recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Stasjonsområdet i Porjus.
**Porjus** er et tettsted i Jokkmokk kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 328 innbyggere.

Samfunnet vokste fram på begynnelsen av 1900-tallet i forbindelse med at Porjus kraftverk ble bygd her i Stora Luleälv, ved utløpet av Stora Lulevatten i årene 1910–1915. Den nye kraftstasjonen ble bygd i perioden 1971–1982. I dag er kraftverket i Porjus energiselskapet Vattenfalls tredje største vannkraftverk med en normal årsproduksjon på 1 233 GWh.

I kraftverkbyggets skygge vokste det frem et provisorisk samfunn, som man bare hadde tenkt skulle bestå i anleggsperioden, som man beregnet til fire år. Stadig flere funksjoner kom til for å dekke behovene for en stor stab anleggsarbeidere og tjenestemenn. Resultatet ble et på mange måter velordnet samfunn der styret i Vattenfall stod for både boliger og annen service. 

Som for de fleste andre kraftverksamfunnene, skulle man etter planen avvikle det så snart kraftverket stod ferdig. Porjus ble imidlertid værende, og hadde på det meste ca. 3000 innbyggere. I dag er Porjus det minste av Jokkmokk kommunes tre tettsteder. Porjus krysses av Luleälven, E45 og Inlandsbanan.

Referanser
----------

1. ↑   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑   (på sv) *Statistiska tätorter 2018 – befolkning, landareal, befolkningstäthet*, Statistiska centralbyrån, 23. mars 2021, Wikidata Q106128829,
3. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 20. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Porjus.se, nettsted om Porjus av *Porjus Bya- och Intresseförening*.
* Porjus Northern Light Village Arkivert 24. februar 2021 hos Wayback Machine.
* Informasjon om kraftverket og visninger

| * v
* d
* r
Jokkmokk kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Jokkmokk **·** Porjus **·** Vuollerim |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
City Lade
**City Lade** er et norsk kjøpesenter. Det hadde en omsetning på 2,0 milliarder kroner i 2018. Kjøpesenteret ligger på Lade, ca. 2,5 km nord for Trondheim sentrum. City Lade åpnet 6. mai 2004. Kjøpesenteret har et detaljhandelsareal på ca. 25 000 m². Byggets totale areal er 40 000 m², hvorav 7 000 er parkeringshus.

Kjøpesenteret ble realisert da NKLs engroslager ble flyttet i 2002. Bygningen var på den tiden tilholdssted både for dem og stormagasinet Obs!. Obs! lå i første etasje av bygget, men flyttet opp i andre da kjøpesenteret ble realisert etter omfattende ombygging i perioden 2002–2004.

City Lade ble utvidet 2012–2014, og ble da byggetrinn 2 åpnet høsten 2014, Trondheims største kjøpesenter både i areal og i antall butikker.

Referanser
----------

1. ↑  *Adresseavisen*, 21. januar 2019
2. ↑  Aftenposten Aften – Stor dag for NKL og Domus i Trondheim (01.11.1968, side 10)
3. ↑  «Her bygges Trondheims største kjøpesenter», *Adressavisa* 2 oktober 2012

Eksterne lenker
---------------

* City Lades nettsted
**City of Dundee** er en av Skottlands regioner. Den har status som by (*city*), men omfatter også andre bosetninger enn selve Dundee. Den er den minste av regionene, men den fjerde største byen i Skottland.

Politisk er Dundee (skotsk-gælisk:*Mòr-bhaile Dhùn Dèagh*) et såkalt *council area* og omfatter *Dundee City Council* i valgene til dette rådet og til Skottlands parlament på Holyrood i Edinburgh og til Underhuset i det britiske parlamentet i Palace of Westminster.

I Europaparlamentet er byen om dens område innenfor de 32 skotske valgområdene.

Historie
--------

Distriktet ble opprettet i 1975, under Lven om lokalstyre av 1973, for å inkludere: det tidligere grevskapet i byen Dundee; et Monifieth-område, inkludert burghen Monifieth (men ikke Newtyle og Kettins områder), tidligere innenfor grevskapet Angus; og et Longforgan-område tidligere innenfor grevskapet Perth.

Bygrevskapet ble opprettet i 1894, og byområdet har inkludert burgh av Broughty Ferry siden 1913. Dundee har vært en kongelig burgh siden 1191.

Dundee City ble et enhetlig myndighetsområde i 1996, under Skottlandsloven av 1994, med grenser mot distriktene Tayside-regionen, bortsett fra Monifieth-området og en del av Sidlaw-området, som ble overført fra byen til det nye området Angus. Byen er også administrasjonssted for regionen.

Den nye omforente byen og regionen ble kalt *The City of Dundee* i lovgivningen av 1994, men ble endret til *Dundee City* ved et byvedtak 29. juni 1995, under seksjon 23 av loven om skotsk selvstyre av 1973. med hensyn til utstrekning, er dette det minste av Skottlands regioner.

Byer og landsbyer
-----------------

* Broughty Ferry
* Dundee

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  *Local Government etc. (Scotland) Act 1994*, full tekst, Office of Public Sector Information (OPSI) nettside  
OPSI hjemmeside
4. ↑  *Edinburgh Gazette*, 7. juli 1995

  


| * v
* d
* r
Skottlands regioner |
| --- |
| Skottlands flagg | Aberdeen **·** Aberdeenshire **·** Angus **·** Argyll and Bute **·** Clackmannanshire **·** Dumfries and Galloway **·** Dundee **·** East Ayrshire **·** East Dunbartonshire **·** East Lothian **·** East Renfrewshire **·** Edinburgh **·** Falkirk **·** Fife **·** Glasgow **·** Highland **·** Inverclyde **·** Midlothian **·** Moray **·** North Ayrshire **·** North Lanarkshire **·** Orkney **·** Perth and Kinross **·** Renfrewshire **·** Scottish Borders **·** Shetland **·** South Ayrshire **·** South Lanarkshire **·** Stirling **·** West Dunbartonshire **·** West Lothian **·** Ytre Hebridene (na h-Eileanan Siar) | Storbritannias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Pontypridd** (kalles lokalt **Ponty**) er en by i Rhondda Cynon Taf i det sørlige Wales, omkring 20 km nord for Cardiff. 

Navnet er walisisk, og betyr «broen ved jordhuset». Broen det vises var en gangbro over elven Taff. Byen er dog mer kjent for en nyere bro, nemlig Old Bridge fra 1755. Den ble bygget av William Edwards, og var hans tredje forsøk på stedet. Da den ble åpnet var den Europas lengste enkeltspennsbro i stein. Den utgjør et perfekt segment av en sirkel, 43 meter lang og 11 meter over elven. Gjennom hver ende går tre hull av forskjellig diameter, som ble laget for å redusere vekten, men som viste seg å få en interessant estetisk effekt som en bonus. Den kraftige stigningen gjorde det vanskelig å kjøre en hestekjerre over, og i 1857 finansierte befolkningen en ny bro, Victoria Bridge, ved siden av. I perioden etter konstruksjonen av Old Bridge og frem til 1860-årene var byen kjent som Newbridge. []

Byens historie preges av kull- og jernindustri. Den ligger på stedet for dalene Rhondda og Taff krysser hverandre, og ble derfor et viktig sted for transporten av kull fra Rhondda og jern fra Merthyr Tydfil, først via Glamorganshirekanalen og senere over Taff Vale Railway til havnene i Cardiff og Barry, Glamorgan. Den hadde en periode verdens lengste togplattform. 

University of Glamorgan, som ble grunnlagt som en høyskole for gruvearbeidere, ligger i byen.

Pontypridd har et at de fremste rugbylagene i Wales, og mange av spillerne derfra har vært på landslaget. 

Blant kjente personer fra Pontypridd finner man sangeren Tom Jones (som ble født i Treforest like ved); Evan og James James, forfatterne av Wales nasjonalsang «Hen Wlad fy Nhadau»; William Price, den første som utførte en kremasjon i moderne tid i Storbritannia; operasangerne Stuart Burrows og Geraint Evans; bokseren Freddie Welsh; rugbyspilleren Michael Owen og bandet Lostprophets. 

Pontypridd var vertskap for det nasjonale Eisteddfod i 1893.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pontypridd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
***Snødronningen 2*** (originaltittel: *Снежная королева 2: Перезаморозка*) er en russisk animert film fra 2015, regissert av Aleksej Tsitsilin.

Handlingsreferat
----------------

Ett år etter at snødronningen ble beseiret av Gerda, har trollet Orm tint opp resten av sitt slag - og bor nå hos bestemoren Rosa og Gerdas hvite ilder Luta. De arbeider i troll-landsbyen som gruve-arbeider. Orm avlegger en ed ved Lake Gao å aldri fortelle en eneste løgn. Men fra dette øyeblikket kommer refleksjonen hans til live, og begynner å manipulere ham til å gjøre de umoralske tingene - inkludert å lyve. Etter å ha blitt sparket fra jobben, etter å ha fornærmet ridderen Arrog, blir Orm manipulert av refleksjonen sin til å delta i en konkurranse for å bestemme hvem som kan få muligheten til å gifte seg med prinsesse Maribel.

For å imponere prinsessen og onkelen hennes, kongen, lyver Orm om å ha beseiret snødronningen på egen hånd. Men Gerda, som hadde ankommet landsbyen sammen med broren Kai og vennen Alfida, overhører Orms løgner. Dette førte til en krangel mellom dem, noe som kulminerer med at Gerda reiser sin vei. Senere, samtidig som Orm og Rosa flytter inn i kongens palass, uttaler kongen at tror han har sett Rosa før. Men plutselig dukker nordavinden opp, og bortfører prinsesse Maribel.

Prinsessens forsvinning får kongen til å bestemme at den som klarer å redde prinsessen skal gifte seg med henne. Orm, sammen med Arrog og de andre krigerne, setter ut for å redde prinsessen. En fortvilet Orm blir manipulert av hans, nå blå og frost-aktige, refleksjon til å trekke ham inn i den virkelige verden - hvorpå refleksjonen fanger Gerda og de andre. Etter en konfrontasjon mellom de to, avslører Orms refleksjon - som refererer til seg selv som Snøkongen - at jo mer han vokser i makt, desto mer svekkes Orm helt til han blir usynlig.

Snøkongen slipper deretter ut hæren sin løs, og overvelder Orms venner. Han omslutter dem alle i is. Orm forsøker å advare Gerda. Men hun kan ikke lenger se, høre eller ta på ham, og Snøkongen narrer henne til å tro at han er den virkelige Orm og fryser henne. Orm er også fanget, men innser at snøkongen ble født fra hans egne løgner. Orm blir dermed nødt til frigjøre seg selv, Gerda og snøkongens andre offer, ved å høylytt å tilstå alle løgnene sine.

Skuespillere
------------

* Ivan Okhlobystin som Orm
* Garik Kharlamov som Arrog
* Nyusja som Gerda
* Valerija Nikolajeva som Alfida
* Dee Bradley Baker som Luta

Referanser
----------

1. ↑  Лауретов кинопремии Asia Pacific Screen Awards назовут в Австралии
2. ↑  Снежная королева 2: Перезаморозка (2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Snødronningen 2* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Snødronningen 2* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**James Joseph** (født 1. september 1962 i Utica i New York) er en rullestolcurlingspiller fra USA. Han har deltatt i samtlige syv VM fra 2005 til 2013 for USA, og deltar i sitt tredje Paralympics ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji. 

Han ble skadet i oktober 1987. Han rakte sammen løv, og da han tømte løvet i søppelkassen ble han påkjørt av en bil, og fikk beina klemt mellom to biler. Beina måtte amputeres etter denne skaden. Joseph møtte ergoterapeuten Marc DePerno som var direktør for Sitrin STARS-programmet (Success Through Adaptive Recreation and Sports) ved rehabiliteringssenteret Charles T. Sitrin Healthcare, og begynte da med rullestolbasketball, og etterhvert rullestolcurling.

Han er gift og har en datter.

Karriere som rullestolcurlingspiller
------------------------------------

Joseph var med og vant USA-mesterskapet i rullestolcurling i 2004, og deltok ved sitt første VM året etter; ved VM i rullestolcurling 2005 i Glasgow. Her kom USA på 8.-plass. Året etter deltok USA ved Paralympiske vinterleker 2006, der de endte på 8.-plass med Joseph som skip. VM i rullestolcurling 2007 ble arrangert i Sollefteå i Sverige, her kom USA på 5.-plass. 

I 2008 vant han sin første VM-medalje, ved VM i rullestolcurling 2008. Her spilte Joseph toer, og USA møtte Canada i bronsefinalen. USA vant denne kampen 8-1, med Augusto Perez som skip, og fikk med det bronse. De spilte seg også fram til bronsefinale ved VM i rullestolcurling 2009, men tapte denne kampen 4-6 for Tyskland, og endte på 4.-plass. Han var med på flere andre turneringer også i 2009; USA vant gull i US Open og Kathy Kerr Open i Canada, og fikk bronse i Kingross Invitational i Skottland. USA fikk en ny 4.-plass ved Paralympiske vinterleker 2010. 

Han deltok igjen ved VM i rullestolcurling 2011, der USA kom på 7.-plass, og ved VM i rullestolcurling 2012, der de kom på 5.-plass. Ved VM i rullestolcurling 2013 spilte de seg fram til nok en bronsefinale, men Kina vant denne kampen 6-5, slik at USA endte på 4.-plass. 

Joseph var toer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der USA kom på 5.-plass med Patrick McDonald som skip.

Referanser
----------

1. ↑  Utica OD - *From tragedy to triumph for New Hartford athlete*, besøkt 7. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Joseph – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) James Joseph – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) James Joseph – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) James Joseph – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) James Joseph – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* Profil ved Paralympics 2014 Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine.
**City Hospital** (også kjent som **Island Hospital** eller **Charity Hospital**) var et historisk hospital i Roosevelt Island i Manhattan i New York City.

Historie
--------

Yil å begynne med var det kalt **Penitentiary Hospital** og lå på det som den gang var kjent som *Blackwell's Island*. Det første sykehuset ble bygd i 1832 for fangene på straffeanstalten *Blackwell's Penitentiary*. Etter at hospitalet ble ødelagt av brann i 1858 tegnet arkitekten James Renwick jr. en ny bygning. Det ble hetende *City Hospital*, og fangene fullførte byggingen i 1861. I tillegg til de innsatte ble også New Yorks fattigere befolkningslag behandlet her. I 1870 ble navnet endret til Charity Hospital.

I 1877 åpnet Charity Hospital en sykepleierskole, den fjerde av sitt slag i USA. Utdannelsen av sykepleiere var på to til tre år, og underviste ikke bare i pasientpleien og i generell sykehushygiene. Sykepleierne på Charity Hospital pleiet pasienter, assisterte kirurger, veide og tok seg av nyfødte, og lærte seg å forbererede egnet mat.

Navnet på øya ble offisielr endret til Welfare Island i 1921.

Fengselet ble stengt i 1935, og hospitalet i 1957. Da ble Charity Hospitals og Smallpox Hospitals oppgaver overført til Elmhurst Hospital Center i Queens. Bygningen, som var i Second Empire-stil, ble medtatt på National Register of Historic Places i 1972, men ikke gitt status som vernet. Året etter ble *Welfare Island* endret til *Roosevelt Island* til ære for Franklin D. Roosevelt. Hospitalet ble revet i 1994, og stein derfra benyttet som kantsteiner til gangveien i *Franklin D. Roosevelt Four Freedoms Park*, som ble anlagt i øyas sørlige del.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Records of City Hospital (Welfare Island, N.Y.) 1877-1961». *nyam.org*. New York Academy of Medicine. Besøkt 4. desember 2009. [*død lenke*]
2. 1 2 3 4  Christopher Gray (16. oktober 1994). «Streetscapes/Charity Hospital on Roosevelt Island; Piles of Rubble Where Grim Gray Walls Once Stood». *The New York Times*. Besøkt 4. desember 2009.
3. 1 2  «Finding Women in the Archives: Student Nurses - Women at the Center». *Women at the Center* **(engelsk)**. 9. januar 2018.
4. 1 2  «Smallpox Hospital (Renwick Ruin)». *rihs.us*. Roosevelt Island Historical Society. Besøkt 4. desember 2009.
5. 1 2  Gregory Beyer (23. januar 2009). «Roosevelt Island - Signs of Progress for a Memorial Deferred on Roosevelt Island». *The New York Times*. Besøkt 2. desember 2009.
**Nancy Drolet** (født 2. august 1973), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.

Drolet vant en olympisk solvmedalje i ishockey i vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak USA. Det var første gangen ishockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Sølv Sølv i ishockey, damer Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nancy Drolet – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Nancy Drolet – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Nancy Drolet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nancy Drolet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nancy Drolet – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Nancy Drolet – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Viktor Vasiljevitsj Nikiforov** (russisk: Виктор Васильевич Никифоров; født 4. desember 1931 i Moskva, død 3. april 1989) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Nikiforov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.

Nikiforov ble verdensmester i ishockey 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 9 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 4 mål.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1954 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viktor Nikiforov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Nikiforov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Nikiforov – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Nikiforov – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Viktor Nikiforov – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Poor Little Fool*** en pop-/rocksang skrevet av Sharon Sheeley. Sheely skrev sangen da hun var bare femten år gammel. Sheely hadde møtt Elvis Presley, og han oppmuntret henne til å skrive. Sheely oppsøkte Rick Nelson for å få spilt inn melodien. Hun kjørte til Nelsons hus, og tenkte at hun kunne få møte stjernen om hun sa at bilen hennes hadde brutt sammen. Nelson kom henne til unnsetning, og Sheely spilte sangen for ham. Sheely sin versjon var mye raskere, da Rick spilt den inn bremset han den ned. Sheely ble en suksess, og kort tid etter bestemte hun seg for å jobbe med Eddie Cochran.

Sangen var basert på skuffelsen hennes etter et kortvarig forhold med et medlem av en populær sangduo. Den mest kjente versjonen av sangen ble spilt inn av Ricky Nelson den 17. april 1958 og utgitt på Imperial Records 5528. Det har æren av å være den første sangen på førsteplass på Billboard magazine sin da nyopprettede Hot 100-lista, som erstattet magasinets Jockey og Top 100-liste. Den fikk to uker på førsteplassen. Låten nådde også topp ti på Billboard Country and Rhythm and Blues-listen.

«Poor Little Fool» ble en radiohit da den ble utgitt som en del av en fire-sangs-EP (45 o/min) som ble hentet fra artistens andre LP, *Ricky Nelson*. Som svar på den gode responsen, hastet Lew Chudd fra Imperial Records ut en singelversjon (både 45 og 78 o/min). Nelson protesterte imidlertid fordi han trodde dette ville skade salget av EP-en. Hans kontrakt med Imperial gav ham rettighet til godkjenning av all bildekunst for utgivelsene og for å uttrykke sin misnøye med Chudd sin avgjørelse, valgte han å ikke velge et fotografi for «Poor Little Fool»-singlen. Dermed er «Poor Little Fool» den eneste Ricky Nelson-singel utgitt av Imperial som ikke hadde noe bilde.

Listeplasseringer
-----------------

| Liste (1958) | Toppplassering |
| --- | --- |
| U.S. *Billboard* Hot 100 | 1 |
| U.S. *Billboard* Country & Western Best Sellers | 3 |
| U.S. *Billboard* Rhythm & Blues Best Sellers | 3 |
| UK Singles Chart | 4 |

Referanser
----------

1. ↑  Philip Bashe, *Teenage Idol, Travelin' Man: The Complete Biography of Rick Nelson*.
2. 1 2 3  Ricky Nelson (Imperial) - Charts & Awards - Billboard Singles, Allmusic.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Hjerte av glass*** (tysk originaltittel ***Herz aus Glas***) er en vesttysk spillefilm fra 1976 regissert og produsert av Werner Herzog.

Handling
--------

Handlingen i filmen foregår i en liten landsby i Bayern på 1700-tallet der man lager verdifullt rødt «rubinglass». Når glassmesteren dør og tar med seg oppskriften i graven, oppstår fortvilelse blant befolkningen og glassverket brenner ned.

Bakgrunn
--------

Hovedpersonen Hias, spilt av Josef Bierbichler (født 1948), bygger på den klarsynte Mühlhiasl (1753–1805), en legendarisk gjeter og «skogsprofet» i bayersk folklore som har etterlatt seg en rekke spådommer om framtida og landsbyene der han bodde. 

Filmen er særlig kjent for at alle skuespillerne, bortsett fra Hias og glassblåserne, opptrer under hypnose. Spillestilen er derfor tidvis svært kunstig, stiv og langsom. 

Deler av naturscenene i filmen er spilt inn i Yellowstone nasjonalpark i USA og på Skelligøyene i Irland. Musikken er ved krautrock-bandet Popol Vuh.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hjerte av glass* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Hjerte av glass* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Hjerte av glass* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Hjerte av glass* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Hjerte av glass* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Hjerte av glass* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Hjerte av glass* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Hjerte av glass* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Hjerte av glass* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Hjerte av glass* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Viktor Nikititsj Panin** (russisk: Виктор Никитич Панин; født 23. mars 1800 i Moskva, død 1. april 1874 i Nice) var en russisk greve og jurist, sønn av Nikita Petrovitsj Panin. 

Pabin var en brennende tilhenger av monarkiet, og en av tsar Nikolaj Is tidligste støttespillere. Han var svært opptatt av å få avskaffet det russiske livegenskapet.

Panin var 1841-62 justisminister, og deretter ordfører i komitéen for redigering av loven om livegenskapets opphevelse, og 1864-67 generaldirektør for det keiserlige kanselli for lovstifelsessaker.

Hans sønnedatter, Sofia Panina var en filantrop som ble aktiv i det konstitusjonelle demokratis parti etter februarrevolusjonen i 1917. Hun ble utsatt for en politisk rettegang etter bolsjevikenes maktovertakelse i oktoberrevolusjonen.

Litteratur
----------

* Henri Troyat: *Alexandre II de Russie*, Paris, Flammarion, 1992.
* Hélène Carrère d'Encausse: *Alexandre II, le printemps de la Russie*, Paris, Fayard, 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Hjerteklaff** er en anatomisk del av et hjerte, som skal hindre blodet i å flyte i motsatt retning, som for eksempel ved et slag.

Hjertet består av to forskjellige typer klaffer, *seilklaffer* og *halvmåneklaffer*. Seilklaffer ser ut som seil og halvmåneklaffer som halvmåner. Mellom hjertets forkammere og hjertekammere ligger seilklaffene. Seilklaffen(e) mellom høyre forkammer og høyre hjertekammer heter *tricuspidalklaffen*, og seilklaffen(e) mellom venstre forkammer og venstre hjertekammer kalles *bicuspidalklaffen* (også kalt *mitralklaffen*). 

Halvmåneklaffer finnes i overgangen mellom hjertekamrene og arteriene. Mellom høyre hjertekammer og *arteria pulmonalis* (arterien som går fra hjertet til lungene) finnes *pulmonalklaffen*, og mellom venstre hjertekammer og aorta finnes aortaklaffen.

Hjertelyder er lyder fra klaffene som lukkes. Hjertelydene karakteriseres som "lubb dupp"-lyd, der "lubb" er når tricuspidal- og bicuspidalklaffen lukker seg (seilklaffene), mens "dupp" er når pulmonal- og aortaklaffen lukker seg (halvmåneklaffene).

Funksjonen til hjerteklaffene er å styre blodstrømmens retning i hjertet, og de fungerer som en slags tilbakeslagsventil.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Pony the Pirate** er en norsk popgruppe.

Bandet ble kåret til Årets Urørt i 2009 med sangen «Walk the Shame». De ga ut debutalbumet *This Is Our Psychopedia!* på Sony Music i januar 2010. Låtene «Walk the Shame», «Psychopedia» og «Sing» ble A-listet på NRK P3 i 2009/2010. I 2009 var Pony the Pirate det 4. meste spilte norske band på NRK P3[]. De spilte på flere store norske festivaler i 2009 og 2010, blant annet hovedscenen på Hovefestivalen, Øyafestivalen, Quartfestivalen, Norwegian Wood, Slottsfjellfestivalen og Pstereo. 

Bandet ble lagt på is med et nesten ferdig innspilt album høsten 2010 men startet opp igjen i 2015, da med redusert besetning.

Diskografi
----------

* *This Is My Psychopedia!* (2009) (EP)
* *This Is Our Psychopedia!* (2010) (Album)
* *Dangerous* (2015) (Maxisingel)

Medlemmer
---------

* Joakim Johannessen: vokal, bass, gitarer
* Kurt André Aase: trommer, koring
* Kristian Harnes: tangenter, koring

### Tidligere medlemmer

* Erik Nerheim: saksofon, midisax, koring
* Elin Johannessen: klokkespill, tamburin, koring
* Ole Ådland: gitar, koring
* Camilla Sæle Ådland: gitarer, pedal steelgitar, koring
* Lene Notland: piano, fløyte, koring.
* Gunhild Rotvik: fiolin, koring.

Referanser
----------

1. ↑  «Pony the Pirat er Årets Urørt». *nrk.no*. 23. januar 2009. Besøkt 3. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Pony the Pirate på Facebook
* Pony the Pirate på MySpace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Hjerterum på et xylografi fra 1881
**Hjerterum** var Henrik Wergelands siste bolig. Her døde han natt til 12. juli 1845. Han tegnet selv huset som en enkel husmannsstue, og fikk det reist etter at han måtte selge Grotten mot slutten av januar 1845. 

Han forlot Grotten i bærestol 15. april 1845, det vil si dagen etter flyttedagen som er 14. april. Hjerterum var ikke helt ferdig; snekkerne arbeidet fremdeles og det var rått i huset, så han tilbrakte de siste 10 dagene av april på Rikshospitalet. Etter det lå han uhelbredelig syk i Hjerterum til døden inntraff. Dødsårsaken var det som den gang ble omtalt som en forherdelse i høyre lunge, antakelig lungekreft. I løpet av de innpå tre månedene han bodde i Hjerterum, skrev han sine siste berømte frittstående dikt, *Til Foraaret*, *Til min Gyldenlak* og *Den smukke Familie*, sine livserindringer, *Hassel-nødder*, skuespillet *Fjeldstuen* og en lang rekke brev.

Ole Vig dør i Hjerterum
-----------------------

I 1857 endte Ole Vig også sitt liv i Hjerterum. Han døde av tuberkulose 33 år gammel. Han er blant annet kjent som forfatteren av fedrelandssangen «Blant alle Lande» og var en beundrer både av Henrik Wergeland og N.F.S. Grundtvig.

Hjerterum ble liggende på sin opprinnelige plass fram til 1883. Da ble huset revet og flyttet til Ski der det ble gjenreist i nærheten av Ski stasjon, men ikke i sin opprinnelige skikkelse. Det ble påbygd og innredet slik at det rommet tre leiligheter. Det gikk da under navnet «Wergelands Minde». Huset ble revet cirka 1980 for å gi plass til Skeidar møbelsenter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Min** (tradisjonell kinesisk: 閔, forenklet kinesisk: 闵, pinyin: *Mǐn*, Wade-Giles: *Min*) er et kinesisk slektsnavn.

Det nevnes som 132de navni Baijiaxing. I 2008 var det regnet som det 193. mest brukte etternavn i Kina, delt av 520.000 personer.

På andre kinesiske språk enn mandarin uttales det:

* Kantonesisk: *Man5* (jyutping)
* Hakka: Man (dapenghua)

Navnet finnes også i nabolandene Korea og Vietnam, som:

* Koreansk: Min, 민
* Vietnamesisk: Mẫn

Opprinnelse
-----------

Ifølge den klassiske historiekommentaren Zuozhuan, forfattet innen år 389 f.Kr. gikk en del personer med slektsnavnet Ji (姬) over til slektsnavnet Min.

Områder hvorfra de eldste registreringer Min forefinnes:

* I provinsen Gansu: Dongxiang
* I provinsen Shandong: Sishui
* I provinsen Shanxi: Taiyuan
* I provinsen Jiangsu: Taicang

Kjhente bærere av navnet Min
----------------------------

* Min Ziqian/Min Sun, én av Konfucius' 72 disipler
* Min Huifen, erhuspiller

Referanser
----------

1. ↑  «百家姓» **(kinesisk)**. Guoxue. Besøkt 28. oktober 2014.
2. ↑   **(kinesisk)**. Taiwan.cn. 6. januar 2009. Besøkt 28. oktober 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Forsvarets anleggsdirektorat** (FAD) var et midlertidig, selvstendig direktorat som ble opprettet av det norske Forsvaret i 1952. Forsvaret sto overfor en omfattende byggevirksomhet i årene etter krigen, og direktoratet skulle stå for utførelse av ulike militære anlegg og byggearbeider (instruks ved Forsvarsdepartementet 29.2.1952). F.A.D. ble nedlagt i 1960, og en del av dets funksjoner ble overført til Forsvarets bygningstjeneste.

Entreprenøren og sivilingeniøren Haakon Eeg-Henriksen hadde oppgaven med å organisere direktoratet fra starten av.

Referanser
----------

1. ↑  «Forsvarets anleggsdirektorat». *Forvaltningsdatabasen*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste. Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 17. mars 2015.

Litteratur
----------

* Barvik, Bjørn (1988) *Leiing og organisasjonsformer i Forsvaret. Ein studie av problemoppfatninger blant befal om leiing og organisasjonsformer i Forsvaret 1945-1985.* Hovedoppgave, Universitetet i Bergen

Eksterne lenker
---------------

* Direktoratets arkiv i Arkivportalen.no
**Forstørrende nærbriller** er lesebriller og et optisk hjelpemiddel som gjør det mulig for brukeren å holde lesestoffet tettere opp til øynene enn hva som er mulig uten briller eller med vanlige lesebriller.

Virkemåte
---------

Prinsippet er at et objekt lager et større bilde på netthinnen jo kortere avstanden til øyet blir. Folketrygdloven stiller krav[*klargjør*] om at differansen mellom brillenes avstandsstyrke og nærstyrke skal være + 5 dioptrier eller mer. Nærtillegget i vanlige lesebriller pleier å være ca. + 1 til + 3 dioptrier. 

Ved bruk av nærbriller og lupebriller er det viktig å merke seg at bildet på netthinnen blir tåkete dersom objektet holdes i for lang avstand fra øyet. Dette er en feil som mange gjør når de begynner å bruke svaksyntoptikk. Mange synes det er uvant å holde objektet så nære øynene. Regelen er likevel at jo sterkere nærtillegget er, jo nærmere øynene må objektet holdes for at bildet skal være skarpt. En brille med nærtillegg + 10 dioptrier gir for eksempel en leseavstand på ca. 10 cm. Når avstanden mellom øynene og objektet blir kortere enn ca. 10–20 cm begynner det også å bli vanskelig å bruke begge øyne samtidig. Øynene klarer ikke å konvergere tilstrekkelig til å fiksere på samme punkt. Dette merkes blant annet ved at det oppstår dobbeltsyn. Det vanlige er da at man benytter det beste eller det dominante øyet til lesing og dekker til det andre.

Se også
-------

* Syn
* Synstap
**Reidar Torp** (født 7. juli 1922 i Sarpsborg, død 19. mai 2017) var en norsk offiser (generalmajor). Han var sjef for Etterretningstjenesten fra 1970 til 1975.

Liv og virke
------------

Han var sønn av politikeren Oscar Torp.

Under andre verdenskrig rømte Torp fra Norge med skipet HMS «Devonshire» den 7. juni 1940 sammen med kongefamilien og regjeringen. Under andre verdenskrig fullførte han i 1943 han Krigsskolen i London og var deretter ved Sandhurst der han fullførte i 1944.

Torp ble løytnant i 1944, rittmester i 1950, major i 1955, oberstløytnant i 1960, oberst i 1970 og generalmajor i 1975.

Torp var sjef for Etterretningstjenesten under Forsvarets Overkommando fra 1970 til 1975 og sjef for Plan and Policy Division International Military Staff i NATO fra 1975 til 1979. Han var også sjef for Forsvarets stabsskole fra 1979 til 1983 og sjef for Norges Hjemmefrontmuseum fra 1983 til 1995.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Reidar Torp 80 år 7. juli». NTB. 14. juni 2002.
2. ↑  Odin Johannessen (22. juni 2017). «Nekrolog: Reidar Torp». Aftenposten. Besøkt 13. oktober 2017.
3. 1 2  Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem? 1979*, Kunnskapsforlaget, 1979, s. 650.
4. ↑  «Arnfinn Moland 50 år 25. august». NTB. 3. august 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Reidar Skagestad** (født 7. juni 1924, død 7. desember 2022) var en norsk teatermann og pedagog.

Han studerte ved Oslo lærerhøgskole samt til cand.mag. i musikk, teater og norsk. Han var ansatt ved Romerike Folkehøgskole 1956–1994 og var rektor fra fra 1966, med et midlertidig opphold som rektor ved Statens Teaterhøgskole 1970–1973. Med Eyvind Solås etablerte han i sin tid folkehøgskolens teaterlinje som har utdannet flere titalls kjente skuespillere.

Han satt som formann for styret ved Statens Balletthøgskole og var i redaksjonen for *Norsk Sangbok* (1998).

Reidar Skagestad fikk i 2009 Kongens fortjenstmedalje i gull for innsatsen for musikk- og teaterlivet i Norge.

Han var gift med Hermine Bernhoft-Osa Skagestad og var far til Liv Hege Skagestad og skuespillerne Unni Kristin Skagestad og Gard Skagestad.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, «75 år i dag: Rektor Reidar Skagestad», side(r) 10, utgitt 7. juni 1999[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Solabladet, «Fikk Kongens fortjenstmedalje i gull», utgitt 22. oktober 2009[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Tore Østvang: *Reidar Skagestad (1924-2022)* - Minneord i Aftenposten 23. desember 2022
5. ↑  «Fikk Kongens fortjenstmedalje i gull». *Solabladet*, 22. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Kakelarer** eller **egentlige kakelarer** (*Phoeniculus*) er en slekt i kakelarfamilien (Phoeniculidae) som består av fire arter. Slekten sorterer i sin egen underfamilie; **Phoeniculinae**. De egentlige kakelarenes nærmeste slektninger er sabelnebbene, som tilhører en annen slekt og underfamilie i samme familie. Alle fire artene listes som *livskraftige* på IUCNs rødliste.

Biologi
-------

Egentlige kakelarer og sabelnebber skilte trolig lag under miocen, for omkring 10,2 millioner år siden, men det er vanskelig å hevde noe konkret om hvilken av slektene som er mer basal. Den morfologiske spesialiseringen er nemlig tilnærmet lik, bort sett fra det mer ekstreme nebbet hos sabelnebbene. Brunhodekakelaren (*R. castaneiceps*) byr imidlertid på utfordringer med hensyn til plasseringen. Den framstår som en mellomting. Tidligere var den derfor plassert sammen med egentlige kakelarene, men den er nå flyttet til sabelnebbene.

De egentlige kakelarene er trelevende fugler som er noe større enn sabelnebbene og måler omkring 30–40 cm. Fjærdrakten er hovedsakelig sort med innslag av andre farger, ofte iriserende, med eller uten hvite vinger og stjert. Nebbet er tang-lignende og svakt dekurvet, spesialisert til å fange leddyr i sprekker og lignende gjemmesteder i barken på trær. Sabelnebbene har imidlertid et mer ekstremt dekurvet nebb enn de egentlige kakelarene. Kakelarene er ganske støyende og gruppelevende, i motsetning til mer rolige og mer diskré sabelnebbene.

Kakelarer er standfugler som utelukkende lever i områder med trær og er hullrugere.

Inndeling
---------

Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Ligon (2017). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008). Eventuelle beskrivelser i parentes representerer ikke offisielle navn.

**Treliste**
* Bucerotiformes, hornfugler
	+ Phoeniculidae, kakelarfamilien
		- Phoeniculinae
			* *Phoeniculus*, egentlige kakelarer
				+ *P. purpureus*, grønnkakelar
				+ *P. damarensis*, fiolettkakelar
				+ *P. somaliensis*, svartnebbkakelar
				+ *P. bollei*, hvithodekakelar
		- Rhinopomastinae, sabelnebber

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ligon, D. (2017). [Woodhoopoes (*Phoeniculidae*)]. In: del Hoyo, J. Elliott, A. Sargatal, J. Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). *Handbook of the Birds of the World Alive*. Lynx Edicions, Barcelona.
2. ↑  Syvertsen, P. O. Ree, V. Hansen, O. B. Syvertsen, Ø. Bergan, M. Kvam, H. Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. *Norsk Ornitologisk Forening*. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-08-07

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phoeniculus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Phoeniculus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Phoeniculus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Phoeniculus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phoeniculus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Phoeniculus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Reidar Schwebs** (født 24. januar 1941 i Stavanger, død 14. januar 2021 i Oslo) var en norsk militærpsykiater som arbeidet i Forsvarets sanitet og Kontoret for katastrofepsykiatri (nå Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress) gjennom 25 år. Han var sentral i utviklingen av norsk beredskaps- og katastrofepsykiatri, og hadde blant annet sentral en viktig rolle i oppfølgingen av Scandinavian Star-ulykken. Han var også leder for helseberedskapsfunksjonen i Oslo og leder for hovedkomiteen for sykehusberedskap. Han ble cand.med. ved Universitetet i Bergen i 1967 og spesialist i psykiatri i 1975, og ble deretter psykiater og major i Forsvarets sanitet. Han ble knyttet til Kontoret for katastrofepsykiatri fra etableringen.

Litteratur
----------

* Arne Sund (2008). *Historien om katastrofepsykiatrien som nytt fagområde i Norge*. Sessvollmoen: Forsvarets sanitet. ISBN 9788299240963.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, dødsannonse, utgitt 20. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Han rekvirerte et hotell som støttesenter for de rammede av Scandinavian Star-katastrofen
3. ↑  *Norges leger*. Den norske lægeforening. 1996. ISBN 8290921462.
**J. P. Sauer & Sohn GmbH** er en tysk produsent av våpen, grunnlagt 1751 i Suhl. Firmaet har hovedkontor i Eckernförde og er Tysklands eldste eksisterende våpenfabrikant. Sauer har blant annet FBI, det tyske forsvaret og politiet i flere land som kunder.

Historie
--------

Familien Sauer kom til Suhl fra Nürnberg på 1600-tallet. Johann Paul Sauer grunnla i 1751 J. P. Sauer & Sohn. De startet med å produsere pistoler og geværer, senere også revolvere. I 1880 prioriterte firmaet produksjon av jaktvåpen og ble markedsleder, en posisjon som ble styrket ved produktutvikling, patenter og ved at de vant flere utmerkelser for sine produkter. I 1893 startet de et samarbeid med Krupp.

Under andre verdenskrig gikk firmaet over til å produsere militære våpen. Fra 1941 produserte de nesten bare krigsmateriell. Sauer var sammen med Mauser den viktigste produsenten av Wehrmachts standardgevær Karabiner 98k som ble produsert totalt i over 14 millioner eksemplarer. Firmaet utviklet Sturmgewehr 44 (StG-44) i Suhl som innen krigens slutt hadde blitt produsert i 44 000 eksemplarer. Da krigen sluttet ble produksjonen stoppet og firmaet begynte å gjøre reparasjoner for den sovjetiske okkupasjonsmakten. 

Etter krigen valgte man senere å flytte firmaet til Vest-Tyskland. 26. mars 1951 ble J. P. Sauer & Sohn Aktiengesellschaft, Sitz Eckernförde etablert i Eckernförde i Schleswig-Holstein. Fra 1952 ble det amerikanske markedet for pistoler svært viktig.

Se også
-------

* Schweizerische Industrie Gesellschaft

Eksterne lenker
---------------

* J. P. Sauer & Sohn GmbH

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Reidar Vågnes** (10. januar 1950) er en tidligere norsk fotballspiller og trener fra Langevåg.

Han hadde med Hødd en sesong i 1. divisjon fotball for herrer 1972 som forsvarer, men rykket ned. Deretter gikk han til Langevåg IL i 1973 og senere til Aalesunds Fotballklubb.

Vågnes trente Hareid i 1986 og 1987. Han tok over etter Otto Sundgot som trener for Hødd i 1990, assistert av Kjetil Hasund. Han trakk seg sommeren 1992, etterfulgt av Knut Ertesvåg. Sent i 1993 ble han utnevnt til landslagstrener for U20 jenter, underlagt Åge Steen. I 1995 og 96 var han Norges Fotballforbunds talentsjef i Midt-Norge, og en kort tid G17-ansvarlig i 1997.

Mest kjent er han fra tiden i Molde Fotballklubb som assistent under Erik Brakstad i to gode sesonger (1998 og 1999), samt hovedtrener (2004) assistert av Odd Berg. Han ga seg i november 1999 og ble i 2000 ansatt som sportslig leder i Aalesunds Fotballklubb, et virke som ga ham mye blest etter anklager fra fotballagenten Berit Riise i 2003. Han ga seg sent i 2003 og fikk nevnte sesong i Molde Fotballklubb som hovedtrener, og ble ansatt som sportssjef i tippeligaklubben Aalesunds FK den 23. november 2006. Han kom da fra stillingen som talentutvikler for NFF i kretsene Sunnmøre og Nordmøre/Romsdal. Den 29. juni ble det klart at han skal trene Hønefoss ut 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reidar Vågnes – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Hønefoss Ballklubb – 2023 |
| --- |
| 
* 1 Strandberg
* 3 Rydje
* 4 Muqkurtaj
* 5 Slemdal
* 6 Svendsen
* 7 Wang
* 8 El Amrani
* 9 Svensson
* 10 el Ghaouti
* 11 Ringberg
* 13 Ulshagen Jorde
* 14 Kuisch
* 15 Grimstad
* 17 Frøhaug
* 19 Delerud Volden
* 20 Aslaksen
* 21 Nestaker
* 23 Nilsen Bukten
* 26 Byttingsvik
* 27 Ghirmay
* 28 Mala
* 29 Groven
* 67 Lumanza

Hovedtrener: Halle
Assistenttrener: Dalen
Assistenttrener: Jankovic
 |
*Unngå forveksling med professor Reidar Aasgaard*

**Reidar Åsgård** (født 4. mai 1943) er en norsk lokalpolitiker (Ap) som har vært ordfører i Engerdal kommune fra 1984 til 1987, fra 1992 til 2003, og fra 2007 til 2011.

Åsgård har vært fylkesrådsleder i Hedmark (2003–2007) og leder i Hedmark Arbeiderparti. Engerdal Arbeiderparti fikk seks stemmer for lite til at Åsgård ble gjenvalgt som ordfører ved kommunestyrevalget i 2003, men etter at Arbeiderpartiet fikk over 50% av stemmene i Engerdal ved valget i 2007, kunne Åsgård ta fatt på en ny periode som ordfører i Engerdal.

Han begynte i yrkeslivet som skogsarbeider, men er etterhvert utdannet lektor med hovedfag fra Norges idrettshøgskole og dertil også cand.jur. Han har vært lektor ved Trysil videregående skole fra 1982 til 1991.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Harald Hvattum. *Engerdal kommune gjennom 100 år : 1911-2011*. Utgitt av kommunen, 2011. ISBN 978-82-990025-7-8. Kapitlet «Ordførere i Engerdal»; side 285-293
2. ↑  Reidar Åsgård gir seg som ordfører, ostlendingen.no, 8. juni 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Das Martyrium*** er en tysk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Paul L. Stein.

Handling
--------

Den attraktive gjestgiverens datter Giuletta gifter seg med Marchese de Montebello. Ved slottet hans møter hun igjen Luigi Paoli, som hun en gang hadde en flyktig affære med og som nå er i Marchesens tjeneste som hans sekretær. Paoli skremmer Giuletta, og planlegger å myrde Marchese for å få tak i alle verdiene hans. I mellomtiden blir Enrico, Marcheserens unge nevø, forelsket i Giuletta og erklærer sin kjærlighet til henne. Men Luigi sørger for at sjefen hans, Marchese, får vite alt og innrømmer også overfor ham at Luigi også en gang hadde en affære med Giuletta.

Men en dag får Marchese et hjerteinfarkt, og dør. I sitt testamente har han bestemt at Giuletta aldri skal gifte seg igjen, og må bo ved sitt sparsommelige soverom til hun dør. Der må hun se på det malte ansiktet til ektemannen sin på hver eneste vegg. Den brutale Paoli, som var testamentets eksekutør og som utøver en demonisk innflytelse over Giuletta, tvinger henne til å gå med på disse umenneskelige forholdene. Giuletta blir etter hvert sinnssyk under disse forholdene, og i denne tilstanden kveler hun Paoli.

Skuespillere
------------

* Ernst Hofmann som Verliebter Neffe
* Hans Kuhnert som Silvio de Montebello
* Frieda Lemke som Lisa
* Pola Negri som Gattin
* Hermann Pfanz som Giovanni Basso
* Ernst Stahl-Nachbaur som Luigi Paoli
* Eduard von Winterstein

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 28. juni 2016.
2. ↑  Intrigue

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Das Martyrium* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Das Martyrium* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Lincoln bispedømme** er et anglikansk bispedømme med sete i Lincoln i England. Det utgjør del av provinsen Canterbury i England. Det var fram til 1584 katolsk. Det nåværende bispesete dekker i område det seremonielle grevskapet Lincolnshire.

Historie
--------

Bispedømmet sporer sine røtter i en uavbrutt linje tilbake til Lindine bispedømme (eller Lindsey), som ble grunnlagt i 678. Det ble forent med det nå historiske bispedømmet Dorchester tidlig på 1000-tallet. Lindine var en periode Europas største bispedømme, og strakte seg fra elven Themsen og til utløpet for elven Humber. Siden gikk det kraftig ned i størrelse. I 1072 flyttet Remigius de Fécamp, biskop under Vilhelm Erobreren, det til Lincoln, skjønt biskopen av Lincoln beholdt store landeiendommer innenfor Oxfordshire. Grunnet denne historiske forbindelsen var Banbury et særeie av biskopen i Lincoln.

I 1541 ble Peterborough og Oxford utskilt. Dette førte til at Lincoln ble bestående av to deler, nord og sør, uten direkte forbindelse. I 1837 ble den sørlige delen overført til andre bispedømmer: Bedfordshire og Huntingdonshire til Ely bispedømme; Hertfordshire til Rochester bispedømme; og Buckinghamshire til Oxford bispedømme. Også i 1837 ble grevskapet Leicestershire overført fra Lincoln til Peterborough (og ble det uavhengige Leicester bispedømme i 1927). Erkebiskopen av Nottingham ble overført til Lincoln bispedømme på samme tid.

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet til Lincoln bispedømme
* «Lincoln (2)». *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |