mengden assignater i omløp begynte å overstige verdien av nasjonalisert gods. Finansminister Necker, som hadde vært motstander av å omgjøre assignaten til valuta, søkte avskjed. Tiltroen til – og dermed verdien av – den nye valutaen dalte, og mellom 1790 og 1793 falt assignaten 60% i verdi. Dessuten var assignatene svært enkle trykksaker som var lette å forfalske. Etter hvert ble de utstyrt med en påskrift om at forfalskning medførte dødsstraff.

Samtidig som assignaten falt i verdi, holdt realverdien på nasjonalisert gods seg fortsatt høy, og enkelte velstående kunne berike seg enormt ved å kjøpe opp store landeiendommer og bygninger for nesten ingenting.

For å redde assignaten og hindre spekulasjon ble det vedtatt en rekke lover, og i 1793 stengte børsen og vekslingskursene ble ikke lenger offentliggjort. Under skrekkveldet i 1793 og 1794 var det forbundet med dødsstraff å nekte å akseptere assignater. Også i direktorietida fortsatte seddelpressa å spy ut assignater, og i 1796 var samla pålydende oppe i 45 milliarder pund. Det gjorde ikke krisa mindre at Frankrikes fremste fiende, Storbritannia, fant på å trykke assignater og få dem satt i omløp i Frankrike.

Mandat territorial
I 1796 så direktoriet seg tvunget til å avvikle assignaten. 19. februar 1796 ble trykkplatene brent offentlig på Place Vendôme. 18. mars ble assignaten trukket tilbake til fordel for en ny seddel, *mandat territorial*. Denne begynte straks å falle i verdi som assignaten hadde gjort, og den ble trukket 4. februar 1797 og erstatta med klingende mynt i sølv og gull.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Treenighetsbroen**/**Troitskijbroen** (russisk: Тро́ицкий мост, *Troitskiy Most*) er en klaffebro som går over elven Neva i St. Petersburg i Russland. Den kombler sammen Kamennoostrovsky Prospect med Suvorovskayaplassen. Den var den tredje permanente broen over Neva. Den ble bygget mellom 1897 og 1903 av det franske selskapet Société de Construction des Batignolles. Broen er 582 meter lang og 23,6 meter bred.

Broen har fått sitt navn fra den Gamle Treenighetskatedralen som tidligere stod i den nordre enden av broen. I det 20. århundre var den kjent som *Likestillingens bro* (russisk: мост Ра́венства, 1918–1934) og *Kirovskijbroen* (russisk: Ки́ровский мост, 1934–999).

Broen i solnedgang

Kilder
------

* Yuriy Vladimirovich Novikov et al. Mosty i naberezhnye Leningrada, Lenizdat: Saint Petersburg (Russia), ISBN 5-289-00690-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trinity Bridge (Saint Petersburg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Trinity Bridge in Saint Petersburg, Russia.
Nam June Paiks skulptur «Pre-Bell-Man» utenfor Museum für Kommunikation i Frankfurt am Main i Tyskland er delvis en assemblage
**Assemblage** er en type tredimensjonal collage, det vil si en moderne skulptur som er satt sammen av ulike materialer eller gjenstander. Slike kunstverk kan for eksempel være laget av sammenføyde maskindeler eller bestå av lerret, gips, bølgepapp og lim i en flate med relieffvirkning. 

Ordet *assemblage* uttales *assambla:sj*, er fransk og betyr egentlig «sammenføyning». Det ble skapt som kunstbegrep tidlig på 1950-tallet da Jean Dubuffet laget en serie collager av sommerfuglvinger som han kalte *assemblages d'empreintes* («sammensatte trykk»). Likevel hadde både Marcel Duchamp og Pablo Picasso flere år tidligere arbeidet med gjenstander som de hadde funnet og satt sammen til skulpturer og kunstverk, blant annet såkalte ready-mades, det vil si hverdagsting som bles tilt ut som kunst.

En kjent assemblage er skulpturen *Oksehode* av Picasso fra 1943. Det er en bronseavstøpning av et sykkelstyre og et sykkelsete som er satt sammen slik at delene danner et dyrehode med horn.

Se også
-------

* Combines – Robert Rauschenbergs betegnelse på kunstverk der gjenstander er føyd inn i et maleri
* Installasjon – større kunstverk i en bygning og som er satt sammen av ulike elementer
* Objet trouvé - også kalt *found objects*, hverdagsgjenstander som blir brukt i bildekunst

Eksterne lenker
---------------

* International Museum of Collage, Assemblage and Construction (på engelsk)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |