recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Hennes Majestet* Dronning Margrethe II og hennes gemal *Hans Kongelige Høyhet* Prins Henrik.
Prinsesse Märtha Louise mistet tittelen som kongelig høyhet 1. februar 2002
**Kongelig høyhet** er en verdighetstittel som tildeles medlemmer av et kongehus som har plass i arvefølgen til tronen, ofte prinser og prinsesser.

Som kongelig høyhet regnes også gemalen til en regjerende dronning, samt gemalinnen til en konge dersom hun ikke har dronningtittel. Konger og dronninger tituleres majestet, men storhertuger er kongelige høyheter.

En kongelig høyhet omtales *Deres Kongelige Høyhet* i annen person og *Hans Kongelige Høyhet* eller *Hennes Kongelige Høyhet* (begge forkortet H.K.H.) i tredje person.

Når to eller flere slike tittelinnehavere omtales i flertall, brukes gjerne forkortelsen DD.KK.HH. *Deres Kongelige Høyheter*.

Se også
-------

* Høyvelbårenhet
* Eminense
* Eksellense

Referanser
----------

1. ↑  «Märtha mister kongelig tittel». *www.vg.no*. 18. januar 2002. Besøkt 30. november 2022.
2. ↑  Arntzen, Jon Gunnar (14. mai 2019). «H.K.H.». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. november 2022.
**Emil Rummelhoff** (født 24. september 1859 i Mandal, død 26. juli 1948 i Arendal) var en norsk dekorasjonsmaler. Rummelhoff gikk i lære hos dekorasjonsmaler Wilhelm Krogh i Kristiania i begynnelsen av 1880-årene. Han slo seg ned i Arendal i 1887 etter å ha mottatt sitt håndverkerbrev året før. På 1890-tallet bodde han noen få år i Chicago, før han returnerte til Arendal hvor han bodde til sin død. Han mottok kongens fortjenstmedalje.

Virke
-----

Et av hans mest kjente verk er dekorasjonene i festsalen i Arendal gamle rådhus, som han utførte i 1891 i forbindelse med at kong Oscar 2. besøkte byen. 
I 1929 stod han for deler av dekorasjonene i Stokken kirke, bl.a. galleribrystningen og hele kirkeinteriøret.
Han malte også flere skutemalerier. Flere av disse befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv. avd. KUBEN og i Smith-Sørensens sjøfartsmuseum.

Sanger
------

Rummelhoff var også en ivrig musiker og skrev flere sanger. De meste kjente er "Sang til Arendal" og "Merdøvisa".

Referanser
----------

1. ↑  Digitalarkivet. «Emil Rummelhoff - Folketelling 1900 for 0903 Arendal kjøpstad - Digitalarkivet - Arkivverket». *digitalarkivet.arkivverket.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 18. mai 2017.
2. 1 2  «1ste Mai 1948.07.30». Stavanger. 30. juli 1948. s. 2.
3. ↑  Gunleif Myhren: *Emil Rummelhoff*, Sånn var det. Arendal historielag. Årbok nr. 2. 1996.
4. ↑  Arendalssangen Arkivert 18. august 2016 hos Wayback Machine. Arendal2023.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
Jinpubanens opprinnelige utgangsstasjon i Tianjin, Tianjin vestbanegård.
**Jinpubanen** (forenklet kinesisk: 津浦铁路, tradisjonell kinesisk: 津浦鐵路, pinyin: *Jīnpǔ Tiělù*) er den opprinnelige jernbanestrekningen fra Tianjin i nord til Pukou i provinsen Jiangsu i Kina. 

Under en konferanse i London i september 1898 bestemte britiske og tyske kapitalister seg for å bygge en jernbane fra Beijings havneby Tianjin til Zhenjiang 镇江. I mai 1899 gikk Qing-dynastiet med på finansieringen av byggingen og til en rekke banklån. I 1908 ble planene endret slik at endepunktet i sør skulle være Nanjings forstad Pukou, som ligger på nordre bredd av Yangtzefloden. Byggingen tok til i 1908 med tyskeren Julius Dorpmüller som sjefsingeniør, og strekningen ble ferdigstilt i 1912.

Den fikk 85 stasjoner, hvorav 31 i provinsen Shandong.

Jernbanetrafikken måtte transporteres på ferjelektere over Yangtze til Nanjing for der å knyttes til jernbanelinjene som utstrålte fra Nanjing. Slik var ordningen helt til byggingen av en kombinert vei- og jernbanebro over elven i 1968. 

Jinpubanen utgjør nå hoveddelen av Jinghubanen (fra Beijing til Shanghai).

Referanser
----------

1. ↑  Max Geitel: *Schöpfungen der Ingenieurtechnik der Neuzeit.* B. G. Teubner, Leipzig / Berlin 1914, S. # (mit Abbildung 6). (eingeschränkte Vorschau eines nicht paginierten Nachdrucks von 2018 bei *Google Bücher*)
2. ↑  Alfred Gottwaldt: *Dorpmüllers Reichsbahn. Die Ära des Reichsverkehrsministers Julius Dorpmüller 1920–1945.* EK-Verlag, Freiburg 2009, S. 13.
Restaurantkjeden McDonald’s bruker to gylne buer formet til bokstaven M som logo
Opprinnelig gamle symboler, men umiddelbart gjenkjennelige logoer i dag: For Røde Kors og Røde Halvmåne
Apples logo
Ruters logo
En **logo** er en grafisk figur som kjennetegner en fysisk eller juridisk person så som en bedrift/organisasjon, eller en vare/tjeneste. Logo kalles også figurmerke og er for mange virksomheter og produkter også registrert som varemerke.

En logo kan være i en eller flere farger, streker eller flater. En logo kan være basert på bokstaver, tall og lignende tegn, eller være en stilisering av en figur fra virkelighetens eller fantasiens verden, men visstnok aldri en ren avbildning av noe. En logo kan også være en helt abstrakt figur.

En logo kan være lik en bestemt utforming av et våpenskjold, men et særtrekk ved et våpen er at det skal kunne bli brukt i et skjold, mens det ikke er noe særtrekk ved en logo. Dessuten er normalt en logo sterkt knyttet til en bestemt utforming, mens et våpens form kan variere svært mye.

En logo kan også være lik et bumerke, men et bumerke består alltid av streker eller linjer, mens en logo også kan bestå av flater med mer eller mindre dybdevirkning.

Se også
-------

* Varemerke
* Monogram
* Våpenmerke
* Bumerke

Litteratur
----------

* C. T. Christensen: *Symbol*, Oslo 1987
* Leif Frimann Anisdahl: *Logotype : Et utvalg logotyper, alfabeter, frimerker og emballasjer utarbeidet av Leif Frimann Anisdahl over en periode på mer enn 40 år pluss litt stoff til ettertanke*, Oslo 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Logos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
***Brobyggerne*** er en norsk livssyns-serie som gikk på NRK1 i 2000 og 2001. Programleder var Kjell Erik Moen.

Innhold i sesong 1
------------------

Med pilegrimsgård i Valdres som ramme ble åtte forskjellige mennesker og samlet. Gjennom gruppesamtaler, enkeltintervjuer og diskusjoner ble det lagt opp til både dialog og konfrontasjon, og godt rom for følelser og personlige erfaringer. Målet var å møte mennesker som snakker om sin tro i forhold til livet, ikke å stevne teoretikere til teologisk debatt. En hele uke var deltakerne sammen for å finne stillheten, for å prate, krangle, leke, og med programleder Kjell Erik Moen i spissen skulle de faktisk bygge bru over Hedalselva.

Første episode ble sendt 2. juli 2000 og siste episode 23. august.

Innhold i sesong 2
------------------

Med undertittelen **Brobyggernes gjestebud**

Seks søndager utover senvinteren 2001 ble en ny gruppe mennesker samlet. Denne gang til gjestebud hjemme hos hver enkelt av deltakerne. Rundt bordet formidlet kveldens hovedperson sin troshistorie og mattradisjoner knyttet til denne.

Deltakere i serien var Carina Grelland (pinsevenn), Håvard Hvidsten (ateist), Eli M. Nielsen Karagøz (kristen, gift med muslim), Kamran Mohammed (muslim), Cato Schiøtz (antroposof) og Anne Sender (jøde). 

Serien hadde premiere på NRK den 4. mars 2001. Siste episode ble sendt 8. april.

Deltagere i serien
------------------

2000
* Kristine Dingstad (kristen, katolikk)
* Bjørn Kristiansen (kristen, pinsevenn)
* Heidi Kverndokk (buddhist, japansk opplysningsbuddhisme)
* Eirik Myrhaug (samisk sjaman)
* Siri Simonsen (humanist)
* Inge Ås (healer, New Age-er)
* Jakob Winsnes (kristen, indremisjonsmann)
* Kadafi Zaman (muslim)

Eksterne lenker
---------------

* Programmets hjemmeside (2000)
* Episodene på NRK nett-TV
Illustrasjon fra 1600-tallet til Jinpingmeis fjerde kapittel
***Jinpingmei*** (kinesisk: 金瓶梅, pinyin: *Jīn Píng Méi*, omtrent *Plommeblomstringen i den gyldne vase*) er en kinesisk klassisk roman som ble til sent i Ming-dynastiet, muligens rundt 1610, under Wanli-keiserens vanstyre. Den er kjent for sine erotiske og tildels pornografiske passasjer. Forfatteren benyttet et kunstpseudonym, og er derfor kun kjent som *Lanling Xiaoxiao Sheng* 蘭陵笑笑生 (= «den smilende student fra Lanling»). Kanskje skyldes anonymiseringen av forfatteren av romanen kunne oppfattes som kritisk mot samfunnets mektige. 

Romanen ble lenge regnet med som én av Kinas fire store klassiske romaner. En rekke detaljer og henspillinger i romanen går til *Fortellinger fra myrlandet*, en annen av de fire klassikere.

Omslagsside
Boktittelen, som kan gjengis som *Plommeblomstringen i den gyldne vase*, spiller på navnene til de tre kvinnelige hovedpersoner:

* Pan *Jin*lian 潘金莲 (*Gyldne lotus*),
* Li *Ping*’er 李瓶兒 (*Lille vase*), og
* Peng Chun*mei* 龐春梅 (*Vårplommeblomstring*).

Tittelen er også et ordspill med en seksuell komponent. 

Romanen kretser rundt Ximen Qing 西門慶, en korrupt sosial streber og vellystig kjøpmann som er rik nok til å holde seg med en rekke hustruer og konkubiner.

En historiefaglig interessant side ved boken er dens eksakte og usminkede beskrivelse av livet i Ming-dynastiet. De fattiges kår beskrives med samme nøyaktighet som livet i de høyere samfunnslag og livet i det keiserlige hoff. Likeså gjengis alle språklige nivåer; teksten spenner fra det ekstremt vulgære, via enkel dagligtale og helt til de offisielle skrivelsers formelle språkstil. Forfatteren skildrer med stor saksforstand det daglige liv, klærne, matskikkene, de seksuelle praksiser, begravelsesskikkene og meget annet. Jing Ping Mei betraktes som den viktigste sosialkulturelle kilde fra det senere Ming-dynastiets tid.

Romanen anses som pornografisk i Folkerepublikken Kina.

Litteratur
----------

* Friedrich Alexander Bischoff: *Djin Ping Meh. Epitome und analytischer Namenindex gemäß der Übersetzung der Brüder Kibat*. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1997, ISBN 3700126417.
* Friedrich Alexander Bischoff: «Chinese Concepts of Afterlife According to the Djin Ping Meh», i: *Sitzungsberichte der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Philosophisch-historische Klasse* 713:145–156 (2004)
* Jörn Brömmelhörster: *Chinesische Romanliteratur im Westen: eine Übersetzungskritik des mingzeitlichen Romans Jing ping mei* (Chinathemen Bd. 50), Brockmeyer, Bochum 1990, ISBN 3-88339-817-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
**Cæsar Emil Ramel Michelet** (født 20. juni 1834 i Trøgstad, død 10. juli 1909 i Østre Aker) var en norsk gårdbruker og fabrikkeier.

Michelet begynte yrkeslivet som gårdbruker på Lambertseter gård i Aker, før han senere arbeidet som fattigforstander i Trøgstad. Her kom han i kontakt med sorenskriver Johan Egeberg, som rekrutterte Michelet til stillingen som bestyrer for Kristiania Pudretfabrik. Michelet ble etterhvert medeier i fabrikken, og tjente store penger på handelen med pudrett.

Pudrettfabrikken lå på Grorud i Aker, og i 1877 kjøpte Michelet Furuset gård i nærheten. Han kjøpte etterhvert også flere gårder i området. Micheletveien på Furuset er oppkalt etter ham.

Michelet ligger begravet på Østre gravlund. Gravminnet hans er smykket med en medaljong av billedhuggeren Jo Visdal.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Finne-Grønn, S.H. (1919). «Cæsar Emil Ramel Michelet». *Slegten Michelet: genealogisk-personalhistoriske meddelelser, med vaabentegninger, facsimiler og portrætter*. Christiania. s. 231-232.
2. ↑  Svensgam, Arild (1999). *De er døde - men lever fortsatt i Oslo!: gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer*. Oslo: Galehuset forl. s. 150. ISBN 8299289424.

Eksterne lenker
---------------

* Cæsar Emil Ramel Michelet i lokalhistoriewiki.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Fra venstre mot høyre: daværende kronprinsesse Masako, kronprins Naruhito, keiseren, keiserinne Michiko, prins Akishino, prinsesse Kiko; i anledning av keiserens fødselsdag 2005 ved Keiserpalasset i Tokyo
**Japans keiserhus** (皇室, *kōshitsu*), også referert til som **Dynastiet Yamato**, består av de medlemmer av den regjerende keiserens utvidede familie som utfører offisielle og offentlige tjenester. Under den nåværende grunnloven er keiseren symbolet for staten og folkets samhold. Andre medlemmer av keiserfamilien utfører seremonielle og sosiale oppgaver, men har ingen roller i saker som gjelder staten. Keiserens plikter går videre nedover linjen til barn og deres barnebarn og så videre.

Det japanske monarkiet er det eldste kontinuerlig arvelige monarki i verden som fortsatt eksisterer. Det keiserlige huset anerkjenner 126 legitime monarker siden tiltredelsen av keiser Jimmu (tradisjonelt datert til 11. februar 660 f.Kr.), inkludert den regjerende keiser, Naruhito.

Se også
-------

* Japans keiser

### Relaterte termer

* Shinnōke
	+ Fushimi
		- Ōke
	+ Katsura
	+ Arisugawa
	+ Kan'in

Referanser
----------

1. ↑  «THE CONSTITUTION OF JAPAN». *japan.kantei.go.jp*. Besøkt 5. november 2019.
2. ↑  Rich, Motoko (21. oktober 2019). «Naruhito’s Enthronement: Hasn’t Japan Done This Already?». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 5. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* The official website of the Imperial Household Agency
* Japan Zone | The Imperial Family

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL **·** BBC Things
 |
*For musikeren med samme navn, se Trond Ingebretsen*

**Trond Harald Helle Ingebretsen** (født 1966 i Elverum) er en norsk siviløkonom. Han er divisjonsdirektør for tjenesteutvikling, digitalisering og analyse i Utdanningsetaten i Oslo kommune. Han var fra våren 2012 til 2018 direktør i Senter for IKT i utdanningen, og fra 2018 til 2020 var han leder for Utdanningsdirektoratets Stab for digitalisering.

Ingebretsen er utdannet siviløkonom med spesialisering i internasjonal bedriftsledelse fra Handelshøyskolen BI fra 1991. Han har og USK-kurs fra Befalsskolen for feltartilleriet. Han arbeidet Accenture fra 1991 til 2000, og vært leder av konsulentselskapet TenPipes AS fra 2000 til 2003. Han har siden 2008 vært daglig leder av Isfjord Consulting AS i Oslo. Fra 2003 til 2005 var han IKT-direktør i Aetat og fra 2005 til juli 2008 programleder for etablering av NAV-kontor og spesialenheter under gjennomføringen av NAV-reformen. Han har særlig jobbet med IKT i offentlig sektor og omstillingsprosesser. I 2011 og 2012 var Ingebretsen tilsatt som fungerende prosjektleder i Utlendingsdirektoratets IT-utviklingsprosjekt, hvor han var sentral i arbeidet med IT-løsninger til den norske utlendingsforvaltningen. Han var også daglig leder i konsulentselskapet Isfjord Consulting frem til 2012.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  regjeringen.no Ny direktør ved Senter for IKT i utdanningen 2012-01-12
3. ↑  nav.no Tror på NAV-reformen[*død lenke*] 28.06.2007
4. ↑  CV på LinkedId
5. ↑  isfjord.no Isfjord: Trond Ingebretsen (daglig leder)[*død lenke*]
6. ↑  Ny direktør tilsatt[*død lenke*] - iktsenteret.no
Utsikt mot Vågosen fra Arasvikfjorden.
**Arasvikfjorden** er en delfjord av Vinjefjorden mellom kommunene Halsa og Aure på Nordmøre nordøst i Møre og Romsdal fylke. Arasvikfjorden er en fortsettelse av Korsnesfjorden, som ligger i vest, og strekker seg 12 kilometer østover på sørsida av Ertvågsøya. Valsøya ligger på sørsida av fjorden og på sørsida av øya ligger innløpet til Valsøyfjorden som går sørover. Fjorden ender i øst mellom Rumpa i nord, Arøya og Renndalshamna i sør.

Det var i Arasvikfjorden den berømte spekkhoggeren Keiko, som spilte Willy i filmen "Free Willy" endte sine dager.

Over fjorden går ferjesambandet Arasvika-Hennset som ble åpnet i 1965, da som del av et større samband. Fergesambandet trafikkeres av mindre ferger som tar mellom 30 og 50 biler. 

Europavei 39 går langs fjorden i sør.

Referanser
----------

1. ↑  Arasvikfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Trond Ivarson** var fogd, skipshøvedsmann og herre over Utstein kloster.

Fogden
------

Trond Ivarson møter vi som erkebiskopens fogd i Jemtland fra 1529 til 1534. I løpet av sommeren 1534 skiftet Trond Ivarson arbeidsgiver. Han blir Vincens Lunges medarbeider og flyttet til Bergen. 5. februar 1536 var Trond Ivarson igjen fogd i Jemteland. Det kan være at dette dokumentet er feildatert. En annen forklaring ligger i at Vincent Lunge ble drept i januar 1536. Trond Ivarson mistet da sin arbeidsgiver, og kan igjen ha fått seg en stilling hos erkebiskopen. 18. mai 1537 var Trond Ivarson med og inntok Steinvikholmen festning fra erkebiskopen.

Utstein kloster
---------------

24. august 1537 fikk Trond Ivarson Utstein kloster som forlening, mot å underholde munkene på klosteret. I 1539 angrep Christoffer Trondsen og hans ledsagere Utstein kloster. De tok fra Trond Ivarson alt han eide. De hadde også angrepet Stavanger bispegård ved pinsetider. Fra 1554 er Trond Ivarson omtalt som væpner – adelsmann.

Skipshøvedsmannen
-----------------

I 1557 var han fogd på Vardøhus. Han ble bidro da blant annet til å finne spioner som kunne sendes til Russland, hvor de skulle finne ut hva engelskmennene gjorde. I 1558 var Trond Ivarson høvedsmann for fem skip, som skulle finne sjørøvere. Høsten 1558 sank et av kongens skip med fem klokker fra Stavanger domkirke ved øya Håstein. Det var et rikt skip, som var bygd i Spania. Det er antatt at Trond Ivarson var med på dette skipet og druknet her. 

Etter sagnet sank båten på Klokkeskjær utenfor Håstein. På 1960- og 70-tallet fant man sju kanoner og skipsankeret mellom Klokkeskjær og Håstein.

Familie
-------

Trond Ivarson var gift med Sirit Dalesdatter. I 1559 flyttet hus fra  Utstein og til  Skagen 28 i Stavanger. Hun var trolig død i 1560. I tillegg til huset i Stavanger hadde de også et hus i Bergen. I en slektstavle fra 1500-tallet er Trond Ivarson ført som gift med Elisabet Torgersdatter. Dette må i så fall ha vært før Trond giftet seg med Sirit Dalesdatter.
Oslo 2014
**Trond Hugo Haugen** (født 12. mars 1975 i Kristiansand) er en norsk kunstner bosatt i Oslo, oppvokst i Stavanger.

Haugen er utdannet ved Kunstskolen i Rogaland og Kunstakademiet i Trondheim, hvor han uteksaminerte i 2002. Debuterte på Høstutstillingen i 1998. Han har etter utdannelsen bodd i Malmö. Han bor og arbeider nå i Oslo. 

Haugen har hatt flere separat- og gruppeutstillinger, mottatt statlige arbeidsstipend både i Norge (*Statens treårig arbeidsstipend for yngre kunstnere*, 2003) og Sverige (*Konstnärsnämnden Arbetsstipendium*, 2006), samt flere andre stipender som blant annet *Aase och Richard Björklunds Fond, Malmö Konstmuseum* i 2006.

Haugen startet i 2005 initiativet Stavanger2018, som blant annet inneholdt kampanjen KA DÅ ITTEPÅ. Utgav i 2008, i samarbeid med Folken, boken *Ekte kjærlighet*, med tekstbidrag fra blant annet Johan Harstad, Øyvind Rimbereid, Kjell Gjerseth med flere. Han har vært involvert i flere kunstnerstyrte visningsrom i Trondheim og Malmö, samt driver eget kunstbokforlag noCUBE. Styreleder Rogaland kunstsenter fra 2008-2014. I 2014 aktuell med fotografiet Et riksportrett (etter Eidsvold 1814) med innslag på NRK Nasjonalgalleriet (TV-program) samt vist på utstillingen 1*814 REVISITED - The part is still present* som del av [[Grunnlovsjubileet]] og på fasaden av Oslo S i regi av KORO.

Under sin oppvekst i Stavanger drev Haugen flere rockeklubber og arbeidet blant annet på Café Sting.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Stavanger2018
* noCUBE
* Et riksportrett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Anita Kaasbøll** (født 21. april 1978 i Trondheim) er en norsk komponist og jazzvokalist, kjent for sin elektroniske tilnærming til sangkunsten.

Kaasbøll vokste opp på Hitra, men flyttet til Trondheim som sekstenåring for å gå på musikklinjen på Heimdal videregående skole.

I 1998-1999 tok hun musikk grunnfag ved NTNU. Etter videre studier ved NTNU ble hun cand.mag. i jazz i 2003. Parallelt tok hun praktisk-pedagogisk utdanning ved NTNUs Institutt for musikk. I 2003-2004 studerte hun arrangering og komposisjon ved NTNU. Hun har mastergrad ved Jazzlinja (NTNU) (første kull, 2006).

Kaasbøll er kjent fra støyrockbandet Bladed med Stian Westerhus og Martin Langlie. Bladed ga i mai 2009 ut sitt debutalbum *Mangled Dreams* på indie-labelet Crispin Glover Record. I tillegg er hun med i Trondheim Voices. 

Det lengste samarbeidet er dog med Michael Francis Duch bass, som hun siden 1997 har spilt med i ulike grupperinger, blant annet i trioen *Feathered Friends* med Stig Rennestraum på trommer, og senere i trio med Nikos Veliotis på cello. Det sistnevnte samarbeidet førte til plateutgivelsen *The sea looks green when the sky is grey* (Sofamusic, 2006).

I 2015 ga hun ut sitt tredje album, som fikk tittelen *Halloween in Bagamojo*.

I 2016 var hun nominert til Spellemannsprisen som medlem av gruppen Song Circus, for plateutgivelsen *Anatomy of Sound*.

Kaasbøll har virket som adjunkt ved Heimdal videregående skole, og gir også sangundervisning ved andre institusjoner. Blant annet har hun en deltidsstilling som sangpedagog på jazzlinja ved Universitetet i Stavanger.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Anita Kaasbøll - UiS». *www.uis.no: Fakultet for utøvende kunstfag - Ansatte ved fakultetet* **(norsk)**. Universitetet i Stavanger. 28. juli 2017. Arkivert fra originalen 27. oktober 2017. Besøkt 26. oktober 2017.
2. 1 2 3 4
3. ↑  myspace.com
4. ↑  «Vil lage musikk som trigger den som hører den». *Hitra-Frøya*. Besøkt 26. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

Per 2017 er Kaasbøll medlem av tre vokalensembler/band:

* Bladed
* Trondheim Voices
* Song Circus

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Arash Rahmanipour** (født i 1990, død 28. januar 2010) var en av to personer som ble hengt tidlig i 2010 av det iranske regimet etter å ha blitt dømt til døden for å ha for angivelige å ha gjort forsøk på å styrte den islamske regimet i Iran. 

Noen regjeringskontrollerte medier hadde opprinnelig påstått at en av grunnene bak henrettelsen av Arash Rahmanipour var hans deltakelse under protestene som følge av presidentvalget. Henrettelsen av Rahmanipour fant sted torsdag 28. januar 2010 like før daggry. Den andre henrettede fangen var menneskerettighetsaktivist og demokrati-forkjemper Mohammad-Reza Ali-Zamani. Det islamske regimet i Iran har i ettertid hevdet at de to henrettede var medlemmer av en politisk protest-gruppe som arbeidet med å velte den iranske regjeringen.

Det islamske regimet i Iran annonserte tidlig i 2010 at ni andre personer var dømt til døden, som "fiender av Allah". Denne kunngjøringen kom samtidig med et varsel om større offentlig overvåkning av opposisjon og supportere av den politiske opposisjon i Iran. Ifølge den amerikanske avisen Washington Post ble de to mennene arrestert kort tid før presidentvalget i juni 2009, fordi de protesterte mot legitimiteten til dette valget. Iranske myndigheter hevdet etter arrestasjonen at den politiske opposisjonen i landet stod i ledtog med forskjellige voldelige, væpnede grupperinger i et utenlandsk-støttet komplott for å styrte det islamske styret i Iran. 

Ifølge flere offentlige tjenestemenn av regimet ble disse to henrettet i forbindelse med opposisjonelle sin protester etter valget i juni. Men Rahmanipours advokat, Nasrin Sotoudeh, benektet påstandene om at klienten hennes hadde noe som helst å gjøre med de iranske protestene på denne tiden. Rahmanipours far fordømte henrettelsen av hans sønn som ekstremt urettferdig. Han kalte sønn sin for en martyr. Ifølge en rapport på det engelskspråklige nyhetskanalen Al Jazeera International nektet faren hans å akseptere kondolanser over hans sønns henrettelse, bare gratulasjoner, ettersom han anså at sønnen hadde dødd som en martyr fordi han hadde kjempet for det iranske demokratiet.

Referanser
----------

1. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gibraltarbukta** (spansk *Bahía de Algeciras*) er en bukt sør på Den iberiske halvøy. Den er omtrent 10 km lang og 8 km bred og dekker et område på 75 km². Midt i bukta er dybden omtrent 400 meter. Bukta åpner mot sør og Gibraltarstredet og Middelhavet.

Kystlinjen er tett bosatt. Fra vest til øst er kysten delt inn i kommunene Algeciras, Los Barrios, San Roque, La Línea de la Concepción og det britiske oversjøiske området Gibraltar. Størstedelen av kystlinja hører til Spania, mens den østlige halvdelen hører til Gibraltar.

Både i øst og i vest av bukta står det fyr, et på Europa Point i Gibraltar og et på Punta Carnero vest for Algeciras.

Turisme
-------

Bukta er yngleområde for delfiner og blir av og til besøkt av hvaler. Bukta er derfor populær som sted for hvalsafari.

I tillegg er dykking en faktor som trekker til seg mange turister. Området er rikt på skipsvrak og andre legemer som et fly og en M4 Sherman fra andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑  Gibraltar Territorial Waters. Besøkt 31. januar 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bay of Gibraltar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart over Gibraltarbukta[*død lenke*]
* Mapa Interactivo del Puerto Bahía de Algeciras (spansk)
* Bilder av delfiner ved et oljeraffineri i bukta

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
«Montserrat» har flere betydninger.

**Montserrat** er et fjell med flere topper i nærheten av byen Barcelona i Catalonia i Spania. Det er en del av de katalanske forkystfjellene. Hovedtoppene er Sant Jeroni (1236 m), Montgrós (1120 m) og Miranda de les Agulles (903 m).

Det er kjent som stedet hvor benediktinerklosteret Santa Maria de Montserrat ligger. I klosteret finnes statuen av Jomfruen av Montserrat, og noen mener  det er stedet hvor den hellige gral i Arthurlegenden befinner seg. Via klosterets navn har fjellet indirekte gitt navn til den karibiske øya Montserrat.

"Montserrat" betyr bokstavelig talt "sagtannet (serratert) fjell" på katalansk. Det gir en god beskrivelse av fjellformasjonen med sine mange topper som er synlige på lang avstand. Fjellene består av iøynefallende rosa konglomerat, som er en type sedimentær bergart. Montserrat er Spanias første nasjonalpark.

Adkomst
-------

Benediktinerklosteret kan nås enten langs vei, eller via taubanen Aeri de Montserrat, eller via tannstangbanen Cremallera de Montserrat. Den nederste stasjonen både på tannstangbanen og taubanen nås med toget Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya fra Plaça d'Espanya-stasjonen i Barcelona. Fra klosteret går kabelbanen Funicular de Sant Joan opp til toppen av fjellet, hvor det er forskjellige forlatte skur som ble brukt av eremittmunker, mens Funicular de la Santa Cova går ned til grotten Santa Cova.

Fjellvandring og klatring
-------------------------

Den høyeste toppen i Montserrat heter *Sant Jeroni* og strekker seg 1 236 meter (4 055 fot) over havet. Den kan nås via turstier som går fra toppen til taubanen Sant Joan, til klosteret, eller til foten av fjellet.

Cavall Bernat (1 111 m) er et populært fjell blant fjellklatrere.

Galleri
-------

Høyoppløselig panoramabilde fra toppen av *Sant Jeroni*

* Kapellet Santa Cova i fjelleneKapellet Santa Cova i fjellene
* Cavall BernatCavall Bernat
* El MoroEl Moro
* La Panxa del BisbeLa Panxa del Bisbe
* L'ElefantL'Elefant
* Typisk konglomerat ved stien til Sant JeroniTypisk konglomerat ved stien til *Sant Jeroni*

Referanser
----------

1. ↑  Mapa Topogràfic de Catalunya - Institut Cartogràfic de Catalunya
2. ↑  Wolfram von Eschenbach Arkivert 15. juli 2007 hos Wayback Machine. "Parzival", The legend stems from the Medieval German tale that refers to a mountain called Monsalvat as the location of the grail.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Muntanya de Montserrat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Montserrat (mountain) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* LARSA Montserrat Montserrat General Information

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Talk Talk** var et britisk band som var aktive fra 1981 til 1991.

Bandet startet som en kvartett med nå avdøde Mark Hollis (1955 - 2019) som vokalist, Simon Brenner på keyboard, Lee Harris (trommesett|slagverk) og Paul Webb på bassgitar. De begynte innen new wave og synthpop og ble ofte sammenlignet med Duran Duran, som de delte både produsent og plateselskap med. De ga ut en selvtitulert EP i 1982, som ble utvidet til studioalbumet med tittel *The Party's Over*. De lå på UK Top 40 listen med singlene *Talk Talk* og *Today*, begge produsert av Thurston (som også hadde produsert hits for Duran Duran & Howard Jones). Brenner forlot bandet etter singlen *My Foolish Friend* fra 1983. Tim Friese-Greene kom så inn som keyboardist, men var ikke et offisielt medlem av bandet. Han deltok aldri på konserter med bandet. Talk Talk spilte sin siste konsert i 1986.

Bandet fikk internasjonal suksess (spesielt i Europa) i 1984/1985 med albumet *It's My Life*. Albumet ga hitsinglene *Such a Shame* og *It's My Life* som er tittelsporet fra albumet. I 1986 kom *The Colour of Spring*, og bandet hadde nå forlatt new wave-stilen. Albumet ble deres største studioalbum-suksess i Storbritannia og kom også på listene i Europa. Singlen *Life's What You Make It* kom på 16.-plass i Storbritannia.

No Doubt hadde en hit med låten «It's My Life» i 2003.

Diskografi
----------

**Album**

* *The Party’s Over* (1982)
* *It’s My Life* (1984)
* *The Colour of Spring* (1986)
* *Spirit of Eden* (1988)
* *Laughing Stock* (1991)

**Singler**

* *Mirror Man* (1982)
* *Talk Talk* (1982)
* *Today* (1982)
* *My Foolish Friend* (1983)
* *It’s My Life* (1984)
* *Such a Shame* (1984)
* *Dum Dum Girl* (1984)
* *Life’s What You Make It* (1986)
* *Living in Another World* (1986)
* *Give It Up* (1986)
* *I Don’t Believe in You* (1986)
* *I Believe in You* (1988)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Talk Talk på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Talk Talk på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Montserrats flagg
Guvernøren av Montserrats flagg
**Montserrats flagg** er et Blue Ensign med Union Jack i øvre venstre hjørne. I tillegg har flagget Montserrats emblem. Emblemet til Montserrat kom til på bakgrunn av en konkurranse i 1907. Konkurransen ble vunnet av Mrs Goodwin. Hun laget et emblem som portretterer Irland, som Erin, som omfavner kristendommen med sin irske harpe, for å signalisere øyens gamle irske bånd.

Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, *Flags of all nations*, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av *Flags of all nations*, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt.

Guvernørens flagg
-----------------

Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten.

Se også
-------

* Montserrat

Litteratur
----------

* Graham Bartram: *British Flags and Emblems*, 2004
* *BR20 Flags of all nations*, 1989 Edition, 1999 Revision, Ministry of Defence, 1999

| * v
* d
* r
Nordamerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Antigua og Barbuda
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Canada
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Mexico
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent og Grenadinene
* Trinidad og Tobago
* USA

 |
| Territorier | 
* De amerikanske Jomfruøyer
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Bonaire
* De britiske Jomfruøyer
* Caymanøyene
* Curaçao
* Grønland
* Guadeloupe
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Saba
* Saint-Barthélemy
* Saint-Martin
* Saint-Pierre og Miquelon
* Sint Eustatius
* Sint Maarten
* Turks- og Caicosøyene

 |
**MIRACL** eller (**M**id-**I**nfra**R**ed **A**dvanced **C**hemical **L**aser) er et laservåpen utviklet for den amerikanske marinen på slutten av 1970-tallet av TRW Incorporated.

MIRACL er en kjemisk laser basert på deuteriumfluorid med utgangseffekt over 1 MW. Laserstrålen er infrarød med bølgelengde på 3,8 µ (mikrometer), og den kan produsere en kontinuerlig stråle i opptil 70 sekunder sammenhengende. Laserstrålen kan sendes ut fra en SEALITE styrbar *laser-lyskaster* med lysåpning på 1,5 meter. MIRACL er for tiden plassert ved testanlegget *High Energy Laser System Test Facility* (HELSTF) ved White Sands Missile Range i New Mexico, USA, og har vært avfyrt en rekke ganger siden 1980. Den er det eneste kjente operative laservåpen av denne størrelsen.

Virkemåte
---------

Funksjonsprinsippet er ikke helt ulikt det til en rakettmotor med flytende drivstoff. Etylen forbrennes med en oksidant (nitrogentrifluorid) med frie eksiterte fluoratomer som resultat. Umiddelbart etter forbrenningskammeret blir deuterium og helium tilsatt forbrenningsgassene. Deuterium binder seg med fluoret og danner eksiterte deuteriumfluorid-molekyler mens helium stabiliserer reaksjonen og temperaturen. Laserspeilene plasseres rundt resonnatoren, og laserlyset blir hentet ut. Strålen er på 21 x 3 cm, og ved hjelp av optikk gis strålen en kvadratisk form på 14 cm x 14 cm.

Kontrovers
----------

MIRACL har flere ganger vært testet med suksess mot raketter og faste mål, men 17. oktober 1997 ble MIRACLs laserstråle for første gang rettet mot verdensrommet. Målet var MSTI-3, en gammel amerikansk satellitt som snart skulle tas ut av drift. Hensikten var – ifølge militære kilder – å undersøke hvor sårbare satellitter er for bakkebasert anti-satellitt-våpen. Testen utløste en debatt i USA om hvorvidt dette var et ledd i militarisering av rommet.

Referanser
----------

1. ↑  GlobalSecurity.com – Avskrift fra pressekonferanse med forsvarsdepartementet angående MIRACL-testen Besøkt 10. mars 2015

Kilder
------

* US Army - Testcenter: High Energy Laser Systems Test Facility Besøkt 10. mars 2015
**Hedemarken prosti** *(Hedemarken Provsti)* var et tjenestedistrikt (prosti) opprinnelig i Oslo bispedømme, fra 1864 i det nye Hamar bispedømme i Den norske kirke og omfattet menighetene omkring Hamar i Hedmark.

Historikk
---------

Det historiske Hedemarken prosti, *Heiðmǫrk prófastdœmi*, antas å gå tilbake til den katolske kirke  i middelalderen og ha omfattet de samme kirkesognene som det senere Hedemarken prosti. På et tidspunkt, antakelig i forbindelse med reformasjonen inngikk prostiet i Hedemarken og Østerdalen prosti.

Prostiet ble (gjen)opprettet i 1759, ved reskript 12.10.1759, ved delingen av Hedemarken og Østerdalen prosti i Hedmark og Østerdalen prostier. Prostiet ble nedlagt 1. januar 1972 og menighetene inngikk i nye Hamar domprosti. I 2007 ble samtlige sokn i Ringsaker kommune tatt ut av domprostiet og lagt til det nyopprettede Ringsaker prosti.

Prestegjeld i Hedemarken prosti
-------------------------------

* Stange
* Romedal
* Løiten
* Næs
* Ringsaker *(Fra 1925 delt i)*
	+ Ringsaker
	+ Brøttum
	+ Veldre

Proster i Hedemarken prosti
---------------------------

* Abraham Pihl (Vang)
* 1816– Vincent Stoltenberg Bull (Nes)
* 1838– Even Andersen (Nes)
* 1841– Mathias Heltberg (Ringsaker)
* 1846– Paul Vinsnes (Vang)
* 1864– Steen Eilert Berner (Ringsaker)
* 1867– August Theodor Bull (Stange)
* 1877– Henrik Christian Borchgrevink (Nes)

Kilder
------

* Herstad, John (2000). *I helstatens grep*. Tano Aschehoug. ISBN 8251839483.
* Oversigt over Kongeriket Norges geistlige, civile og judicielle Inndeling, ssb.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Hedenlunda** er en herregård i Vadsbro sogn i Flen kommune i Södermanland i Sverige.

Den nåværende hovedbygningen er i to etasjer med to fløyer som ble oppført på 1700-tallet og har senere blitt restaurert. Hedenlunda har blant annet tilhørt sektene Falkenberg, Hamilton og von Rosen. Familien von Rosen solgte Hedenlunda i 1952 til AB Farming. Senere var herregården med nærmeste tilhørende markområde eid av bilfabrikken SAAB, som brukte gården som representasjonsbolig og senere som konferanseanlegg (1972–2010).

Siden 2010 er Hedenlunda atter i privat eie, men fortsetter som tidligere å fungere som konferansesenter med hotell og restaurant. Den nåværende eieren er entreprenøren Cemoni Olsson fra Tranås, som blant annet også eier Badhotellet i Tranås.

Jord- og skogeiendommen Hedenlunda gård omfatter ikke selve slottsbygningen. Godset eies av familien Thunelln som driver et tradisjonelt jord- og skogbruk. Ved gården står runesteinen Sö 70. Eplesorten *Hedenlunda* kommer herfra.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar red. (1932).
2. ↑  Hedenlunda slotts webbplats: Om Hedenlunda slott, lest 1. juli 2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider
Scene fra grønlandsk mytologi der en tupilak vender seg mot den som har lgd den og angriper kona hans. Akvarell av Aron fra Kangeq (1822–1869)
En **tupilaq** eller **tupilak** var en figur med magiske krefter i gammel grønlandsk mytologi, som trolldomskyndige kunne bruke til å drepe, skade eller bringe sykdom til en motstander eller fiende.

Bruk
----

Den som skulle bruke tupilaqen, samlet sammen ulike materialer og trakk seg tilbake for å lage figuren. Han satt ute i naturen, på et hemmelig sted, og bandt materialene sammen. Her sang han trylleviser, og lot figuren suge kraft fra sine kjønnsorganer før den var klar for bruk. Deretter ble den sjøsatt for å finne og ødelegge en fiende. Materialene kunne komme fra dyr, fugler og til og med barnelik, og kunne være lagd av skinn, bein, hår, tenner o.l. 

Bruken av tupilaq var ikke uten risiko for den som brukte den heller. Siden den ble sendt for å ødelegge noen som hadde større magiske krefter enn den som sendte den, kunne man risikere at mottakeren sendte den tilbake for drepe den som først lagde den. 

Dessverre finnes det ingen opprinnelige tupilaqer som er bevart, fordi materialene de ble lagd av, går i oppløsning over tid. De første europeerne som kom til Grønland ble fascinert av de innfødtes fortellinger om disse figurene, og inuittene begynte derfor å lage dem av bein fra spermhval for å selge til de tilreisende.

I dag
-----

I dag lages tupilaqer i mange former og størrelser, og av ulike materialer som horn, tre, bein, narhvaltann og reingevir. De er en viktig del av grønlandsk kulturarv og kunst. Som samleobjekter er de høyt priset.

Se også
-------

* Fetisj
* Idol
* Ganding
* Voodoo

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Djupdal stasjon** er en nedlagt jernbanestasjon på Numedalsbanen ved Djupdal i Rollag kommune i Buskerud. Djupdal ble åpnet som en stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods den 20. november 1927 sammen med resten av Numedalsbanen. Som stasjon hadde den kryssingsspor og et lastespor med høy lasterampe. Lastesporets sporveksel hadde tungespissen mot sør.

Ekspedisjonsbygningen er en ombygget flyttbar arbeidsbrakke fra anleggsperioden. Stasjonen fikk ny status som stoppested betjent kun for reisende og gods i november 1932 og fungerte som dette frem til 26. mai 1968 da den ble omklassifisert til holdeplass og ubetjent tidligere ekspedisjonssted for reisende.

Passasjertrafikken ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen ved årsskiftet 1988/1989, og Djupdal ble dermed nedlagt. Stasjonen ligger 141,00 kilometer fra Oslo V og 205,4 meter over havet.

Litteratur
----------

* Bjerke, Thor og Holom, Finn m.fl (2004). *Banedata 2004*. Oslo / Hamar: Norsk Jernbanemuseum & Norsk Jernbaneklubb. s. 230-231. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Djupdal stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Numedalsbanen


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Rollag |  | Numedalsbanen |  | Bakkerud |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Mosambikbeltet** er et trolig mer enn 750 millioner år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i det sørøstlige Afrika, hovedsakelig i Mosambik. Det er fra nyere proterozoikum, og dermed yngre enn de midt-proterozoiske kratonene i Sørlige Afrika og Sør-Amerika som ble dannet for 1,0–2,5 milliarder år siden.

Det kolliderte først med masser i dagens Kenya for 800–750 millioner år siden, og dette skapte et sterkt strukturert kraton som ble tykkere og delvis omdannet ned til stor dybde. De vestre delene av Mosambikkbeltet består delvis av amfibolittisk gneis som stammer fra Tanzaniaskjoldet i nord. I øst har Mosambikkbeltet 841–632 millioner år gamle bergarter med preg av platebue-magnetisme.

Den neste, store kollisjonen mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana for 580–570 millioner år siden, løp langs den senere Vest-Pokot-sprekken og skapte interne deformeringer av grunnfjellsplaten, særlig i nord-sør-gående granitt-formasjoner mer enn 100 km øst for Vest Pokot-linjen. For Mosambikbeltets del virker det som om kollisjonshendelsene startet lokalt allerede før den store Gondwana-kollisjonen for omkring 570 millioner år siden. Muligens ble de østlige massene på denne tiden foldet over de vestlige.

Mosambikbeltet er en integrert del av det store østafrikanske orogenet som strekker seg langs hele østsiden av Afrika. Det er likevel ikke forbundet med det mye eldre Kalahariskjoldet i vest. Mosambikbeltet har et areal på trolig mer enn 250 000 km2, og utgjør en betydelig del av Mosambik.

Referanser
----------

1. ↑  Robert M. Shackleton, «Tectonics of the Mozambique Belt in East Africa», *Geological Society, London*, spesialutgivelse 1. januar 1993, bind 76, nr 1, side 345-362.

Eksterne lenker
---------------

* Cutten, Huntly N.C. (29. oktober 2002). «THE MOZAMBIQUE BELT, EASTERN AFRICA – TECTONIC EVOLUTION OF THE MOZAMBIQUE OCEAN AND GONDWANA AMALGAMATION». The Geological Society of America. Arkivert fra originalen 4. juni 2016. Besøkt 7. oktober 2015.
* Cutten, H. N. C.; Johnson, S. P.; De Waele, B. (2006). «TECTONIC EVOLUTION OF THE MOZAMBIQUE BELT, EASTERN AFRICA» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. oktober 2015.  Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Grantham, G.H.; Maboko, M.; Eglington, B.M. (2003). «A review of the evolution of the Mozambique Belt and implications for the amalgamation and dispersal of Rodinia and Gondwana». *Proterozoic East Gondwana: supercontinent assembly and breakup*. Geological Society. ISBN 1-86239-125-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Anne Marie Mangor** (født 12. juni 1781, død 16. mai 1865 samme sted) var en dansk kokebokforfatter. 

Som kokebokforfatter ble hun kjent som *Madam Mangor*. I 1837 publiserte hun anonymt og på eget forlag sin første kokebok, som hadde tittelen *Kogebog for smaa Huusholdninger*. Den inneholdt en rekke oppskrifter med nøyaktig angivelse av mål og tid, noe som ikke var normen i datidens kokebøker. I 1840 fulgte *Syltebog for smaa Huusholdninger* og året etter *Fortsættelse af Kogebog for smaa Huusholdninger*. Disse tre bøkene ble svært populære og gjenopptrykt i flere opplag; samlet ble det publisert ca. en halv million eksemplarer av de tre bøkene.

Anne Marie Mangor ble begravet på Assistens Kirkegård i København.

Referanser
----------

1. ↑  «Anne Marie Mangor». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. lex.dk. Besøkt 5. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Anne Marie Mangor*, kvinfo.dk. Besøkt 6. april 2014

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Askeaton** (irsk: *Eas Géitine*, «Géitines foss») er en by i grevskapet Limerick i Irland. Den ligger ved hovedveien N69, veien mellom Limerick og Tralee, beliggende ved bredden av elven Deel omtrent 3 km oppstrøms fra elvemunningen til elven Shannon. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 1 137 innbyggere.

Historie
--------

Askeaton Castle og elven Deel
Blant de historiske strukturene i byen er Askeaton Castle, en festning fra 1199, og et fransiskanerkloster fra 1389. Det var maktbasen til jarlene til Desmond etter 1348, men ble overlatt til engelskmennene i 1580 – murene sprengt av de flyktende forsvarerne – etter at Carrigafoyle Castle falt under Desmond-opprørene. Carrigafoyle Castle, kalt for «Shannons vokter», ble bygget på 1490-tallet av Conor Liath O’Connon. Askeaton var en valgkrets i det irske underhuset representert av to medlemmer fram til oppløsningen av parlamentet i 1801.

Fransiskanerklosteret
---------------------

Fransiskanerklosteret
Gerald FitzGerald, 3. jarl av Desmond, den legendariske poetjarlen som fortsatt sies å sove i en hule og som venter på å ri tilbake på sin sølvskodde hest i Irlands tid med ytterste nød, grunnla klosteret Askeaton Abbey en gang rundt 1389.

Den har klostergang med 12 buer på hver side, et østvindu, middelalderske utskjæringer og et kapittelrom som er det siste hvilestedet for martyrene biskop Patrick O'Healy og fader Conn O'Rourke.

Transport
---------

Jernbanelinjen som går gjennom den nå stengte Askeatons jernbanestasjon som ble bygget av det tidligere jernbaneselskapet Limerick and Foynes Railway Company fra 1856 til 1858, som ble åpnet 12. mai 1857. Jernbanelinjen Limerick–Foynes hadde stasjoner ved Patrickswell, Kilgobbin, Adare, Ballingrane-knutepunktet (Rathkeale) og Askeaton. Jernbanelinjen til Foynes passerer nord for byen, men Askeatons jernbanestasjon ble stengt for passasjertrafikk 4. februar 1963 og gods 2. desember 1974, da stasjonen stengte. Linjen er fortsatt åpen for godstrafikk, men det har ikke gått godstog der siden 2000.

Referanser
----------

1. ↑   «Eas Géitine/Askeaton», *Logainm.ie*
2. ↑  «Census 2016 Sapmap Area: Settlements Askeaton»[*død lenke*]. *Central Statistics Office*
3. ↑  «Askeaton Castle», *Heritage Ireland*
4. ↑  «Carrigafoyle Castle, Co. Kerry», *National Monuments Service*
5. ↑  Rae, Edwin (11. februar 2009): Askeaton Friary, Askeaton, County Limerick - Cloister. hdl:2262/27280 – via *Tara.tcd.ie*.
6. ↑  Askeaton, *The Irish Aesthete*
7. ↑  «Patrick O'Hely», *The Catholic Encyclopedia*. Bind 11. New York: Robert Appleton Company, 1911
8. ↑  McCormack, Anthony M.; Clavin, Terry: «O'Rourke, Conn», *Dictionary of Irish Biography*
9. 1 2  Askeaton station (PDF). *Railscot - Irish Railways*. Arkivert (PDF) fra originalen den 26. september 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) Askeaton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Askeaton, Limerick.ie. Informasjon om byens og dens severdigheter
* Informasjon om klosteret (arkivert 2004)
* Desmond Castle, Thestandingstone.ie
* Askeaton Ballysteen Parish

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |