recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Foto fra elva.
**Yoshino** (吉野川 - *Yoshino-gawa*) er ei stor østgående elv som starter i prefekturet Kōchi og fortsetter inn i prefekturet Tokushima, på østlige Shikoku, Japan. Dette er den største elva på øya Shikoku, og den renner ut i Stillehavet ved storbyen Tokushima. Det går jernbane langs det meste av elva, den fortsetter i øvre elveløp rett sørover til storbyen Kōchi nede ved havet i Tosabukta (*Tosa-wan*).

Sideelva *Seto gawa* er utbygd med Inamura-demningen, en stor steinfyllingsdam som gir kraft til Hongawa vannkraftverk. Dette kraftverket har to demninger og reservoarer, et i den sørlige tilførselselva Seto, og et i den nordlige, parallelle tilførselselva *Hon gawa* 6 km lengre nord. Lengre nede er den lille sideelva *Okuyoshino* utbygd ved byen Tosa, hvor Asahi-demningen gir kraft til Okuyoshino vannkraftverk.

Referanser
----------

1. ↑  www.birdlife.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yoshino River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Yoshie Takeshita**, japansk: 竹下 佳江‎ (født 18. mars 1978) er en japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen, 2008 i Beijing og 2012 i London.

Takeshita vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 2012 i London. Det japanske kvinnelandslaget kom på tredjeplass i turneringen bak Brasil og USA. Japan vant kvartfinalen med 3–1 over Italia men tapte semifinalen med 0–3 til Brasil. De vant bronsefinalen mot Sør-Korea med 3–0.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 2012 Storbritannias flagg London – Bronse i volleyball, kvinner Japans flagg Japan

Referanser
----------

1. ↑   www.fnn.jp[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yoshie Takeshita – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yoshie Takeshita – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Yoshie Takeshita – World of Volley Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |
**Ĳ** (på gamle kart tidvis kalt *Y* eller *Ye*) er en innsjø, tidligere en bukt, i provinsen Noord-Holland i Nederland. Amsterdam ligger ved innsjøen. På nederlandsk består navnet av digrafen Ĳ, som blir regnet som én enkelt bokstav, slik at navnet på norsk blir skrevet *IJ* og ikke *Ij*.

Historie
--------

Kart fra 1681 som viser Ĳ før bukten ble endret.
Ĳ, Amsterdam, 2020
Ferje over Ĳ i Amsterdam.
Tidligere var Ĳ en lang og smal bukt med brakkvann som var tilkoplet Zuiderzee (en bukt i Nordsjøen). Den strekte seg da fra Amsterdam til Velsen i vest. Mellom bukten og selve Nordsjøen lå bare en naturlig sanddyne. Ĳ voks derimot år for år og halvøya Noord-Holland var i ferd med å bli en øy. Dette eidet ble kalt *Holland op zijn smalst*(«Holland på det smaleste»).

Ĳ ga Amsterdam, som ligger der som Amstel munner ut i innsjøen, fri ferdsel til sjøen via Zuiderzee. På 1600-tallet begynte inngangen til bukta å tette seg til med sandbanker samtidig med at skipene begynte å bli større og større. Slik ble det nesten umulig for havgående skip å ta seg forbi munningen. I tillegg til dette vokste innsjøen langsomt på grunn av erosjon langs bredden slik at den nesten gikk sammen med innsjøen Haarlemmermeer og slik truet byene Haarlem og Amsterdam.

Det ble sett i verk planer om ta tilbake de tapte landområde ved å omdanne både Haarlemmermeer og Ĳ til poldere. Haarlemmermeer var først ute og ble tørrlagt i 1852, og den største delen av Ĳ fulgte mellom 1865 og 1876 og bare en liten del av innsjøen ble igjen rundt Amsterdam og ble skilt fra Zuiderzee av Den oransje slusen. Samtidig ble Nordsjøkanalen bygd og tilsluttet restene av Ĳ for å gi Amsterdam en ny vannvei til Nordsjøen. Kanalen gikk gjennom eidet til Nordsjøen nær byen Velsen. Den nye havnen IJmuiden ble bygd i vestenden. Ĳ-polderene som ble opprettet nær Amsterdam ble gitt til industrien og et nytt stort havneområde ble bygd.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IJ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Segmentarkitektur** er en detaljert, formell beskrivelse av områder innenfor en virksomhet som brukes på program- eller porteføljenivå for å organisere og tilpasse endringsstyring.

Den definerer en enkel plan for et kjerneområde, forretningstjeneste eller virksomhetstjeneste. Segmentarkitekturen drives av forretningsledelsen og leverer produkter som forbedrer levering av tjenester til borgere og ansatte. Fra et investeringsperspektiv driver segmentarkitektur beslutninger for en prosjektbegrunnelse eller gruppe av forretningsbegrunnelser som støtter et kjerneoppdragsområde eller felles eller delte tjeneste. De viktigste interessentene for segmentarkitektur er bedriftseiere og ledere. Segmentarkitektur er relatert til virksomhetsarkitektur gjennom tre prinsipper:

* Struktur: Segmentarkitektur arver rammeverket som brukes av virksomhetsarkitektur, selv om det kan bli utvidet og spesialisert for å møte de spesifikke behovene til et kjerneoppdragsområde eller felles eller delt tjeneste.
* Gjenbruk: Segmentarkitektur gjenbruker viktige ressursene definert på virksomhetsnivå, inkludert data, felles forretningsprosesser og investeringer, applikasjoner og teknologier.
* Justering: Segmentarkitektur samsvarer med elementer som er definert på virksomhetsnivå, for eksempel forretningsstrategier, mandater, standarder og resultatmål.

Se også
-------

* Virksomhetsarkitektur
* Løsningsarkitektur

Referanser
----------

1. ↑  TOGAF 9 Section 3.62
Liten seglskrift fra Qin-dynastiets tid.
**Seglskrift**en (forenklet kinesisk: 篆书; tradisjonell kinesisk: 篆書; pinyin: **Zhuànshū**) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi.

I seglskriften utføres de vertikale og de horisontale linjene på likevektig måte, og i endene utløper de lett spisset. Seglskriften ble underklassifisert i ro hovedgrupper, **dàzhuàn** (forenklet kinesisk: 大篆), «Stor seglskrift», og **xiǎozhuàn** (forenklet kinesisk: 小篆), «Liten seglskrift». Eksempler på den store seglskrift kjenner man særlig fra sylinderformede steiner og graverte bronsegryter. Karakteristisk for den lille seglskrift er de spunne og trådlignende linjer.

Seglskriften nådde sitt høydepunkt under Qindynastiets tid. Minister Li Si etterlot for ettertiden å finne en Tai Shan-steinskrift som går for å være et utmerket eksempel på den lille seglskrift.

Se også
-------

* Orakelbein

Litteratur
----------

* Chén Zhāoróng (陳昭容) *Research on the Qín (Ch'in) Lineage of Writing: An Examination from the Perspective of the History of Chinese Writing* (秦系文字研究﹕从漢字史的角度考察) (2003). Academia Sinica, Institute of History and Philology Monograph (中央研究院歷史語言研究所專刊). ISBN 957-671-995-X. (in Chinese)
* Qiú Xīguī (裘錫圭) *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seal script – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Greater Seal Script
* Qin Yun Song, Big Seal Script Banner
* Script translation
* Richard Sears on seal script

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
Artillerihjul produsert i Queenstown.
**Queenstown** er en by i provinsen iMpuma-Koloni i Sør-Afrika. Den er det kommersielle og administrative sentrumet og utdanningssentrum for et blomstrende landbruksdistrikt. 

Utformingen av Queenstown reflekterer dens opprinnelige formål som forsvarsfestning for grenseområdet og har en svært uvanlig form. Der er et sentralt heksagonalt område hvor ild fra kanoner eller rifler kunne rettes ned seks adkomstveier fra sentrum. Kanonstedene er nå erstattet av hager dominert av en sentral fontene. En abstrakt skulptur erstattet fontenen som del av byens 150–årsjubileum. 

Queenstown ligger ved Komani som er del av elvesystemet Kei og har en forfriskende klima med rikelig vannforsyning fra de omkringliggende fjellene. Vannet samles i Bongolodammen som ligger i høydene og som brukes i stor grad til rekreasjon og vannsport. Hvert år, rundt begynnelsen av juni, holder byen en kunstutstilling med vekt på malerier og skulpturer. 

Nær Queenstown ligger et naturreservat med tallrike antiloper, stumpneshorn og spektakulære blomstrende planter sammen med panoramiske utsikter fra fjelltopper.

Eksterne lenker
---------------

* Utsikt over Queenstown som viser grensene for de tidlige heksagonale befestningene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Queensway** (engelsk for «Dronningens vei») er en gate i Bayswater i London. Den preges av restauranter, for det meste med kinesisk-, arabisk- og middelhavsmat, puber og kjedebutikker. 

I nærheten av nordenden av gaten ligger kjøpesenteret Whiteleys, som i 1867 ble åpnet av William Whiteley som Londons første butikksenter. Den ble utnevnt til kongelig hoffleverandør av dronning Victoria i 1896. Den nåværende bygningen er fra 1911. 

Området langs Queensway ble utviklet som et boligområde i Londons utkant på begynnelsen av det 19. århundre. Den sørlige enden av veien er langt eldre, og var opprinnelig en landevei. På gamle kart kan man finne Black Lion Lane, som omtrentlig følger Queensways trasé. Veien ble omdøpt til Queen's Road til ære for dronning Victoria, som ble født i Kensington Palace like i nærheten. Man var ikke helt fornøyd med dette navnet, og endret det senere til Queensway. 

Både Bayswater undergrunnsstasjon og Queensway undergrunnsstasjon ligger på Queensway.
**Tāriq‎ aṭ-Ṭayyib Muḥammad al-Būʿazīzī** (arabisk: طارق الطيب محمد البوعزيزي; født 29. mars 1984 i Sidi Bouzid, Tunisia, død 4. januar 2011 i Ben Arous, Tunisia), vanligvis kjent som **Mohamed Bouazizi**, var en tunisisk gateselger. Han ble kjent da han tente på seg selv 17. desember 2010, en hendelse som ble starten på opprøret i Tunisia i 2010–2011. 

17. desember ble grønnsaksvognen al-Būʿazīzī brukte konfiskert av en politikvinne i byen Sidi Bouzid. Han prøvde å betale henne 10 dinarer (cirka 40 kroner) for å få den igjen, noe hun ikke godtok. I stedet skal hun ha slått al-Būʿazīzī og spyttet på ham. Etter et mislykket forsøk på å prate med de lokale styresmaktene, valgte al-Būʿazīzī å tenne på seg selv. Han overlevde, men hadde brannskader over store deler av kroppen. Selvpåtenningen førte umiddelbart til demonstrasjoner og opptøyer i Sidi Bouzid. I et forsøk på å dempe protestene besøkte Tunisias president Zine El Abidine Ben Ali al-Būʿazīzī på sykehuset 28. desember, uten at det ble roligere. Muḥammad al-Būʿazīzī døde 4. januar.

Denne hendelsen ble den utløsende årsaken til opprøret i Tunisia i 2010–2011, som siden spredte seg til store deler av den arabiske verden. Over hele Tunisia ble det holdt blodige demonstrasjoner og opprør for å protestere mot de sosiale og politiske forholdene i landet. Sinne og volden ble intensivsitert etter al-Būʿazīzīs død, og førte til at den tunisiske president Zine El Abidine Ben Ali 14. januar 2011 flyktet fra landet etter tjuetre år ved makten. 

Etter al-Būʿazīzīs selvpåtenning ble andre menn i andre arabiske land, særlig i Algerie og Egypt, inspirert til selv å begå selvmord ved selvpåtenning i et forsøk på å bedre de sosiale forholdene i landene under autokratiske regjeringer. Mange regner al-Būʿazīzī og disse andre som martyrer i den pågående protestbølgen i Nord-Afrika og Midtøsten.

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, besøkt 9. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.rnw.nl[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   english.ahram.org.eg[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  Rania Abouzeid (21. januar 2011): Bouazizi: The Man Who Set Himself and Tunisia on Fire Arkivert 22. januar 2011 hos Wayback Machine.. *TIME Magazine*.
8. ↑  Sarra Grira (21. desember 2010): Public suicide attempt sparks angry riots in central Tunisia. *France 24*.
9. ↑  TAP (28. desember 2010): President Zine el Abidine Ben Ali visits young man Mohamed Bouazizi Arkivert 31. desember 2010 hos Wayback Machine.. *Tunisia Online News*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mohamed Bouazizi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mohamed Bouazizi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Birgitte Ottesdatter Rosenkrantz til Næsbyholm** (født 12. april 1555 på Skærvad Hovedgaard, død 9. september 1588 på Næsbyholm på Sjælland) var en dansk adelskvinne av slekten Rosenkrantz. 

Hun var datter av Otto Ottesen Rosenkrantz til Næsbyholm (–1557) og hustru Ide Mogensdatter Gøye til Skærvad (–1563) og ble oppdratt hos sin moster Birgitte Gøye til dennes død i 1574. Den 18. september 1575 giftet hun seg i København med bror til Tycho Brahe, riksråd Steen Brahe til Knudstrup, og brakte dermed Næsbyholm herregård med inn i ekteskapet. Med ham fikk hun i alt syv barn, deriblant den senere godseier Otte Steensen Brahe (1578–1651) og riksråd Jørgen Steensen Brahe (1585–1661). Hun døde i barselseng på Næsbyholm og ble begravet i et likappel oppført av henne selv og mannen i Næsby kirke, Glumsø. Etter hustruens død valgte Brahe å fraflytte det nyoppførte Næsbyholm.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Finn Holbek. «Birgitte Ottesdatter Rosenkrantz, til Næsbyholm». finnholbek.dk. Besøkt 21. juli 2017.
3. ↑  Steffen Heiberg, Henry Bruun (1979–84). «Steen Brahe». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Den Store Danske. Besøkt 21. juli 2017.
4. ↑  «Næsby Kirke». *Danmarks Kirker*. danmarkskirker.natmus.dk. 1933–35. Besøkt 21. juli 2017.
5. ↑  «Historien om Næsbyholm Slot». sn.dk. 5. februar 2015. Besøkt 21. juli 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Danmark
**Birgitte Elise Esmark** (født 13. oktober 1841 i Brevik, død 2. april 1897 i Kristiania) var en norsk naturforsker (ekspert på snegler) og aktivist.

Hun var datter av mineralogen Morten Thrane Esmark (1801–1882) og Ulrike Benedicte Wiborg (1810–1898). Farfaren var professor Jens Esmark (1763–1839), gift med Wibeche, datter av den danske zoolog Morten Thrane Brünnich (1737–1827). Birgitte ble naturforsker, noe hun oppdaget på Madeira der hun samlet mollusker i to år for å bli frisk. I 1879 var hun første kvinne som mottok stipend for å ta en studiereise til Nordland og Finnmark, samt studere resultatene ved Det Kongelige Frederiks Universitet der onkelen Laurits Martin Esmark (1806–1884) var professor i zoologi (han også) og siden 1863 hadde vært rektor. Hun hadde ikke eksamen i faget, da dette ikke ble tillatt før i 1881. Etter onkelens død i 1884 fikk Birgitte publisert avhandlingen *Norges land- og ferskvandsmollusker* internasjonalt.

Siden turen til Madeira hadde hun også jobbet for de fattiges sak i Kristiania, og sammen med *komtesse* Ida Wedel Jarlsberg (1855–1929) bygde hun et hjem der kvinner kunne være på søndagene og lære seg engelsk. De to startet Unge Kvinners Kristelige Samfund (UKKS) i 1894 med Ida Wedel Jarlsberg som leder og Birgitte Esmark som sekretær; det ble senere til Kristelig Forening for Unge Kvinner (se KFUK). Hun ble i 1887 vararepresentant til styret for Det Norske Totalavholdsselskap og i 1889 sekretær for det nystartede Norske Kvinders Totalavholdsselskap – Det Hvite Bånd der Ida Wedel Jarlsberg var leder.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Birgitte Elise Esmark, Norsk biografisk leksikon ID Birgitte\_Esmark, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, nbl.snl.no, besøkt 7. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   sdei.senckenberg.de, besøkt 27. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 21. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Finn Egil Eckblad, *De første kvinnelige universitetsbiologer Arkivert 3. september 2011 hos Wayback Machine.* i Alma Maters døtre den 9. juni 2005.
6. ↑  Kapitlet Birgithe Esmark i boken Slektene Wiborg, Brevik-Kragerø grenen, Schreiner, Esmark, Høegh av Martha Wiborg Fleischer i 1925.
7. ↑  Om innsamling av bildene Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine. i Alma Maters døtre den 9. juni 2005.
8. ↑  Pionerer blant norske kvinner av Gjerdtrud Fladset i 1932.
9. ↑  Gunn Bjørg Wisløff sin utdypende artikkel om Birgitte i Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Birgitte Timmesdatter Rosenkrantz** (henrettet 29. juni 1603 i København) var en dansk adeldame som var gift med Niels Kaas (Sparre) til Staarupgaard.

Biografi
--------

Hun var eneste barn av Timme Rosenkrantz (–1592) og Karen Christoffersdatter Viffert (etter 1608 ). 

Den 4. november 1593 ble hun på Rydhave herregård i Jylland gift med Niels Kaas til Staarupgaard (–1597). 

Etter hans død innledet enken et forhold til enkemannens fetter, Gjord Kaas (–1616). I 1600 ble Kaas gift med Ermegaard Christophersdatter Gyldenstierne, men forholdet til elskerinnen fortsatte med synlige følger. Kaas' kone stevnet sin mann til skilsmisse, men han nektet alt, beskyldte Birgitte Rosenkrantz for trolldom og stakk av til utlandet. 

### Blodskam

Selv om paret ikke var fysisk beslektet, ble affæren i samtiden regnet som blodskam, hvilket utløste den strengeste straff. I 1603 ble Birgitte dødsdømt av Christian IV hvoretter hun ble halshugget på Nytorv i København den 29. juni samme år. Etter å ha våget seg tilbake til hjemlandet, ble Gjord Kaas fanget og henrettet i 1616.

Birgitte Rosenkrantz sies å hjemsøke Staarupgaard for å lete etter de to barn som hun fikk med sin elsker.

Referanser
----------

1. 1 2  «*Historisk-topografiske Efterretninger om Hjerm og Ginding Herreder 1895*, avskrift av Karen Lindholdt i 2009. Besøkt 10. august 2016». Arkivert fra originalen 25. oktober 2020. Besøkt 19. desember 2021.
2. ↑  «*Rydhave*, danskeherregaarde.dk. Besøkt 10. august 2016». Arkivert fra originalen 27. september 2016. Besøkt 10. august 2016.
3. ↑  *Digital spøgelseshistorie, Staarup Hovedgaard*, sallingweb.dk. Besøkt 10. august 2016

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Portal: Askøy

**Ravnanger** er en bygd i Askøy kommune i Hordaland. På tidligere kart benyttes gjerne navneformen **Ramnanger**, mens den nåværende formen Ravnanger ble godkjent av Kartverket i 1991.

Beliggenhet
-----------

Ravnanger ligger omtrent midt på øya Askøy, og grenser mot bygda Søre Haugland i sør. I øst ligger skogsområdet Storåsen med utsiktspunktet Dronningen, og i nord ligger Båteviksvatnet og Revura. I vest ligger Storavatnet, som på nordsiden har bygda Tveit, og på sørsiden den lille grenda Breidablikk.

Offentlig og privat virksomhet
------------------------------

Sentrum for Ravnanger huser Ravnanger Senter, hvor også postkontor (post i butikk) finnes. Like ved senteret ligger også Ravnanger Terminal, som er hovedknutepunkt for kollektivtrafikk nord på Askøy.

Barneskoleelever fra Ravnanger sokner til Haugland skole på Søre Haugland, mens Ravnanger ungdomsskole er ungdomsskole for mer enn 300 elever fra mange av bygdene i nærheten. I tilknytning til ungdomsskolen ligger også grendehus.

Annen virksomhet som drives på Ravnanger er tannhelsetjeneste, fysioterapi, barnehage, bilverksted og eiendomsutvikling.

Idrett
------

Like ved Ravnanger ungdomsskole ligger et komplett friidrettsanlegg samt flerbrukshallen Askøy Forum og en kunstgressbane. Anlegget er hjemmebane for blant annet fotballaget Vestsiden-Askøy I.L. og friidrettslagene Ask & Fendring.

I 1998 ble senior-NM i friidrett arrangert på Ravnanger med *Askøyalliansen* som arrangør. Året før hadde junior-NM blitt gjennomført på samme sted, og i 2010 var Ravnanger igjen vertsted for junior-NM. Både i 2000, 2005 og 2007 ble veteran-NM i friidrett arrangert på Ravnanger. Hovedmesterskapet i friidrett ble på nytt tildelt Ravnanger og *Askøyalliansen*, og arrangert der i juli 2016.

I 2000 var Ravnanger arrangørsted for norgesmesterskapet i orientering langdistanse med Askøy O-lag og IL Gular.

Høsten 2004 ble Norges første kanonballklubb, *Fart*, stiftet, med Askøy Forum som hjemmearena. Klubben arrangerte også det første norgesmesterskapet i 2005 i samme hall.

I 2008 ble norgesmesterskapet i taekwondo arrangert i Askøy Forum.

17. september 2017 startet lagtempokonkurransene i VM i landeveissykling 2017, både for kvinner og for menn, ved Ravnanger. Startpodiet stod ved krysset mellom FV565 og Kollevågvegen.

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Besøkt 15. februar 2022.
**Valentin Iglinskij** (født 12. mai 1984) er en kasakhstansk landeveissyklist. 

I 2014 testet han positivt for EPO og ble sparket fra laget.

Meritter
--------

2004
6. etappe, Tour of Hainan
2007
2.-plass, GP Stad Vilvoorde
2.-plass sammenlagt, Tour of Japan
Etappe 2, 4 og 6
3rd in National Road Championship
2 etappeseiere, Tour de Bulgarie
2008
2. etappe, Tour du Loir-Et-Cher
3. og 6. etappe, Vuelta Ciclista a Navarra
2009
4.-plass sammenlagt, Tour of Japan
Sammenalgt, Tour de Kumano
3 etappeseiere
7.-plass sammenlagt, Tour of Serbia
3 etappeseiere
4. og 5. etappe, Tour of Qinghai Lake
3.-plass, Asiatiske mesterskap landevei
Haaltert
4. og 5. etappe, Tour de Bulgarie
2010
Sammenlagt, Tour of Hainan
2. etappe
2011
2. etappe, Tour of Turkey
Sammenlagt, Tour of Hainan
8. etappe

Referanser
----------

1. ↑  «Valentin Iglinskiy sacked by Astana after failing EPO test». CyclingWeekly. 10. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valentin Iglinskij – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Valentin Iglinskij – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Valentin Iglinskij – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Valentin Iglinskij – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
**Cristina**, datter av Edvard den landflyktige og Agatha, var søster av Edgar Ætheling og Margaret av Skottland, og hun ble født en gang på 1040-tallet, muligens i Ungarn, og død en gang før 1100 da hennes niese Edith av Skottland ble gift med den engelske kongen Henrik I av England.

Cristina kom til kongedømmet England sammen med sin familie i 1057 fra Ungarn. Sammen med sine foreldre og søsken måtte hun dra i landflyktighet i kongedømmet Skottland og ble tatt i mot ved hoffet til kong Máel Coluim III (Malcolm III av Skottland), hennes framtidige svoger.

Abbedisse
---------

En gang før 1086 dro hun tilbake til England og ble medlem av nonneklosteret Romsey Abbey hvor hun ble abbedisse og senere lærer for sine nieser Edith og Mary, døtre av hennes søster Margaret. I henhold til et vitneutsagn fra Edith, gitt i et bisperåd satt sammen av Anselm, erkebiskop av Canterbury, for å avgjøre om Edith lovmessig kunne bli gift med Henrik I ble det sagt at Cristina forsøkte å tvinge Edith til å ta nonneløftet, men at hun nektet.

At Cristina selv ikke vitnet ved bisperådet kan tyde på at hun allerede var død før 1100, og et brev som erkebiskop Anselm skrev til biskopen i Salisbury i 1093 hvor han beordrer at datteren til Skottlands konge skal vende tilbake til klosteret hun hadde forlatt, *kan* også tyde på at Cristina var død flere år før 1100, men dette vet vi ikke sikkert. Ytterligere antydninger på hennes død er overføringen før 1093 av hennes nieser til Wilton Abbey for ytterligere utdannelse, og utnevnelsen av Eadgyth som den neste abbedisse ved Romsey Abbey.

Som nedtegnet i *Domesday Book* eide Cristina eide land i Ulverley, Warwickshire og Gloucestershire.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Tout (1887): «Christina»

Litteratur
----------

* Dunlop, Eileen (2005): *Queen Margaret of Scotland.* National Museums of Scotland, Edinburgh, ISBN 1-901663-92-2
* Henson, Donald (2001): *The English Elite in 1066.* Anglo-Saxon Books, Hockwold-cum-Wilton, ISBN 1-898281-26-2
* Tout, Thomas Frederick (1887): «Christina» i: Stephen, Leslie: *Dictionary of National Biography*. **10**. London: Smith, Elder & Co.

Eksterne lenker
---------------

* «Christina 1», *Prosopography of Anglo-Saxon England*

Portal: Historie
«Eparki» har flere betydninger.
**Eparki** refererer til et område regjert av en *epark*, samt hans stilling. De sivile forvaltningsdistriktene i Østromerriket (det bysantinske rike) ble betegnet som eparki (gresk: επαρχία; latin: *eparchia*), som løselig kan oversettes som styre eller jurisdiksjon over noe, som en provins, prefektur, eller territorium. Det var totalt 64 slik i Østromerriket, før de ble omorganisert inn i themeer. Et eparki tilsvarte en romersk provins, og de sistnevnte ble også omtalt som *eparkier* på gresk.

Eparki har særskilt betydning i politikk, historie og hierarkiet i de østlige ortodokse kirkene, og i den tidlige kirke var eparki en prelat som var overhode av et bispedømme. Begrepet er avledet fra senlatin *exarchus*, igjen fra gresk *exarkhos*, «en leder», sammensatt fra *ex* + *arkhos*, «leder, høvding, hersker», sammenlign med *arkont*.

Se også
-------

* Eksarkat

Referanser
----------

1. 1 2  Psyhogeos, Matina (2016): *English Words Deriving from the Greek Language*, Page Publishing Inc.
2. 1 2  «exarch (n.)», *Online Etymology Dictionary*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
**Birgitte Seyffarth** (født 22. juni 1968) er en norsk tidligere modell og TV-personlighet. 

Seyffarth ble kjent for norske TV-seere fra 1989 da hun var programvertinne i TVNorge-programmet *Casino* sammen med Hallvard Flatland. Hun hadde denne jobben frem til 1993, og deltok totalt i 210 *Casino*-sendinger. I programmet sa hun ingenting, og ble derfor landskjent som «Tause Birgitte». I 1996 var hun programleder for underholdningsprogrammet *Kjære Birgitte* på samme kanal.

Seyffart ble kåret til «Årets modell» i bladet *Tique* i 1986. Hun arbeidet i årene som fulgte som foto-modell og mannekeng, og TV-suksessen med *Casino* gjorde henne for en periode til en av landets mest etterspurte modeller.

Referanser
----------

1. ↑  «Full TV-krig på fredagskvelden». *VG* 7. august 1993.
2. ↑  «Tause 'Casino'-Christiane». *VG* 7. september 1993.
3. ↑  «Glitrende minne fra fire års taushet». *VG* 17. mars 1996.
4. ↑  «'Tause Birgitte' tar oppstyret med ro». *NTBtekst* 21. mars 1990.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birgitte Seyffarth på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Domenico Savelli**  (født 15. september 1792 i Speloncato på Korsika i Frankrike, døde 30. august 1864 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.

Han kom fra en italiensk aristokratisk slekt som hadde frembragt en rekke fremtredende kirkeledere, som pave Honorius III (1216–1227) og pave Honorius IV (1285–1287), og kardinalene Bertrand Savelli (kreert 1212), Cenzio Savelli (1216). Giovanni Battista Savelli (1471), Giacomo Savelli (1539), Silvio Savelli (1596), Giulio Savelli (1615), Fabrizio Savelli (1647) og Paolo Savelli (1664). Korsika var blitt fransk da Savelli ble født, men det meste av hans virke var på Den italienske halvøy og i Kirkestatens eller Den romerske kuries tjeneste.

Han ble kreert til kardinal i 1853 av pave Pius IX.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** ISNI **·** ICCU
 |
**Anders Christian Kleven** (født 1855 i Krødsherad i Buskerud, død i 1909) var en norsk felemaker.

Han var født i Krødsherad, men bodde mesteparten av sitt liv i Christiania.

I ungdommen var han tre år i USA. Der lærte han felemakerkunsten hos Peterson i Chicago og Schubert i St. Paul.

I 1903 fikk han 400 kr i reisestipend. Han var da innom Hill i London og flere kjente felemakere i Tyskland, deriblant Giuseppe Fiorini.

Tilbake i Norge startet han felemakerverksted i Christiania. Han hadde verksted forskjellige steder, men i 1904 etablerte han seg i Tollbodgt. 28 med stor musikkforretning og felemakerverksted. 
Verkstedet til Kleven var et senter for felemakere og spellemenn i Christiania. Kleven regnes som grunnleggeren av felemakertradisjonen på hardingfele i Christiania. En tradisjon som holdt seg i flere tiår fra århundreskiftet og fremover.
Blant de som fikk opplæring hos Kleven var Gunnar Røstad, Torleiv Frøysaa, K.Ø. Rudi, Ole G. Skogly og et par av sønnene hans. 

Kleven lagde sin egen klarlakk, og utviklet også en egen felemodell som han bygget forholdsvis mange eksemplarer av. Han forlenget mensuren til ca. 32 cm, og satte på lange understrenger.

Det antas at Kleven bygde ca. 130 hardingfeler og ca. 100 fioliner.
Han fikk gullmedalje på utstillingen i Bergen i 1898, og bronse på verdensutstillingen i Paris i 1900.

Kleven var også en god spellemann. Som ung hadde han lært å spille av Gudbrand Skjellerud. Han var i mange år fast spellemann for Den Nationale Forening, og holdt også konserter.

Kilder
------

* Under Norefjell Nr. 2 1989
* Bjørn Aksdal: *Hardingfela - felemakerne og instrumentets utvikling*, Tapir akademisk forlag 2009 ISBN 978-82-519-2402-3
Kvinnelig brystvorte og areola
**Areola** (*areola mammae*; diminutiv av latin: *area*, «åpen plass») er det fargede området som omgir brystvortene hos mennesket.

Størrelse
---------

Størrelsen på areola kan variere mye fra person til person. De fleste menn har en areola på ca. 25 mm i diameter, mens kjønnsmodne kvinner i gjennomsnitt har areola på omkring 30 mm, men det kan forekomme areolaer på opp mot 100 mm eller mer i diameter. Kvinner som produserer morsmelk eller har spesielt store bryster, kan ha enda større areola. Formen er oftest sirkulær, men mange kvinner og noen få menn kan ha en mer ellipseformet areola.

Farger
------

Areola er mørkere i farge enn brystet omkring. Fargen varierer også mye fra person til person, og dekker et spektrum fra lys rosa til mørkebrun. Personer med lys hud vil generelt ha en lysere areola enn personer med mørk hud. Fargen kommer fra to forskjellige melanin-pigmenter, ett brunt og ett rødt. Den relative mengden av disse to pigmentfargene avgjør areolas farge. Areolas farge kan endre seg med tiden etter påvirkning av hormonelle endringer i forbindelse med menstruasjon, visse medikamenter og aldring. Særlig kan graviditet medføre en klar mørkfarging av areola. Fargen kan gå tilbake til den opprinnelige fargen etter fødselen, men også dette varierer fra kvinne til kvinne.

Kjertler
--------

På areola sitter omkring 10–15 små runde knopper, talgkjertler, som kalles Montgomerys ruberkler. Disse produserer et fettholdig, oljeaktig hvitt sekret, som beskytter brystvorten og areola under amming.

Referanser
----------

1. ↑  Kitzinger, Sheila (1994). *Ammeboken*. Oslo: Ex Libris. s. 12. ISBN 8273843777.

Eksterne lenker
---------------

(en) Areola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Veteranbåter er sterkt knyttet til kystkulturen
En **veteranbåt**, eller et **veteranskip**, er betegnelse som ofte brukes om eldre fartøyer. Betegnelsen er upresis, og det finnes ingen eksakte kriterier for når et skip skal kunne omtales som "veteran", noe som har ført til at ordet mister sin betydning utenom dagligtale.

I den seriøse delen av norsk fartøyvern, det vil si hvor man driver restaurering og vern etter antikvariske prinsipper, brukes nå betegnelsen *vernet skip* om de som er vurdert av Riksantikvaren og gitt status som verneverdige. Noen ganske få skip/båter er fredet iht. lov om kulturminner, det vil si de har et enda sterkere vern.

Fartøyer som er vernet eller fredet har mulighet for å søke om støtte til nødvendig restaureringsarbeid. Riksantikvaren fordeler midler som er tildelt over statsbudsjettet og tillegg finnes andre kilder som Kulturminnefondet og diverse private stiftelser som ønsker å bidra til å ta vare på Norges flytende kulturminner.

Fartøyer som er vernet eller fredet får etter søknad lettelser i en del offentlige avgifter og de kan "i størst mulig grad å få beholde sitt opprinnelige arrangement" med hensyn til sjøfartsdirektoratets regelverk. Dette er for å unngå at nye forskrifter skal føre til uønskede ombygninger eller redusere verdien som flytende kulturminne.

De fleste fartøyer som er vernet eller fredet er også medlemmer i Norsk Forening for Fartøyvern.

Der er også startet egne fartøyvernsentere som tar vare på kunnskap om gammel byggekunst ved å restaurere slike båter.

Det er per i dag følgende fartøyvernsenter i Norge som arbeider med støtte fra Riksantikvaren:

* Bredalsholmen Dokk og Fartøyvernsenter i Kristiansand som konsentrer seg mest om stålskip.
* Hardanger Fartøyvernsenter i Norheimsund som arbeider mest med trefartøyer og innredning.
* Nordnorsk Fartøyvernsenter og Båtmuseum i Gratangen som arbeider "all round" og i tillegg har som hovedoppgave å ta vare på gamle båtmotorer og kunnskap og dokumentasjon knyttet til disse.

Eksterne lenker
---------------

* Riksantikvarens sider om fartøy og kystkultur
* Riksantikvaren om vernestatus
* Liste over skip som er vernet og fredet
* Norsk Forening for Fartøyvern
* Bredalsholmen Dokk og Fartøyvernsenter
* Hardanger Fartøyvernsenter
* Nordnorsk Fartøyvernsenter og båtmuseum
Figuren ble spilt av Gert Fröbe i filmen *Goldfinger*.
**Auric Goldfinger** er en fiktiv figur i Ian Flemings roman *Goldfinger* (1959) og i filmversjonen *Goldfinger* fra 1964. 

Goldfinger er oppkalt etter arkitekten Ernő Goldfinger. Han likte ikke å være forbildet til en fiktiv storskurk. Fornavnet *Auric* betyr «gyllen».

Goldfinger i boken
------------------

Målet til Goldfinger er å rane Fort Knox, hvor USA har sin gullbeholdning.

Goldfinger i filmen
-------------------

Goldfinger ble spilt av den tyske skuespilleren Gert Fröbe i filmversjonen, samt dubbet av Michael Collins, ettersom Fröbes aksent var for bløt. Hans følgesvenner er Oddjob, spilt av Harold Sakata, og Pussy Galore, spilt av Honor Blackman.

Goldfingers og James Bonds mest berømte replikkskifte var da Goldfinger hadde spent Bond fast til ett bord for å bli delt i to av en laserstråle:

Bond: «Do you expect me to talk?» (*Forventer du at jeg skal snakke?*)
Goldfinger: «No, mister Bond, I expect you to die.» (*Nei, herr Bond, jeg forventer at du skal dø.*)
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Goldfinger til filmhistoriens 49. beste skurkefigur.

Goldfinger i andre medier
-------------------------

* Goldfinger medvirker i noen episoder av animasjonsserien *James Bond Junior*. I denne serien har han også en datter, Goldie Finger, som er like gjerrig og hensynsløs som sin far.
* Både Goldfinger og Oddjob spillbare figurer i TV-spillet *Nightfire* og *Goldeneye: Rogue Agent*.

Referanser
----------

1. ↑  «AFI'S 100 YEARS...100 HEROES & VILLAINS». Det amerikanske filminstituttet. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 28. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Auric Goldfinger på James Bond 007 Wiki
Aurlandssko, en type moderne mokasiner produsert i Aurland. Foto trolig fra 1950-tallet. Foto: Mittet & Co./Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Produksjon av aurlandssko på 1950-tallet.
**Aurlandssko** er en tradisjonsrik mokasinsko i naturfarget eller svart lær. Nils Tveranger (født 1874 i Solund, død 1953 i Aurland) var utlært skomaker fra USA da han kom til Aurland som ung, og startet produksjon etter å ha hentet inspirasjon fra i irokeserindianernes mokasiner. En tidlig versjon av aurlandsskoen kom trolig på markedet i 1908.

Skoens nåværende design stammer fra 1930-tallet. I 1950- og 1960-tallet produserte nitti ansatte i Tveitangers bedrift i Aurland rundt 25 000 par hvert år, og enda flere kom fra rundt ti andre skofabrikker i bygden. I dag blir det produsert 3 – 4 000 par ved den eneste gjenværende fabrikken i Norge, Aurland Skofabrikk, der aurlandsskoen er et varemerke.

De indianske mokasinene har ellers inspirert varianter i mange land – i USA kalles de *penny loafers*, *slip-on shoes* eller *weejuns* (en forkortelse for *Norwegians*, dvs. nordmenn). Selv om opprinnelsen til disse er indiansk, er den mest populære utformingen av skoene (med lomme til en blank mynt) hentet fra de norske skoene. Skofabrikkene i Aurland eksporterte betydelige mengder aurlandssko på midten av 1900-tallet.

I dag kan skoene kjøpes fra nettbutikk.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. januar 2020. Besøkt 1. januar 2020.
2. ↑  Gregers Ottesen: «Små skritt i Aurland», *Dagens Næringsliv* 6. juli 2011
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. juli 2019. Besøkt 1. januar 2020.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. januar 2020. Besøkt 1. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Aurlandskoen
* nrk.no 2014: *Aurland skofabrikk feirar 75 år*
***Yucca aloifolia***, også kalt «spansk bajonett» (engelsk: *Spanish bayonet*), er en stammedannende yucca i agavefamilien fra Nord- og Mellom-Amerika.

Beskrivelse
-----------

Spansk bajonett er en høy stammedannende *yucca* som normalt blir 2−3 meter høy, noen ganger inntil 6 meter høy. Bladene er sylspisse og lys til middels grønne, inntil 60 cm lange og 2−3,5 cm brede. Etterhvert som planten vokser seg høy blir den topptung og faller over ende. Den fortsetter å vokse oppover og roter seg på nytt.

Det er ofte vanlig at planten produserer rotskudd som vokser tett på morplanten.

Blomsterstengelen er som regel kort, inntil 60 cm høy. Blomstene er hvite med et rosa skjær. I motsetning til størstedelen av yuccaslekten er ikke *Y. aloifolia* avhengig av knoppmøller for å pollinere blomstene.

Y. aloifolia er mye brukt som prydplante i sørlige USA og i Middelhavet. Den tåler tørke, kulde og varme svært godt. Men man bør unngå å plante den i nærheten av stier og veier hvor barn og husdyr kan ta skade av de skarpe bladene.

Utbredelse
----------

Planten vokser naturlig langs kysten fra Nord-Carolina i Sørøst-USA, langs Mexicogulfen til Mexico i vest og i Vestindia. I Mexico forekommer *Y. aloifolia* helt opp til 1800 moh. i tropiske skoger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Yucca aloifolia* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Yucca aloifolia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Yucca aloifolia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Yucca aloifolia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Geir Knutson** (født 21. august 1953 i Oslo) er en norsk politiker (Ap). Han vokste opp i Minnesund i Eidsvoll kommune. Knutson ble valgt som fylkesrådsleder da Nordland i 1999 ble den første fylkeskommunen som innførte parlamentarisk styringsform. Han var i vervet fra oktober 1999 til desember 2006. Han ble første gang valgt inn som representant til fylkestinget i Nordland i 1983 og satt, med unntak av en periode (1991 – 1995), fram til valget i 2007. Han har vært vararepresentant til Stortinget (1985-1989) og har en periode som bystyremedlem i Bodø (2015 – 2019).

Han tok sin grunnutdanning som lærer ved Elverum Lærerhøgskole i 1975 og etterutdanning i spesialpedagogikk i Lillehammer (1978) og Bodø (1985), samt samfunnsfag i Bodø (1980). Før den politiske karrieren arbeidet han for det meste som lærer i Bodø og Fauske. Etter den politiske karrieren har han hatt lederjobber i Nordland fylkeskommune, bl.a. et halvt år som etatssjef.

Den partipolitiske karrieren startet i 1979 som en del av ledelsen i AUF i Nordland. Fra 1990 til 1991 var han nestleder i Nordland Arbeiderparti og leder fra 1991-1993. Som leder i fylkespartiet var han også medlem av Arbeiderpartiets landsstyre. Han var også Arbeiderpartiets representant i Distriktskommisjonen (2003–2004) og Regjeringens Forsvarspolitiske utvalg (2006–2007).

Som fylkesrådsleder i Nordland innehadde han bl.a. verv som leder av Barentsregionrådet (2000–2003), Nordkallotrådet (2005–2006) og Landsdelsutvalget for Nord-Norge og Nord-Trøndelag (2003–2006).

Etter den politiske karrieren var han styreleder i Nordland Røde Kors i seks år fra 2007–2013.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Geir Mork** (født 29. august 1955 i Ålesund) var konsernsjef i Gyldendal ASA.

I sin ungdom studerte Mork på Universitetet i Oslo, der han var aktiv på den politiske venstresiden. Han var med i ml-bevegelsen, men ble ekskludert fra Norges Kommunistiske Studentforbund på 1970-tallet.

I 1990 forsvarte han dr.philos.-graden på en avhandling om Arne Garborg.

I 1991 ble Mork ansatt som litterær sjef i Gyldendal Norsk Forlag, der han ble direktør fra 1995. Fra 2000 har han hatt stillingen som konsernsjef i forlagsgruppen frem til han gikk av 31. desember 2015.

Litteratur
----------

* 

* (no) Publikasjoner av Geir Mork i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Geir\_Mork[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Geir Berdahl: *40 års nervøsitet*. Side 126. Forlaget Oktober, 2010 ISBN 9788249508129]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Klosterløfter** er betegnelsen på de tre løftene som avlegges for å tre inn i en katolsk orden eller et kloster, som for eksempel Benediktinerordenen eller Birgittinerordenen. Løftene omhandler lydighet mot overordnede og et liv i fattigdom og kyskhet, og de skal avlegges offentlig uten press, trusler eller frykt.

Løftene har sin opprinnelse i de «evangeliske råd» i evangeliene: Mark 10,21;29, Matt 19,12, Joh 13,14 og Matt 18,3.

De første løftene avlegges etter at novisiatet er gjennomført, og kalles «*midlertidige løfter*» siden de gjelder et begrenset tidsrom som varer fra tre til seks år. Etter det angjeldende tidsrommet gjentas løftene, dersom novisen velger å vie seg til dette livet. Denne gang er det de «*evige løfter*» som gjelder livet ut. De evige løfter kan ikke avlegges før kandidaten har fylt 22 år. Selv etter at de evige løfter er avlagt kan en person senere bli fritatt for dem og forlate klosteret eller ordenen, dersom det foreligger tungtveiende grunner til dette.

Jesuittordenen skiller seg fra de øvrige ordner i det at dens medlemmer kan avlegge et fjerde løfte i tillegg til løftene om lydighet, fattigdom og kyskhet når de evige løfter avlegges. Dette ekstra løftet er at de vil la paven avgjøre hvilken arbeidsoppgave de skal utføre i kirken, og hvor. De som avlegger dette ekstra løftet blir da kalt *professi quattuor votorum* («de som har avlagt de fire løfter»), mens de som avlegger tre kalles *koadjutorer* («medhjelpere»). Opprinnelig avla alle jesuitter fire løfter.

Kilder
------

* SNLs artikkel «Klosterløfte» (lest 4. mars 2016)
* SNLs artikkel «Jesuittordenen» (lest 4. mars 2016)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** NKC
 |
**Sultan Sahak** (persisk:سلطان سهاک født 14. århundre, død 15. århundre) var en religiøs leder som grunnla den synkretiske religionen Ahl-e Haqq. Han regnes for å være manifestasjonen av den totale guddommelige essensen av Ahl-e Haqq. 

Sultan Sahak ble født i Barzanjeh som i dag ligger i provinsen Sulaymania som ligger i den kurdiske delen av Irak.[] I likhet med Jesus tror tilhengere av Ahl-e Haqq at han er en Gud som kom til jorden som et menneske. Noen tror også at han ble født gjennom en jomfrufødsel, mens andre tror at han var en arabisk sayyid. Hans lære ble registret av hans disipler og senere publisert på gurani i verket Kalam-e Saranjam.Han har blitt gitt ulike navn av hans tilhengere, blant annet: Shah-e Haqiqat (Sannhetens konge), Saheb-Karam, Saan Sahaak og Khwaavandekaar (Herre).[]

Referanser
----------

1. ↑  «Formation of the Order». Besøkt 26. mai 2019.
2. ↑  Hamma F. Mirwaisi (2010). *Return of the Medes: An Analysis of Iranian History*. Wheatmark. s. 161. ISBN 978-1604944495. «Some believe that a Kurdish girl from the Jaff tribe gave birth to Sultan Sahak without a father just as Christians believe in the virgin birth of Jesus Christ. Others believe that Sultan Sahak's mother from the Jaff tribe married an Arab Sayyied who fathered her son.»
3. ↑  Martin van Bruinessen (2019). «When Haji Bektash Still Bore the Name of Sultan Sahak: Notes on the Ahl-i Haqq of the Guran district 1.».

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos *Syriac studies*
**Sultanfjellene** (tyrkisk *Sultan Dağları*) er en kort fjellkjede vest i sentrale Anatolia i Tyrkia.

Den er ca. 90 km lang med retning fra nordvest til sørøst, og den høyeste toppen er Gelincikana Tepesi på 2610 moh. Fjellene ligger for det meste i provinsene Afyonkarahisar og Konya, men sørvestskråningen går inn i Isparta. Store innsjøer uten avløp til havet ligger på begge sider, Ebersjøen og Akşehirsjøen i nordøst og Beyşehirsjøen og Eğirdirsjøen i sørvest.

Klimaet er ganske fuktig med en årsnedbør på 450–1300 mm og en årlig gjennomsnittstemperatur på 14–26 °C. Fjellene er dekket av skoger som består av svartfuru, libanonseder, middelhavseiner, hassel og barlind. Det er også noen andre furu- og eikearter, blant annet *Quercus vulcanica*, som er endemisk for Tyrkia. Det er funnet 29 arter av krypdyr og amfibier og 34 arter av storsopper.

Kilder
------

* M. Afsar og C.V. Tok (2011). «The herpetofauna of the Sultan Mountains (Afyon-Konya-Isparta), Turkey». *Turk. J. Zool*. 35 (4): 491–501. ISSN 1303-6114. doi:10.3906/zoo-0908-5.
* M. Oskay og F. Kalyoncu (2006). «Contribution to the macrofungi flora of Sultan Mountain, Turkey» (PDF). *International Journal of Science & Technology*. 1 (1): 7–10. Arkivert fra originalen (PDF) 5. oktober 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |