recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Harper** (født 28. januar 1944 i Oldham i Lancashire i Storbritannia, død 28. oktober 2020 i Blackpool), kjent under navnet **Bobby Ball**, var en britisk komiker, skuespiller og sanger. 

Han var best kjent som del av komikerduoen Cannon and Ball, sammen med Tommy Cannon. De var begge vertskap for *The Cannon and Ball Show* i ni år mellom 1979 og 1988. 

Han spilte senere roller i *Last of the Summer Wine*, *Heartbeat* og *Not Going Out*. I 2005 var han å se i femte sesong av *I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!*.

Han døde av 28. oktober 2020 på Blackpool Victoria Hospital i Blackpool i Lancashire av covid-19, i en alder av 76 år.

Referanser
----------

1. 1 2   www.so-counties.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bobby Ball dead: Cannon & Ball star dies at 76 after testing positive for coronavirus». Mirror. Besøkt 29. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Official Website Arkivert 16. november 2020 hos Wayback Machine.
* (en) Bobby Ball på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Bobby Ball hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**«Blind-Fredrik»** er en skillingsvise om Fredrik Øvrevold, født på Vestvågøy i Lofoten i 1878. I sin ungdom var han kjent som en spilloppmaker. 21 år gammel dro han til Birtavarre for å prøve lykken som anleggslusk og rallar i gruvene. Han hadde ikke arbeidet der så lenge før ulykken skjedde. Eldre og mer erfarne gruvearbeidere som var sammen med ham der, kunne senere fortelle at Fredrik hadde tent lunten med en lampe. Vanligvis brukte man fakkel. Da eksplosjonen kom var Fredrik like i nærheten, og han mistet synet samtidig som han ble sterkt forbrent på deler av kroppen. Etter dette reiste Fredrik Øvrevold rundt og livnærte seg på å selge skillingsviser. I sine viser tok han alltid anleggsarbeiderens parti. Visa «Blind-Fredrik» som han skrev like etter ulykken, ble faktisk forbudt enkelte steder fordi Fredrik ga klar beskjed om hvor hjelpe- og rettsløse gruvearbeiderne egentlig var. Han har skrevet en rekke viser som «Tragedien i Beiarfjorden», «Den forlatte yngling» og «Den siste vise». Blind-Fredrik døde i 1954, og visa om han er sunget inn på platen *Frem fra Glemselen kap. 9* med Helge Borglund.

Kilder
------

* *Viser på vandring*, Per Johan Skjærstad, Aschehoug 1978

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Blindernveien** (3–9, 2–12) er en vei på Blindern i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Den går fra Kirkeveien vis-à-vis Ullevålsveien og til Blindern stasjon på Sognsvannsbanen. Opprinnelig gikk den videre til Slemdalsveien ved Vinderen, men da bomringen kom på plass rundt 1990, ble veien sperret for gjennomfartstrafikk like vest for trikkesporet. I forbindelse med at Sognsvannsbanen er lagt om til metrostandard i 1993, kom det gangbro over trikkelinjen. Vestre del av veien endret navn til Rasmus Winderens vei i 1994.

Veien har navn etter Blindern-gårdene, hvorav Nedre Blindern gård (i nr. 19) fortsatt står og er prestegård i Vestre Aker. Da navnet ble offisielt vedtatt i 1907, hadde det vært i bruk en stund.

Veien går gjennom deler av universitetsområdet og er omgitt av bygninger knyttet til teologisk fakultet og matematisk-naturvitenskapelig fakultet. I enden mot Kirkeveien er det dessuten flere boligblokker, f.eks. i nr. 2-4 (oppført 1958–59, ark. Sverre Poulsen). Nr. 3 er den gamle hovedbygningen på Knaben løkke, oppført i 1850-årene.

Blindernveien skole, en skole for barn med språkvansker og sammensatte lærevansker, ligger i nummer 8

Kilder
------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ragdi** eller **Raidi** (tibetansk: རག་སྡི, forenklet kinesisk: 热地; tradisjonell kinesisk: 熱地; pinyin: *Rèdì*, født i august 1938 i fylket Biru i prefekturet Nagqu i Tibet) er en tibetansk-kinesisk politiker og en av de høyest rangerte etnisk tibetanske politikere i Folkerepublikken Kina.

Ragdi ble medlem av Kinas kommunistiske parti i 1961. Han avanserte under maktkampene under kulturrevolusjonen og ble medlem i revolusjonskomitéen i Nagqu. Til forskjell fra mange andre som gjorde karriere under kulturrevolusjonen ble Ragdi ikke fjernet fra maktposisjonene i 1980-årene men ble i stedet utnevnt til flere viktige poster. Han ble oppgitt å tilhøre den mer radikale fløy innen det lokale tibetanske lederskap og motsatte seg de forsøk på tibetanisering som ble gjort under Hu Yaobangs reformprogram.

I 1993 ble han utnevnt til visepartisekreterær i Tibet og samme år ble han utnevnt til ordførende i den lokale folkekongressen, noe han forble frem til 2003. Mellom 2003 og 2008 var han visepresident i Den nasjonale folkekongressens stående utvalg.

Referanser
----------

1. ↑   China Vitae, oppført som 热地, China Vitae-ID 278, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Shakya, s. 349.
3. ↑  Shakya, s. 395.
4. ↑  Shakya, s. 407.
5. ↑  "China Announces Leadership Change in Tibet Autonomous Region" Arkivert 21. juli 2008 hos Wayback Machine. International Campaign for Tibet, 2003-05-16.

Litteratur
----------

1. Tsering Shakya: *The Dragon in the Land of Snows: A History of Modern Tibet since 1947, Columbia University press, New York 1999. ISBN 0231118147.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ragdi hos China Vitae Rediger på Wikidata
* Offisiell biografi Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
**Sjette armé** (***Sixth Army***) var en armé i den amerikanske hæren under annen verdenskrig. Armeen ble opprettet i januar 1943 under generalløytnant Walter Krueger. Med kodenavn *Alamo Force* fikk den kontroll over mesteparten av de amerikanske styrkene i Operasjon Cartwheel, felttoget som skulle isolere den japanske basen i Rabaul i New Britain. Etter Operasjon Cartwheel sluttet armeen seg sammen med australske og andre amerikanske styrker på nordkysten av Ny-Guinea. I likhet med øyhoppingsoperasjonene i det sentrale Stillehavet, var målet med angrepene å lande, etablere en garnison og flyplass som kunne støtte neste angrep, og deretter fortsette til neste angrepsmål.

I september 1944 ble Sjette armé avløst fra operasjonene i Ny-Guinea av Åttende armé. 20. oktober samme år invaderte X korps og XXIV korps, under Sjette armé, øya Leyte i Filippinene. I løpet av desember var Leyte så godt som sikret, og Sjette armé ble igjen avløst av Åttende armé, for å forberede seg til invasjonen av Luzon. Som en opptakt til invasjonen av Luzon ble øya Mindoro tatt av 19. og 503. regimentsstridsgrupper. Luzon ble inntatt 9. januar 1945 av I korps og XIV korps. Sjette armé kjempet sydover inntil den møtte de avdelingene under Åttende armé som avanserte fra området rundt Manila. Sjette armé fortsatte deretter å sikre området nord for Luzon frem til krigens slutt.

Sjette armé var tiltenkt rollen som landstyrke i den første fasen av invasjonen av Japan, men da japanerne overgav seg, ble armeen i stedet brukt som okkupasjonsstyrke i en kort periode, før den returnerte til USA. Armeen fikk deretter ansvar for utdannelse av hærens styrker i deler av USA inntil den ble deaktivert som ledd i reduksjoner i hærens størrelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Sinispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Nokså små (4,4 - 4,9 millimeter), avlange, matt svarte bladbiller, kroppen kledt med tynne pigger. Antennene er tynne, rundt halvparten så lange som kroppen, og består av 11 ledd. Pronotum har tre lange pigger på hver side, disse går ut fra en felles rot. Dekkvingene er jevnbrede med tallerike, svært tynne pigger og 8 punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slektens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Sørøst-Asia (Kina, Thailand, Laos, Kambodsja og Vietnam).

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Sinispa*** Uhmann, 1940
							+ *Sinispa tayana* (Gressitt, 1939)
							+ *Sinispa yunnana* (Uhmann, 1940)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* [dtools.org/id/beetles/hispines/factsheet.php?name=*Sinispa+<%2Fem>Uhmann+1940e%3A+143 Hispines of the World- *Sinispa*]*
** *Sinispa* på ITIS

* (en) *Sinispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sinispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Sinispa* hos ITIS Rediger på Wikidata*
**Mona Igraine Grain** (født 26. oktober 1941, død 6. april 2019) var en svensk sanger og revyartist.

Grain begynte å synge som 14-åring og stilte opp i ulike amatørkonkurranser hjemme i Västerås. I 1958 fikk hun medvirke i den populære TV-underholdningen fra Kungsträdgården i Stockholm og begynte å etablere seg i underholdningsbransjen. Sven Paddock engasjerte henne till *Vårat gäng* etter att ha hørt henne i radioprogrammet *Timmen Tumba*. I 1959 fikk hun dra på turné med *Casinorevyn* og året etter startet folkeparksshowet, *Flugan*, hvor Mona inngikk i ensemblet.

Grain konkurrerte i *Melodifestivalen 1960* med bidragene «Alexander» og «Nancy, Nancy», som havnet på en tredje-, respektive fjerdeplass. Hun medvirket også i 1962-utgaven av *Melodifestivalen*. Det året het bidraget «Trollen ska trivas». Det var først tenkt at Grain skulle fremføre «Kärlek och pepparrot», skrevet av Olle Adolphson og Björn Linderoth, men sangen ble tatt ut av konkurransen ettersom den hadde blitt fremført offisielt ved et tidligere tilfelle. I *Melodifestivalen 1963* medvirket hun med «»Jag är så trött på allt det här» og «Sen igår är vi kära». Begge sangene ble uplassert.

I 1963 hadde Mona Grain suksess i Hagge Geigerts revy i Uddevalla og avisene omtalte henne som *«nästa stora revyprimadonna»*. I 1966 spilte hun i *Tjaddenrevyn*. Samarbeidet med Tjadden Hällström fortsatte i flere år. Fra slutten av 1960-tallet var hun flere ganger med i Riksteaterns ensemble.

Under sin musikerkarriere, 1958-1964, rakk Mona Grain å gi ut drøyt ti singler og like manga EP-plater. Hennes største suksess var låten «Alexander» (1960), men også hennes moderniserte version av Kai Gullmars «Ordning på torpet» (1961) ble spilt ofte på radio.

Mona Grain er gravlagt i minnelunden på S:t "Botvids begravningsplats" i Huddinge.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Children of Eve*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av John H. Collins.

Handling
--------

Den unge Henry Clay Madison, en kontorist, forelsker seg i Flossy Wilson - en prostituert fra New York. Selv om hun reformerer seg under Madisons innflytelse, mener Flossy at hun fremdeles er uverdig for Madison. Hun avviser derfor ekteskapsforslaget hans. 17 år senere blir Madisons nevø Bert, en sosionom, forelsket i den hensynsfulle Fifty-Fifty Mamie. Kort tid senere blir Bert syk.

Når Mamie forsøker å besøke ham, overbeviser Madison - som nå bare er opptatt av penger - henne til å gi opp ideen om å gifte seg med Bert. Mamie begynner deretter å arbeide for Madisons hermetikk-fabrikk. Men i tillegg til å bruke barnearbeid, har Madisons fabrikk ingen rømningsveier og bare én trapp. Så når det oppstår en brann dør flere av barna som arbeider der, og Mamie blir alvorlig skadet.

Skuespillere
------------

* Viola Dana som Fifty-Fifty Mamie
* Robert Conness som Henry Clay Madison
* Tom Blake som Bennie
* Nellie Grant som Flossy Wilson
* Robert Walker som Bert Madison

Referanser
----------

1. ↑  Children of Eve
2. ↑  Terra Pitta. *Catastrophe: A Guide to World's Worst Industrial Disasters*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Children of Eve* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Children of Eve* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Children of Eve* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Children of Eve* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Mona Helen Skorstad Døvle** (født 3. februar 1990 på Ellingsrud i Oslo) er en norsk håndballspiller. Hun er gift med tidligere fotballdommer Trond Ivar Døvle.

Skorstad spilte juniorhåndball på Ellingsrud IL, og gjennom et klubbsamarbeid spilte hun også eliteseriehåndball for Toten Håndballklubb i sesongen 2008-2009. Samme sesongen var hun kaptein for Ellingsrud, og tok laget til seier i Petter Wessel cup (uoffisielt NM for junior) i januar.
Hun spiller helst back, men med sin allsidighet kan hun spille flere posisjoner. Hun gikk på idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 2006 til 2009, sammen med blant andre håndballvenninnen Marie Lindvik Jørstad, turneren Sandra Ostad og fotballspillerne Mathis Bolly og Preben Mankowitz.

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Referanser
----------

1. ↑  Akers Avis Groruddalen (11. oktober 2008): *Sparserien ...i år igjen*[*død lenke*] besøkt 26. juli 2010
2. ↑  Akers Avis Groruddalen (1. februar 2009): *Forsvarte gullet*[*død lenke*], besøkt 26. juli 2010

Eksterne lenker
---------------

* idrett.speaker.no Presentasjon på Toten håndballklubbs hjemmesider.
***Sinjaja ptitsa*** (originaltittel: *Синяя птица*) er en sovjetisk animert film fra 1970, regissert av Vasilij Livanov.

Handling
--------

Mens han leter etter mat ved et marked, redder en gutt en løshund fra en grusom selger. En gammel kvinne som går forbi blir vitne til denne handlingen, og avslører at hun faktisk er en snill fe. Hun gir gutten en fugl i et bur som belønning for at han hjalp gutten, og sier at fuglen verken kan selges eller kjøpes - men bare gis som gave. Han gjemmer deretter fuglen på loftet, og planlegger å vise den til lillesøsteren.

Om natten går broren og søsteren opp på loftet, hvor de oppdager at fuglen har blitt stjålet av en katt. De forsøker derfor å redde fuglen, og sette den fri. Underveis møter de en velstående mann som ønsker å starte en krig og erobre hele verden. Den velstående mannen frister barna med ulike delikatesser for å få dem til å glemme fuglen, men feen hjelper dem å rømme. I løpet av reisen deres opplever barna en rekke eventyr.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0211627, Wikidata Q37312,
2. ↑  СИНЯЯ ПТИЦА (1970)
3. ↑  Синяя птица

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sinjaja ptitsa* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Mona Løseth** (født 11. april 1991) er en norsk tidligere alpinist som kjørte for Spjelkavik IL. 

Etter gode resultater i europacupen i begynnelsen av sesongen 2008/09, ble hun tatt ut til å delta i verdenscuprennet i slalåm i Zagreb 4. januar 2009. I samme renn deltok også Monas eldre søstre, Nina og Lene, og for første gang i verdenscuphistorien stilte tre søstre til start i ett og samme renn. I det aktuelle rennet endte Mona på 43.-plass i første omgang, og kvalifiserte seg dermed ikke til finaleomgangen. I verdenscuprennet i Levi i Finland 14. november 2009, tok Mona Løseth 14.-plass.

Under junior-VM 2010 i Frankrike vant hun tre medaljer: gull i kombinasjonen og i storslalåm og sølv i slalåm.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mona Løseth – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mona Løseth – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mona Løseth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mona Løseth – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Mona Løseth – ski-db.com Rediger på Wikidata
* *Søndag blir Løseth-søstrene historiske*, artikkel på vg.no. (besøkt 2. januar 2009)
* Blogg
***Sinkadus*** er en svensk humoristisk kriminalserie som gikk på SVT i 1980. Hovedrollene ble spilt av Hans Ernback og Mona Seilitz. Regi og manus var ved Leif Krantz.

Den er en slags oppfølger til serien *Ärliga Blå Ögon* fra 1977.

Den ble sendt på NRK i januar 1982. De første to episodene ble sendt 1. og 2. januar mens de to siste ble sendt på fredag og lørdag den 15. og 16. januar. Serien ble godt mottatt av VGs TV-anmelder.

Handling
--------

En liga bestående av Conny Klack (Leif Magnusson), Josef Brandt (Nils Eklund) og Robert Bintje (Tommy Nilson) raner en verditransport med gullbarrer. De gjemmer senere gullet i en stjålet bil med falske skilter som hentes av ligaens fjerde medlem, Ros-Marie Larsson (Mona Seilitz). Ved en tilfeldighet legger de i gullet i feil bil, en bil med samme bilnummer som den falskskiltede.

Bilen viser seg å tilhøre den deprimerte og livstrøtte John Hissing (Hans Ernback). Når han oppdager gullet i bagasjen tar hans liv en drastisk endring til det bedre. Ligaen oppsporer og truer ham, men han klarer ikke bare å få sin del av gullet, men også å bli medlem av ligaen. I tillegg til dette blir han og Ros-Marie forelsket i hverandre. Ryktet om gullbyttet begynner imidlertid å sirkulere i underverdenen der den beryktede mafiabossen "Trøffelsvinet" truer dem for å få del av byttet.

Etter at både Josef Brandt og Conny Klack blir drept av Trøffelsvinet bestemmer de tre andre seg for å flykte til hver sin kant. Trøffelsvinet klarer imidlertid å oppspore Hissing, men i stedet for å flykte tar han opp kampen med gangsterkongen.

I rollene
---------

|  |  |
| --- | --- |
| * Hans Ernback – *John Hissing*
* Mona Seilitz – *Ros-Marie Larsson*
* Nils Eklund – *Josef Brandt*
* Leif Magnusson – *Conny Klack*
* Tommy Nilson – *Robert Bintje*
* Stig Ossian Ericson – *Kommissarie Simonson*
* Stig Engström – *Kriminalassistenten*
* Birgit Carlstén – *Sångerskan*
* Gun Jönsson – *Husmor*
* Olof Bergström – *Trøffelsvinet*
 | **Andre*** Åke Lindström
* Palle Granditsky
* Stig Törnblom
* Björn Granath
* Axel Düberg
* Ingvar Kjellson
* Fred Gunnarsson
 |

Referanser
----------

1. 1 2  Svenska Filminstitutet
2. ↑  VG - TV-program på 1. nyttårsdag (31.12.1981)
3. ↑  VG - TV i går (09.01.1982)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sinkadus* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sinkadus* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* Åpningsvignett (YouTube)
**Anna Katarina Louise Genar** (født 1973) er en svensk forfatter av barne- og ungdomslitteratur, - oppvokst i Linköping. Ved siden av forfatterkarrieren arbeider Genar som logoped.

Genar debuterte med *En hemlig vän* (2010), fulgt av *Pensionat Vidablicks gåta* (2011) og *Den magiska kappan* (2012). I 2014 ga hun ut bøkene *Svarta madam*, *Snäckan*, *Röda spår*, *Resa i natten* og *Mystiska skolan: Anden i glaset*. Hun gir ut sine bøker på Bonnier Carlsen Bokförlag.

For *Pensionat Vidablicks gåta* fikk hun i 2011 Hans Petersonstipendiet. Begrunnelsen lød: «Förväntningarna på ett sommarlov kan vara många, och det blir inte alltid som man tänkt sig. Detta skildrar årets Hans Peterson stipendiat, Katarina Genar, på ett ovanligt vackert och mystiskt sätt i *Pensionat Vidablicks Gåta*. Sagas vardag med familj, vänner och nya möten vävs ihop i ett magiskt mönster, som lämnar stort utrymme åt fantasin. Förr och nu länkas samman i en kärleksfull livsberättelse. Både innehåll och språk flödar av en lekfull gåtfullhet som berör och är oförglömlig».

Bibliografi
-----------

* 2010 – *En hemlig vän*
* 2011 – *Pensionat Vidablicks gåta*
* 2012 – *Den magiska kappan*
* 2014 – *Mystiska skolan: Svarta madam*
* 2014 – *Snäckan*
* 2014 – *Röda spår*
* 2014 – *Resa i natten*
* 2014 – *Mystiska skolan: Anden i glaset*

Priser og utmerkelser
---------------------

* 2011 – Hans Petersonstipendiet

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, SELIBR 334045, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Katarina Genar». Bonnier Carlsen. Arkivert fra originalen 8. juni 2011. Besøkt 10. juni 2012.
3. ↑  «Katarina Genar». Libris.kb.se. Besøkt 2. oktober 2014.
4. ↑  «Hans Petersonstipendiet». Bonnier Carlsen. Arkivert fra originalen 20. mars 2012. Besøkt 10. juni 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Buefjorden** er en fjord ytterst i havgapet langs kommunegrensen mellom Solund i sør og Askvoll i nord. Den indre delen av fjorden ligger i Fjaler kommune. Fjorden har en lengde på cirka 16 kilometer og strekker seg fra vest mot øst.

Fjorden ligger på sørsiden av Bulandet, som fjorden er kalt opp etter, og Værlandet. På sørsiden av fjorden ligger øyene Ospa, Drivøyna, Færøyna, Buskøyna og Sula. På øya Sula går Hagefjorden rett sørover. Fjorden strekker seg inn til øyene Lammetu og Lutelandet og her deler fjorden seg i tre. På nordsiden av Lammetu starter Vilnesfjorden, sør for Lutelandet ligger Korssundsosen der Skifjorden fortsetter frem rett østover. Sør for Korssundsosen ligger Sakrisøyna og sør for denne igjen starter Åfjorden. 

Innenfor Lutelandet ligger Bygdevågen og grenda Nordre Folkestad.

Referanser
----------

1. ↑  Buefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nguyễn Chí Thanh** (født 1914, død 7. juli 1967) var en nordvietnamesisk general under den første indokinesiske krig og Vietnamkrigen. Han var født inn i et fattig bondefamilie i Thua Thien-provinsen i det som dengang var Annam i Fransk Indokina. Han sluttet seg til kommunistpartiet på midten av 1930-årene og satt fengslet det meste av andre verdenskrig. 

Han arbeidet i kommunistpartiet i det sentrale Vietnam til han ble forfremmet til politbyrået i 1951. Under den første indokinesiske krig ble han utnevnt til general i den såkalte Vietnams folkehær. Fra 1965 og fram til hans død var han leder for de nordvietnamesiske styrkene som opererte i Sør-Vietnam utfra sitt hemmelige hovedkvarter ved byen Mimot i Kambodsja. I 1967 presenterte han planene for Tết-offensiven for politbyrået, men døde av hjerteinfarkt rett etter at planene var godkjente.

Eksterne lenker
---------------

* Bibliography: Writings of Nguyen Chi Thanh

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Liv Margrete Haug** (født 6. juli 1943 i Drammen) er en norsk misjonær, bistandsarbeier og ordfører.

Liv Haug utdannet seg som lærer i Kristiansand før hun i 1971 dro til Peru som misjonær utsendt av menigheten Filadelfia Kristiansand, en Pinsemenighet. I 1972 ankom hun Perené distriktet der hun et år senere, (5. august 1973), grunnla menigheten «Iglesia Evangélica Filadelfia».

I Perené lå landsbyene Santa Ana og Pampa Silva på hver sin side av elven Perené. I tillegg til etablering av skoler, sykehus, voksenopplaring, osv så sto Haug også for byggingen av en bro, *Puente Noruega* («den norske bro») mellom Santa Ana på den ene siden av elven og Pampa Silva på den andre siden. Etter at broen sto klar i 1982 slo de to byene seg sammen og tok navnet Villa Perené. Det ble også distriktshovedstad. Liv Haug har sin base i Villa Perené.

Liv Haug ble valgt til ordfører i Perené på 1980-tallet og igjen i 1995. I 2006 ble hun valgt til ordfører i provinsen Chanchamayo (ca. 200 000 innbyggere).

Liv Haug er datter av Ruth og forstander Håkon Haug.

Utmerkelser
-----------

* 1986 Kommandør, den peruanske solordenen (La Orden "El Sol del Perú")
* 2000 Utropt til "årets ordfører" av det Iberoamerikanske Presseforbundet
* 2004 Ridder af første klasse, Den Kongelige Norske Fortjenstorden
* 2009 Barn av Jorden

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM)
* Møller, Arvid. 1987. *Liv Haug : Norsk misjonær, ordfører og anleggsbas i Amazonas-jungelen.* Cappelen, 1987, ISBN 8202111773

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
* 
* Program på NRK om Liv Haug
Das *Cancioneiro de Elvas* i bybiblioteket i Elvas: Notehåndskrift fra 1500-tallet med 65 polyfone *cantigas* og *villancicos* på spansk og portugisisk.
**Villancico** er en spansk betegnelse på en sangform, i moderne dagligtale julesanger.

Opprinnelig, fra 1200-tallet, dreide det seg om sanger som ble sunget til bestemte fester. Senere fikk ordet den mer snevre betydningen julesang.

Som en forgjenger til villancicos regnes allmuens (*villanos*) verdslige dansesanger. Da kirkenss innflytelse over den folkelige tradisjonen tiltok, tilpasset den disse sangene til sitt bruk. Senere ble det laget nye kirkelige villancicos. Den viktigste samlingen kom i 1582 med tittelen *Piae cantiones* med latinsk tekst. Mange av sangene ble oversatt og ble svært populære.

I renessansen ble villancicos ofte komponert for tre eller fire stemmer eller var en sang til vihuela-akkompagnement.

Litteratur
----------

* Samuel G. Armistead: *Kharjas and Villancicos.* In: Journal of Arabic Literature, Volume 34, Numbers 1-2, 2003, pp. 3-19(17) Sammendrag

Eksterne lenker
---------------

* (en) Villancicos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** LCCN
 |
Kart som viser kratonene (mørk brunt) i Sør-Amerika og Afrika, som utgjorde det tidligere kontinentet Vest-Gondwana.
**Kongoskjoldet** er et drøyt 2 milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i Afrika, som i likhet med de fleste kratonene i Afrika og Sør-Amerika stammer fra proterozoikum for 2,5 – 1,0 milliarder år siden. Disse kratonene fra (meso-proterozoikum) fløt en tid sammen og dannet urkontinentet Rodinia og det langt senere Vest-Gondwana.

Kongo-skjoldet har et areal på om lag 4 000 000 km2, og utgjør den vestlige del av Afrika. Grunnfjellskjoldet hang sammen med São Francisco-skjoldet i Sør-Amerika da det inngikk i Vest-Gondwana.

Kongoskjoldet, Kalahariskjoldet og Arabisk-nubiske skjold har også tilhørt Gondwana med fjellkjededanning langs kantene i forbindelse med kollisjoner for 550-650 millioner år siden. På Kongoskjoldet skapte dette høylandet i Angola langs den sørlige kanten, gjennom kollisjon med Kalahariskjoldet (Kuunga-fjellkjedefoldingen).

Elva Kongo dominerer kratonets overflate.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Avigad, Dov og Gvirtzman, Zohar (2009). «Late Neoproterozoic rise and fall of the northern Arabian–Nubian shield: The role of lithospheric mantle delamination and subsequent thermal subsidence» (PDF). *Technophysics*. doi:10.1016/j.tecto.2009.04.018. Arkivert fra originalen (PDF) 9. april 2011. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) Arkivert 9. april 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Asbjørn Folkvord** (født 10. august 1937 på Skatval i Nord-Trøndelag) er en norsk pedagog.

Han vokste opp på Skatval, på Ekne og i Frol som sønn av lærer og klokker, senere skoleinspektør i Levanger kommune Sverre Folkvord og hustru Eldrid Kjesbu. Han er eldre bror av Magnhild og Erling Folkvord.

Etter Levanger lærerskole tok han magistergraden i pedagogikk ved Universitetet i Oslo i 1967. Han arbeidet som lærer ved Ræling skole 1967–1968, universitetslektor ved Pedagogisk forskningsinstitutt ved Universitetet i Oslo 1968–1971, høgskolelektor ved Hedmark/Oppland distriktshøgskole 1971–1974 og høgskolelektor ved Levanger lærerskole (senere Høgskolen i Levanger) fra 1974. Folkvord var rektor ved Høgskolen i Levanger 1992–1994 og ved den sammenslåtte Høgskolen i Nord-Trøndelag 1994–2000. Deretter var Folkvord førsteamanuensis frem til han avgikk med pensjon i 2005.

Han var medlem av Levanger kommunestyre 2001–2003 og varamedlem i flere perioder for SV, og innehatt flere kommunale verv.

Referanser
----------

1. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1956). *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Nord-Trøndelag. Søndre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 31–32. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Bakke, Karl (red.) (1952). *Norske skulefolk*. 1. Stavanger: Dreyer. s. 432.
3. ↑  «Folkvord, Asbjørn». Steinkjerleksikonet. Besøkt 16. mars 2016.
4. ↑  «Folkvord, Asbjørn». Levanger kommune. Arkivert fra originalen 11. april 2016. Besøkt 16. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Asbjørn Folkvord i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Asbjørn Folkvord i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Rektor ved Høgskolen i Nord-Trøndelag**(1994–2000) | Etterfølger:**Knut Ingar Westeren** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** CRIStin
 |
***Imperiet***, publisert i 1993, er en bok av den polske journalisten Ryszard Kapuściński om hans reiser i Sovjetunionen, og hans forhold til landet i vid forstand. 

Boken er både en personlig litterær reiseskildring og en selvbiografisk bok, delt inn i tre deler.

I den første delen, *Første møter (1939–1967)*, skriver Kapuściński om innbrytning i 1939 av Den røde armé i Pińsk, hans hjemby i Polesie-området, og om fattigdommen og terroren han opplevde under Sovjetstyret. Han fortsetter å beskrive opplevelsene i Sovjetunionen etter krigen, blant annet hans reiser på den transsibirske jernbanen, og han reiser til eksotiske sentralasiatiske og transkaukasus republikker i Sovjetunionen, i dag Georgia, Armenia, Aserbajdsjan, Turkmenistan, Tadsjikistan, Kirgisistan og Usbekistan.

Den andre delen av boken, *Fra et fugleperspektiv (1989–1991)*, utgjør over halvparten av boken, og er en reiseskildring fra hans ensomme reiser rundt om i Sovjetunionen under dets kollaps. I den europeiske delen av unionen som Kapuściński besøkte, blant annet Brest, Moskva og Donetsk, i det ytterste nord – Magadan og Vorkuta, i sør – Tbilisi and Jerevan. Disse reisene var på over 60 000 km, mest med fly. 

Den siste og korteste delen, *Oppfølgning fortsetter (1992–1993)*, er et sammendrag. Det er også et forsøk på å analysere forandringene i landene som steg fram etter oppløsningen av Sovjetunionen. Ifølge forfatteren selv, ender ikke hele arbeidet i en høyere og endelig syntese, men med det motsatte, fordi i løpet av skrivingen hadde subjektet og temaet for boken, det store sovjetiske imperiet, forsvunnet.

Utgivelsesdetaljer
------------------

* 1993, Polen, Imperium
* 1994, Norge, *Imperiet*, Aschehoug, oversatt av Ole Michael Selberg. ISBN 82-03-20021-4 (h.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jan Mayen radio** var en norsk kystradiostasjon på Jan Mayen.

Den første radiostasjonen ble bygd i 1921 ved «Eldstemetten» på østsiden av øya. Radiostasjonen bestod av en 3 kW Telefunken gnistsender og 55 meter høye tremaster til antenner.

I september 1940 ble stasjonen ødelagt av norske styrker og besetningen sendt til Island.

I 1941 ble en stasjon bygd ved Nordlaguna på vestsiden av øya («Gamle Metten»). Etter krigen ble den flyttet opp på platået ovenfor Nordlaguna som i dag heter Libergsletta. I 1962 ble stasjonen flyttet til Helenesanden 3 km nord for Forsvarets LORAN-stasjon. I 1984 ble telegrafikravet fjernet, og radiostasjonen ble flyttet til Forsvarets stasjon. I 1989 ble det installert VHF-sett på Danielsenkrateret og i 1994 ble MF-digital-selcallsender installert og fjernstyrt fra Bodø radio. Stasjonen kontrolleres i dag fra Bodø Radio via kunstig satellitt, men kan tas i lokal kontroll ved sambandsbrudd mot Eik jordstasjon.

Se også
-------

* Nedlagte norske kystradiostasjoner

Eksterne lenker
---------------

* Jan Mayen – Coastal Radio – LMJ
**Olaf Krohn** (født 4. juni 1863 i Oslo, død 1933) var en norsk tegner. Han hadde utdannelse som maler, men arbeidet først og fremst som karikaturtegner, særlig i vittighetsbladet *Vikingen*. Her presenterte han karikaturer av kjente nordmenn samlet under tittelen *Vore mænd*. Han utgav *Theaterkatten* fra 1897 til 1929 og flere humoristiske samlinger, f.eks. *Joujou; aarsrevue med vers* (1886), *Razzia gjennem Chr.a og ude paa landsbygden* (1902 og 1909) og *Oslo-short-stories* (1929). Nasjonalgalleriet i Oslo har to tegninger av ham.

Olaf Krohn var sønnen til skuespilleren Georg Herman Krohn (1831–1870) og broren til ingeniør Georg Monrad Krohn (1865–1934) og skuespillerne Lully Krohn (1862–1947) og Michael Krohn (1867–1918).

Galleri
-------

* « Folkelivsmotiv fra Skarpsno i Oslo», olje på lerret, 41,3 x 60,4 cm Original: Oslo Museum« Folkelivsmotiv fra Skarpsno i Oslo», olje på lerret, 41,3 x 60,4 cm Original: Oslo Museum
* «Hos Taarnvægteren». Tegning av Krohn til en tekst i Verdens Gang om tårnet på Vor Frelsers kirke, dagens Oslo domkirke (1882).«Hos Taarnvægteren». Tegning av Krohn til en tekst i *Verdens Gang* om tårnet på *Vor Frelsers kirke*, dagens Oslo domkirke (1882).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Olaf\_Krohn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 5e49458b-c4b6-4012-870d-2deb57d29032, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Olaf Hillestad** (født 8. juli 1923 i Strusshamn på Askøy, død 23. januar 1974 i Oslo) var en norsk salmedikter og prest. Han var sønn av presten Erik Olsen Feet og Bergljot Zwilgmeyer, gift med Sigrid Engeset og far til Erik Hillestad, Anne Bergljot, Kjetil og Jan Olaf. Han var ansatt i Norges Kristelige Ungdomsforbund (KFUM/KFUK) og seinere som hjelpeprest i Uranienborg menighet i Oslo til han fikk stillingen som Residerende Kapellan i Slettebakken Menighet i Bergen i 1963. Samme år mottok han Menighetsfakultetets «Hallesby-stipend» for å studere bruk av jazz og rytme i engelske kirkerom. Han eksperimenterte med rytmesalmer for fremføring i Kjellerkirken i Slettebakken i Bergen, hvor han var ansatt til 1966. Deretter hadde han et års engasjement i Norges Kristelige Ungdomsforbund for å introdusere en ny konfirmasjonsordning i Den norske Kirke, før han i 1967 ble ansatt som assisterende generalsekretær i Oslo Indremisjon (seinere Kirkens Bymisjon). I 1972 ble han generalsekretær i organisasjonen etter Andreas Grasmo. Han ble i den stillingen til sin død i 1974.

Han var en av de sentrale initiativtakerne til en serie med store tenåringstreff (TT) hvert fjerde år i regi av KFUM/KFUK, det første i Stavanger i 1960, han var en av pionerene under utviklingen av moderne ungdomsklubber i menighetene i Den norske Kirke, og han var en viktig inspirasjon til dannelsen av Ten Sing-kor i 1968. I 1967 startet han *Forum Experimentale* i Oslo, et miljø for utforming av nye gudstjenester. Her deltok en rekke sentrale kirkemusikere (Egil Hovland, Knut Nystedt, Trond Kverno) og jazzmusikere (Jan Simonsen, Per Arne Løvold) samt teologer som arbeidet med utvikling av kristen dramatikk til liturgisk bruk (Sylvi Baardseth Panjwani). Arbeidet med fornyelse av liturgi og salmesang ble etter hans død videreført i Kirkelig Kulturverksted som startet samme året. Forum Experimentales arbeid foregikk i Bogstadveien kapell som i 1990 ble omgjort til Scenehuset.

Hillestad skrev blant annet salmene "Se universets Herre", "Lukk opp kirkens dører", "Du ber oss til ditt alterbord", «Vårt sinn er fylt med glede», «Gud, du er rik» og en rekke andre salmer i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*. Han skrev også tekstlige ordninger for noen av Egil Hovlands messer, blant dem Alle Helgens Messe (1970) og for Spes Mundi av Knut Nystedt (1970).

Litteratur
----------

* Aasmundtveit, Anne Kristin (1962-) (1995). *Biografisk leksikon til Norsk salmebok og Norsk koralbok*. Oslo: Verbum Forlag. s. 137. ISBN 8254305730.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert til Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket]
* (no) Olaf Hillestad i Norsk biografisk leksikon

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF
 |
**Olaf Knutsen Bjerke** (født 6. oktober 1863 på Voss, død 25. november 1931 i Oslo) var en norsk film-pionér.

Olaf K. Bjerke var en instrumentmaker fra Voss som på slutten av 1890-årene hadde hjulpet noen som viste film i Oslo med å løse noen tekniske problemer. Dette fikk ham interessert i film, og han startet å reise rundt i landet med ambulerende kino. I 1905 startet han fast kinodrift i Torggata 17b (Regulator kino). denne gikk ikke godt, og ble flyttet til Tordenskjoldsgate der den ble omdøpt til La Ferme. Bjerke åpnet senere Cordial kino i et brakkebygg. Han drev Cordial kino frem til brakka hvor den holdt til brant i 1918.

Bjerke var også en pionér innen lydfilm, og prøvde tidlig å få en fonograf til å gå synkront med filmprojektoren, men da dette viste seg å være svært vanskelig ga han opp disse forsøkene, og gikk tilbake til stumfilm.

I tillegg til kinodriften drev Bjerke med filmutleie og -produksjon i sitt eget selskap Cordial Filmcompagni. Bjerke var en av de mange som filmet kroningen i Trondheim i 1906, og han produserte en rekke korte fiksjonsfilmer. Hans lengste fiksjonsfilm var *Anny – en gatepiges roman*, som han selv også fotograferte.

Etter kinobrannen på Cordial i 1918 reiste Bjerke hjem til Voss, hvor han drev som drosjesjåfør, men også filmet lokale begivenheter.

På sine eldre dager dro Bjerke nok en gang til hovedstaden, hvor han bodde til han døde.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 27. november 1931[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Den store illusjonen – Filmbyråenes historie, Norske Filmbyråers Forening 1997, Ole H. P. Disen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf K. Bjerke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Glideflyet DF-ZF
**DF-ZF** er et kinesisk hypersonisk glidefly som har vært prøvd 5 ganger mellom 9. januar 2014 og april 2016.

Forsvarsministeriet i Kina er åpne om prøvene og forsøkene, og hevder at det er av vitenskapelig interesse. Prøvene kan likevel ses på som en del av den militære opprustningen i Kina, og har trolig evne til å trenge gjennom rakettskjoldet til USA og Russland. Alle forsøkene har lykkes bortsett fra en, og ble gjorde av Taiyuan Satellite Launch Center i Shanxi Province, et øvelsesområder for Folkefrigjeringshæren (People's Liberation Army) i Kina.

Kapabiliteter
-------------

DF-ZF Boost-gliderfartøy (engelsk: HGV - hypergliding vehicle) kan trolig nå en fart på 12000 kilometer i timen, og foreløpig umulig å stanse eller ødelegge etter at den er skutt ut fra bæreraketten eller bombeflyet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2  Richard D Fisher Jr, US officials confirm sixth Chinese hypersonic manoeuvring strike vehicle test, *IHS Jane's Defence Weekly* (November 27, 2015).
4. 1 2  Franz-Stefan Gady, China Tests New Weapon Capable of Breaching US Missile Defense Systems, *The Diplomat* (April 28, 2016).
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 25. august 2019.
**Paul Egloff** (født 15. oktober 1959) er en sveitsisk tidligere skihopper fra Wildhaus. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1974-1984.

I OL i Lake Placid i 1980 ble han nummer 43 av 48 deltakere i normalbakken og 47 av 50 i storbakken. I VM i skiflyging i Oberstdorf 1981 ble det 45. plass av 50 deltakere. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, var 4. plass i Ironwood 14. februar 1981, noe som bidro til at han ble nummer 50 sammenlagt i verdenscupen sesongen 1980/81. Hans beste sammenlagtplassering i den tysk-østerrikske hoppuka var 46. plass i 1978/79. Samme sesong fikk han også sitt beste sammenlagtresultat i den sveitsiske hoppuka, med 32. plass.

Sammenlagtplasseringer i verdenscupen (poeng til de 15 beste i hvert renn):

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1979/80 | 1980/81 | 1981/82 | 1982/83 |
| Plassering | 79 | 50 | - | - |

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1978/79 | 1979/80 | 1980/81 | 1981/82 |
| Plassering | 46 | 72 | 69 | 54 |

Sammenlagtplasseringer i den sveitsiske hoppuka:

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1977/78 | 1978/79 | 1979/80 | 1980/81 | 1981/82 | 1982/83 |
| Plassering | 56 | 32 | 43 | 45 | 33 | 47 |

Referanser
----------

1. ↑  La Liberté: Un record pour Sumi qui a déclassé ses rivaux (s. 22, 14. februar 1983, digitalisert av Swiss Press Online)
2. 1 2 3 4  Adam Kwieciński: Paul Egloff Arkivert 15. august 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 19. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Egloff – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Paul Egloff – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Paul Egloff – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Paul Egloff – TheSports.org Rediger på Wikidata
Soldater i grensestyrkene
Vakttårn i den tidligere «dødsstripen» i Berlin
**DDRs grensestyrker** var en militær enhet i DDR som hadde i oppgave å overvåke DDRs grenser. Enheten ble opprettet i 1946 under betegnelsen *Deutsche Grenzpolizei*. Den var da bevæpnet og organisert som en politistyrke. Imidlertid ville ledelsen ha en omorganisering slik at styrkene ble mer lik de sovjetiske grensetroppene. I 1961 ble Grenzpolizei omorganisert og ble til *Grenztruppen der DDR*. Som en del av omorganiseringen ble troppene nå lagt under MfNV (Forsvarsministeriet) i stedet for som før; Innenriksministeriet. Selv om grensetroppene opprinnelig var en del av Nationale Volksarmee ble de i 1973 skilt ut fra hæren og rapporterte deretter direkte til MfNV.

Grensetroppene hadde sin egen mørkegrønne våpenfarve, og uniformene deres hadde et grønt armbånd der det med hvite bokstaver stod «Grenztruppen der DDR» på venstre arm. Fra 1973 var tjeneste i grensestyrkene frivillig, ingen vanlige vernepliktige tjenestegjorde der, i motsetning til NVA.

Før Tysklands gjenforening hadde grensestyrkene 47 000 ansatte. De aller fleste styrkene var konsentrert ved grensen mot Vest-Tyskland. Grensestyrkene voktet bl.a. Berlinmuren.

Det er ikke kjent hvor mange flyktninger som ble drept av DDRs grensestyrker. Arbeitsgemeinschaft 13. August regner med 1 200 dødsofre, mens statsadvokaten i Berlin har beviser for 125 dødsfall og etterforsker ytterligere 85.

Sjefer for DDRs grensestyrker
-----------------------------

* 1952 Richard Smolorz
* 1952–1955 Hermann Gartmann
* 1955–1957 Heinrich Stock
* 1957 Hermann Gartmann
* 1957–1960 Paul Ludwig
* 1960–1979 Generaloberst Erich Peter
* 1979–1990 Generaloberst Klaus-Dieter Baumgarten
* 1990 Generalmajor Dieter Teichmann

Se også
-------

* Den indre tyske grense

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Olaf Ingebretsen (Ingebrigtsen)** (født 24. mai 1892 i Oslo, død 20. juli 1971 i Bærum) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Ingebretsen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som kom på tredje og siste plass i lagkonkurransen i mangekamp svensk system bak Sverige og Danmark. Det var kun tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkamp svensk system (Norge)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Ingebretsen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Ingebretsen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Ingebretsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Ingebretsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Ingebretsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En DDR SDRAM-brikke.
En DDR SO DIMM-brikke.
**DDR SDRAM** (engelsk: Double Data Rate Synchronous Dynamic Random-Access Memory) er en klasse av minnebrikker brukt i datamaskiner. Forskjellen mellom DDR SDRAM og forgjengeren SDR SDRAM (*Single Data Rate Synchronous Dynamic Random-Access Memory*) er at DDR SDRAM kan behandle data dobbelt så raskt som SDR SDRAM. Årsaken er at DDR SDRAM overfører data på begge sider av et klokkesignal fra prosessoren, mens SDR SDRAM kun overfører data på den ene siden av signalet. Standarden ble utviklet av JEDEC og lansert i 1998.

DDR SDRAM, retroaktivt kalt DDR1, har blitt erstattet av DDR2-, DDR3- og DDR4 SDRAM.

Forskjellene mellom DDR-, DDR2- og DDR3 SDRAM er at DDR-minne har lavere dataoverføringshastighet (i MB/s), men samtidig lavere forsinkelse (CAS-latency) enn DDR2-minne. Dette gjør at de er like effektive, men DDR2-RAM har den fordelen at de tåler lavere spenning enn DDR. Antall pinner på minnebrikken er også forskjellig. DDR SDRAM har 184, mens DDR2 SDRAM har 240. DDR- og DDR2-minne kan derfor ikke blandes, og passer inn i forskjellige typer hovedkort. DDR3 ram er nyere og støtter raskere hastigheter enn DDR2-minne.

Referanser
----------

1. ↑  «What is the difference between SDRAM, DDR1, DDR2, DDR3 and DDR4?» **(engelsk)**. Transcend. Besøkt 11. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* JEDEC Solid State Technology Associations offisielle nettsted
**John Iverssøn Randklev** (født 4. februar 1796 på Randkleiv i Ringebu, død 8. februar 1859) var en norsk gårdbruker, underrettsprokurator, sorenskriver og borgermester i Christiania.

Han var fra gården Randkleiv i Ringebu, og hadde juridisk preliminæreksamen. 

Randklev ble underrettsprokurator i Christiania i 1820-årene, og byens borgermester i 1839. Han ble sorenskriver i Midt-Gudbrandsdal i 1841. I 1840-årene samlet han de to gårdene på Hundorp, og foretok en omfattende utbygging av den samlede Hundorp-gården. Randklev var igjen borgermester i Christiania i 1842. 

Prokurator John Iverssøn Randklev nevnes blant deltagerne i det såkalte *Torgslaget* i Christiania i 1829: 

> «*Han hadde «ved et Kolbestød erholdt paa den venstre Side af Hagen et ikke ubetydelig Saar, samt et henved 2 Tommer langt Saar paa den venstre Side af Issen», et sår som «efter dets Udseende, efter al Sandsynlighed,er ham bibragt ved en skarp Sabel, der er trængt igjennem hans Hat».*»
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Våre sorenskrivere, side(r) 319, bind 2[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Odd Arvid Storsveen, «*Baron Blod i virkeligheten – Torvslaget 1829 i perspektiv*», Fortid nr. 1, 2004

Kilder
------

* Frode Sannum (29. august 2006). «Hundorp - ein gard med rik historie». Oppland fylkeskommune. Besøkt 17. februar 2008. [*død lenke*]
* Odd Arvid Storsveen (2004). «Baron Blod i virkeligheten – Torvslaget 1829 i perspektiv». *Fortid nr. 1, 2004*: 6ff.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |