recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olaf Bryn Kullmann** (født 2. juli 1892 på Stord, død 9. juli 1942 i Sachsenhausen) var en norsk offiser og pasifist. Han ble fradømt sin stilling i Forsvaret i 1933 etter det som ble kjent som Kullmann-saken, og startet senere Folkereisning mot krig i 1937.

Bakgrunn
--------

Under første verdenskrig utdannet Kullmann seg til marineoffiser, og han ble løytnant i 1916. Kullmann var så stasjonert på torpedobåt som fartøyssjef. Etter freden kom begynte han å studere juss, og i 1923 ble han cand.jur. Han arbeidet deretter som sakfører forskjellig steder i landet, før han i 1930 gikk inn i aktiv tjeneste i Forsvaret igjen.

«Kullmann-saken» i 1932
-----------------------

Utdypende artikkel: Kullmann-saken

Kullmann var nær å skape regjeringskrise høsten 1932 etter å ha holdt et innlegg på en antikrigskonkress i Amsterdam, i det som ble kjent som «Kullmann-saken». Mens han var ansatt i Forsvaret med kapteins grad uttalte han at Sovjetunionen var «verdens fredsgarantist», og oppfordret norske offiserer til streik i tilfelle krig. Tilbake i Norge ble han straks avsatt av marinens overkommando, men fikk samtidig støtte fra Martin Tranmæl og Arbeiderpartiet.

Forsvarsminister Vidkun Quisling valgte å bruke saken til å angripe Arbeiderpartiet, men fikk liten støtte for sin harde linje innad i regjeringen Hundseid. Quisling bad justisminister Asbjørn Lindboe stille Kullmann for retten for «organisert landsforræderi og forberedelse til krigsforræderi», men til slutt endte det med at det ble opprettet sivilsak mot Kullmann der han ble fradømt sin stilling.

Politisk karriere
-----------------

Etter «Kullmann-saken» ble han fredsaktivist på heltid, og stiftet blant annet Fredspartiet der han stilte til valg i 1936. I 1937 dannet han Folkereisning mot krig. Han dro til Italia for å demonstrere mot invasjonen av Etiopia, men endte opp med å bli arrestert og utvist.

Under andre verdenskrig fortsatte Kullmann fredsarbeidet, noe som førte til at han ble arrestert av den tyske okkupasjonsmakten i 1941. Etter at han nektet å oppgi arbeidet ble han sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland, der han døde etter tre måneders fangenskap.

Arnulf Øverland har skrevet leilighetsdiktet *Olav Kullmann* om Kullmann i diktsamlingen *Sverdet bak døren*.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Olaf Bryn Kullmann, Norsk biografisk leksikon ID Olaf\_Kullmann, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Ørnhøi, Stein. «Olaf Kullmann». *Norsk biografisk leksikon*. snl.no. Besøkt 4. mai 2014.
3. 1 2  Høidal, Oddvar (1988). *Quisling : en studie i landssvik*. Universitetsforlaget. s. 81-82. ISBN 8200184013.
4. ↑  Øverland, Arnulf (1956). *Sverdet bak døren*. Oslo: Aschehoug. s. 11.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Turisthotel paa Holmenkollen, fra Nasjonalbibliotekets samlinger.
Monument over P. Chr. Asbjørnsen, St. Hanshaugen, Oslo. Skulpturen er av Brynjulf Bergslien.
**Olaf Martin Peder Væring** (født 30. april 1837 i Kristiania, død 26. november 1906) var en norsk fotograf. Han var sønn av buntmaker Fredrik Wilhelm Werring og hustru Anna Holm. Han endret etternavn, angivelig fordi slekten mislikte hans yrkesvalg. Etter en del år som fotograf under navnene Wæring eller Verring, etablerte han firmaet O. Væring i 1863.

Fra slutten av 1860-årene til begynnelsen av 1880-årene virket han i Sarpsborg, deretter igjen i Kristiania, der han hadde flere forskjellige atelierer. Han spesialiserte seg på kunstfotografering, han fotograferte Gokstadskipet for Universitetets Oldsaksamling og drev kunstforlag. Firmaet, som fremdeles eksisterer, ble drevet videre av hans sønnesønn Ragnvald Væring (1884-1960), som blant annet tok en rekke bilder for Oslo kommune.

Ved Værings død i 1906 arvet datteren Ragnhild firmaet, men hennes nevø, fotografen Ragnvald Væring, hadde allerede overtatt ledelsen og ble hennes medarbeider. Da Ragnhild giftet seg med Karl Teigen (15. november 1884-16. desember 1969) i 1907 gikk hun ut av firmaet og Karl kom inn i hennes sted. Karl drev firmaet sammen med Ragnvald til 1936 da han gikk ut som resultat av dårlig samarbeid.

Etter å ha vært lærling og medarbeider i firmaet siden 1947 overtok Per Petersson i 1959 etter Ragnvald Væring. Per Petersson fortsatte arbeidet med å avfotografere norske billedkunstneres produksjon og står for store deler av arkivets avfotograferinger i farger.

Firmaet drives i dag (2019) av fotograf Per Peterssons datter Ingrid Elisabeth Petersson Nørstenæs og er etablert som et bildebyrå med utleie av avfotograferinger til ulike publikasjoner over hele verden.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Olaf Martin Peder Vaering, BNF-ID 149389082[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Olaf\_Martin\_Peder\_Væring[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 36236, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  kfr. Fotografregistret

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Martin Peder Væring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Olaf Martin Peder Væring i Fotografregisteret.
* www.ovaering.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Arwald** (død 686) fra Isle of Wight, som nedstammet fra Jylland, var etter tradisjonen den siste engelske hedenske konge i eller fra England fram til norrøne herskere invaderte på slutten av 900-tallet. Hans navn kan ha vært «Arwald» eller «Atwald» da navnet i Beda den ærverdiges manuskript, *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*, er vanskelig å lese ved dette punkt. Forskningsprosjektet PASE har slått seg til ro med «Arwald».

Bortimot alt hva ettertiden kjenner om Arwald er fra Bedas *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* (*Det engelske folks kirkehistorie*) som beskriver invasjonen på Isle of Wight av kong Cædwalla av Wessex. Denne greide gjennom nådeløs nedslaktning å bortimot utrydde alle beboerne på øya og erstattet dem med sine egne tilhengere. Cædwalla hadde også sverget på å gi en fjerdedel av øya til Wilfrid av Northumbria og kirken. Kirken hadde derfor egeninteresse i massedrapene av hedningene.

Arwald ble drept i slaget, men hans to yngre brødre slapp unna inn i det store Ytene-skogen, i dag kalt for New Forest, på fastlandet. De ble forrådet og utlevert til Cædwalla. Han fikk dem ført til et sted hvor han «var i skjul med sine sår» ved Stoneham, i nærheten av Southampton. Kort tid før brødrene ble halshugget skal de etter sigende ha konvertert til kristendommen ved at en abbed blandet seg inn. Ifølge Beda var denne påståtte konverteringen «de første fruktene» av massakren. De drepte brødrene, som kollektivt kalles Arwald (etter sin hedenske bror) da deres navn ikke er kjent, ble helgenerklært av den angelsaksiske kirke grunnet denne tvilsomme konverteringen.

Referanser
----------

1. ↑  Krønikeskriveren Florence av Worcester refererte til New Forest som *Ytene*, det vil si av «Jytene», en referanse til at Arwald var (opprinnelig) fra danske Jylland. Tilsvarende at Bishopstoke ved elven Itchen tidligere var kjent som *Ytingstoc* («Jytenes bosetning») og at den tapte grenden ved elven Meon også hadde navnet *Yte Dene* («Dalen til jytene»). Se *Were the West Saxons guilty of ethnic cleansing?* ved Robin Bush
2. ↑  St. Arwald, Catholic Online

Litteratur
----------

* Beda: *Det engelske folks kirkehistorie* 4, 16
* Eddius Stephanus: *Vita Dunstani*

Portal: Historie
Denne artikkelen omhandler teleingeniøren.  For teologen, se Olaf Moe (1876–1963).

**Olaf Moe** (født 1886 i Hjartdal, død 1958) var en norsk teleingeniør, kjent for sitt pionerarbeide innen radioplanlegging.

Etter examen artium og telegrafskole, ble han utdannet ved NTH 1916 før ansettelse ved Oslo telefonanlegg og Stavanger radio. Etter et par år 1919-21 ved Vassdragsvesenet, kom han til Telegrafverket som avdelingsingeniør i dets radioavdeling, ble overingeniør i 1931 og sjefsingeniør i 1947. Han virket her til 1956. Moe var en av drivkreftene ved etableringen av Norsk rikskringkastings radiosamband. I 1948 kjempet han med 33 andre land for de norske rettigheter ved radiokonferansen København. Moe satt 
i den første fjernsynskomite som ledet til etableringen av NRK fjernsyn i 1959.

Premier
-------

* Ridderkorset av den svenske Nordstjerneordenen
* Ridderkorset i første klasse av den danske Dannebrogordenen
* Kongens fortjenstmedalje i gull i 1956

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Olaf Moe, (17.mai 1886 - 16.november 1958).», besøkt 31. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bedre vilkår for utvikling av norsk kringkasting». VG. 17.9.1948.
3. ↑  Thorolf Rafto (1955). *Telegrafverkets historie 1855-1955*. John Grieg.
**Arvor Hansen** (født 5. november 1886, død 19. juni 1962) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Hansen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge og Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. I den individuelle mangekampen kom han på 26.-plass.

Fire år tidligere, under OL 1908 i London, kom han på fjerdeplass i lagkonkurransen i mangekamp.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkonkurranse fritt system (Danmark)

Portal: Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arvor Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arvor Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arvor Hansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Imprint** er innen forleggeri betegnelsen på et merkenavn et forlag bruker til bestemte utgivelser. En imprint har vanligvis en egen redaktør, men ikke økonomisk uavhengighet.

Ett og samme forlag kan ha flere imprinter; de forskjellige imprintene brukes for å markedsføre bøkene mot bestemte konsumentgrupper. I noen tilfeller skyldes bruken av imprinter også at større forlag overtar andre, mindre forlag, og fortsetter å bruke navnene på de tidligere forlagene som imprinter, dette gjelder spesielt om de overtatte forlagene har spesialisert seg på områder som det store forlaget ikke har en etablert aktivitet innen. Et imprintnavn kan se ut som et vanlig forlagsnavn og gi inntrykk av å være et eget forlag. Ofte vil dette også i en viss grad være tilfelle, gjennom at det er en egen redaksjon for hvert imprint som i større eller mindre grad opptrer som et selvstendig forlag.[]

I Norge begynte for eksempel Kagge forlag som en imprint i Familievennen forlag. Forlaget Tiden ble en innlemmet som en imprint i Gyldendal.

Historisk ble uttrykket imprint brukt om trykkingen av forleggerens navn nederst på forsiden av en publikasjon. Denne bruken er opphavet til dagens bruk av imprint-begrepet.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Torleiv Grue fra Aventura til Gyldendal». *Dagens Næringsliv*. 10. mars 1995.
2. ↑  «Grøndahl Dreyer sluker Aventura». *Dagens Næringsliv*. 7. juni 1995.
3. ↑  Dokk-Holm, Erling (18. mai 1999). «Kagges kultur». *Dagens Næringsliv*.
4. ↑  «- Forferdelig leit». *Dagsavisen*. 28. november 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Japans flagg |
| Skihopping |
| Skihopp Junior-VM på ski |
| Bronse | 2015 Almaty |  Lagkonkurranse |

**Nozomi Maruyama** (japansk: 丸山 希; født 2. juni 1998 i Nara) er en japansk skihopper, som representerer Meiji-universitetet.

Maruyama debuterte i verdenscupen den 1. desember 2018 i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun kvalifiserte seg til finaleomgangen og endte på en 29.-plass.

Under Junior-VM på ski 2015 i Almaty tok Maruyama bronse i lagkonkurransen, sammen med Yurina Yamada, Shihori Ōi og Yūka Setō.

Hun ble tatt ut i den japanske troppen til Ski-VM 2019 i Seefeld. Først deltok Maruyama i lagkonkurransen for kvinner, på lag med Yūki Itō, Kaori Iwabuchi og Sara Takanashi, før hun dagen etterpå kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte på en 17.-plass.

Hun tok sin første pallplass i verdenscupen da hun ble nummer to i Mühlenkopfschanze (HS147) i Willingen 5. februar 2023.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nozomi Maruyama – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Nozomi Maruyama – skijumping.pl Rediger på Wikidata
Ved en eksplosjon trenger kreftene ut i fra en kilde. Ved implosjon kollapser systemet innover, oftest som resultat av en utenforliggende kraft.
**Implosjon** er en prosess der objektet destruktivt komprimeres eller kollapser innover. Implosjon er en motsats til eksplosjon og innebærer at materie og energi konsentreres. Et eksempel på implosjon er et billedrør med lavt innvendig trykk som sprekker eller en undervannsbåt som knuses utenfra av høyt vanntrykk.

Kjernefysiske våpen
-------------------

I et atomvåpen med implosjonsladning, vil en kule av plutonium eller uran imploderes av et omkringliggende kuleformet arrangement av sprengladninger. Dette øker tettheten 2 til 4 ganger, og resulterer i en kjernefysisk eksplosjon. I enkelte typer atomvåpen vil denne igjen trigge en forladning som komprimerer en blanding av Deuterium-Tritium og forårsake kjernefysisk fusjon.

Fluiddynamikk (strømningsfysikk)
--------------------------------

Kavitasjon er en implosjonsprosess der f.eks en propell skaper områder med kortvarig lavt trykk i en væske. Når trykket faller under damptrykket ved konstant temperatur oppstår dampbobler som raskt kollapser. Denne implosjonen skaper lokalt høye akustiske lydtrykk som kan føre til lokal overflatesplintring og rask erosjon av propeller og turbiner. Lignende problemer oppstår når væske strømmer med høy hastighet f.eks. i trykksjakter, luker og overløp i vannkraftverk

Kunst
-----

Innen kunsten brukes begrepet implosjon om grafiske effekter som minner om fysisk implosjon. I kunsten går uttrykket over fra at innholdet beskriver noe eksternt til å bli selvrefererende, å sette egen form og eget uttrykk i fokus. I overført betydning brukes begrepet om mennesker og sivilisasjoner som har mistet troen på seg selv og blir innoverfokusert.

Se også
-------

* Supernova
* Sort Hull

Eksterne lenker
---------------

* En forestilling om implosjon og eksplosjon i kunsten

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Improperiene** (av latin *improperia*, «bebreidelser») er et liturgisk parti, oftest sunget, som inngår i langfredagens hovedgudstjeneste. Teksten anvendes i den katolske kirke og i en del protestantiske. De ortodokse kirker har lignende tekster.

Sangen er en lang vekselsang med røtter i 800-tallet. Den brukes ir pasjonstiden og inneholder Kristi tenkte bebreidelser mot folket for att det har lønne Guds velgjerninger med lidelse. Originalteksten har i visse protestantiske kretser siden 1960-tallet blitt kritisert for åt være antisemittisk men ingen slik tolkningshistorie av teksten (Mika 6,3 i Bibelen og Torah) har kunnet belegges. Tolkningen har i stedlet historisk vært at Kristus anklager den kristne deltakeren i langfredagsliturgien.

Sangen følges av Crux fidelis. Foruten gregoriansk musikk til sangen og hymnen finnes blant annet Palestrinas berømte tonesetting for kor.

Kilder
------

* (sv) Improperier i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1910)

1. ↑  «Lägg antijudisk text på sophögen!». *www.kyrkanstidning.se*. Besøkt 3. april 2015.
2. ↑  Armin Karim: *"My People, What Have I Done to You?": The Good Friday Popule meus Verses in Chant and Exegesis*, c. 380–880 Ph.D.diss. 2014.
3. ↑  Marcel Poorthuis: "The improperia and Judaism", Questions liturgiques (1991), s. 1-24.
4. ↑  Bra Böckers lexikon, 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Imperiepreferanse** var en handelspolitikk mellom Storbritannia, dominionlandene og de britiske koloniene tidlig på 1900-tallet der det skulle settes lavere toll på import fra landene knyttet til Det britiske imperium. Hensikten var å stimulere handel internt i imperiet og denne politikken ble på 1930-tallet sett på som et middel til å motvirke depresjonen. Imperiepreferanse ble formelt avtalt ved Ottawa-avtalen av 1932. Imperiepreferanse var basert på bilaterale avtaler landene imellom om lavere tollsatser, men var ikke en frihandelssone. Landene hadde motstridende interesser og politikken ble ikke konsekvent gjennomført.

Samme prinsipp ble senere anført for handel mellom medlemmene i Samveldet av nasjoner og da kalt *samveldepreferanse*.

Referanser
----------

1. ↑  «imperial preference», *Glossary – I*, The National Archives.

Eksterne lenker
---------------

* «Policy, protectionism and imperial preference», The National Archives

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Per Oddvar Kjelstad** (født 28. desember 1942) er en norsk lokalpolitiker. Han har vært ordfører i Gaular kommune i Sogn og Fjordane i to perioder, fra 1979–1987 for Senterpartiet, og 1995–2003 for Samlingslista i Gaular.

Kjelstad ble valgt inn i kommunestyret i Gaular i 1971 og ble etter valget i 1979 ordfører. Han beholdt vervet til 1987, da det ble omorganisering intern i Gaular Senterparti. I 1995 ble han på nytt valgt inn som ordfører i kommunen, denne gangen for en tverrpolitisk samlingsliste. Bakgrunnen for dette var interne uenigheter i Senterpartiet i sentrale politiske saker i forkant av valget.

Kjelstad har også hatt andre verv. Han var første leder i *Informasjonskomiteen for Gaularvassdraget* som jobbet for vern av vassdraget. Han ble fjernet fra vervet da han gikk inn for en moderat utbygging. Han var også styreleder i firmaet Sunnfjord Sag og hadde flere verv innen skogbruksorganisasjoner lokalt og nasjonalt.

Per Kjelstad fikk i 2005 Norges skogeierforbund sitt gullmerke.

Referanser
----------

1. 1 2 3  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Per Kjelstad. Besøkt 19.okt 2008.

Eksterne lenker
---------------

* NRK Sølvsuper – intervju med Per Kjelstad
* Firda Svolten på meir politikk – intervju
* Firda Kjelstad ser ikkje bort frå fire nye år i politikken...-intervju


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Andreas Berg** | **Gaulars ordfører**(1979–1987) | Etterfølger:**Henrik Lunde** |
| Forgjenger:**Henrik Lunde** | **Gaulars ordfører**(1995–2003) | Etterfølger:**Jenny Følling** |
**Leo «Lev» Mikhajlovitsj Karakhan** (*Karakhanian*) (armensk Կարախանյան Լեւոն Միքայելի, russisk Лев Михайлович Карахан; født 20. januar 1889 i Tbilisi, henrettet 20. september 1937 i Moskva) var en sovjetisk bolsjevikisk diplomat av armensk slekt, fra Georgia.

Etter oktoberrevolusjonen i 1917 ble han med i det revolusjonære militærråd for RSFSR; i 1918 ble han så valgt til delegasjonsmedlem til den russiske delegasjon (sammen med blant andre Leo Trotskij og Adolf Joffe) ved fredsforhandlingene i Brest-Litovsk.

Fra 1918 til 1920 (og atter fra 1927 til 1934) fungerte han som stedfortredende folkekommissær for utenrikssaker. I denne forbindelse utferdiget han den 27. juli 1919 det såkalte Karakhanmanifestet hvori den nye sovjetstaten frasa seg alle privilegier som Tsarrussland hadde skaffet seg i Kina under Qing-dynastiet. Dette bidro sterkt til å skape interesse for den russiske revolusjon og for kommunismen i Kina, der den antiimperialistiske fjerde mai-bevegelsen var i fremmarsj.

Karakhan var sendebud i Polen 1921–1922 og i Kina 1924–1926, der han med stor smidighet visste å gjøre seg gjeldende i østasiatisk politikk. I 1926 blev Karakhan vikarierende utenrikskommissær for Georgij Tsjitsjerin. Han var senere Maksim Litvinovs nærmeste mann.

Han ble henrettet i 1937 under de stalinistiske utrenskninger. Hans hustru, Marina Semjonova, døde i 2010.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Armenske sovjetiske encyklopedi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Карахан Лев Михайлович, besøkt 27. september 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   lamanova.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lev Karakhan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Canarie** eller **canario** (hhv. fransk og italiensk) er en historisk dans som var i vanlig bruk på 1500- og 1600-tallet, framfor alt i Italia. Dansen skal opprinnelig ha utviklet seg i Spania, med utgangspunkt i en av folkedansene til urfolkene på Kanariøyene.

Canario går i en livlig 3/8- eller 6/8-takt med synkoperte rytmer, og ble danset med fotstamping, sprang og store bevegelser.
Mens andre danser fra senrenessansen, som galliard og courante, ble danset med nokså standardiserte trinn, ble canariodans i større grad improvisert.

Koreografien til canario er bevart i bøkene til de italienske dansemestrene Cesare Negri, Fabritio Caroso og Livio Lupi di Caravaggio. Også franskmannen Thoinot Arbeau beskrev denne dansen i sin *Orchésographie* (1588). Noen koreografier fra begynnelsen av 1700-tallet i Raoul-Auger Feuillets notasjon er også bevart.

Litteratur
----------

* Volker Saftien: *Ars saltandi. Der europäische Gesellschaftstanz im Zeitalter der Renaissance und des Barock*. Hildesheim 1994. ISBN 3-487-09876-8 s. 213-217.

Referanser
----------

1. ↑  Stanford, E. Thomas (1980), *The New Grove Dictionary of Music and Musicians.* London: Macmillan. ISBN 0-333-23111-2.

Eksterne lenker
---------------

* Dansebeskrivelse etter Cesare Negri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Per Ludvig Gösta Kaufeldt** (født 1. august 1902 i Stockholm, død 21. mars 1956 i Stockholm) var en svensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.

Kaufeldt vant en olympisk bronsemedalje i fotball i Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits, i fotballturneringen.

Sverige vant åttendelfinalen med 8-1 over Belgia og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. De tapte siden semifinalen til Sveits med 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1 og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.

Kaufeldt spilte 33 landskamper for Sverige i perioden 1921 til 1933 og scoret 23 mål.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i fotball Sveriges flagg Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Kaufeldt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Per Kaufeldt – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Per Kaufeldt – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (sv) Per Kaufeldt – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
**Leukopeni** (fra grrsk λευκός "hvit" og πενία "mangel") er en forekomst av unormalt lavt antall hvite celler i blodet. En voksen mann kan ha 4500-11000 hvite blodlegemer per mikroliter blod. Barn har noe høyere konsentrasjon. Leukopeni oppstår når antallet er under 5000 leukocytter pr mikroliter blod.

Kombinasjonen leddgikt, forstørret milt og leukopeni betegner Feltys syndrom. Leukopeni skyldes hyppigst behandling med cellegift, men er også en uønsket bivirkning ved en lang rekke legemidler.[hvilke?] Radioaktiv stråling og røntgen gir leukopeni hvis dosen er stor nok. Ved enkelte infeksjonssykdommer, spesielt ved virusinfeksjoner, men også ved tyfoidfeber, kan leukopeni forekomme. Leukopeni er dessuten et hyppig funn i tidlig stadium av leukemi.

Referanser
----------

1. ↑  «leucopenia.net». Arkivert fra originalen 9. oktober 2016. Besøkt 6. oktober 2016.
2. ↑  Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
De fire fyrster, skulptur i Wulunhua
Siziwangs beliggenhet (nr. 11) i byprefekturet Ulanqab
**Siziwang** (kinesisk: 四子王旗, pinyin:: *Sìzǐwáng Qí*) er et banner (fylke) i byprefekturet Ulanqab i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 24 016 km² og teller 200 000 innbyggere (2004).

Navnet
------

Siziwang betyr «fire fyrster». Det skyldes fire mongolske brødre, Sengge (僧格), Suonuobu (索諾布), Emubu (鄂木布) og Yi'erzhamu (伊爾扎木), som nedstammet fra Hasar, en av brødrene til Djengis Khan. De anførte sin mongolske stamme da den assisterte mandsjuenes erobring av Ming-Kina tidlig på 1600-tallet. Dom takk gjorde Qing-hoffet Emubu til Duoluo-kommanderiets fyrste (多羅郡王) i 1649 og lot stammen bosette seg i det som i dag er Siziwangbanneret. Tittelen var arvelig og vedvarte gjennom 14 generasjoner helt til det kinesiske kommunistiske parti i 1949 avskaffet alle arvelige titler i Indre Mongolia. Den siste fyrsten, Sudanamuchaogeji (蘇達那木朝格吉), døde som vanlig borger i 1957. 

I 2003 ble det i bannerhovedstaden Wulunhua avduket en skulptur med de fire fyrstene.

Landingsområde i det kinesiske romprogram
-----------------------------------------

Omkring 60 km (37 mi) nord for Wulanhua er et beiteområde kalt Amugulang i Honggor sum (kommune). Dette er det kinesiske romprograms primære landingsområde for bemannede romkapsler.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider
* «Primary landing site ready to greet taikonauts back». Xinhua News Agency. 14. oktober 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Volodymyr Semenovytsj Stelmakh** (Володимир Семенович Стельмах) (født 18. januar 1938) er en ukrainsk samfunnsøkonom og bankmann. 

Han har hovedfag (*kandidat nauk*) innen samfunnsøkonomi. Han begynte å jobbe i Ukrainas nasjonalbank i 1992, og var sentralbanksjef fra januar 2000 til desember 2002, samt fra 16. desember 2004 til desember 2010. Hans første periode som sentralbanksjef startet da daværende sentralbanksjef Viktor Jusjtsjenko ble statsminister. Hans andre periode som sentralbanksjef startet i 2004, da han erstattet Serhij Tihipko, og utløp egentlig 16. desember 2009 (5-årsperiode). Men siden presidenten ikke gjorde noe for å erstatte ham, ble han sittende. I juli 2010 besluttet perlamentet å utvide sentralbanksjefstillingens åremålsperiode fra 5 til 7 år, men den 23. desember 2010 ble Stelmakh likevel avskjediget. Serhij Arbuzov overtok stillingen. 

Fra 2003 til 2004 var han leder for representantskapet i Brokbusinessbank i Kiev, og da han ble fratatt stillingen som sentralbanksjef i 2010 ble han utnevnt til rådgiver for president Viktor Janukovytsj.

21. august 2007 ble han utnevnt til Helt av Ukraina, da han ble tildelt utmerkelsen statsordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  MIGnews - *Parliament approves Arbuzov as NBU governor* Arkivert 19. november 2011 hos Wayback Machine. besøkt 25. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Utnevnelsen av Stelmakh som Helt av Ukraina (ukrainsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***Hugon, The Mighty*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Rollin S. Sturgeon.

Handling
--------

Hugon, en kanadisk jeger forelsker seg i Marie, selv om hun allerede har en annen kjæreste: en ung mann som heter Gabriel. Hugon innser at Marie favoriserer Gabriel, og tilbyr seg å hjelpe den unge mannen med å utvikle muskler og utholdenhet. Men han forlater snart denne håpløse oppgaven.

I mellomtiden har Roque, sammen med noen korrupte landmålere, lagt planer om å svindle Hugon ut av eiendommen hans. Når Hugon oppdager dette, oppstår det en brutal konfrontasjon hvor han blir alvorlig skadet. Dypt skamfull gjemmer han seg i en ensom hytte. Men samtidig opplever Marie endelig at hun er romantisk interessert i ham.

Skuespillere
------------

* Monroe Salisbury som Hugon
* Marjorie Bennett som Marie
* Antrim Short som Gabriel
* Thomas Persse som en pastor
* George Holt som Roque
* Sarah Kernan som Gabriel

Referanser
----------

1. ↑  Hugon, the Mighty
2. ↑  HUGON, THE MIGHTY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hugon, The Mighty* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hugon, The Mighty* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Hugon, The Mighty* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Bredde-først-søk** (**BFS**) er en søkealgoritme for grafer som fra en node søker nivå for nivå nedover i en trestruktur.

Virkemåte
---------

Animert eksempel av virkemåten til BFS
Algoritmen går systematisk gjennom grafen ved å undersøke om noden som kontrolleres har barn. Dersom dette er tilfellet, blir de lagt til i en kø (noden markeres i blått på illustrasjonen). Deretter hentes en og en node ut av køen og sammenlignes med det som søkes etter. Så lenge ikke riktig node er funnet, legges nodens eventuelle barn til i køen, og algoritmen henter ut neste objekt. På denne måten blir alle søskennodene (nodene på samme nivå) søkt gjennom før traverseringen fortsetter ned på neste nivå.

Algoritme
---------

1. Legg rotnoden til i køen
2. Hent en node ut av køen og undersøk den
	* Hvis noden stemmer overens med ønsket resultat, avslutt algoritmen og returner resultatet
	* Hvis ikke, legg nodens barn til i køen
3. Hvis køen er tom, er alle nodene i grafen undersøkt og søket må avsluttes uten resultat
4. Gjenta fra steg 2

**NB:** Å bruke en stabel i stedet for en kø, gjør søkealgoritmen til et dybde-først-søk (DFS).
**Oslo distrikt** er en av ni jernbanedistrikter som ble opprettet 1. april 1883 som en administrativ oppdeling av de statlige eide jernbanene i Norge. Jernbanedistriktene ble til som en del av en administrativ nyordning som også medførte at begrepet Norges Statsbaner ble tatt i bruk. Distriktsordningen opphørte fra og med 1. januar 1989.

Navn
----

Oslo distrikt het opprinnelig **1. distrikt**, fra 1913 **Kristiania distrikt**, og så Oslo distrikt fra 1925 i tråd med endringen av byens navn.

Administrasjon
--------------

Distriktet ble ledet av en distriktssjef (Dc) med sete i byen som bar distritkets navn, altså Oslo i dette tilfellet. Dc Oslo hadde kontorer på Østbanestasjonen.

Utbredelse
----------

Distriktet omfattet fra starten i 1883 Smaalensbanen og Kongsvingerbanen, og ble senere utvidet med Solørbanen (1893 og 1910) og Gjøvikbanen med sidelinjer (fra 1900). Senere inngikk også de tidligere private Hovedbanen (1926), Valdresbanen (1937) og Aurskog-Hølandbanen (1945).

Distriktets yttergrenser var Oslo Ø/S, Hønefoss stasjon mot Hønefoss-Roabanen (selve stasjonen tilhørte Drammen distrikt), Eidsvoll stasjon, Elverum stasjon mot Solørbanen (selve stasjonen tilhørte Hamar distrikt), Charlottenberg grense og Kornsjø grense.

Litteratur
----------

* Bjerke, T. & Holom, F. (2004). *Banedata 2004. Data om infrastrukturen til jernbanene i Norge*. Hamar/Oslo: Norsk Jernbanemuseum og Norsk Jernbaneklubb. s. 22 m.fl.
**Henry Dick Woodfall** var en engelsk forretningsmann. Sammen med John Rice Crowe stiftet han Alten Copper Works i Kåfjord i Alta, senere omdøpt til Kåfjord kobberverk.

Henry Woodfall var som direktør av Alten Copper Works blant annet skeptisk til å hente inn arbeidskraft fra England, fordi han mente at verket var bedre tjent med å bygge opp et permanent gruvesamfunn med norske arbeidere. Han var også opptatt av at gruveselskapet skulle ta vare på gruvearbeiderne og deres familier, og sammen med Crowe grunnla han Kåfjord som et samfunn med en rekke velferdstilbud til den voksende lokalbefolkningen.

Gruvene i Kåfjord ble oppkalt etter interessentene i kobberverket. Én av gruvene bar derfor navnet «Woodfalls gruve».

John Rice Crowe oppkalte en av sine sønner, Henry Woodfall Crowe, etter kompanjongen.

Referanser
----------

1. 1 2  Nielsen, Jens Petter 1949-; Eikeset, Kjell Roger 1966-; Bernhoft, Stein Adler; Noodt, Trine (1995). *Det arktiske Italia 1826-1920*. Alta: Alta kommune. s. 78. ISBN 8299214823.
Arne Garborgs plass og hovedbrannstasjonen sett fra Deichman bibliotek
**Oslo hovedbrannstasjon**, adresse Arne Garborgs plass nr 1 er Norges største brannstasjon. 

Bygningen ble fullført i 1939, med Byarkitekten som arkitekt. Bygningen er dels i seks, og dels i åtte etasjer, kledd i tegl og med slangetårn mot Hospitalsgata.

Den ble tatt i bruk under siste verdenskrig i 1941. Hovedbrannstasjonen tar seg av beredskapen fra Rådhuset, Aker brygge, slottet, St.Hanshaugen, Sofienbergparken, Lodalen, Åkebergveien og Gamlebyen ned mot sjøen. 

Den faste bemanningen på Hovedbrannstasjonen er 12–15 vaktmannskaper. I tillegg til disse befinner etatens ledelse, beredskapsavdeling, personalavdeling, deler av brannforebyggende avdeling (feieren har kontor på Rommen), økonomiavdeling, brannkorpsforening og infoenheten seg på Oslo hovedbrannstasjon. 

Vaktmannskapene er fordelt på slangevogn, dykkerbil, høyderedskap og to redningsbiler. 

Denne stasjonen er utstyrt med to biler spesialutstyrt for å berge mennesker etter ulykker og viljestyrte handlinger.

Hovedbrannstasjonen skal deles i to; ny hovedbrannstasjon der Bryn brannstasjon ligger og ny sentrumsbrannstasjon nær Oslo havn, på en eiendom mellom Oslo havnelager og terminalen for danskefergene. I 2021 foreslo imidlertid byrådet å stanse byggingen av hovedbrannstasjon på Bryn.

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon, side 263, ISBN 978-82-573-1760-7

Referanser
----------

1. ↑  Olav Juven (4. mars 2019). «Denne rundkjøringen kan forsinke regjeringskvartalet». NRK. Arkivert fra originalen 8. november 2020. Besøkt 20. mai 2021.
2. ↑  Maria T. Pettrém (20. mai 2021). «Har brukt 227 mill. på ny hovedbrannstasjon. Nå foreslår byrådet å stoppe prosjektet.». Aftenposten. Arkivert fra originalen 20. mai 2021. Besøkt 20. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Hovedbrannstasjonen
* «Oslo hovedbrannstasjon». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Oslo
«Kirov» har flere betydninger.

Del av fasaden på Kirov jernbanestasjon
Datsjaer øst for Kirov
**Kirov** (russisk: Ки́ров), fra 1781 til 1934 kjent som **Vjatka** (russisk: Вятка) og før 1781 **Khlynov** (russisk: Хлынов), er en by og administrativt senter i Kirov oblast i Russland. Byen ligger ved elva Vjatka. Innbyggertall (folketelling 2002): 457 578.

Historie
--------

Fortet Khlynov, beliggende like vest for Uralfjellene, ble grunnlagt av handelsmenn fra Novgorod i 1374. Det er første gang nevnt som by i dokumenter fra 1457. Khlynov ble innlemmet i Storfyrstedømmet Moskva i 1489. Byen ble kjent over hele Russland for sine leirstatuetter og fløyter. Byens eldste gjenværende monument er Maria himmelfarts-katedralen fra 1689, en imponerende bygning kronet med fem kupler.

I 1781 omdøpte Katarina den store Khlynov til Vjatka, og gjorde byen til senter i et eget *gubernija*. Byen gjorde også tjeneste som et eksilsted, spesielt for Alexander Herzen og Mikhail Saltykov-Sjtsjedrin. På slutten av 1800-tallet var den en viktig stasjon på den transsibirske jernbanen. I desember 1934 ble byen oppkalt etter den sovjetiske lederen Sergej Kirov, som ble myrdet 1. desember.

Økonomi
-------

Kirov er et senter for maskinbygging, metallurgi, belysning, trykkerier og tømmerindustri.

Byen er et regionalt transportknutepunkt (den transsibirske jernbanen) og elvehavn. Kirov elvehavn gikk konkurs sist på 1990-tallet, og alle elvebåtene ble solgt. Kirov har vært kjent blant naboregionene for sine meget dårlige veier og gater.

Byens lufthavn er Kirov Pobedilovo lufthavn. På 1990-tallet var denne lufthavna stengt, og i årevis var det ingen rutefly noensteds. Rundt 2003 prøvde flere selskaper å starte flyvninger fra Kirov til Moskva og Krasnodar i sommersesongene, og fra 2006 flyr et lokalt selskap ruten til Moskva.

Vennskapsbyer
-------------

* Polens flagg Siedlce, Polen

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. april 2017.
2. ↑  kirovway.ru

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kirov, Kirov Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Kirov oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Kirov |
| Flagget til Kirov oblast | 
* Belaja Kholunitsa
* Jaransk
* Kirovo-Tsjepetsk
* Kirs
* Kotelnitsj
* Luza
* Malmyzj
* Murasji
* Nolinsk
* Omutninsk
* Orlov
* Slobodskoj
* Sosnovka
* Sovetsk
* Urzjum
* Vjatskije Poljany
* Zujevka

 | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Breda Ba.27. Metallico
**Breda Ba.27** var et jagerfly produsert i Italia på 1930-tallet som ble brukt av det kinesisk nasjonalistiske flyvåpen i den andre kinesisk-japanske krig.

Design og utvikling
-------------------

Italia kjøpte den sjette utgaven av Travel Air «Mystery Ship» og baserte sin Ba.27 på denne.

Ba.27 var et lav-vinget, wireavstivet monoplan med fast understell. Slik de opprinnelig var utformet hadde Ba.27 et skrog av stålrør, kledd korrugerte metallplater, og vinger og ror av tre. Evaluering av de to prototyper foretatt av *Regia Aeronautica* i 1933 var sterkt negativ, noe som resulterte i en omfattende endring. Skrogets form ble gjort mer avrundet og pilotens åpne cockpit ble flyttet høyere opp og lenger frem for bedre utsikt. De korrugerte metallplater ble også erstattet med glatte metallplater.

En prototype av denne reviderte versjonen, kjent som *Metallico*, ble først fløyet i juni 1934, men Regia Aeronautica ble bare en litt mer positiv.

Operativ historie
-----------------

Til tross for mangel av nasjonal interesse, ble det bare bestilt av Republikken Kina for bruk mot Japan. Av atten bestilte, ble bare elleve levert.

Operatører
----------

 Kina
* Kinesisk Nasjonalistiske Air Force (11 fly).
**John Fletcher Jellico** (født 24. oktober 1856, død 9. august 1925) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Jellico vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1908 i London. Han var med på den britiske båten «Mouchette» som kom på andreplass i 12-metersklassen bak «Hera». Det var kun to båter i den største klassen, «Hera» og «Mouchette», begge britiske. «Hera» vant de to første seilasene som ble gjennomført på elven Clyde ved Glasgow og ble olympisk mester i 12-metersklassen.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i seiling, klasse 12 meter

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Jellico – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) John Jellico – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) John Jellico – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Jellico – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Jellico – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ralph Cupper** (født 9. august 1954) er en organist, dirigent og komponist er født og oppvokst i Norwich i England.[]

Historie
--------

Ralph Cupper begynte å spille piano ved Edna Watering da han var 6 år. Senere lærte han orgel ved David Storey og Peter Notley og klarinett ved Charles Unwin. Mens han var på videregående skole, 'The Hewett School', ble han medlem av det kjente 'Hewett skolekoret'. Det var mens han var på skolen at Ralph Cupper ble påvirket av musikkmiljøret der som Colin Clouting og den dyktige konsertpianisten, Eillen Last hadde ansvar for. Cupper studerte piano med Eileen Last.[]

Etter videregående skole i Norwich studerte Ralph Cupper ved Royal Academy of Music i London. Der studerte han orgel ved Douglas Hawkridge; kor/orkesterdirigering ved Dr. Douglas Hopkins; harmoni, kontrapunkt og fuge ved Drs. Arthur Pritchard og Arthur Wills. Etter at han var ferdig i 1976, studerte han videre orgel ved Susi Jeans, og enda senere studerte han orgel ved Nicolas Kynaston ved hjelp av et stipend fra 'The Alderman Norman Foundation'. I 1979 ble Ralph Cupper tildelt et stipend fra The Arts Council of Great Britain for å studere orgel ved den kjente nederlandske organisten Bernard Bartelinck, som på den tiden var organist i Bavo Domkirke i Haarlem i Nederland.[]

Etter studietiden kom Ralph Cupper tilbake til Norwich, hjembyen sin, for å begynne karrieren sin som konsertorganist og musikklærer innenfor voksenopplæring. Han har også vært kantor og organist i flere menigheter i fylket Norfolk. Wymondham Abbey og Christ Church, New Catton, Norwich var to av de siste plasser hvor han var kantor. På den tiden ble han også utdannet på universitet i teologi og androgogikk.

I dag[*når?*] bor Ralph Cupper på Eid i Nordfjord, og er kantor i Eid Kyrkje. Han er gift med forfatteren Karin Cupper og har to barn.

Ralph Cupper er en kjent konsertpianist og organist som har gjort mange konsertturneer rundt England, Tyskland og Norge. Han har også gjort arbeid for den norske TV-kanalen NRK og The British Broadcasting Corporation BBC.[]

I Norge har Ralph Cupper gitt ut 2 CD-er med sin musiker-venn Inge Asbjørn Haugen. I disse 2 CD-ene har de kombinert orgel og saksofon mens de spiller populær film- og klassisk musikk.[]

Han er kjent i Nordfjordeid for å støtte det lokale sykehuset og andre kommunale hendelser med å arrangere konserter der pengene blir dedikert til hendelsene han støtter.

Hvert år i Nordfjordeid arrangerer Ralph Cupper en lokal musikkfestival kalt «Aftenmusikk». Konsertene tar til hver tirsdag i februar og mange lokale og enkelte internasjonale kjente artister og grupper spiller i konsertene.

Referanser
----------

1. ↑  Liste av anmeldelser - Over the rainbow
2. ↑  Liste av anmeldelser CD 2 - The White Cliffs of Dover
3. ↑  Anmeldelse fra Fjordabladet[*død lenke*]
4. ↑  Ralph Cupper støtter lokal sjukehus Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. juli 2011. Besøkt 13. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 2. februar 2011 hos Wayback Machine. Ralph Cupper sin heimeside
* Inge Asbjørn Haugen sin heimeside
* Youtube konto til Ralph Cupper
Nordisk optisk teleskop, Atlanterhavet til venstre.
Servicebygget og domen til Nordisk optisk teleskop som ligger over skylaget på toppen av Roque de los Muchachos på La Palma.
Det indre av teleskopet, dette instrumentet står i cassegrainfokus
**Nordisk optisk teleskop**, **NOT** eller **Nordic Optical Telescope** er et astronomisk teleskop plassert ved Roque de los Muchachos - observatoriet på La Palma på Kanariøyene. Teleskopet ble klart til bruk i 1988, og observasjoner ble satt i gang i 1989. De nordiske landene Norge, Sverige, Finland og Danmark finansierte bygging og drift. I 1997 ble også Island med i NOT-samarbeidet. Astronomer fra hele verden får tilgang til å bruke teleskopet gjennom å sende søknad til en komité.

NOT var det første store teleskopet som benyttet aktiv optikk til å korrigere formen til primærspeil.

NOT er et 2,56 meters teleskop med følgende instrumentering:

* ALFOSC -- CCD (synlig lys) - spektrograf for fjerne objekt, 4 megapiksels kamera
* NOTCam -- 1 megapiksels (HgCdTe) Hawaii-infrarødt kamera og spektrograf
* MOSCA -- 16 megapiksels CCD-kamera
* SOFIN -- Høyoppløselig CCD-spektrograf (opp til R=170 000)
* StanCam -- Stand-by 1 megapiksels CCD-kamera
* LuckyCam -- Høyhastighetskamera med lav støy, av CCD-typen, for «heldige bilde»
* TURPOL -- UBVRI Photopolarimeter

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nordic Optical Telescope – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Grav og minnesmerke i Hagen over døde under Ruhroppstanden
**Ruhroppstanden**, **marsoppstanden** eller **Ruhrkampen** var opptøyer som ble organisert av venstreorienterte arbeidere i Ruhrområdet i mars 1920. Opprøret kom i kjølvannet av det høyreorienterte Kappkuppet den 13. mars 1920, men satte seg også som mål å «erobre den politiske makten for å gjennomføre Proletariatets diktatur». Mot den prøyssiske innenriksministeren Carl Severings vilje ble frikorpsene brukt, og det kom til heftige kamper med den nystiftede Rote Ruhrarmee som med sine 100,000 mann i stor grad kontrollerte Ruhrområdet og Münsterland. Bielefeldavtalen som Severing hadde fått i stand, førte bare delvis til at Ruhrarméen innstilte kampene. Den 8. april marsjerte tropper fra Reichswehr inn i Ruhrområdet og slo ned opprøret på en blodig måte.

Litteratur
----------

* Waite, Robert George Leeson (1969). *Vanguard of Nazism*. W. W. Norton & Company, 1. januar 1969. ISBN 0393001814, ISBN 978-0393001815 Sjekk `|isbn=`-verdien: invalid character (hjelp).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
I informatikk er **vedvarenhet** en egenskap som betyr at tilstanden til et system utlever (vedvarer lengre enn) prosessen som skapte den. Dette oppnås i praksis ved å lagre tilstanden som data i et datalager. Programmer må overføre data til og fra lagringsenheter, og må avbilde fra de opprinnelige datastrukturene i programmeringsspråket til lagringsenhetens datastrukturer.

For eksempel oppnår bilderedigeringsprogrammer eller tekstbehandlingsprogrammer vedvarende tilstander ved å lagre dokumentene sine til filer.

Vedvarende lag
--------------

Et **vedvarende lag** er et programvarelag det som gjør det lettere for et program å vedvare sin tilstand. De fleste vedvarende lag vil ikke oppnå vedvarenhet direkte, men vil bruke et underliggende databasehåndteringssystem.

En **vedvarende landingssone** (engelsk: *persistent staging area*) er et eksempel på et vedvarende lag brukt i datamodellering.

Se også
-------

* Vedvarende data
* Vedvarende datastruktur
* Vedvarende identifikator
* Vedvarende minne
* Copy-on-write
* Opprett, les, oppdater og slett (CRUD)
* Ortogonalitet
* Øyeblikksbilde

Referanser
----------

1. ↑   (pdf) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Balzer, Stephanie. «Contracted Persistent Object Programming» (PDF). ETH Zürich. Arkivert fra originalen (PDF) 31. desember 2006. Besøkt 21. september 2015.
**Den islamske ungdomsorganisasjonen i Norge** (noen ganger forkortet til **MinDin** eller **Din**) er en muslimsk organisasjon. Den ble opprettet 29. april 2007. Det var en av de første kjente muslimske ungdomsorganisasjoner som ble stiftet.[] Organisasjonens formål er å drive med samfunnsengasjement og brobygging mellom ulike grupper i samfunnet.

I flere avisartikler har lederskikkelsene til denne organisasjonen markert seg mot ekstremisme og terror. Lederen av organisasjonen Din markerte spesielt sin avstand fra uttalelsen til Islamnet-lederen Fahad Qureshi, som hevdet at man ikke kan være muslim om man ikke aksepterer dødsstraff. Mohammed Azhar Alkhafaji fortalte *VG* i denne forbindelsen: «Guds egentlige budskap i Islam handler om barmhjertighet og tilgivelse på lik linje som kristendommen. Vår organisasjon tar fullstendig avstand fra Qureshi.»

Referanser
----------

1. ↑  «Aftenposten:Oslos unge muslimer organiserer seg». Arkivert fra originalen 28. desember 2012. Besøkt 23. desember 2012.
2. ↑  VG: Mener Islam Net-sjef er «uegnet som leder» etter dødsstraff-uttalelser

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata