recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Stridens eple*** (originaltittel: *The Statue*) er en britisk komedie fra 1971, regissert av Rod Amateau med David Niven, Robert Vaughn, og Virna Lisi i hovedrollene. John Cleese og Graham Chapman fra Monty Python opptrer i tidlige roller.

Handling
--------

Professor Alex Bolt har utviklet et nytt Internasjonalt hjelpespråk "Unispeak" som har gjort ham internasjonalt anerkjent, og han har blitt tildelt en Nobelpris. Hans kone Rhonda har produsert en skulptur av ektemannen sin på oppdrag fra det amerikanske utenriksdepartementet, bestilt av deres venn, USAs ambassadør i England, Ray Whitely. Det er meningen at denne skulpturen snart skal avdukes i London.

Men Alex er flau over skulpturen, og frykter at dette vil føre til en PR-katastrofe og sette hans internasjonale status i fare. Rhonda påpeker at hun bare har sett Alex atten dager i løpet av de siste tre årene fordi han var så mye opptatt på reiser eller arbeid. I mellomtiden kjemper Ray, som ikke har noen anelse om statuens utseende, med Alex om avdukingen av statuen. Han begynner å bruke CIA-operatører for å blant annet fotografere bevegelsene hans i et forsøk på å ødelegge og miskreditere ham. 

Alex avhører en medarbeider, Joachim, som tror Alex anklager ham for en affære med kona og angriper ham. Han blir venner med Rhonda og de har sex for aller første gang på mange år. Imidlertid kaster den enorme statuen en skygge som er synlig fra soverommet, og Alex blir funksjonelt impotent for påminnelsen. Alex og Rhonda begynner derfor å slåss igjen. Ray forsøker å manipulere og forføre Rhonda i sin ensomhet, og Rhonda viser ham statuen. Ray forandrer straks planene sine, når han begynner å frykte virkningene som en avduking av statuen kan ha.

Medvirkende
-----------

* David Niven - Alex Bolt
* Virna Lisi - Rhonda Bolt
* Robert Vaughn - Ray Whiteley
* Ann Bell - Pat
* John Cleese - Harry
* Tim Brooke-Taylor - Hillcrest
* Hugh Burden - Sir Geoffrey
* Erik Chitty - Mouser
* Derek Francis - Sanders
* Susan Travers - Mrs. Southwick

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stridens eple* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Stridens eple* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Stridens eple* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Stridens eple* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Stridens eple* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Stridens eple* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Etatisme** (fra fransk *étatisme*) er ideen om at staten er bærer av den høyeste fornuft gjennom sine institusjoner, prinsipper, ideologier og politikk. Etatisme kan også vise mer spesifikt til statlig innblanding i personlige, sosiale eller økonomiske spørsmål. I sistnevnte betydning er etatismen motsatsen til anarkismen, og favner i prinsippet alle tilhengere av staten som organisasjonsform, alt fra en nattvekterstat til en totalitær stat.

Skjønt ideen kan spores tilbake til opplysningstiden, blir Hegel tilskrevet den filosofiske artikuleringen av etatismen som begrunnelse for staten. Tidlig på 1900-tallet gav også Rudolf Kjellén vektige bidrag til denne tenkningen. Etatismens påvirkning på statsvitenskapelig teori finnes i hovedsak innen statsteori, mens antietatisme (eller anarkisme) er utbredt i libertarianske og marxistiske miljøer. Etter en periode med stor strukturfunksjonalistisk innflytelse fra 1950- til 1970-årene, fikk etatismen en renessanse i statsvitenskapelige miljøer.

Økonomisk etatisme er ideen om at staten har en viktig og legitim rolle i å kontrollere økonomien, enten direkte gjennom statseide selskaper og andre statlige institusjoner, eller indirekte gjennom økonomisk planlegging. Begrepet har således blitt brukt synonymt med både statssosialisme og statskapitalisme.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Ilyin, Mikhail (2011). «Statism». I Badie, Bertrand; Berg-Schlosser, Dirk; Morlino, Leonardo. *International Encyclopedia of Political Science*. Los Angeles: Sage Publications. s. 2513–2516. ISBN 978-1-4129-5963-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  Skocpol, Theda; Evans, Peter; Rueschemeyer, Dietrich (1985). *Bringing the State Back In*. Cambridge University Press. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Jones, R.J. Barry (2001). «Statism». *Routledge Encyclopedia of International Political Economy*. 3 (1 utg.). New York: Taylor & Francis.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**Møllerød kongsgård** (svensk: **Mölleröds kungsgård**) var en gård i det nordlige Skåne som tilhørte den danske kronen. 

Navnet kjennes fra begynnelsen av 1500-tallet, og kong Christian IV benyttet ofte gården på reiser i Skåne – ikke minst mens han lot oppføre festningsbyen Christianstad. Han overga eiendomsretten til fru Beate Huitfeldt – enke etter Knud Ulfeldt – som takk for den troskap hun hadde utvist den kongelige familie. I begynnelsen av 1600-tallet oppførte hun en herregård med vollgrav like i nærheten.

Det var på Møllerød Christian IV avholdt hvetebrødsdager med Kirsten Munk, som han hadde giftet seg med i 1615. Da danskene trakk seg tilbake fra Christianstad i 1678, brente de herregården i Møllerød. Området er i dag fredet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Asmussen, Jesper: *På historisk rundrejse i Skåne*, Forlaget Globe, 2012
2. ↑  «*Utökat skydd för Mölleröd*, kristianstadsbladet.se. Besøkt 1. mars 2014». Arkivert fra originalen 5. mars 2014. Besøkt 1. mars 2014.

Portal: Danmark
**VM i hundekjøring** ble arrangert  20. – 25. januar 2009 i Daaquam, Canada.

Norges VM-tropp
---------------

* Hege Ingebrigtsen, Narvik, slede sprint
* Andreas Fossnes, Bærum Hundekjørerklubb, nordisk
* Yngve Hoel, Hadeland, nordisk
* Trond Are Hol, Grenland, nordisk
* Solveig K. Aaseby, Nittedal, nordisk
* Ninan Renate Karlsen, Asker, nordisk
* Hilde O. Amundsen, Bærum, nordisk

Resultater
----------

I snørekjøring 1-spann for herrer vant Andreas Fossnes foran Trond Are Hoel. I dameklassen snørekjøring 1-spann kom Solveig K. Aaseby på sølvplass. Ninan Renate Karlsen fra Asker TK tok gull på 16 km en-spann snørekjøring med Solveig K. Aaseby, Nittedal HKK, på sølvplass. Andreas Fossnes, Bærum HKK, tok gullmedalje på 16 km en-spann pulk. Trond Are Hoel, Grenland, ble sølvvinner. På.

Herreklassen 2 hunder snørekjøring 16 km:

* Gull Andreas Fossnes – Bærum Hundekjørerklubb
* Sølv Trond Are Hoel – Grenland Hundekjørerklubb
* Bronse Yngve Hoel – Hadeland Trekkhundklubb

Dameklassen 2 hunder snørekjøring 16 km: 

* Gull: Solveig Aaseby – Nittedal Hundekjørerklubb

6-spann Slede sprint

* Bronse: Hege Ingebrigtsen, Narvik

2x8 km combined for kvinner:

* Gull Ninan R. Karlsen – Asker Trekkhundklubb
* Bronse Solveig Aaseby – Nittedal Hundekjørerklubb

2x8 km combined for herrer:

* Gull Andreas Fossnes – Bærum Hundekjørerklubb
* Bronse Yngve Hoel – Hadeland Trekkhundklubb

På stafett over 3 etapper ä 8 km ble det gull til Yngve Hoel, Trond Are Hoel og Andreas Fossnes.
*Se også To må man være (andre betydninger)*

***To må man være*** (originaltittel: *The Mating Season*) er en amerikansk komedie fra 1951 regissert av Mitchell Leisen, med Gene Tierney, John Lund, Miriam Hopkins, og Thelma Ritter.

Handlingsreferat
----------------

Ellen McNulty gir opp sin hamburger-utsalgssted i New Jersey når banken krever inn lånet hennes. Hun reiser deretter til sønnen Val som bor i Ohio. Val har nylig giftet seg med en ung sosialist, Maggie. De planlegger å holde en større middag, og Val kontakter en arbeidsformidling som sender en kokk. Ellen ankommer hjemmet først, og Maggie tor at hun er kokken. Ellen, for å unngå å gjøre Maggie skamfull, korrigere ikke Maggie henne. Etter festen følger Val henne hjem, og overtaler henne til å flytte inn hos dem.

Neste morgen kommer Ellen med tingene sine, og de fortsetter bedrageriet. Val går motvillig med på å fortsette å lyve for Ellen. Maggies mor (spilt av Miriam Hopkins) kommer også for å bo hos dem. Hun er en snobb, og avviser både Val og Ellen. Maggie og Val låner senere ut Ellen til Kalinger-familien, eiere av bedriften hvor Val jobber. Deres æresgjester, Mr. og Mrs. Williamson, eier et firma basert i Maryland, som Kalinger-firmaet planlegger å inngå en veldig stor kontrakt med.

Ellen oppdager at sønnen deres, Kalinger Junior (spilt av James Lorimer) har tatt æren for Val's forskning som førte til kontrakten. Ellen forteller Kalinger Senior om det hun har oppdaget. Kalinger Senior inviterer deretter Val og Maggie til festen, og tvinger Junior til å avsløre Vals egentlige arbeid. Men i løpet av sammenkomsten blir Maggie fornærmet av Mrs. Williamson (spilt av Cora Witherspoon) og stormer sin vei. Men dette kan føre til problemer for Val, ettersom Mrs. Williamson har stor innflytelse over Williamson-firmaet.

Skuespillere
------------

* Gene Tierney som Maggie Carleton McNulty
* John Lund som Val McNulty
* Miriam Hopkins som Fran Carleton
* Thelma Ritter som Ellen McNulty
* Jan Sterling som Betsy Donaldson
* Larry Keating som George Kalinger, Sr.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *To må man være (1951)* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *To må man være (1951)* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *To må man være (1951)* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *To må man være (1951)* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *To må man være (1951)* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *To må man være (1951)* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**La Pafklik** er en esperantospråklig hiphop-duo, som spilte for første gang på en konsert i Frankrike i 2006. Duoen består av to unge menn fra Paris, Platano og Katakana. Platano rapper og synger, mens Katakana komponerer musikken og rapper.

La Pafklik har hatt konserter i Frankrike, Polen, Tyskland og Slovakia for både esperantiser og ikkeesperantister. De hadde en konsert i Paris i et ikkeesperantist-miljø.

22. desember 2008 ga La Pafklik ut sitt første album, som også var det første rappealbumet på esperanto. Det heter *Fek al Esperanto* (norsk: *Faen ta esperanto*). Temaene i sangene varierer, noen er ironiske og humoristiske, noen omtaler alkohol og cannabis, mens andre kritiserer politikk og det sosiale.

Diskografi
----------

* 2009 - *Fek al Esperanto*

Referanser
----------

1. ↑  «Varsovia Vento Elsendoj · Intervjuo kun Platano kaj Katakana de Pafklik». *www.podkasto.net*. Besøkt 7. juni 2016.
2. 1 2  «LA PAFKLIK». *www.vinilkosmo-mp3.com*. Besøkt 7. juni 2016.
3. 1 2  «La Pafklik - Fek al Esperanto > Vinilkosmo Hiphopo-Elektro-Tekno Esperanto Music Catalog selection, buy the CD now.». *www.vinilkosmo.com*. Besøkt 7. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) La Pafklik på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |
Roar Kvilvang ankommer Grimsbu sjekkpunkt under VM i hundekjøring 05. februar 2011
**VM i hundekjøring 2011** arrangeres i 2011 på Røros (3. – 10. februar), Hamar (18. – 20. mars) og Holmenkollen (23. – 27. mars).

Under åpningsseremonien 2. februar 2011 ble det trukket paralleller hundre år tilbake da Roald Amundsens ekspedisjon, som den første, nådde Sydpolen med hundespann.

Resultater
----------

Vinneren av F600, Sigrid Ekran, til venstre og nummer to, Robert Sørlie, på Grimsbu sjekkpunkt under VM i hundekjøring 05. februar 2011
### Langdistanse

Femundløpet 2011 med start og mål i Røros sentrum er VM i langdistanse slede 8-spann og 12-spann. Det er første gang det avholdes VM i langdistanse.

F600
1. Sigrid Ekran
2. Robert Sørlie
3. Thomas Wærner

F400
1. Marianne Skjøthaug
2. Elisabeth Edland
3. Ole Wingren fra Finland

### Nordisk stil

* Pulk / Snørekjøring junior: Enkeltstart 10 km
* Combined senior: 7,5 x 2 felles start
* Combined junior: 5 x 2 felles start

2-spann snørekjøring for herrer
1. Svein Ivar Moen
2. Yngve Hoel
3. Viktor Sinding Larsen

2-spann snørekjøring kvinner
1. Yvette Hoel – Norge
2. Ninan Renate Karlsen – Norge
3. Marika Tiiperi – Finland

1-spann pulk herrer
1. Yngve Hoel (Hadeland)
2. Eskil Knag (Nittedal)
3. Svein Ivar Moen (Trysil)

1-spann pulk kvinner
1. Minna Viide – Finland
2. Ninan Renate Karlsen – Asker Trekkhundklubb

Referanser
----------

1. ↑  VM offisielt åpnet[*død lenke*], Femundløpet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Femundløpet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hjemmeside
* Litt om arrangementet
**Etablering** er et begrep som henviser til å skape eller opprette noe (nytt), særlig i forbindelse med å starte ny næringsdrift, det vil si å starte ny virksomhet. I denne betydningen trenger ikke virksomheten være «nyskapende»; man kan eksempelvis etablere en ny butikk på et sted med flere tilsvarende tilbud.

Når virksomheten både er ny og nyskapende, gjerne med bruk av ny teknologi og ofte også med en betydelig grad av risiko, brukes ofte begrepet *gründervirksomhet*, og den som etablerer kalles for en *gründer*; avledet fra tysk og betyr egentlig «grunnlegger».

Etablering brukes også i mange andre sammenhenger, men alle med grunnbetydningen «å skape noe nytt», som for eksempel «å etablere eget hjem», «etablering av tilbud for eldre i en kommune», «å etablere regler og rutiner» og «etablering av trær i en park» (i betydningen å plante trær).

Referanser
----------

1. ↑  «etablering», *Bokmålsordboka*
2. ↑  «gründer», *Bokmålsordboka*

Eksterne lenker
---------------

* *Altinn* - Starte og drive bedrift Arkivert 8. januar 2014 hos Wayback Machine. myndighetenes informasjonstilbud til personer som ønsker å etablere og drive næringsvirksomhet
Må ikke forveksles med Mar del Plata.

**La Plata** er hovedstaden i Provincia de Buenos Aires i Argentina. Byen ble grunnlagt av guvernør Dardo Rocha den 19. november 1882. La Plata skulle være delstatshovedstad etter at hovedstaden Buenos Aires ble utskilt som et føderalt område i 1880. Byen har en befolkning på 564 000 (2001).

Direkte oversatt til norsk betyr La Plata «Sølvet».

«La Plata» var også et skip i tysk tjeneste som ble senket ved polarsirkelen ved Rødøy i Nordland 4.oktober 1943. Det var amerikanske fly fra hangarskipet Ranger som uskadeliggjorde La Plata. Båten ble kjørt på land på Prestsand (ei strand) på Rødøy.

Referanser
----------

1. ↑  ; side(r): 3.
2. ↑  .

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Eta vesjolaja planeta*** (originaltittel: *Эта весёлая планета*) er en sovjetisk film fra 1973, regissert av Jurij Saakov og Jurij Tsvetkov.

Handling
--------

I begynnelsen av ett nytt år ankommer en delegasjon fra verdensrommet til jordkloden. Men romvesenene synes det er vanskelig å forstå hva som foregår på planeten. Ved en tilfeldighet havner skapningene på en fest, hos en sovjetisk vitenskapelig forskningsorganisasjon. Romvesenene er overbevist om at de umiddelbart kommer til å bli sentrum for all oppmerksomheten.

Men ettersom alle menneskene på festen er kledd i forskjellige kostymer, skaper ikke romvesenets opptreden noen spenning. De forsøker å bevise sin utenomjordiske opprinnelse, men ingen tror på dem. En ung astronom prøver også å bringe denne ekstraordinære begivenheten til publikum, men til ingen nytte. I tillegg tok astronomen dypt feil: han tok et menneske (spilt av Saveliy Kramarov) for et romvesen.

Skuespillere
------------

* Viktor Sergachyov som rovesen X.
* Leonid Kuravlyov som romvesen Y.
* Yekaterina Vasilyeva som romvesen Z.
* Savely Kramarov som Prokhor.
* Natalya Krachkovskaya som Butterfly.
* Vladimir Nosik som Valerik.
* Yelena Maksimova som Prokhors mor.

Referanser
----------

1. ↑  Эта веселая планета
2. ↑  ЭТА ВЕСЁЛАЯ ПЛАНЕТА (1973)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eta vesjolaja planeta* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Eynan** (arabisk *´Ain Mallahah*) er et arkeologisk funnsted og før-agrikulturell bosetting i dagens Israel, helt nord i landet nær grensen til Libanon og Syria. Stedet ligger i Libanonfjellene. Landsbyen hadde langvarig bosetting, steinhus, og betydelige rester av redskaper av såkalt Natufisk type. Stedet lå ved en innsjø den gangen.

man antar at bosettingen strakk seg fra 12000 f.Kr til 9600 f.Kr. det vil si forut for og gjennom hele kuldeperioden yngre dryas. Det særegne ved funnstedet er at det vitner om langvarig bofast bebyggelse, men ikke spor etter jordbruk. Det ble derimot høstet ville arter av terebint, korn, og mandeltrær.

Stedet er altså et av de tidlige eksempler på sanking av ville kornvekster, men uten at dette ennå utvikler seg til jordbruk, slik man så bl.a i Abu Hureyra etter yngre dryas. Leveviset baserte seg ellers på fiske og jakt på gaselle, hjort, rådyr, hare, skilpadde og krypdyr samt amfibier. 

Den franske arkeologen Francois Valla har identifisert tre kulturlag på stedet innen Natufist epipaleolitikum. Første fase vitner om begravelser med ornamenter og kommunale, større hus som kan ha hatt rituell funksjon. Det er ikke tegn på sanking av vilt korn. I andre fase er husene mindre, og vi finner jordhuler som kan ha vært kornlagre eller lagre for andre matvarer. I tredje fase, trolig sammenfallende med den kaldeste periode av yngre dryas, ble stedet mindre og ble trolig fraflyttet helt mot slutten av kuldeperioden.

Litteratur
----------

* Trevor Watkins, "From foragers to complex societies in Southwest Asia", i Chris Scarre, *The Human Past*, Hudson & Thames, 2005, side 210-211. ISBN 0-500-28531-4.
* Francois R. Valla, "Les Natoufiens de Mallaha et l'espace", i O. Bar-Yosef og Francois R. Valla (red), *The Natufian Culture in the Levant*, Oxbow, Oxford 1991, side iii-22.
**Etasjebånd** eller **etasjelist** er et listverk som danner et skille mellom etasjene på bygningers fasade.

Historikk
---------

Etasjebånd er et stilgrep som fulgte sveitserstilens panelerte eksteriører. Etasjebåndet kan ha en rekke forskjellige profileringer, som for eksempel enkelt vannbrett, eller være ornamentert.

Opprinnelse
-----------

Etasjebåndet fremstår som et rent estetisk bidrag til eksteriøret ved en bygning, men som det meste inne byggekunsten, grunner det i en ren praktisk årsak. På mindre tømmerstuer, og husmannsplasser, var det ofte laftet tømmerkasse kun i den første etasjen. Gavlspissen ble ofte satt opp i reisverk og panelert. Tømmerkassen derimot bli ikke kledd med det første da denne hadde behov for å tørke ut og sige sammen før man kunne panelere. Med ett til flere års tidsrom mellom panelering av øvre etasje/loft, og første etasje, ble det vanskelig å få de to panelerte flatene til å stemme sammen. Dermed oppstod et behov for en pen overgang mellom de to panelerte volumene. 

Etasjebånd benyttes også i murbygninger, men da kun som et rent estetisk bidrag til fasaden.

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0
Landskap ved Keetmanshoop
**Karas** er en region sør i Namibia. Ved folketellingen i 2011 hadde regionen en folkemengde på 77 421.

Navnet til regionen kommer fra fjellrekka Karas i den sørlige delen av regionen. 

Regionen domineres av små landbruksområder der det hovedsakelig drives oppdrett av sauer eller geiter. Viltgårder og irrigasjonslandbruk finnes langs Naute-demningen og Oranje-elven som har blitt stadig viktigere.

Havnebyen Lüderitz og dens fiske- og verftsindustri, diamantområdene langs kysten, både på og utenfor kysten, med Oranjemund som sitt hovedsenter, gruvedrift i den sørlige delen (Klein Karas-området og Rosh Pinah), Kudu-gassfeltet i Atlanterhavet nær Lüderitz og småskalaindustri i Lüderitz og Keetmanshoop er andre næringer i regionen.

De varme kildene ved Ai-Ais, og i fremtiden muligens også kildene i Warmbad, Kokerboom-skogen nær Keetmanshoop, Fish River Canyon som er den nest største i verden, Brukaros-fjellet (en tidligere vulkan) nær Berseba, kystbyen Lüderitz og flere gjeste- og viltgårder er blitt viktige turistattraksjoner. Turismeindustrien har potensial for videre ekspansjon.

Det økonomiske vekstpotensialet i området er betydelig, men det trenger en intens generell utviklingspolitikk. Det er et lønnsomt skatteområde som hovedsakelig kommer fra diamantgruvene for den sentrale regjeringen.

Hovedjernbanen og to stamveier gir adgang til Sør-Afrika. Keetmanshoop er regnet som hovedstaden i sør og har direkte forbindelser til Windhoek gjennom flytrafikk, jernbane og veiforbindelser. Dens flyplass er av internasjonal standard og er brukbar for internasjonal lufttrafikk. Flyplassen nær Kolmanskop nær Lüderitz blir jevnlig besøkt av Air Namibia på sine flygninger til Cape Town og Windhoek. Godt utbygde landingsfasiliteter eksisterer også ved Oranjemund.

Regionen består av seks valgkretser:

* Keetmanshoop Urban
* Berseba
* Lüderitz
* Oranjemund
* Karasburg
* Keetmanshoop Rural

Referanser
----------

1. ↑  *Namibia 2011 population and housing census indicators* Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine. Namibia Statistics Agency, s. 5.

Eksterne lenker
---------------

* Regionen Karas

| * v
* d
* r
Namibias regioner |
| --- |
| Caprivi **·** Erongo **·** Hardap **·** Karas **·** Kavango **·** Khomas **·** Kunene **·** Ohangwena **·** Omaheke **·** Omusati **·** Oshana **·** Oshikoto **·** Otjozondjupa | Namibias flagg |
| ISO 3166-2:NA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Alessandro Leopardo** (Leopardi) (født 1447 i Venezia, død 1522) var en italiensk billedhogger, bronsestøper og arkitekt som virket i Venezia. Flaggstengene på Markuskirken i Venezia er hans mest berømte arbeid.

Leopardi arbeidet først som myntstøper, og gikk etterhvert over til bronse. 

Hans første kjente arbeide er doge Andrea Vendramins gravmæle i kirken *San Giovanni e Paolo*; her samarbeidet han med Tullio Lombardo, mern de fineste delene var av Leopardo.

I 1492 støpte han Bartolomeo Colleonis store rytterbilde av Andrea del Verrocchio. Senere samarbeidet han med billedhoggeren Antonio Lombardo om gravmælet til kardinal Zeno i San Marco (1503–04) og skapte også den rikt forsirede bronsesokkelen for fanemastene på Markusplassen. Leopardis hovedverk er kirken Santa Giustina i Padova, som ble fullendt etter hans død.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
**La Naturen Leve** (**LNL**) er en norsk naturvernorganisasjon, etablert våren 2013 og formelt stiftet i september samme år. Den arbeidet i utgangspunktet med vern av natur og naturmangfold i forbindelse med utbygging av landbasert vindkraft i Norge. Virkefeltet er senere utvidet til å omfatte også andre sider ved norsk energi – og klimapolitikk, men LNL er fortsatt grunnleggende kritisk til at landbasert vindkraft skal være en del av norsk fornybarsatsing. Organisasjonen er landsdekkende og har ca. 3000 medlemmer, fordelt på personlige medlemmer og organisasjonsmedlemmer. LNL arbeider lokalt med informasjon og faglig bistand til befolkning og politikere i kommuner der vindkraftutbygging er aktuelt. Sentralt legger organisasjonen vekt på kontakt med stortingspolitikere og relevante forvaltningsorganer. Den driver også seminarvirksomhet, skriver høringsuttalelser og medieinnlegg og er aktiv i sosiale medier.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Framnes stadion** er et flerbruksstadion på Skatval i Stjørdal kommune. Kunstgressbanen tjener som hjemmebane for Idrettslaget Frams fotballag.

Idrettsanlegget ble delvis opparbeidet på nåværende sted i løpet av andre verdenskrig, og ble tatt i bruk i 1946. Det første klubbhuset ble oppført i 1948, og deretter ble et nytt klubbhus bygget i 1978. Dagens klubbhus stod ferdig i 2013.

Ved utvidelse av anlegget åpnet man gressbanen i 1964. I 1984 ble anlegget rehabilitert og åpnet på nytt. Ca. 1000 fremmøtte overvar nyåpningen. Senere var Framnes stadion vertskap for flere tippekamper, deriblant oppgjøret mellom Fram Skatval og Hødd (1-2) i juli 1985 og oppgjøret mellom Fram Skatval og Nybergsund (1-1) i juli 1987.

Anlegget har også vært arena for vekslinger i St. Olavsloppet.

I 2007 ble det lagt kunstgress på anlegget.

Referanser
----------

1. ↑  Flåan, Geir Olav. Klubbhus i eliteserien. «Stjørdalens Blad», 14.03.2013 Side 39
2. ↑  Salberg, Bjarne T. "Stjørdalens Blad gjennom 100 år". Trondheim : [s.n.], 1992
3. ↑  Hugnes, Einar. "OL-vinner på hjemmebane". «Stjørdalens Blad», 21.12.2013 Side 28-29
4. ↑  NTB. Trondheim (NTB): Tippekamp: Fram Skatval - Hødd 1-2 (1-2). «NTB Tekst», 07.07.1985
5. ↑  NTB. "Fakta fra Privatkampene på Tippekupongen". «NTB Tekst», 25.07.1987
6. ↑  Dahl, Anne-Marit. "Tøff stigning på slitne ben". «Adresseavisen Morgen», 16.07.2001, Side 21
7. ↑  Ryan, Normann jr. "Folkefest i 25 år". «Trønder-Avisa», 23.06.2012 Side 26
8. ↑  Trønder-Avisa. "Åpner i kveld". «Trønder-Avisa», 22.06.2007 side: 29

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Peder Istad** (født 3. mars 1968 i Molde) er en norsk skulptør, mest kjent for sine installasjoner i is. Han er sønn av billedkunstner Lars Christian Istad og bror til billedkunstner Christine Istad.

Han er utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole (1991–95) samt ved Kynstakademiet på Island (1995–96). Istad debuterte ved Høstutstillingen (1994) og har hatt større installasjons-oppdrag fra Snøhetta (arkitektfirma), Kystverket, Rikskonsertene, Moldejazz. I firmaet Minus A/S arbeider han sammen med Espen Voll i materialet is som blant annet har prydet Slottsplassen.

Istad utformet også suiten ved hotellet i Jukkasjärvi, isskulpturene til åpningen av Svalbard globale frøhvelv (2008). Bjorli Snøhotell på Bjorli, et hotell bygd i snø og is. Han hadde mellom 5 og 13 medhjelpere på de 4 hotell prosjektene. Kunstprosjektet Still life som ble fullfinansiert av KORO.

Utmerkelser
-----------

* Bjørnsonfestivalen festivalkunstner (1998)
* 1. pris med Snøhetta (arkitektfirma) i konkurransen om Operahuset (2000)
* Design og bygging av *Isrosa*, folkegaven til Kong Harald Vs bursdag (2007)

Referanser
----------

1. ↑  minus.as Arkivert 12. januar 2014 hos Wayback Machine. arbeidsplass
2. ↑  Måtte importere is til Svalbard Arkivert 26. februar 2008 hos Wayback Machine. fra Dagsavisen (25. februar 2008)
3. ↑  Fire prosjekt fram til år 2012
4. ↑  Varm iskunst på Bjorli (med Lukas Aron) fra NRK (8. februar 2008)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Peder Istad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Pater Noster-kirken** (norsk betydning: *Fader Vår-kirken*) er en katolsk kirke på Oljeberget i Jerusalem. Etter en kristen overlevering står den på det sted der Jesus Kristus lærte disiplene *Herrens bønn*, også kalt *Fader vår* (på latin: *Pater noster*).

Der den nåværende kirken står, var det tidligere et kapell fra Konstantin den stores tid, som ble ødelagt av perserne i 614. Det tidligere kapellet var knyttet til Kristi himmelfart, men da korsfarerne bygde en ny kirke på 1100-tallet ble den nye kirken knyttet til *Herrens bønn*. 

Kirken ble skadet da muslimenes invaderte Jerusalem etter slaget ved Hattin i 1187, og ble forlatt i 1345 etter lengre tids forfall. Den nåværende kirken ble bygd 1874–1875 etter at den franske prinsessen Aurelie de La Tour d'Auvergne hadde skjenket tomten til franske karmelittsøstre.

På murene og på veggene i klostrets korsgang er det satt opp tavler av majolikafliser med teksten til *Herrens bønn* på 140 språk.

Bildegalleri
------------

* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  *Jerusalem - Pater Noster Church* Arkivert 1. februar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Church of the Pater Noster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Cornelius Jansen Trinepol** (født 4. august 1611 i Skien, død 4. august 1678 i Skien) var en norsk trelasthandler, sagbrukseier og rådmann i Skien.

Biografi
--------

Han var sønn av borgermester i Skien Jan Corneliussen Trinepol (d. 1660) og Karen Giertsdatter (1585–1611), som bl.a. var etterkommer av Jørgen von Ansbach. I likhet med faren eide han Mæla gård. Faren kom trolig fra Nederland; ifølge *Skiens historie* var Jan Trinepol sønn av Cornelis Jansen, en skipper fra den hollandske byen Hoorn. I boken *Slekten Bomhoff* (1950) skrev Elisa Tandberg at Jan Corneliussen Trinepols fornavn tydet på at familien kom fra Nederland, men at undersøkelser i riksarkivet i Nederland indikerte at navnet Trinepol var ukjent som steds- eller personbetegnelse i Nederland, og lanserte hypotesen om at navnet til syvende og sist kunne stamme fra Trinitapoli i Sør-Italia. Senere har slektsnavn med skrivemåtene Trinepol, Trijnepol og Trijnepoll blitt funnet i arkiver i småbyen Borculo i Gelderland i 1695 og 1717.

Ekteskap
--------

Han var gift to ganger og begge ektefellene stammet også fra Jørgen von Ansbach. I første ekteskap var han gift med Anne Iversdatter (1605–1642), datter av trelasthandler og rådmann i Skien Iver Christensen (se Morland) og Margrethe von Ansbach, en datter av Jørgen von Ansbach. 

I andre ekteskap var han gift med Karen Henriksdatter Friis (1625–1695), som tilhørte adelsslekten Friis til Landvik og som var datter av godseier mm. Henrik Jacobsen Friis og Maren Engelsdatter, en datter av lagmann mm. i Skien Engel Jensen og Karen von Ansbach, som igjen var datter av Jørgen von Ansbach. Datteren Ingerid Corneliusdatter Trinepol (1632–1694) var gift med sogneprest i Hjartdal Povel Pedersson Paus (1625–1682), og Cornelius Trinepol er oppkalt blant deres etterkommere frem til vår tid. Cornelius Trinepols mest berømte etterkommer er Henrik Ibsen, hvis mor Marichen Cornelia Martine Altenburg var oppkalt etter Cornelius Trinepol (dvs. etter sin morfar Cornelius Paus, som hadde navnet fra farfaren Cornelius Paus, som hadde navnet fra morfaren Trinepol).

Referanser
----------

1. ↑  Elisa Tandberg (1950). *Slekten Bomhoff*. Oslo: I Grøndahl. s. 12.
Jorge Garcia framstilte rollefiguren «Hurley» i *Lost*.
Hugo «Hurley» Reyes er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost*, spilt av den amerikanske skuespilleren Jorge Garcia.

I store deler av serien fungerte den fetladne Hurley som komisk avlastning, men i løpet av seriens utvikling, særlig i den avsluttende sesongen, ble han vist i et mer alvorlig lys. Han tok over som øyas beskytter etter Jack Shephard (spilt av Matthew Fox), deretter ble Benjamin Linus (spilt av Michael Emerson) hans rådgiver, og på samme vis tok Jacob (spilt av Mark Pellegrino) posisjonen til Richard Alpert (spilt av Nestor Carbonell).

Hurley er en ung, overvektig mann som antageligvis er fra Los Angeles-distriktet. Han vant $ 156 000 000 i lotto. Han tror at tallene han brukte da han vant i lotto er «forbannede»: etter at han vant, opplever han en masse «ulykker», som begynte med bestefarens død. Han er også overbevist om at det var hans skyld at flyet krasjet på øya. Hans historie involverte hovedsakelig hans mentale sykdom, hans tro på vinnertallene i et lotteri, til de figurene som sto ham nærmest, hans hans kortvarige forhold til Libby (spilt av Cynthia Watros).

Jorge Garcia hadde siden gjesteopptreden i CBS' situasjonskomedie *How I Met Your Mother* i episode «Blitzgiving» og da med referanse til *Lost*: Når Marshall (spilt av Jason Segel) ber om et tilfeldig telefonnummer roper Jorge Garcias rollefigur ut nummeret 4 8 15 16 23 42, hvilket var den magiske tallrekken i Lost.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
**Hugo Wilhelm Rüdiger** (født 6. mars 1939 i Dresden) er en tysk forsker og professor.

Rüdiger vokste opp i Hamburg og han tok i 1968 doktorgrad i medisin. I 1973 ble han ansatt ved Universitetet i Hamburg hvor han ble frem til 1992 da han forflyttet seg til Universitetet i Wien hvor ledet en egen avdeling for arbeidslivsmedisin. Han har publisert omkring 400 vitenskapelige arbeider.

I 2008 gikk forskeren Alexander Lerchl ved Jacobs University Bremen ut med krass kritikk av forskning som Rüdiger hadde publisert som konkluderte med at mobilstråling ødela DNA i menneskelige celler. Lerchl mente at dataene i studien ikke hadde den forventede statistiske variasjon og at de derfor ikke kunne ha blitt samlet inn på riktig måte. Rüdiger benektet først disse anklagene, men en av hans kollegaer fra avdelingen innrømmet å ha fabrikkert data til to studier. Etter at ledelsen ved universitetet hadde anmodet forskergruppen om å trekke forskningen gikk Rüdiger likevel med på dette. Senere ble også en doktoravhandling som var skrevet som en del av samme prosjekt avpublisert.

Referanser
----------

1. ↑  Tragl, Karl Heinz: *Chronik der Wiener Krankenanstalten* s. 196, Böhlau Verlag Wien, 2007, ISBN 9783205775959
2. ↑  Interview: Wenn Büroarbeit weh tut Der Standard
3. ↑  Comments on "Radiofrequency electromagnetic fields (UMTS, 1,950 MHz) induce genotoxic effects in vitro in human fibroblasts but not in lymphocytes" by Schwarz et al. Occupational and Environmental Health, januar 2009
4. ↑  University calls for mobile phone research to be withdrawn after technician admits faking data British Medical Journal 2008 Jun 7; 336(7656): 1270.
5. ↑  Med-Uni Wien: Arbeitsmediziner Rüdiger zog Mobilfunkstudie zurück - derstandard.at/1216918066723/Med-Uni-Wien-Arbeitsmediziner-Ruediger-zog-Mobilfunkstudie-zurueck Der Standard
6. ↑  Manipulationsvorwürfe gegen Handystudie Der Tagesspiegel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Seán McCann** (født 1950 i Cork) er en irsk offiser og generalløytnant. Han ble i 2010 Irlands forsvarssjef.

McCann startet sin karriere i Irlands hær som kadett i 1970 og ble offiser i 1972.

Han har eksamen fra University College Galway (UCG) og har studert ved U.S. Army Command and General Staff College i Fort Leavenworth, der han gikk ut i 1990. Han har selv undervist ved det irske Military College og den irske United Nations Training School.

McCann har hatt en rekke ledende stillinger i Irlands forsvar og har tjenestegjort i FNs fredsbevarende styrker i UNIFIL (1981 og 1987), UNIKOM (1991) og UNTSO (2002–2003). Videre deltok han i 2000 i Den europeiske unions observatørmisjon (EUMM) på Balkan.

Referanser
----------

1. ↑  «Lt Gen Dermot Earley retires», *RTÉ News*, 9. juni 2010.
2. ↑  «Major General Sean McCann is nominated as new Defence Forces Chief of Staff» Arkivert 26. mars 2013 hos Wayback Machine. *ONE Connect*, Organisation of National Ex-Servicemen and Women.
3. ↑  
«Lt General Seán McCann», Óglaigh na hÉireann, Irlands forsvar.
Kartskisse som viser Spithead

**Spithead** er et kystområde ved Solent og en red sør av Gilkicker Point i Hampshire, England. Det er beskyttet fra all vind, bortsett fra sørøst. Det har navnet fra *the Spit*, en sandbanke som strekker seg sørover fra kysten av Hampshire om lag 5 km; og det er 22,5 km lang, med gjennomsnittlig bredde på rundt 6,5 km.

I den britiske marinen, Royal Navy, er det tradisjon at monarken er til stede ved en samling av flåtens fartøyer, den såkalte *Fleet Review*. I 1797 var besetninger på marinefartøy ankret ved Spithead involvert i mytteri, kjent som Spithead og Nore-mytteriene.

Referanser
----------

1. ↑  «Spithead is a stretch of water in the Eastern Solent of Great Britain, between the entrance to Portsmouth harbour and the Isle of Wight.», fra artikkelen «What and where is Spithead?» Arkivert 11. januar 2014 hos Wayback Machine. fra National Maritime Museums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Om Spithead, fra nettstedet A Vision of Britain Through Time (engelsk)
* The Spithead Forts, nettside om fortene som beskyttet Spithead (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** GeoNames
 |
Monteringshallen for helikoptre
**Hindustan Aeronautics Limited**, forkortet til **HAL**, er en indisk flyprodusent. HAL ble opprinnelig etablert i 1940 under navnet Hindustan Aircraft Limited, men skiftet navn til nåværende etter en fusjon med Aeronautics India Limited i oktober 1964.

HAL har produsert fly både på lisens og egenutviklede. I 1951 fløy treningsflyet HT-2 for første gang, den første flytypen som ble utviklet og produsert i India. Andre egenutviklede produkter inkluderer jagerflyet HF-24 Marut og treningsflyet HPT-32 Deepak.

Lisensproduksjon inkluderer blant annet jagerflyet MiG-21, og angrepsflyene MiG
-27M og Jaguar.
Andre lisenseproduserte fly er det britiske passasjerflyet Avro 748 som i indisk versjon fikk navnet **HAL-748**.

Fabrikken ligger i Bangalore i den indiske delstaten Karnataka

Frem til Bangalore internasjonale lufthavn ble åpnet i 2008 var fabrikkens flyplass Bangalores offisielle lufthavn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (hi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hindustan Aeronautics Limited – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hindustan Aeronautical 75 år

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Spittelmarkt i 1912, malt av Paul Hoeniger
**Spittelmarkt** er en plass i bydelen Mitte i Berlin.

Den gamle markedsplassen mellom Fischerinsel og den østlige delen av Leipziger Straße oppstod ved vestbredden av Spree, utenfor Cölln. Den var et viktig trafikknutepunkt, men ble etter krigen utformet helt på nytt.

Der hvor plassen ligger bygget omkring 1400 St. Gertrud-stiftet et hus med et kapell for adelige jomfruer, som senere ble et hospital for fattige og syke. Kapellet ble til Spittelkirche. Under gründertiden på 1800-tallet måtte Gertrudhospitalet og kapellet i 1872 flytte til dagens Wartenburgstraße i Kreuzberg. Spittelkirche ble i 1881 revet, og den verdifulle indre utsmykningen flyttet til det nye hospitalskapellet i Kreuzberg.

Navnet Spittelmarkt av avledet av Gertrudhospitalet (hospital, spital, spittel).

Idag består de fleste av bygningene ved plassen av bolighus. Det er planer om en ombygning i retning av slik plassen var før.

Det finnes en undergrunnsstasjon på linje U2 som heter Spittelmarkt, og som har vinduer ut mot Spree.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spittelmarkt (Berlin-Mitte) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Spittelmarkt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Tyskland
**Spittelmarkt undergrunnsstasjon** er en stasjon Berlins undergrunnsbanenettverk. Den tilhører U2-linjen. Den befinner seg under plassen som har gitt den navn; Spittelmarkt, ved den tilliggende Wallstraße i distriktet Mitte. Stasjonen ble åpnet 1. oktober 1908. Det er verdt å merke seg stasjonen har et vindusgalleri mot elven Spree. Stasjonen, som i banefortegnelsen til BVG blir betegnet som Sp, er 465 meter fra Märkisches Museum undergrunnsstasjon og 620 meter fra Hausvogteiplatz undergrunnsstasjon. Linjen er 7,6 meter bred og 110,2 meter lang, hallen er 2,6 meter høy og blir på av den relativt nære overflate beliggenheten kalt Unterpflasterbahn. Stasjonen har ved siden av steintrappen også en heis som tillater ferdsel til og fra.

Referanser
----------

1. ↑  Jürgen Meyer-Kronthaler: *Berlins U-Bahnhöfe – Die ersten hundert Jahre.* be.bra Verlag, Berlin 1996, S. 256, ISBN 3-930863-16-2

| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| HausvogteiplatzRuhleben |  | U2 |  | Märkisches MuseumPankow |
Portal: Danmark

Døpefont av Didrick Gercken i Helligaandskirken, København.
Frederik IV og hustru Louises sarkofager i Roskilde domkirke.
**Didrick Gercken** (også Didrik, Diedrich som han selv underskrev seg med), født 1692, død 1748, var en tysk-dansk billedhugger, født i Bremen, og trolig utdannet i farbroren Andreas Gerckens den eldres verksted.

Biografi
--------

Han anses for å være sønn av stenhugger Wölthe Gercken og hustru Gesche Jünglings. Enkelte kilder anfører dog at han er sønn av en Dirich Gercken.

Han arbeidet som billedhugger i Tyskland før han omkring 1713 kom til København for å arbeide i sin farbrors verksted i Nye Kongensgade. Her hadde Andreas bodd siden 1704 og her kom Didrick til å bo til sin død i 1748. 

Det finnes ingen etterretninger om, at han har reist i andre land i Europa, men han har hatt kjennskap til både Lorenzo Bernini og Michelangelos kunst. Ved farbrorens død i 1717 har han vært en erfaren billedhugger, hvor han har utført det meste av arbeidet på Christian V og dronning Charlotte Amalies sarkofager.

20. november 1717 ble Didrick kongelig hoff-billed- og stenhugger etter sin farbror. Som onkelen var han også reformert, hvilket Charlotte Amalie også var. Det er mulig, at det var henne som ansporet Andreas Gercken den eldre til å søke hen til Danmark. Andre reformerte som nøt den frihet og beskyttelse som dronningen kunne tilby, var bl.a. arkitekten Christoph Marselis og Wilhelm Friederich von Platen. 

26. august 1721 gifter Didrick seg med Margrethe Eleonora Wilcken. Hun dør i 1740, og begravelsen er registrert i Nikolaj kirkes regnskaper. Det har vært tre barn i ekteskapet, hvorav man kjenner navnet på to: Mette Dorothea som i 1739 ble gift med hoffmedaljør Georg Wilhelm Wahl, og Margrethe Eleonora som i 1749 blir gift med stenhugger Theodor Gerkcen fra Bremen. 

Didrick utførte en lang rekke dekorative, arkitektoniske utsmykninger av danske slott, i overgangen mellom stilartene barokk og rokokko. Sammen med Just Wiedewelt, utførte han alteret i Garnisons kirke i København i 1724, og alteret i Københavns slottskapell, som i 1732 ble flyttet til Helligaandskirken. På begynnelsen av 1740-tallet, arbeidet han med Garnisons Kirke i Christiania. Han tilvirket også Frederik IVs og dronning Louises sarkofager i Roskilde domkirke, under Thuras ledelse. Han hadde en stor produksjon bak seg, hvorav mange dessverre er gått tapt.

Billedhuggeren Johannes Wiedewelt var Didricks elev.

Referanser
----------

1. 1 2   RKDartists, RKD kunstner-ID 463053, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   rkd.nl, besøkt 9. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Didrick Gercken*, Weilbachs kunstnerleksikon

Litteratur
----------

* Erlandsen, Hanne og Kryger, Karin: *Kongen & hofbilledhuggeren. Frederik 4. & Didrick Gercken*, Slots' og Ejendomsstyrelsen, 2007

Eksterne lenker
---------------

* Den store Danske om Didrick Gercken

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark
 |
**Tørres Thuv** (født 23. august 1970 i Bodø) er en norsk bedriftsleder. Han er konsernsjef i Gyldendal ASA.

I perioden 1991 til 2000 var Thuv tilknyttet Narvesen som selvstendig næringsdrivende for flere butikker, de siste årene var han regionsjef for Nord-Norge og del av ledergruppen i Narvesen detaljhandel. Siden 2001 har Thuv hatt en sentral rolle i etableringen og utviklingen av ARK Bokhandel, først som kjededirektør og fra 1. januar 2008 til 31. desember 2015 som administrerende direktør i virksomheten. Thuv overtok som konsernsjef i Gyldendal ASA 1. januar 2016 etter Geir Mork.

Thuv ble kåret til Årets Retailleder 2015 av hovedorganisasjonen Virke.

Referanser
----------

1. ↑  aftenposten.no John Tørres Thuv er ny konsernsjef i Gyldendal 27. november 2015
2. ↑  «John Tørres Thuv kåret til Årets Retailleder 2015», virke.no Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (besøkt

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Bandoneon
Bandoneon
**Bandoneon** eller **bandoneón** er en type trekkspill som ble konstruert i 1846 av den tyske instrumenthandleren og musikklæreren Heinrich Band (1821–1860) og som ble oppkalt etter ham.

Utbredelse, produksjon og utøvere
---------------------------------

Bandoneonet, og den nær beslektete tyske konsertinaen, ble raskt populære i Tyskland, og det ble dannet tallrike *Bandoneonverein*, bandoneonorkestre med amatører som gjerne spilte populære sanger. De fleste orkestrene forsvant imidlertid under og like etter 2. verdenskrig. 

I 1880-årene kom også bandoneonet med tyske sjøfolk og innvandrere til Buenos Aires i Argentina og Montevideo i Uruguay, og fikk i løpet av kort tid en sentral rolle i tangomusikken, som på den tiden var i ferd med å bli skapt nettopp i disse byene. 

Den mest kjente bandoneonfabrikken var Arnold-fabrikken i Carlsfeldt sørøst i Tyskland. Den ble grunnlagt av Ernst Luis Arnold (1838–1910), og videreført av hans tre sønner Hermann (1859–1946), Paul (1866–1952) og Alfred (1878–1933). I 1911 startet Alfred og Paul sin egen bandoneonproduksjon, og det ble begynnelsen til det berømte AA-bandoneonet (AA står altså for Alfred Arnold), som er det eneste instrumentet dagens profesjonelle utøvere vil spille på. Da Alfred Arnold døde i 1933 produserte 100 arbeidere på fabrikken hans over 600 instrumenter i måneden. På det tidspunktet ble 85% av bandoneonene eksportert til Argentina og Uruguay. 

En av de fremste utøvere og komponister av bandoneon-musikk var argentineren Ástor Piazzolla (1921–1992). Men det har vært og er en rekke andre glimrende bandoneonister i Argentina. Også Per Arne Glorvigen fra Dovre er en internasjonalt anerkjent bandoneonist.

* 
* 
* 
* 
*

Se også
-------

* Tysk konsertina
* Trekkspill
* Torader
* Akkordion
* Harmonika
* Tango

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bandoneons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bandoneon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Olaf G. Aasland/Bergen Museum, Norsk bandoneonsamling med mye historisk og teknisk informasjon

* Tysk bandoneonbygger (på tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Hine** er et konjakkhus. De har egne vinmarker, og kjøpte så sent som februar 2005 vinmarker i Grande Champagne (120 hektar).

Historie
--------

Huset ble grunnlagt av Thomas Hine, i 1821, under navnet «Thomas Hine & Co». Han flyttet fra England (Beaminster i Dorset) til Cognac-regionen i 1791. Siden revolusjonen var i full gang i Frankrike, ble han arrestert og anklaget for å være spion, men ble snart løslatt. Men siden Frankrike og England var i krig, var grensene stengt, så han kom seg ikke hjem til England som han hadde tenkt. Han fikk jobb i et firma som hadde produsert konjakk siden 1763, og gjorde det svært bra der. snart giftet han seg med datteren i huset, Francoise Elisabeth. Han jobbet med konjakk, lærte mye om konjakk, og utviklet hele tiden firmaet. I 1821 gav han firmaet det navnet det har den dag i dag, Thomas Hine & Co. 

Til lagring bruker de kun Limousin eikefat. 

Huset ledes i dag av Bernhard Hine, som er direkte avkommer fra grunnleggeren.

Utvalg
------

Hine VSOP.
* H – en blanding av 15 konjakker fra Petite Champagne, minimum 4 års fatlagring.
* Rare VSOP – en blanding av 25 konjakker fra Grande og Petite Champagne (Fine Champagne), 4-10 års fatlagring.
* Cigar Reserve – en blanding av 25 konjakker fra Grande og Petite Champagne, Borderies og Fins Bois. Minimum 10 års fatlagring.
* Antique XO – en blanding av 40 konjakker fra Grande og Petite Champagne (Fine Champagne), 20-25 års fatlagring. Vant gull ved "The International Wine and Spirit Competition" i 2004.
* Triomphe – en blanding av over 50 konjakker fra Grande Champagne.
* Talent – deres mest presisjefylte konjakk, en ren Grande Champagne. Leveres i treeske, med tulipanformede cognacglass.

Ikke mange konjakkhus leverer rene årgangskonjakker, fordi det er mye ekstra arbeide knyttet til dette. Hine har følgende årgangskonjakker, alle fra Grande Champagne, og alle har minimum 20 års fatlagring;

* 1957
* 1960
* 1975
* 1981
* 1983

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Hine & Co. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata