recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liora Levi** (født 14. juli 1977 i Oslo) er en norsk-israelsk sommelier, oppvokst på Nesodden, som har vunnet en rekke priser som vinkelner. Levi jobbet 11 år i restaurantbransjen (2001-2012).

Tidligere medlem av Norsk Vinkelnerlandslag, jobbet for Vinoteca hvor hun bygget vinkjellere og jobbet for å fremme tysk vin i Norge for Tysk Vininformasjon. Hun underviste tidligere også ved Norsk Sommelierutdannelse. I dag er hun foredragsholder med fokus på vinkurs og smakinger for næringslivet i tillegg til å være vinskribent med fast spalte i magasinet Maison Mat & Vin, TV 2s vinekspert, samt involvert i tv-prosjektet Wine First!

Siden februar 2018 innehar hun vervet som president i Norsk Vinkelnerforening og er medie- og kommunikasjonsansvarlig for ASI (Association de la Sommellerie Internationale).

Utmerkelser
-----------

* Norsk vinkelnermesterskap 2013 - Norsk Mester
* Nordisk vinkelnermesterskap 2012 - Nordisk Mester
* Norsk vinkelnermesterskap 2012. - 2.-plass
* Baltisk vinkelnermesterskap 2011 - 3.-plass

Ambassadør for vinglass produsenten Riedel (2012).

Innlemmet i Les Piliers Chablisiens (2013).

Ambassadør for Bourgogneviner i Norge (2014)

Referanser
----------

1. ↑  May Synnøve Rogne (2. november 2012). «Vinmesteren». Aftenposten osloby.no. Arkivert fra originalen 4. november 2012. Besøkt 19. august 2013.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 19. august 2013.
3. ↑  «Liora Levi Sommelier Vinkelner Vinkurs Vinsmaking Vinforedrag». *Liora Levi Sommelier Vinkelner Vinkurs Vinsmaking Vinforedrag*. Besøkt 6. september 2016.
**Remy André Joseph Chauvin** (født 1913, død 2009) var en fransk biolog. Chauvin har publisert over 50 bøker og rundt 250 vitenskapelige artikler. Han var professor ved universitetet i Strasbourg, og ble etterhvert også æresprofessor ved Sorbonne. Chauvins fokusområde var etologi eller adferdsbiologi, og han beskjeftiget seg i særdeleshet med flokkadferd blant fugler og insekter. Hans omfattende studier innen disse feltene er av mange ansett for å være autoritative. Chauvin var en pioner innen miljøbiologi, og i 1977 var han medstifter av den franske foreningen for dyrs rettigheter. 

Chauvin var en av de høyest respekterte biologer i Frankrike og nøt også adskillig internasjonal anerkjennelse. Han var bl.a. en personlig venn av den østerrikske biologen og nobelprisvinneren Konrad Lorenz. Men Chauvin ble også ansett som kontroversiell i enkelte kretser, blant annet på grunn av sine studier innen parapsykologi og sin krasse kritikk av tradisjonell darwinisme. Chauvin mente blant annet at evolusjon neppe bare er et uttrykk for tilfeldigheter i kombinasjon med naturlig seleksjon, men at naturen trolig også har en iboende bevegelse i retning av komplekse former og høyere bevissthetsnivåer.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 6659, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Omslag til Anthon B. Nilsen: *Glade borgere* fra 1919.
**Johan Grønlund Bull** (født 22. november 1893 i Kristiania, død 12. september 1945 i Stowe, Vermont) var en norsk tegner og journalist som ble kjent for sine satiriske krigstegninger under den andre verdenskrig da han var i eksil i London.

Etter examen artium i 1911 studerte han litt medisin, men ble selvlært tegner. I 1916 var han med på å starte Tegneforbundet. Han fikk antatt tegninger i norsk presse frem til 1923, da han emigrerte til USA der han tegnet fast for *The New Yorker* (grunnlagt 1925). Utover bokillustrasjoner fikk han tegningene inn i *Life*, Collier's Woman's Home Companion, Judge og McCall. Fra 1940 holdt han til i London, men flyttet tilbake til USA der han døde. Bull deltok i Sommer-OL 1932 for USA.

Familie
-------

Han var sønn av Ole Bornemann Bull (lege) (1842–1916) og hans andre kone, Kaja Constance Steenberg (1855–1939). Johan var halvbror av Fredrik Rosing Bull (1882–1925) som oppfant en hullkortmaskin, mens broren Jens Steenberg Bull (1886–1956) var diplomat. 

Johan giftet seg i 1919 med Sonja Geelmuyden (1898–1991); hun var søster av forfatterne Eugenie Winther (1900-1975) og Wenche Norberg-Schulz (1902-2000).

Sønnen Henrik Helkand Bull (1929–2013) ble en anerkjent arkitekt i USA.

*Se Bull (slekt) for mer om farsslekta.*

Litteratur
----------

* Dorthea Hysing, Johan Bull i Store norske leksikon

Utgivelser
----------

* Hans Olav og Tor Myklebost, red. (1941). *He who Laughs... Lasts: Anecdotes from Norway's Home Front*. Washington D.C.  [Ill. av Johan Bull og andre]
* Bull, Johan (1947). *Krig på pennen*. Oslo: Johan Grundt Tanum.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johan\_Bull[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johan Grønlund Bull, Norsk biografisk leksikon ID Johan\_Bull\_-\_1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Johan\_Bull, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 0842a829-bab6-4f0e-a882-6a03bb232248, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Bull, Stockwell og Allen, Goodbye to Henrik H. Bull Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. nekrolog.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
Maleri i illustrert manuskript av mogul-maleren Mansur ca. 1625, blant annet med en dronte i midten.
**Ustad Mansur**, på norsk **mester Mansur**, var en maler ved hoffet i Mogulriket i India. Han var særlig aktiv i perioden fra omkring 1590 til 1624. Han er først og fremst kjent for bilder av dyr og natur.

Mot slutten av regjeringstida til Akbar den store fikk Mansur tittelen «mester». Hans ry vokste særlig under mogulen Jehangir som overtok etter Akbar i 1605 og regjerte fram til 1627. Mansur utmerket seg da med framstillinger av planter og dyr og ble titulert som *Nãdir-al-’Asr* («Over alle samtidige»). Mansur er best kjent for naturhistoriske bilder, men avbildet også mennesker i forskjellige illustrerte manuskripter.

Mansur regnes som den første som har skildret en dronte i farger. Den kom opprinnelig fra Mauritius der den ble utryddet ca. 1680, og Mansurs illustrasjon er trolig en av de riktigste avbildningene av fuglen i live. Mansur er også den første som malte en snøtrane. 

* Mansurs maleri av en snøtrane ca. 1625.Mansurs maleri av en snøtrane ca. 1625.
* Mansurs maleri av en kameleonMansurs maleri av en kameleon

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
Veitvet senter, 1963. Foto: Johan Brun / Oslo Museum
**Johan Mangelsen Brun** (født 19. oktober 1922 i Uvdal, død 27. april 2021) var en norsk fotograf. Han arbeidet i *Dagbladet* fra 1948 til han ble pensjonist i 1989.

Brun ble kjent da han blendet Hjalmar Andersen med blitsen slik at han falt på 10 000-meteren under EM på skøyter på Bislett i 1951. Andersen fikk gå om igjen og vant løpet. Brun tok også et kjent bilde av alpinisten Stein Eriksen under OL i Oslo i 1952. Under OL i Squaw Valley i 1960 var han eneste skandinaviske pressefotograf. Han hadde da kortvarig permisjon fra *Dagbladet* og arbeidet for *Billedjournalen*. I 1992-1994 var han pressesjef for OL på Lillehammer.

Brun hadde flere utstillinger og ga ut flere bøker. Blant annet ga han i 2003 ut boka *Våre bruer* på oppdrag fra Statens vegvesen. Som pensjonist viet han seg til landskapsfotografiet. Han var også engasjert i å registrere gamle foto i Buskerud.

Brun bodde i Lier. Han var far til fotografene Agnete Brun i *Dagbladet* og Morten Brun, freelance.[]

Referanser
----------

1. ↑   «Bildene og mannen vi aldri glemmer»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Grønneberg, Anders (28. april 2021). «Bildene og mannen vi aldri glemmer». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 29. april 2021.
3. ↑  Johan Brun - Norsk biografisk leksikon. Besøkt 22. desember 2017
4. ↑  På jakt etter lyset i 90 år - Dagbladet 19. oktober 2012. Besøkt 22. desember 2017
5. ↑  Alf Skjeseth: *Til minne om Johan Brun (1922-2021)* - Klassekampen 30. april 2021
6. ↑  Her er sannheten om tidenes skøytebilde - Dagbladet 27. mars 2012. Besøkt 22. desember 2017

Eksterne lenker
---------------

* Johan Bruns fotografier på DigitaltMuseum
* «Legenden Johan Brun er død», omtale på fotograf Morten Krogvolds blogg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Eksempel på en usurpator/tronraner: hertug Karl X av Sverige.
**Usurpasjon** (latin: *usurpare*, «å påberope seg, gjøre krav på») betegner ulovlig tilranelse av fremmed eiendom eller herredømme. En som usurperer kalles usurpator, og et beslektet begrep på norsk er tronraner. En usurpator er et ulovlig eller kontroversielt krav på makt, ofte, men ikke alltid i et monarki. Med andre ord, en person som tar makten i et land, by eller region for seg selv med ofte uventet fysisk styrke, foruten enkeltpersoner eller organisasjon som overtar en region via politisk innflytelse og påskudd, skjønt ordet «usurpator» betegner en enkeltperson, enten et enkeltindivid som handler alene eller som leder for en gruppe som støtter vedkommende. 

Usurpator er således en betegnelse om en utfordrer til herskerposisjonen, ansett som illegitim/uekte tronarving. Betegnelsen forbindes gjerne med soldatkeisertiden i perioden 235–284 i romersk historie. Eksempelvis gjorde romerske Carausius, militær hærfører i romersk Britannia, opprør i 286 som usurpator, og erklærte seg som keiser i Briannia og nordlige Gallia (*Imperium Britanniarum*). I Sverige fikk i sin tid hertug og riksforstander Karl IX denne betegnelsen da han tok Sveriges kongekrone i avsetningskrigen 1598–1600 mot sin onkel og den legitime kong Sigismund.

Se også
-------

* Tronpretendent

Referanser
----------

1. ↑   «usurp (v.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑   «tronran», *Nynorskordboka*. UiB
3. ↑   «Carausius, Rebel Emperor of Roman Britain», *Roman Britain*
4. ↑   Ekblom, Vilhelm (1839): *Underhandlingar emellan Henrik IV af Frankrike och Karl IX af Sverige*, Hjerta, s. 7

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Cinema Service** (Hangul: 시네마서비스) er et sørkoreansk film-, produksjons- og distribusjonsselskap. Selskapet ble etablert i 1993 av filmregissør Kang Woo-suk som «Kang Woo-suk Productions», før selskapet byttet navn i 1995. Selskapet overlevde Asiakrisa og har klart å posisjonere seg for å ta unna veksten i den sørkoreanske filmindustrien etter hvert som interessen for denne har økt verden over (Hallyu). Selskapet er i dag en betydelig aktør i østasiatisk filmindustri.

I 2000 fusjonerte Cinema Service med Locus Holdings (senere Plenus Entertainment). I 2005 trakk Kang Woo-suk seg tilbake fra ledelsen av selskapet, fordi han ville fokusere på egne filmprosjekter. Samtidig ble Plenus Entertainment fisjonert ut av selskapet og inn i CJ Entertainment. I 2006 fusjonerte Cinema Service med CJ Entertainment.

Referanser
----------

1. ↑  Twitch – Kang Woo-Suk Talks About '한반도' ('The Korean Peninsula') [Film2.0 Interview] Arkivert 11. desember 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**George Edward Larner** (født 7. mars 1875 i Langley i Buckinghamshire (i dag Berkshire), død 4. mars 1949 i Brighton) var en britisk friidrettsutøver. 

Larner begynte ikke med kappgang før han var 28 år gammel. I løpet av tre år satte han ni verdensrekorder. Han la opp i 1906, for å konsentrere seg om arbeidet som politi i Brighton. Han bestemte seg imidlertid for å gjøre et comeback for å prøve å kvalifisere seg til OL 1908.

Under OL 1908 vant George Larner to gullmedaljer. Først vant han 3500 m kappgang på tiden 14.55, foran landsmannen Ernst Webb. Han vant også distansen over 10 engelske mil, med tiden 1.15,57, som også var ny verdensrekord.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i friidrett, 3 500 meter kappgang Storbritannias flagg Storbritannia
* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i friidrett, 10 miles kappgang Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Larner – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) George Larner – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) George Larner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Larner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Johan Bugge** (født 1991) er en norsk motbakkeløper. Han representerer Eidsvåg IL, og vant EM i fjelløp 2015 i Portugal.

Idrettskarriere
---------------

2015 ble et gjennombruddsår for Bugge. Han vant NM i motbakkeløp 2015, som var Skuggenatten Opp i Treungen, og i juli vant han EM i fjelløp 2015, som ble arrangert i Porto Moniz på Madeira i Portugal. Han vant bl.a. Fanaråken Opp, Mefjellet Opp, Hovlandsnuten Opp, Stornebbet Opp og Fløyen Opp, og vant til sammen 13 av 15 løp han deltok i fram til oktober. I norgescupen i motbakkeløp 2015 kom han på 3.-plass med 300 poeng.

Referanser
----------

1. ↑  Kondis.no - *Weng og Bugge vant snøkledd NM i Skuggenatten Opp*, besøkt 1. oktober 2015.
2. ↑  Langrenn.com - *EM i motbakkeløping ga 2 gull og 1 sølv*, bseøkt 1. oktober 2015.
3. ↑  Dagbladet.no - *EM-gull og 13 av 15 seire*, besøkt 1. oktober 2015.
4. ↑  Motbakkecup.no - *Poengstilling Ildne Motbakkecup 2015 - Menn* Arkivert 2. oktober 2015 hos Wayback Machine. besøkt 1. oktober 2015.
**George Mason** (født 11. desember 1725, død 7. oktober 1792) var en amerikansk patriot, statsmann, og en representant for delstaten Virginia til den amerikanske konstitusjons-konvensjonen.

Sammen med James Madison, er han kalt «Father of the Bill of Rights». Han regnes som en av de "Founding Fathers" i USA. Selv om han var slaveeier selv, mente han at slaveri var motbydelig på grunn av en rekke årsaker. Han ønsket å forby videre import av slaver fra Afrika og hindre at slaveri spredde seg til flere amerikanske delstater.

Hans far døde i 1735 i en båtulykke på Potomac-elven, da båten hans kantret, og han druknet. Etter denne hendelsen bodde den yngre Mason sammen med sin onkel John Mercer. Den 4. april 1750, giftet han seg med den seksten år gamle Ann Eilbeck, som kom fra en plantasje i Charles County, Maryland. De bodde i et hus på eiendommen deres i Dogue's Neck, Virginia. Mason fullført byggingen av Gunston Hall, et plantasje-hus ved Potomac-elven, i 1759. Han og hans kone hadde tolv barn, ni av dem overlevde til voksen alder. Masons første barn, George Mason V i Lexington, var født 30. april 1753.

Mason hadde praktisk talt ingen formell skolegang og ble hovedsakelig utdannet fra sin onkels private bibliotek. Mason ble utnevnt i 1786 til å representere Virginia som delegat til en føderal konvensjon, som skulle møte i Philadelphia med det formål å revidere vedtekter i konføderasjonen. Han tjenestegjorde ved den føderale konvensjonen i Philadelphia fra mai til september 1787, og han bidro vesentlig til dannelsen av den amerikanske Grunnloven slik vi kjenner den i dag.

George Mason døde fredelig i sitt eget hjem i Gunston Hall, Manson Neck, den 7. oktober 1792. Gunston Hall. Hans hjem i Virginia er nå museum og turistattraksjon. The George Mason Memorial i West Potomac Park, Washington, DC, i nærheten av Thomas Jefferson Memorial, ble innviet den 9. april 2002. The George Mason Memorial Bridge, en av fem bruer som utgjør 14th Street Bridge, kobler Washington, DC, til Virginia.

Han har fått flere grunnskoler, en kirke og George Mason University i Fairfax, Virginia, oppkalt etter seg. Han ble hedret av United States Postal Service ved å få portrettet sitt på et frimerke.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810559846305606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID masong[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 145473169[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 681, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/George-Mason, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC
 |
**Henri Padou senior** (født 15. mai 1898 død 19. november 1981) var en fransk svømmer og vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker, 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin.

Padou ble olympisk mester i vannpolo under OL 1924 i Paris. Han var med på det franske laget som vant vannpoloturneringen. Det var tretten nasjoner som stilte lag. Frankrike slo Belgia med 3-0 i finalen. De andre spillerne på det franske laget var Paul Dujardin, Georges Rigal, Albert Deborgies, Noël Delberghe, Robert Desmettre og Albert Mayaud. Fire år senere, under OL 1928 i Amsterdam var Padou med på det franske vannpololaget som kom på tredjeplass.

Han er far til svømmeren Henri Padou jr. som deltok under Sommer-OL 1948 i London.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i vannpolo Frankrikes flagg Frankrike
* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse Bronse i vannpolo, Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID padouhenri[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 29. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henri Padou – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Henri Padou – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Henri Padou – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henri Padou – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henri Padou – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Usynlige lenker*** (originaltittel: *Une si jolie petite plage*) er en fransk film fra 1949 regissert av Yves Allégret med Gérard Philipe, Madeleine Robinson og Jane Marken i hovedrollene.

Handling
--------

En mann (spilt av Gérard Philipe) kommer til en liten by ved kysten. Han påstår at navnet hans er Pierre, og han sjekker inn på det eneste hotellet som er åpent. Hans ankomst vekker nysgjerrighet, og en viss grad av mistenksomhet, ettersom folk bemerker at han ser ut til å kjenne området. Men han gir ingen forklaring på hans tilstedeværelse på den dystre tiden av året i byen deres. Den eldre faren til hotell-eieren, viser tegn på anerkjennelse. Men han lider av stumhet, og denne tilstanden hindrer ham i å fortelle noe.

Skuespillere
------------

* Gérard Philipe som Pierre Monet
* Madeleine Robinson som Marthe
* Jane Marken som Mahieu
* Jean Servais som Fred.
* Julien Carette som en omreisende selger.
* André Valmy som Georges
* Gabriel Gobin som Arthur

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Usynlige lenker* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Usynlige lenker* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Usynlige lenker* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Usynlige lenker* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Usynlige lenker* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Remo Lederer** (født 19. desember 1968 i Rodewisch) er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Øst-Tyskland og senere det samlede Tyskland. Han representerte SC Dynamo Klingenthal.

Han deltok i verdenscupen i årene 1985-1992, med 32.-plass i 1987/88 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han nummer 38 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 3.-plass i St. Moritz 20. januar 1988. Lederer ble nummer 3 sammenlagt i kontinentalcupen 1991/92. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 21 i normalbakken og nummer 22 i storbakken.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Remo Lederer Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 13. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Remo Lederer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Remo Lederer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Remo Lederer – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Mars 2010
**Średnia Krokiew** (norsk: *Mellomste Krokiew*), offisielt **Średnia Krokiew im. Bronisława Czecha**, er en hoppbakke og et skihoppanlegg ved byen Zakopane i Polen. Anlegget ligger på nordsiden av fjellet Krokiew (1378 moh.) i Tatrafjellene, ikke langt fra storbakken Wielka Krokiew. Det består av tre hoppbakker som ligger ved siden av hverandre: Średnia Krokiew (K85, HS94), Mała Krokiew (*Lille Krokiew*) (K65, HS72) og Maleńka Krokiew (*Minste Krokiew*) (K35, HS38). De to største bakkene deler slette.

Anlegget ble bygd i 1950. Siste større modernisering ble gjort i 2004. Da ble blant annet den daværende minste hoppbakken i anlegget revet. Den var kalt Malutka Krokiew (*Aller minste Krokiew*) og hadde K-punkt 30 meter. Siden 1976 har alle hoppbakkene hatt plastmatter, som gjør at de kan brukes også i sommerhalvåret.

Średnia Krokiew ble blant annet brukt under ski-VM i 1962 (første gang det ble konkurrert både i stor og normalbakke), under vinter-Universiaden 1993 og 2001, og da junior-VM 2008 ble flyttet fra Szczyrk til Zakopane på grunn av snømangel. Anlegget har hatt ett verdenscuprenn i spesielt hopp, i 1981.

Bakkerekorden på snø i K85-bakken er 94 meter, satt av Łukasz Rutkowski (Polen) i junior-VM 27. februar 2008, og av Daniela Iraschko (Østerrike) i kvinnenes kontinentalcup 7. mars 2010. På plast er rekorden 94,5 meter, satt av Tomasz Byrt (Polen) 8. oktober 2009. I K65-bakken er bakkerekorden 73,5 meter, satt av Kamil Stoch 25. februar 2002. I K35-bakken er rekorden 39,5 meter, satt av Paweł Słowiok.

Hoppanlegget og den største bakken ble i juli 2008 oppkalt etter kombinertløperen, fjellklatreren og motstandsmannen Bronisław Czech, i anledning 100-årsdagen for hans fødsel.

Innen 2015 er det planlagt at Średnia Krokiew skal moderniseres og oppgraderes.

Se også
-------

* Spesialhopprenn i Zakopane

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Zakopane (Średnia Krokiew) (engelsk, besøkt 14. desember 2010)
* Dziennik Polski: Średnia Krokiew będzie zmodernizowana, jak jej większa siostra (12. oktober 2010, polsk, besøkt 14. desember 2010)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Średnia Krokiew – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Średnia Krokiew – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Tidsskriftet FoU i praksis*** er et norsk vitenskapelig tidsskrift som tar for seg FoU-arbeid i tilknytning til praksis på alle nivå og områder i utdanningssystemet som er av stor samfunnsmessig betydning. Tidsskriftet er en formidlingskanal for forskningsresultater med nytteverdi for pedagogisk praksis og videre forskning. Tidsskriftet er i stor grad profesjonsorientert, med lærerutdanning og skoleutvikling som sentrale områder. Artiklene kan omhandle praksis i både barnehage, grunnskole, videregående skole og høyere utdanning. Tidsskriftet retter seg hovedsakelig mot empirisk forskning, men teoretiske og metodiske artikler med relevans for praksisfeltet ønskes også velkommen. 

Tidsskriftet er fagfellevurdert og rangeres som en nivå 1 vitenskapelig utgivelse i Norsk vitenskapsindeks. Det kommer ut to ganger i året, og gis ut av Akademika forlag, i samarbeid med Program for lærerutdanning, NTNU, Pedagogisk institutt, NTNU og Høgskolen i Sør-Trøndelag, Avd. for lærer- og tolkeutdanning.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Tidspreferanse** er en antakelse, som gjøres av økonomer, om at en forbruker vil foretrekke å få sine behov eller interesser tilfredsstilt nært i tid, framfor fjernt i tid. Når en person har *høyere tidspreferanse* betyr det at personen ønsker å konsumere og forbruke nå, snarere enn å spare og utsette. En person med *lav tidspreferanse* er en person som er villig til å spare også. 

Typeeksemplet på personer med høy tidspreferanse er barn, som i en viss alder finner det utålelig å vente på tilfredsstillelse. Andre eksempler er kriminelle som finner det utålelig å gjøre det arbeid som skal til for å kunne kjøpe seg de goder vedkommende har lyst på nå. Typeeksemplet på en person med lav tidspreferanse er en skogbonde som planter skog i påvente av å kunne begynne å høste av skogen først om en 20-40 års tid. Et annet eksempel er de menneskene som begynte å dyrke jord under jordbruksrevolusjonen. De var nødt til å spare såkornet, og ikke falle i fristelse til å spise det opp.

Tidspreferanseteorien om renter er et forsøk på å forklare renter gjennom etterspørsel etter akselerert tilfredsstillelse. Dette har vært av stor betydning i mikroøkonomien. Den østerrikske skolen betrakter tid som roten til usikkerhet i økonomisk teori.

I sin bok *Kapital og Renter* bygde den østerrikske økonomen Eugen von Böhm-Bawerk videre på den østerrikske økonomen Carl Mengers idé om tidspreferanse, og insisterte på at det alltid er en forskjell i verdi mellom nåværende og fremtidige goder av samme kvalitet, kvantitet og type. Videre hevdet han at verdien av fremtidige goder minker med lengden av tid som det tar å frembringe dem.

Böhm-Bawerk henviser her til tre grunner for hvorfor det er en slik forskjell. 

1. I en voksende økonomi vil tilbudet av goder alltid være større i fremtiden enn i nåtiden.
2. Folk har en tendens til å undervurdere deres fremtidige behov, bla. som følge av kortsiktighet, innfall, lettsindighet, bekymringsløshet etc.
3. Entreprenører vil foretrekke å sette igang produksjon av goder som allerede er tilgjengelig, snarere enn å vente på fremtidige goder og utsette produksjon.

I boka «Democracy: The God that Failed» har Hans-Hermann Hoppe videreutviklet innsikten om tidspreferanse til et **mål på graden av sivilisasjon** i et gitt samfunn. Teorien er at lover som i et samfunn bryter med eiendomsretten, bidrar til høyning av tidspreferansen i samfunnet, mens en sivilisasjon som har tradisjon for å respektere eiendomsretten, bidrar til samfunn med lavere tidspreferanse.

Eksterne lenker
---------------

* Ludwig von Mises, Human Action, s. 483ff.
* George Reisman, Capitalism: A Treatise on Economics, s. 743ff och 792ff
* Hoppe, Hans-Hermann Time Preference, Governement, and The Process of De-Civilization – From Monarchy to Democracy (PDF), Journal des Economistes et des Etudes Humaines. A bilingual journal of interdisiplinary studies.
* Hoppe, Hans-Hermann, Democracy: The God That Failed (Transaction, 2001).
* Hoppe, Hans-Hermann, Marxist and Austrian Class Analysis (PDF) s. 81ff, The Journal of Libertarian Studies, Vol, IX, No. 2 (Høst 1990).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
***Tidsmaskinen*** (originaltittel: russisk: *ван Васильевич меняет профессию*, *Ivan Vasiljevitsj menjaet profesijo*) er en sovjetrussisk sci-fi musikal-komedie fra 1973 regissert av Leonid Gajdaj etter et teaterstykke fra Mikhail Bulgakov.

Timofejev bygger en tidsmaskin som fører ham, hans husvert og en frekk innbruddstyv tilbake til det 16. århundre. Der møter de tsar Ivan den grusomme, som til forveksling likner husverten. På grunn av likheten oppstår det en rekke forviklinger. Noen av hovedrollene ble spilt av Jurij Jakovlev og Leonid Kuravljov.

Handling
--------

Historien begynner i Moskva i 1973, hvor ingeniør Aleksandr Sjurik Timofejev (spilt av Aleksandr Demjanenko) arbeider på en tidsmaskin i leiligheten sin. Ved et uhell sender han Ivan Vasilievitsj Bunsja (spilt av Jurij Jakovlev) som arbeider ved leilighetsbygningen han bor i tilbake i tid. Han sender også Zjorzj Miloslavskij (spilt av Leonid Kuravljov) en innbruddstyv, tilbake til Ivan IV av Russland sin tid.

Paret blir tvunget til å bruke forkledning. Bunsha kler seg ut som tsar Ivan IV og Miloslavskij som en hertug. Samtidig blir den virkelige Ivan IV (også spilt av Jurij Jakovlev) sendt av samme tidsmaskin inn i Sjuriks leilighet, han må forholde seg til livet i nåtiden, samtidig som Shurik forsøker å fikse tidsmaskinen slik at alle kan bringes tilbake til deres rette periode i historien. 

Bunsja og tsar Ivan IV ser veldig like ut, men har vidt forskjellige personligheter - noe som resulterer i morsomme situasjoner med feil identitet. I mellomtiden blir politiet tipset om Shurik, og det blir et kappløp mot tiden for å fikse maskinen sin tidsnok.

Skuespillere
------------

* Jurij Jakovlev som Ivan / Bunsja.
* Leonid Kuravljov som Zjorzj Miloslavskij / innbruddstyv.
* Aleksandr Demjanenko som Sjurik.
* Natalja Seleznjova som Zinaida.
* Natalja Kratsjkovskaja som Uljana Andrejevna Bunsja.
* Vladimir Etusj som Anton Semjonovitsj Sjpak.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tidsmaskinen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Tidsmaskinen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Tidsmaskinen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tidsmaskinen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tidsmaskinen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tidsmaskinen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Tidsmaskinen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Kart over Yellowstone. Grand Loop Road er 8-tallet mellom Mammoth i nord og West Thumb i sør.
**Grand Loop Road**, eller  *Grand Loop Road Historic District*, er et område som omfatter det sentrale veisystem i Yellowstone National Park i det nordvestlige USA. Selv om nasjonalparken ligger i statene Idaho, Montana og Wyoming, ligger storparten og dessuten hele Grand Loop Road i den sistnevnte stat.[]

Grand Loop Road, som er navnet på selve veien, er ca. 230 km lang og ble planlagt i begynnelsen av parkens eksistens, mens denne stadig var under administrasjon av militæret. Ansvarlig for planleggingen var kaptein Hiram M. Crittenden fra ingeniørkorpset. Veien fikk sit nåværende navn i 1923.[] I 2003 ble veien opptatt i National Register of Historic Places. 

Veien fører rundt til de viktigste attraksjoner i parken, blant andre Upper, Lower og Midway Geyser Basin, Mammoth Hot Springs, Grand Canyon of the Yellowstone, Hayden Valley og Lake Yellowstone.

Veien omfatter unummererte strekninger av U.S. Highway 20, U.S. Highway 89, U.S. Highway 191 og U.S. Highway 287, som alle går gjennom nasjonalparken.

Eksterne lenker
---------------

* Historien om konstrukdjonen av veisystemet i Yellowstone National Park fra National Park Seives hjemmeside
**Brunt lærfly** (*Mniotype adusta*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig over hele Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 40–45 mm), brunt nattfly. Kroppen og forvingene er mer eller mindre mørkt rødlig brune. Forvingen har alle tegningene man gjerne finner i nattflyvinger – to smale mellomlinjer, mørkkantede nyre- og ringmerker, en kort, mørk lengdestrek som kalles tappmerke og en smal, hvit bølgelinje langs ytterkanten, men disse er ofte utydelige og vanskelige å skille ut. Bølgelinjen danner en hvit W midt på og har svarte, innoverrettede pileflekker i den midtre delen. Bakvingen er lsyt gråbrun, mørkere ved ytterkanten. Arten kan minne mye om busklundfly (*Lacanobia thalassina*), men denne har hårete øyne, noe man ser lett med en god lupe.

Levevis
-------

Brunt lærfly kan påtreffes nesten hvor som helst på landjorda. Larvene lever på mange ulike løvtrær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr i mai–juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, bortsett fra lengst i sør, og videre østover til Sibir. I Norge er den vanlig over hele landet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. juli 2020. Besøkt 24. juli 2020.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Vanlig lærfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Miniotype adusta* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brunt lærfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brunt lærfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brunt lærfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brunt lærfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *brunt lærfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *brunt lærfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mniotype adusta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Mniotype adusta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Brunsviger** er en gjærdeig som smøres med en remonce («borgermestermasse») laget av farin og margarin eller smør, sirup og tørket frukt. Remoncen helles på den hevede gjærdeigen og bakes øyeblikkelig.

Navnet «brunsviger» kommer formodentlig fra den tyske byen Braunschweig, men sammenhengen er usikker.

Kaken er spesielt kjent på Fyn, hvor den sammen med rundstykker er vanlig å servere søndag morgen. På Fyn og på Sjælland er det også tradisjon å bake brunsviger i *kagemand*-form til barnebursdager.

Lignende kaker
--------------

Brunsviger kan forveksles med en kake fra Ringkøbing som kalles *kanelkage*, som i motsetning til brunsvigeren har mye kanel i remoncen. På grunn av at de ser ganske like ut, kalles kanelkaken oftest brunsviger selv om det er betydelig forskjell på oppskriftene. 

I Vendsyssel tilbyr bakerne ofte smørkaker, som er brunsviger bakt i et lite avlangt stykke; også kjent som *futsko*. Den vendsysselske *kagemand* er pyntet med pisket krem.

Referanser
----------

1. ↑  Brunsviger - spørgsmål og svar fra ordnet.dk på Sproget.dk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brunsviger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
St. Georg-rotunden på toppen av åsen.
Utsikt fra Říp.
**Říp** (tsjekkisk: Hora Říp hjelp•info, tysk: *Sankt Georgsberg*, *Georgsberg*, *Reif* eller *Raudnitzer Berg*) er et 461 meter høyt enslig fjell i regionen Ústí nad Labem i Tsjekkia. Det ligger på venstre bredd av Labe (Elben), 6,5 kilometer sør for byen Roudnice nad Labem nær landsbyen Krabčice. Det legendariske fjellet var et katolsk pilegrimsmål i lang tid og har vært et tsjekkisk nasjonalt minnested siden 1848. Ifølge legenden var området rundt Říp stedet der de første tsjekkerne bosatte seg. Basaltfjellet, som reiser seg særpreget og hattelignende over den bøhmiske sletten, blir også populært omtalt som «osteklokken» på grunn av sin slående avrundede form. Det arrangeres en tradisjonell årlig bestigning av åsen på St. Georgsdagen.

Navnet «Říp» stammer antagelig fra den gammelgermanske roten *ríp-* (ås).

Legende
-------

Ifølge en tradisjonell legende, først registrert av den tsjekkiske krønikeskriveren Cosmas av Prag på begynnelsen av 1100-tallet, var Říp stedet der de første slaverne, ledet av forfader Čech, slo seg ned. Ifølge Dalimilkrøniken fra 1310 besteg Čech og hans folk Říp. Han så på landskapet rundt og fortalte brødrene sine at de hadde nådd det lovede landet: «Vi har et land etter vår vilje, her vil alltid våre bord bugne, det er nok av ville dyr, fugler, fisker, bier og hardhet mot fiender.»

Landet ble oppkalt etter lederen. På 1500-tallet ble legenden gjenopplivet av Václav Hájek z Libočan, som hevdet at Čech ble gravlagt i den nærliggende landsbyen Ctiněves, og senere av Alois Jirásek i hans *Staré pověsti české* (*Gamle bøhmiske legender*) fra 1894.

Bygninger
---------

På toppen av åsen er det en romansk rotunde viet til Sankt Georg. Dette er en av de eldste bygningene i Tsjekkia. Denne nevnes for første gang i 1126, da Soběslav I, hertugen av Böhmen, beseiret den tyske kongen Lothar III. Til minne om seieren fikk han rotunden reparert og utvidet med det vestlige sirkulære tårnet. Rotundens nåværende utseende er et resultat av en puristisk rekonstruksjon i løpet av 1870-årene. Inne i rotunden finnes en steinskulptur av den tsjekkiske kunstneren Stanislav Hanzík – «Den gode hyrden» (1979) – som symboliserer ankomsten av tsjekkiske forfedre til landet og begynnelsen av tsjekkisk historie.

I nærheten av rotunden ligger en turisthytte som ble bygget i 1907 og fortsatt betjener reisende i dag. I samsvar med den patriotiske ånden fra den tiden, er en treplate montert på hytteveggen som sier: «Hva Mekka er for en muslim, er Říp for en tsjekker» (tsjekkisk: *Co Mohamedu Mekka, til Čechu Říp*).

Referanser
----------

1. ↑  úřad, Zeměměřický. «Geoprohlížeč». *ags.cuzk.cz* **(tsjekkisk)**. Besøkt 23. januar 2022.
2. ↑  Pfeiffer, Tomáš. «Říp Mountain». *www.dub.cz* **(engelsk)**. Besøkt 23. januar 2022.
3. ↑  «Říp : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». *www.summitpost.org*. Besøkt 23. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Říp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Vuk*** er en ungarsk animasjonsfilm produsert av Pannonia Filmstudio og utgitt i 1981. Filmen er basert på boken *Vuk* av István Fekete.

Handling
--------

Filmen forteller historien om en en liten rev, Vic (Vuk i den originale ungarske versjonen) som våger seg bort fra familiens hule. Men når han kommer tilbake, forteller hans onkel Karak at hele familien hans har blitt skutt og drept av en menneskelig jeger (kalt "Smoothskinner" i tegneserien) og Karak tilbyr Vic å bli hos ham, og Karak fortsetter å oppdra ham. Når Vic blir eldre, utvikler han mye list og kløkt.

Etter hvert, som en voksen rev, tørr Vuk til og med å infiltrere jegerens hus - hvor han finner en hunn-rev, kalt Foxy, holdt fanget i et lite bur. I løpet av en stormfull natt lurer Vic både vakthunder og andre dyr, så vel som jegeren selv, og hjelper til slutt hunn-reven med å rømme og knuse buret hun sitter i. Foxy slår seg deretter sammen med Vic og Karak i skogen, men når høsten kommer blir Vics onkel skutt og drept av den samme jegeren. Vic sverger hevn mot jegeren.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vuk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Vuk* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Vuk* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vuk* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vuk* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Vuk* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Vuk* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vuk* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
Le Temps 1890
***Le Temps*** var en fransk avis i Paris som ble etablert i 1861 og ble nedlagt i 1942. Den var til tider en av landets viktigse aviser.

Den ble grunnlagt i 1861 av Edmund Chojecki (som skrev under pennenavnet *Charles Edmond*) og Auguste Nefftzer, *Le Temps* var under Nefftzers ledelse i ti år, og så overtok Adrien Hébrard hans stilling. De tidlige utgaver av avisen gjenspeilet Nefftzers liberale tanker såvel som hans protestantisme, og hadde problemer med å bygge opp en større leserkrets. Avisen var republikansk, laisistisk og antiklerikal. Nefftzer måtte ofte vende seg til venner i Alsace for finansiell støtte til avisen. Men opplaget vokste etterhvert, fra knappe 3.000 i 1861, til 11.000 i 1869, til 22.000 i 1880. *Le Temps* ble den vigste avis i den tredje franske republikk.

Blant dens journalister og korrespondenter var Georges Bruni, og Adolphe Cohn i USA. 

Pariserutgaven av *Le Temps* ble suspendert av Pariserkommunen i nesten to uker i mai 1871. Men St. Germain-utgaven utkom uten avbrudd i 81 år.

*Le Temps* ble kompromittert politisk på grunn av Vichytiden, fordi den etterpå ble anmklaget for å ha kollaborert. På Charles de Gaulles forlangende ble *Le Monde* grunnlagt den 19. desember 1944 for å overta den rolle *Le Temps* hadde fått som ledende medium, og både layout og skrifttype i den nye avis minnet om *Le Temps*.

Referanser
----------

1. ↑  Thogmartin, Clyde (1998). «The Golden Age and the War Years». *The National Daily Press of France*. Summa Publications, Inc. s. 113. ISBN 1-883479-20-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Le Temps (French newspaper) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Le Temps* fra 1861 till 1939 i Gallica, Bibliothèque nationale de Frances digitale arkiv

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Kishen Pershad** (født 1865, død 1940) var en hyderabadsk adels- og embetsmann. Han var diwan (statsminister) i fyrstestaten Hyderabad i to perioder (1901–1912 og 1926–1937).

Liv og virke
------------

Kishen Pershad tilhørte en framstående hinduistisk adelsfamilie og hadde *jagir* på 4 662 km², som ga en inntekt på 466 160 rupi om året. Han ble minister for militære saker i 1893 og ble i 1901 første gang statsminister. Hans andre statsministerperiode startet i 1926 og endte i 1937, da han ble etterfulgt av Akbar Hydari.

Kishen Pershad hadde titlene *maharaja*, som ble benyttet foran navnet, og *bahadur*, som ble plassert etter navnet, sammen med tittelen *Yamin-us-Saltanat*. Pershad ble i 1910 forfremmet til storkommandørridder av Den indiske imperieordenen og hadde også rett til å føre tiltaleformen *sir* foran sitt navn.

Referanser
----------

1. 1 2  *Hyderabad State List of Leading Officials, Nobles and Personages*, Hyderabad: Residency Government Press, 1937, s. 18–19.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kishen Pershad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Anna Margrethe Glad** (også kjent som Anna Holmberg, født 29. januar 1835 i Vang, død 6. september 1909 i København) var en norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Glad var i årene 1855–1858 elev av Otto Mengelberg i Düsseldorf. Hun hørte til kretsen rundt Adolph Tidemand, og malte portretter og norske folkelivsskildringer. I 1857 stilte hun ut bildet «En Vossejente» på den nordiske utstillingen i Christiania.

Etter ektemannens ønske avsluttet hun sin kunstneriske karriere, og etter at hun ble enke var hennes produksjon svært begrenset. Noen av hennes bilder ble utstilt i 1868, og det er kjent at hun også malte enkelte bilder i 1880-årene.

Tsar Aleksander II av Russland overrakte i 1863 Glad et kostbart brystsmykke i briljanter som takk for hennes gave til den finske kunstforeningen, et landskapsmaleri hun selv hadde utført. Maleriet ble gitt til minne om hennes nylig avdøde finske ektemann.

Glad ble i 1857 tegnet av Mathilde Dietrichson.

Familie
-------

Anna Glad var datter av generalmajor Christian Glad, kommandant på Akershus festning og hans hustru Marie Christine (født Trosdahl).
Hun ble 19. september 1858 gift i Garnisonsmenigheten i Christiania med den finske kunstmaleren Gustav *Werner* Holmberg. Hun ble enke allerede i 1860, og flyttet tilbake til Christiania sammen med datteren Betzy Holmberg, gift Deis, som ble pianist og komponist.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SAH, Vang prestekontor, Hedmark, H/Ha/Haa/L0009: Ministerialbok nr. 9, 1826-1841, s. 109
3. ↑  *Dagbladet 1909.09.12*. Norge, Oslo. 1909. s. 2.
4. ↑  *Moss Tilskuer 1863.01.03*. Norge, Viken, Moss. 1863. s. 2.
5. 1 2  Folketelling 1865 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 000, Bosted by: 0012 Akershus Fæstningen
6. ↑  Ministerialbok for Garnisonsmenigheten prestegjeld 1842-1859 (0301M4), Viede: 1858-09-15
7. ↑  *Morgenbladet 1900.04.15*. Norge, Oslo. 1900. s. 2.
8. ↑  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1882.03.09*. Norge, Vestland, Bergen. 1882. s. 4.

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. s. 206. ISBN 8205193622.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Grytøya-ulykken** var en flyulykke som inntraff den 11. juli 1972 da et militært DHC-6 Twin Otter-fly med kjennetegnet «67-056» på tur fra Bardufoss på den såkalte «Finnmarksruta», kolliderte med fjellsiden om lag 20 meter fra toppen av fjelltoppen Litjetussen på Grytøya ved Harstad. Det var 17 personer ombord i flyet, derav flere barn. Alle omkom.

Ved Bardufoss ble piloten tilrådd å skjære av utenfor Stokmarknes lufthavn, Skagen på grunn av dårlig vær, og i stedet fortsette rett til Bodø lufthavn. Flyet fortsatte likevel til Skagen. Under stigning traff flyet Lille Tussen.

Etterspill
----------

Det kom frem i ettertid at piloten hadde hatt utilstrekkelig hvile etter en fest natten før. I tillegg var alkoholkonsentrasjonen i blodet for høy (1,0 – 1,5 ‰). Den 5. mai 2005 ble den militære havarirapporten frigitt etter krav fra de pårørende. Der fremkom det at flykapteinen på ulykkesflyet skal ha vært sjefen for 719 skvadron ved Bodø hovedflystasjon. Han var også blant offiserene som fløy den militære charterruten mellom Bodø og Tromsø.

I Luftforsvaret skal det etter at ulykken inntraff ha vært alminnelig kjent at flykapteinen var alkoholpåvirket da flyet tok av ulykkesdagen, siden flykapteinen skal ha festet hele natten før han satte seg ved spaken i ulykkesflyet, men dette ble holdt internt, slik det var vanlig under den kalde krigen. Vedkommende hadde store alkoholproblemer og var en tid også tatt ut av tjeneste som flyver.

Referanser
----------

1. ↑  «I den avgraderte havarirapporten gikk det fram at pilotens alkoholproblemer hadde vært kjent i en årrekke – og at de var rapportert i tjenesteuttalelsene hans og helt opp på generalsnivå i Luftforsvaret. På et tidspunkt ble piloten nektet å fly på grunn av alkoholproblemene, men han ble senere tatt til nåde.», fra «Beklager skandaleflyging etter 40 år», artikkel fra nettsidene til nrk.no

Eksterne lenker
---------------

* Om Grytøya-ulykken, fra Forsvarsdepartementet
* Aviation-safety.net – Rapport om ulykken på Aviation Safety Network
* NRK.no – Kritiserer fortielse av full kaptein
* Aftenposten.no – Rettssak 37 år etter flyulykken (Av Ole Magnus Rapp. Publisert og besøkt 7. november 2009)