recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Joseph Michael Stockinger** (født 8. februar 1828 i Gföhl i Østerrike, død 25. mars 1903 i Arendal) var en østerriksk bokbinder og initiativtaker til stiftelsen av Norges første idrettslag i 1855.

Han ble født i Østerrike av Franz Xaver Stockinger og Anna Maria Siegert. I Wien gikk han i lære hos en bokbindermester i 11 år, før han innvandret til Norge i 1854

Han bodde først noen år i Oslo (dengang Christiania), og var initiativtaker da Christiania Turnforening ble stiftet som Norges første idrettslag 13. april 1855. Han flyttet så til Arendal i 1856 og etablerte seg som bokbindermester der. Han tok initiativ til å stifte Arendal Turnforening 17. mai 1857, hvor han var formann i 35 år og styremedlem hele sitt liv. Han ble æresmedlem i 1871. Han giftet seg 4. oktober 1865 med Anne Birgithe Larsen (1841–1926).

Heder
-----

Byste av Joseph Stockinger på Kanalplassen i Arendal  Foto: KEN 
Joseph Stockinger er hedret med en byste på Kanalplassen i Arendal sentrum. Bysten er laget i bronse på granittsokkel, og ble avduket 17. mai 2000 av Stockingers oldebarn, Ulf Stockinger. Kunstneren bak er Trygve Thorsen, som var fra Arendal. Den ble gitt som gipsavstøpning til Arendal Turnforening i 1927, og var laget etter fotografier. Bysten er senere flyttet til Sam Eyde videregående skole. Han mottok Kong Oscar IIs medalje til belønning for fortjenstlig virksomhet i sølv i 1896.

Se også
-------

* Liste over norske idrettspersoner på sokkel

Litteratur
----------

* F. Stockinger: *Mindeskrift ved Arendals Turnforenings 50-Aars Jubilæum*, 1907
* Einar S. Ween: *Oslo Turnforenings Historie 1855-1930*, 1930

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Joseph Michael Stockinger, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Østerrikeren som fikk Norge til å turne, *Avtrykk.no*, 14.05.2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Joseph Spence** (født 3. august 1910 i Andros, Bahamas, død 18. mars 1984 i Nassau) var en bahamansk gitarist og sanger. Han var en av sin tids viktigste tradisjonsbærere for bahamansk folkemusikk. Sjøl om han levde hele sitt liv på Bahamas og bare i korte perioder var fulltids musiker, regnes han som en gitarist som har utvida instrumentets muligheter.

Spence lærte seg sjøl å spille gitar som niåring. Ved sida av sitt daglige arbeid som fisker opptrådte han overalt på lokale fester og tilstelninger, og var allerede før andre verdenskrig en av øyenes mest populære musikere. I åra 1944 til 1946 tok han seg arbeid i USA, der han ble sterkt inspirert av sørstatenes svarte musikktradisjoner.

Etter krigen opptrådte han ofte på hoteller og sightseeingbåter på Bahamas, og gjennom turistene ble navnet hans etter hvert kjent i videre kretser. På slutten av 50-tallet ble de første opptaka gjort. Utover på 1960-tallet opptrådte han flere ganger i USA. I 1964 ble den første plata utgitt – *Happy All the Time*. Spence ble en vesentlig inspirasjonskilde for musikere som Ry Cooder og Taj Mahal, som inviterte han tilbake til USA flere ganger på 1970-tallet.

Spillestil og repertoar
-----------------------

Spence hadde et svært komplisert fingerspill, som resulterer i flere komplementære melodier til erstatning for det konvensjonelle melodi- og basspillet. Det oppstår et mangfold av rytmer og en harmonisk fyldighet som inntil da må sies å ha vært ukjent for gitarister. Viktige stilskapere som Ry Cooder og John Renbourn har vært sterkt påvirka av Spence.

Spence synger ikke i vanlig forstand; stemmen gir bare en rytmisk, brummende antydning av teksten, og fungerer nærmest som et akkompagnement. Tekstene er som oftest religiøse, og framføringene vitner både om en sterkt kristen overbevisning og et smittende humør.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 140089693[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Spence på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Spence på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Diskografi med coverbilder
* (en) How to play Joseph Spence's guitar style
* (en) A Tribute To Joseph Spence & The Pinder Family Arkivert 11. august 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Joseph Silver** (født 1868, død 1918) også kjent som **«King of Pimps»**, var en mann som terroriserte kvinner i Johannesburg, Sør-Afrika på slutten av det 19. århundre og begynnelsen av det 20. århundre.

Navnet
------

Hans opprinnelige polske navnet "Lis" betyr "Fox". Hans alias "Silver", var en referanse til hans mor, hvis pikenavn var Kweksylber, noe som betyr kvikksølv. Han var også kjent som Joe Liss, Joe Eligmann, James Smith, Joseph Schmidt, Charlie Silver, Charles Greenbaum, Abraham Ramer og Ludwig.

Tidlig liv
----------

Han ble født i 1868 i Kielce, Polen i en jødisk familie, som et av ni barn til skredderen og den småkriminelle, Ansel Lis. Da Joseph ble født lå Kielce i det russiske Polen.

Karriere
--------

Ifølge en bok som redegjør for hans forbrytelser, *The Fox and the Flies* begynte Silver sin kriminelle karriere i London i 1880-årene. Han satt en tid for innbrudd i Sing Sing-fengselet i New York før han dukket opp i Sør-Afrika i 1898. I Johannesburg drev han et nettverk av kaféer, sigarbutikker og politi-beskyttede bordeller. I løpet av sin tid i Sør-Afrika engasjerte Silver seg ofte i ulovligheter og skrev heftig brev til aviser. De fleste av hans aliaser kommer fra hans tid i Sør-Afrika.

Det sies at han dro fra Johannesburg til Syd-Amerika, og derfra til Europa, hvor hans bilde ble tatt av Parispolitiet i 1909. Under første verdenskrig dukket Silver  opp i Østerrike-Ungarn. Han ble henrettet i østerrikske Polen for spionasje i 1918.

Jack the Ripper Mistenkt
------------------------

I 2007 skrev Sør-Afrika-historikeren Charles van Onselen i boken *The Fox and the Flies: The World of Joseph Silver, Racketeer and Psychopth* at Silver var den beryktede Jack the Ripper seriemorderen i London i 1888. Kritikere skriver blant andre ting at van Onselen gir ingen bevis for at Silver var i London da mordene pågikk, og at anklagen er i sin helhet basert på spekulasjoner. Van Onselen har svart at antallet av omstendigheter som er involvert bør gjøre Silver mistenkt. Han 
ville ha vært 20 år på den tiden, mye yngre enn moderne beskrivelser av Jack the Ripper.

Se også
-------

* Listen av Jack the Ripper mistenkte

Referanser
----------

1. 1 2  London Review of Books online
2. ↑  "Historiker Krav Til ID-Jack The Ripper"[*død lenke*]
3. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Anthony «Tony» Sheehan** (født 4. juni 1947 i Newcastle på østkysten av England, død 2. august 2009 i sitt hjem på Nesodden) var en meget populær og anerkjent tolker av britisk og irsk tradisjonsmusikk i de førti år han bodde i Norge. Fra sine hjemtrakter hadde han med sangen og melodien «Little Chance», som han framførte på morsmålet Geordie. Melodien ble kjent som «Ola Tveiten» med norske tekst av hans gode venn Lillebjørn Nilsen. 

Sheehan hadde en imponerende musikalsk allsidighet som spente fra gamle swing-låter, Beatles-repertoaret og engelsk music-hall til tradisjonsmusikken fra egne hjemtrakter. Som etterkommer etter irske innvandrere hadde han i tillegg et stort repertoar av irsk musikk.
En og annen gammel norsk revyvise kunne også havne i hans umiskjennelige britiske kjærlige behandling av det norske språket.

Instrumenter
------------

Sheehan hadde en særegen kraftig og klangfull sangstemme. Han spilte også flere instrumenter, like karakteristiske for ham; som det lille sekskantede engelske trekkspillet concertina, banjo-ukulele og sin mer sjeldne bouzouki med fem strengpar; quindola. Han behersket også virtuost folketradisjonen med å akkompagnere med et par spiseskjeer som perkusjonsinstrument, «rhytm spoons».

Grupper
-------

Både som soloartist og medlem av grupper hadde Sheehan en aktiv konsertvirksomhet i inn- og utland. Sammen med bl.a Kari Svendsen dannet han i 1971 gruppa British Folk. Han var også aktiv i gruppene Stein og Jord og Uforskyldt Skilte Menns Forening sammen med trekkspiller Geir Otnæs og bassist Thorkild Thorkildsen, som satte opp sin kabaret på Det Norske Teater.

Referanser
----------

1. ↑  Ola Tveiten – Til Norge med Tony Sheehan

Eksterne lenker
---------------

* Arbeidsmannen Ola Tveiten og gruvehesten Little Chance
* Tony Sheehan er død
* Minnekonsert

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***Quod gratis asseritur, gratis negatur*** er et uttrykk fra latin. Det betyr ordrett *det som hevdes gratis, kan benektes gratis*.

Det kan omskrives litt tydeliggjørende: *Hvis ingen begrunnelse er gitt for en påstand, er det ikke påkrevet med noen begrunnelse for å avvise den.*

Uttrykket er av ukjent opphav, men er blitt alminnelig brukt i moderne tid i hvertfall siden tidlig på 1800-tallet.

Den praktiske anvendelse, for eksempel i argumentasjon, er litt smalere enn uttrykket indikerer. Dersom noe er alment kjent, eller umiddelbart overbevisende, etterspørres i faglige sammenhenger vanligvis ikke ytterligere begrunnelse.

Det som er *alment kjent* er noe hvis sannhet er lett gjenkjennelig av en voksen person kjent med den relevante kontekst. Eksempel: «Pave Johannes Paul II trakk som regel store folkemengder til sine arrangementer under sine utenlandsreiser». 

Det som er *umiddelbart overbevisende* er en påstand som. når den betraktes innen sin kontekst. tilfredsstiller formallogiske krav. Eksempel: «Når det ikke er mulig å vie alle behov og ønsker samme oppmerksomhet og ressurser, kan det være nødvendig å foreta prioriteringer». 

For påstander som verken fremfører noe som er alment kjent, eller er umiddelbart overbevisende, gjelder begrunnelsesbehovet.

Referanser
----------

1. ↑  (Se f eks *The Classical Journal*, bind 40 (1829), s. 312)
**Messerschmitt Me 321** var et stort tysk militært glidefly utviklet og produsert av Messerschmitt for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyet fløy første gang 7. mars 1941, og ble utviklet i forbindelse med tyske planer om en invasjon av Storbritannia, den såkalte Operasjon Sjøløve. Den tyske hærens overkommando trengte et transportfly som kunne frakte omtrent 130 fullt utrustede soldater, ettersom det ikke var mulig å frakte mannskap og våpen sjøveien. Den vellykkede stormingen av Fort Eben-Emael i Belgia hadde overbevist den tyske hærledelsen at glidefly var det rette verktøyet i slike scenarier.

Messerschmitt Me 321, med et vingespenn på rundt 55 m og en tomvekt på rundt 12 400 kg viste seg imidlertid å bli for tungt til å fungere i praksis. Flyet måtte taues av tre Messerschmitt Bf 110 jagerfly, fly som ikke kunne avsees fra frontlinjen.

En senere variant av Me 321 var Me 323, som var drevet av 6 motorer. Dette var det største land-baserte transportfly under andre verdenskrig.

Eksterne lenker
---------------

* WaffenHQ.de Pictures and description (German website)

| * v
* d
* r
Fly produsert av Messerschmitt |
| --- |
| 
* Bf 108
* Bf 109
* Bf 110
* Me 155
* Bf 161
* Bf 162
* Bf 163
* Me 163
* Me 209
* Me 210
* Me 261
* Me 262
* Me 236
* Me 264
* Me 265
* Me 309
* Me 310
* Me 321
* Me 323
* Me 328
* Me 329
* Me 334
* Me 409
* Me 410
* Me 509
* Me 510
* Me 600
* Me 609
* P.1101

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Messerschmitt-Bölkow-Blohm (MBB)** var en tysk fly- og helikopterprodusent som ble opprettet i 1968.

6. juni 1968 fusjonerte Messerschmitt AG med det mindre sivile engineering / luftfart firmaet Bölkow, og ble Messerschmitt-Bölkow. Følgende år, i mai 1969, kjøpte så dette firmaet Hamburger Flugzeugbau (HFB), luftfartdivisjonen til Blohm & Voss. Firmaet endret så navnet sitt til Messerschmitt-Bölkow-Blohm (MBB). I 1981 tok MBB over Vereinigte Flugtechnische Werke (VFW).

Siden 1989 har selskapet vært eid av DASA. I juli 2000 fusjonerte DASA med Aérospatiale-Matra og CASA og lagde selskapet *European Aeronautic Defence and Space Company* (EADS), som skiftet navn til Airbus Group i 2014. Allerede før fusjonen var det sterkt samarbeid mellom partene - i 1992 ble helikopteravdelingene til DASA og Aérospatiale ble slått sammen til selskapet Eurocopter, fra 2014 kjent som Airbus Helicopters. I tillegg hadde man tidligere også samarbeidet om missiler under navnet Euromissile.

Messerschmitt-Bölkow-Blohm er fremdeles ledende i utvikling av avansert flyteknologi. I samarbeid med amerikanske Rockwell har de blant annet utviklet flyet Rockwell-MBB X-31.

Produkter
---------

### Luftfartøy

MBB Bo 108, senere kjent som Eurocopter EC 135
* MBB Lampyridae
* MBB Bo 102
* MBB Bo 103
* MBB Bo 105
* MBB Bo 106
* MBB Bo 108 - ble til Eurocopter EC 135
* MBB Bo 115
* MBB Bo 209
* MBB/Kawasaki BK 117 (med Kawasaki Heavy Industries)
* MBB 223 Flamingo
* MBB/Hamburger Flugzeugbau HFB-320 Hansa Jet
* MBB F-104G/CCV (CCV Program)

#### Partnerskap

Rockwell-MBB X-31.
* Airbus A300
* Airbus A310
* Airbus A320-familien
* Eurofighter Typhoon
* Panavia Tornado
* Rockwell-MBB X-31
* Transall C-160
* MPC 75

### Missiler

* AS.34 Kormoran
* Cobra (missil)

#### Partnerskap

Partnerskapet var selskapet Euromissile som MBB hadde med Aérospatiale.

* HOT (missil)
* MILAN
* Roland (missil)

Romfart
-------

* Helios
* Symphonie

### Bemannede fartøy

* Spacelab

Referanser
----------

1. ↑  Nick Komos (August 1989). *Air Progress*: 76.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Palais Caprara-Geymüller** er et palass i Innere Stadt, Wien i Østerrike, ferdigstilt i 1698 og ett av de eldste i barokkstil i Wien.

Historie
--------

Eiendommen ble kjøpt i 1687 av feltmarskalk Äneas Sylvius Caprara, og tolv år senere sto palasset klart, tegnet av den italienske arkitekten Domenico Egidio Rossi. Stedet var eid av familien Caprara i ett hundre år, inntil det i 1796 ble kjøpt av Carl Fürst von Liechtenstein. Året etter ble det solgt til en baron Wimmer, som i 1798 leide det ut som ambassade og ambassadørbolig for det revolusjonære Frankrike, ved dets ambassadør, general Jean Baptiste Bernadotte, senere konge av Sverige og Norge.

Mot slutten av 1798 ble palasset solgt til brødrene Johann Heinrich og Johann Jakob Geymüller og fra da ble bygget benevnt som Palais Caprara-Geymüller. Brødrene Geymüller pusset opp huset og endret stilen innvendig til Empire. Da familien Geymüller ble ruinert i 1897 ble palasset først solgt til friherre Pouthon før det i 1905 ble kjøpt av delstaten Niederösterreich og fra 1912 til 1923 benyttet av Landesmuseum Niederösterreich. Palasset ble deretter leid ut til både konsulatavdelingen til den britiske ambassaden og den syriske ambassaden, fra 2007 flyttet det østerrikske datterselskapet av Thomson Financial inn.

Eksterne lenker
---------------

* Om Palais Caprara-Geymüller, fra nettstedet burgen-austria.com (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Denne artikkelen er om byen i England. For byen i Sør-Afrika se Malmesbury (Sør-Afrika).*
**Malmesbury** er en historisk markedsby i den sørlige delen av området Cotswolds i grevskapet Wiltshire i England. Den ligger i nærheten av Cirencester, Chippenham og Swindon, og grenser mot elver på tre sider. I henhold til folketellingen i 2011 var det 5 380 innbyggere i byen.

Malmesbury er gammel og ble antagelig grunnlagt så tidlig som i 1. århundre f.Kr.. På stedet var det en festning i jernalderen, og i angelsaksisk tid i tidlig middelalder ble det reist et kloster på stedet, Malmesbury Abbey, kjent for sin lærdom. Mye av klosteret ble ødelagt da Henrik VIII oppløste det i 1536, og siden skadet av brann, men omfattende ruiner står igjen. Byen ble en av Alfred den stores befestete burger i forsvaret mot vikingene. Æthelstan, den første konge av England, gravlagt i klosteret da han døde i 939.

Byen er den eldste valgkretsen i England. Den ble før den industrielle revolusjon et sentrum for blondeproduksjon, og industrialiseringen fikk, underlig nok, ingen store effekter. Teknologiselskapet Dyson, som framstiller hovedsakelig støvsugere, har sitt hovedkvarter i byen.

Vennskapsbyer
-------------

Malmesbury har følgende vennskapsbyer:[]

* Tysklands flagg Niebüll, Tyskland
* Frankrikes flagg Gien, Frankrike

Referanser
----------

1. ↑  «2011 Census». Arkivert fra originalen 11. februar 2003. Besøkt 22. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Malmesbury, Wiltshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Malmesbury – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Malmesbury Town Council
* Flyfoto av Malmesbury i 1930 - fra English Heritages arkiv «Britain from Above»
* Historiske fotografier fra Malmesbury hos BBC Wiltshire
* Malmesbury i Open Directory Project
* Warden and Freemen of Malmesbury

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Venusfluefanger** (*Dionaea muscipula*) er en kjøttetende plante i soldoggfamilien. Den er den eneste arten i slekta *Dionaea* og vokser vilt i sørøstlige USA.

Den er en flerårig urt som er grønn hele året. Bladene sitter i en rosett, og bladstilken er vinget. Bladet er omdannet til en fangstorgan. Det er hengslet så det kan klappe sammen om byttet. Innsiden av bladet kan være grønn eller rød. Blomstene er hvite og sitter på enden av en lang stilk. Frukten er en kapsel med omtrent 25 frø.

Venusfluefanger vokser på fuktig jord med sand og torv i myr og savanne med sumpfuru. Den har en svært begrenset utbredelse på den atlantiske kystsletta fra Beaufort County i Nord-Carolina til Charleston County i Sør-Carolina og inn i landet til Moore County i Nord-Carolina. Utbredelsen er sterkt redusert på grunn av grøfting, utbygging og gjengroing fordi man stopper skogbranner.

Venusfluefanger bruker en slags liten dobbel flate, med korte spisser langs kanten, for å fange insekter. Dyret flyr inn i den åpnede fangstkoppen og når fluefangeren merker at noe setter seg på hårene inne i bladet, lukker den seg fort, og byttet er stengt inne. To av hårene må berøres for at fangstkoppen skal lukke seg. Det andre håret må bli berørt av insektet innen et tidsintervall på 20 sekunder etter at det første håret ble berørt. Fluene blir tiltrukket av den røde fargen (noen fluefangere har ikke det) inne i fangstkoppen og lukten av nektar. Når flua ligger inne i fangstkoppen legger fluefangeren et lag med slim på flua. Kjertler på innsiden av bladene utskiller fordøyelsesenzymer. Bladene åpner seg først når næringsinnholdet fra insektet er opptatt. Dag etter dag får væsken, eller slimet, deler av fluen til å forsvinne. Etter et par uker åpner fangstkoppen seg, og bare harde deler (vinger og bein) ligger igjen.

Galleri
-------

* VekstformVekstform
* Som potteplanteSom potteplante
* En flue er fangetEn flue er fanget
* BlomstBlomst
* FrøFrø

Referanser
----------

1. ↑  D. Schnell m.fl. (2000). «*Dionaea muscipula*». *The IUCN Red List of Threatened Species*. doi:10.2305/IUCN.UK.2000.RLTS.T39636A10253384.en.
2. 1 2  «*Dionaea muscipula*». *Flora of North America*. Besøkt 20. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

Timelapse-video av venusfluefanger som tar en åme
* (en) *Venusfluefanger* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Venusfluefanger* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Venusfluefanger* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Venusfluefanger* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Venusfluefanger* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Venusfluefanger* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dionaea muscipula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dionaea muscipula* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dionaea muscipula* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** NDL
 |
Fasaden på *Palais des Nations*.
**Palais des Nations** («**Nasjonspalasset**») er bygget som var hovedkvarteret til Folkeforbundet i mellomkrigstiden. Bygningen er i Genève i Sveits, og ble bygget mellom 1929 og 1938. Siden 1950-årene har bygget huset FNs kontorer i Genève, på tross av at Sveits ikke ble medlem før i 2002.

En jury av arkitekter ledet arbeidet med å velge vinnerbidraget blant 377 forslag til hvordan *Palais des Nations* skulle bygges. Siden juryen ikke kom frem til enighet bestemte man seg for å la arkitektene bak de fem beste forslagene samarbeide om bygget. Dette gjaldt Carlo Broggi fra Italia, Julien Flegenheimer fra Sveits, Camille Lefèvre og Henri-Paul Nénot fra Frankrike og József Vágó fra Ungarn. Interiøret i *Palais des Nations* ble donert av medlemslandene.

Etter at bygget ble overtatt av FN ble det utvidet i to omganger. I 1950-årene ble det blant annet bygget en ny fløy som midlertidig hovedkvarter til Verdens helseorganisasjon. I 1973 stod også nye konferanselokaler klare. Med disse utvidelsene er nå *Palais des Nations* 600 meter langt med 2 800 kontorer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
Palais d'Industrie
**Palais de l'Industrie** var en utstillingshall for skulpturer, malerier og andre kunstverk under verdensutstillingen i Paris som ble avholdt i 1855.

En tidligere bygning med samme navn ble reist på stedet i 1839 og ble erstattet for senere utstillinger i 1844 og 1849.

Bygningen som så blebygd i 1855 ble hovedsakelig designet av arkitekt Jean-Marie-Victor Viel og designeren Alexandre Barrault.[] Den ble helt ødelagt i 1897 for å gjøre plass for enda større palass der den neste verdensutstillingen i Paris som skulle avholdes i 1900, fant sted. Det var keiser Napoleon III som ønsket seg verdensutstillingen til Paris i 1855 for å kunne vise Frankrikes overlegenhet og at en kunne overgå den britiske verdensutstillingen på alle måter.[] Spesielt ønsket Napoleon en spektakulær utstillingshall til som skulle være større enn den lignende bygningen Krystallpalasset i London.[] Denne bygningen, som fikk navnet Palais de l'Industrie, var planlagt å ligge mellom Seinen og Champs-Élysées.

En designkonkurranse ble avholdt i 1852 og ble vunnet av arkitekten Jean-Marie-Victor Viel og kombinerte den tradisjonelle bruken av murverk og støpejern. På grunn av begrensningene når det gjaldt kostnadene, derimot, måte de opprinnelige planene omarbeides.[] Ingeniøren Alexandre Barrault ble kreditert for disse omarbeidingene. I den endelige utformingen, ble mur brukt kun til ytterveggene, som skulle være en meter tykke og atten meter høye. Imidlertid ble disse massive murene knapt i stand til å tåle vekten av den planlagte gesimsen, og måtte derfor forsterkes med søyler og bjelker i støpejern.

Palais de l'Industrie var 260 meter lang og 105 meter bred. Til tross for byggets enorme størrelse, ble palasset ikke stort nok til å huse alle de forventede utstillerne, slik at to midlertidige bygninger ble bygget for å huse de resterende utstillingene. Den største feilen lå i bygningen, (som forøvrig ikke ble fullført før verdensutstillingen skulle avholdes i 1855), der det var meget dårlig ventilasjon inne.[] Selv om dette gjorde bygningen ekstremt varm på dagtid, ble det avholdt mange utstillinger og forskjellige sosiale arrangementer der helt frem til bygget ble destruert i 1897, for å gi plass til et nytt palass i dette området.

Referanser
----------

1. ↑  *Mechanics Magazine* (17 November 1849), no. 1371, p. 472.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sværholtklubben** er en klippe og et fuglefjell ytterst på Sværholthalvøya, mellom Porsangerfjorden og Laksefjorden i Nordkapp og Lebesby kommune i Finnmark. Den er rundt 170 meter høyt og har stupbratte sider. Sværholtklubben har navn etter den fraflyttede bygda Sværholt, som ligger like sør for fjellet.

Fuglefjellet på Sværholtklubben har en av de største hekkekoloniene med krykkje i Finnmark. De skråstilte skiferlagene danner hyller og avsatser oppover i fjellet hvor titusener av fugl hekker. Andre hekkende arter er alke, lomvi og teist. Fuglefjellet og det nærliggende området til sjøs ble i 1983 vernet som Sværholtklubben naturreservat.

Under andre verdenskrig hadde tyskerne tunge forsvarsanlegg her. Batteriet, Heeres Küsten Batterie Svaerholtklubben 1/971, ble oppsatt i mai 1942, med seks 14,5 cm kanoner med skuddvidde på 19 kilometer.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Sværholtklubben naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. ISBN 8299087813.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**«Gight feber»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara*. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere. *Brakara* ble nylansert på CD i august 2001.

Originalen heter «Night Fever» og var skrevet av Barry, Robin og Maurice Gibb i Bee Gees som ga ut sin originale versjon først på lydsporalbumet *Saturday Night Fever* i november 1977. Filmen med samme navn hadde premiere måneden etter. Originalteksten handler om en person som har sine største stunder på dansegulvet om natten. Barry Gibb synger i falsett gjennom hele sangen.

Prima Veras tekst foregår på et pleiehjem for eldre. Jahn Teigen parodierer Barry Gibbs falsett-stemme, mens Tom Mathisen korer i refrengene. På innspillingen forekommer først en såkalt «falsk start» som stopper etter fem sekunder, for deretter å starte igjen.

> Dette bør være en lystig og aktuell melodi for alle våre trivelige pleiehjem for eldre mennesker. Her kan vi, hvis vi er heldige, høre den staute kramkaren Jon Fravolda, urgamle Olga og en masse andre seniliteter. Kuttet er abolutt verdt å kjenne til, og hvis man vet om noen som har platespiller, ja, da kan man til og med høre på det!!!  
> 
> 
> 
> Den høyst tilsynelatende sangeren har tidligere gjennomgått en meget omfattende underlivsoperasjon (Den omfattet faktisk hele Nord-Europa!), men han sier selv at han aldri har følt seg så spretten. Det tror vi kommer av at han er omtransplantert fra en koreansk «VICTOR» kenguru i dens mest aktive periode under VM i piperøyking for pattedyr i 1911.
> 
> 
> Kommentar til «Gight feber» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Best of Ebba* – (utgitt 15. januar 1981)
* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994 hvor den blir etterfulgt av «Brannen i treningsdrakten».)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – bonus-CD)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 der sangen var en del av medleyen «Rest of the best». Opptaket stammer fra høsten 2000.)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – Cover informasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
**Montereysypress** eller «Monterey Cypress» (latin: *Cupressus macrocarpa*) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Arten vokser bare på kysten i to fredede naturområder i det midtre California. Langs kysten blir stammen ofte forvridd av vind.

Sammen med Nutkasypress kan den krysse seg og skape hybriden ***Leylandsypress*** *(X Cupressocyparis leylandii* = syn. *Callitropsis × leylandii)*. Hybriden oppstod i Storbritannia i 1888.

Montereysypress blir 5-20 m høy. Kronen er mellomgrønn og uregelmessig, stammen ofte forvridd. Skjellaktige eldre skudd 2-5 mm lange, unge skudd er 4-8 mm lange nåler. Konglen starter grønn, men modner på 20-24 måneder til en rund, 2-4 cm stor brun kongle med 6-14 skjell. Hannkonglene er 3-5 mm lange når de modner og sprer sine pollen om senvinteren og våren. 

Arten brukes mye som ornamentalt park- og hagetre, og det finnes en rekke kultiverte former og kultivarer i både Nord-Amerika og Europa. Den plantes også som vindbeskytter i New Zealand, og som tømmerplante i Kenya.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Montereysypress* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Montereysypress* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Montereysypress* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Montereysypress* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Montereysypress* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cupressus macrocarpa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cupressus macrocarpa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cupressus macrocarpa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* IUCN RedList – *Cupressus macrocarpa*.
* Conifers.org – *Cupressus macrocarpa*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Midtskipet
**St.-Marien-Kirche Berlin** ligger langs Karl-Liebknecht-Straße ved foten av Berlins fjernsynstårn i ortsteilen Mitte i Berlin. Kirken er et av de eldste kirkebygg i Berlin som ennå brukes etter sitt formål og tilhører idag den evangeliske menighet. Den er en av opprinnelig seks middelalderkirker i den historiske bydelen Marienviertel.

Kirken nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1292. En viktig severdighet i kirken er dødsdansen i fresken i kirkens tårnhall. Orgelet fra 1723 utført av Joachim Wagner er i store deler i behold.

Utenfor kirken finnes en større statue av Martin Luther og kirken rommer sarkofagen til feltmarskalk Otto Christoph von Sparr.== Eksterne lenker ==

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) St. Marienkirche (Berlin-Mitte) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) St. Marienkirche (Berlin-Mitte) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Marienkirche på berlin.de Arkivert 3. mai 2008 hos Wayback Machine.
* Menighetens informasjonsside
* Marienkirche på gerhildkomander.de

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Olga Thinn** (født 12. juni 1858 i Drammen, død 6. januar 1943 på Vinderen), født *Olga Wegner*, var en norsk kvinnesaksforkjemper og humanitær leder.

Hun var datter av byfogd Johan Ludwig Wegner og Blanca Bretteville; hennes bestefedre var industriherren Benjamin Wegner og statsminister Christian Zetlitz Bretteville. Hun var gift med høyesterettsjustitiarius Karenus Kristofer Thinn. Hun var bl.a. mor til høyesterettsadvokat Jakob Thinn.

Hun arbeidet som lærer fra 1878 til hun giftet seg i 1881. Mens hun bodde i Tromsø stiftet hun Tromsø sanitetsforening. Etter at hennes mann ble lagmann i Oslo, gikk hun inn for kvinnesaken. Hun var i en årekke formann i Oslo Hjemmenes Vel, formann i Ebenezerforeningen (Oslo Indremisjons redningshjem for unge piker), i 16 år formann i Oslo kvinneråd og viseformann i Moralvernforeningen. Hun var æresmedlem av Norske kvinners nasjonalråd og mottok Kongens fortjenstmedalje i gull.

Det finnes et portrett av Olga Thinn malt av Renée Sund.

Referanser
----------

1. ↑  «Tildelinger». Kongehuset. Besøkt 6. februar 2017.

Litteratur
----------

* Elisa Tandberg, *Ottesen; slekten fra Rødby på Lolland*, Oslo, 1950, s. 119–120

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Melbourne** er en tidligere markedsby i sørlige Derbyshire, England. Den er lokalisert rundt 13 km sør for Derby, 13 km nord for Swadlincote, og 3 km fra elven Trent. I 1837 ble den Melbourne i Australia oppkalt etter statsministeren William Lamb, 2. vicomte Melbourne som har navnet sitt fra Melbourne Hall i Melbourne. Befolkningstallet var 4 308 i 2001 og det økte kun til 4 843 innbyggere i 2011.

Historie
--------

Navnet Melbourne kommer fra «mill stream», det vil si møllen ved elven Det ble oppført i *Domesday Book* (1086) som *Mileburne*. En sognekirke ble bygget i Melbourne rundt 1120.

I 1311 befestet Robert de Holand krongodset i Melbourne som etter det ble kjent som Melbourne Castle selv om befestningene aldri ble fullført. Tidlig på 1600-tallet var borgen i så dårlig forfatning at den ble revet. Ruinene etter borgen er fremdeles synlig.

Kjente personer med tilknytning til Melbourne
---------------------------------------------

* Thomas Cook, reisebyrågrunnlegger, født i Melbourne i 1808.
* William Lamb, 2. vicomte Melbourne, statsminister 1834 og fra 1835 til 1841.

Referanser
----------

1. ↑  «Invest-Shop-Visit: Melbourne». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 19. desember 2015.
2. ↑  «Melbourne (Derbyshire)», *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Melbourne, Derbyshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Melbourne (Derbyshire) hos Wikivoyage

* About Melbourne
* Nyheter om Melbourne fra *Derby Telegraph*
* Fotografier fra Melbourne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Zehlendorf** er en ortsteil i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Inntil forvaltningsreformen i 2001 fantes det en selvstendig bydel kalt (Bezirk) Zehlendorf.

I vanlig språkbruk brukes navnet Zehlendorf om såvel ortsteilen Zehlendorf som den tidligere bydelen *Bezirk Zehlendorf*. Den tidligere bydelen omfattet sentrum i Zehlendorf, villabebyggelsen i retning Wannsee og de nåværende ortsteilene Wannsee, Nikolassee og Dahlem. Ved forvaltningsreformen i 2001 ble den tidligere bydelen Zehlendorf slått sammen med Steglitz til de administrative bydel Steglitz-Zehlendorf. Det gamle sentrum ligger sør for Dahlem og grenser mot øst til villakolonien Lichterfelde-West og mot vest til Nikolassee. Ortsteilen Zehlendorf hører til de mest velstående områder i Berlin.

Historie
--------

Slaviske og tyske bosettere grunnla omkring 1200 landsbyer ved Schlachtensee, ved Krumme Lanke og Krumme Fenn, dagens Düppel museumslandsby. Den eldste skriftlige kilde hvor *Celendorp* nevnes er fra 1242. Kildedokumentet er en kjøpekontrakt der eiendommen ble overdratt fra markgrevene Johan I av Brandenburg og Otto III av Brandenburg til Cistenienserordenens Klosteret Lehnin.

Den 22. september 1838 gikk den første prøyssiske jernbane fra Potsdam til Zehlendorf. I 1872 ble Zehlendorf grunnlagt som en prøyssisk landkommune. Zehlendorf ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og fra 2001 inngår den i bydelen Steglitz-Zehlendorf.

Severdigheter
-------------

Severdigheter i ortsteilen er stedets heimatmuseum og landsbykirken (Dorfkirche Zehlendorf) fra 1768 like ved. Paulus-Kirche er oppført 1903-1905 i nygotisk stil. Haus am Waldsee i Argentinische Allee 30 viser utstillinger av samtidskunst. Innsjøene Schlachtensee og Krumme Lanke er deler av Grunewaldseenkette som er et populært utfartssted for berlinerne i helger og ferier. Stasjonen på Mexikoplatz er oppført i jugendstil. Teltowverftet i Teltowkanalen er et industriminnesmerke fra forrige århundreskifte. Museumslandsbyen Düppel ligger i et stort landskapsvernområde og viser byggeskikk fra middelalderen.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmesiden til Heimatmuseum Zehlendorf

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Steglitz-Zehlendorf |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Dahlem
* Lankwitz
* Lichterfelde
* Nikolassee
* Schlachtensee
* Steglitz
* Wannsee
* Zehlendorf

 | Bezirkswappen Steglitz-Zehlendorf |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Rudolf Victor Ball** (født 27. mars 1910 i Berlin, død september 1975 i Johannesburg i Sør-Afrika) var en tysk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid og 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Ball vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det tyske laget som kom på tredjeplass, bak Canada og USA, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Tyskland tapte begge kampene til både USA og Canada med slo Polen med 2-1 og 4-1. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Tysklands lag var Rudi Ball, Alfred Heinrich, Erich Herker, Gustav Jaenecke, Werner Korff, Walter Leinweber, Erich Römer, Martin Schröttle, Marquardt Slevogt og Georg Strobl. Ball spilte alle seks kampene og scoret tre mål.

Ball spilte totalt 49 landskamper for Tyskland i perioden 1929 til 1938 og scoret nitten mål.

OL- og VM-medaljer
------------------

* VM 1930 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv i ishockey, Tysklands flagg Tyskland
* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1158641834, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1158641834, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudi Ball – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rudi Ball – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rudi Ball – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rudi Ball – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Rudi Ball – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**«Gaul»-forliset** inntraff 8. februar 1974 da den britiske tråleren «Gaul» forliste under fiske i Barentshavet. Det ble aldri mottatt noe nødsignal, og vraket ble ikke funnet før i 1997. Samtlige 36 ombord omkom, men årsaken til forliset er ikke blitt endelig fastslått. Det var lenge spekulasjoner om båten var torpedert eller tatt til fange av den sovjetiske marinen på grunn av spionasje.

Vraket ble funnet på 280 meters dyp 102 kilometer (55 nmi) nord for Nordkapp av en ekspedisjon finansiert av Anglia Television. Sammen med NRK ble det laget en TV-dokumentar om saken. Teamet med NRKs Alf R. Jacobsen fikk Royal TV Society Award i 1998 for denne filmen. Etter dette satte britiske myndigheter i gang nye undersøkelser. Rapporten fra april 1999 konkluderte med at «Gaul» forliste fordi vann hadde fått strømme inn gjennom åpne dører og luker, etter å ha fått gjennomgå av flere svært store bølger.

Meteorologer har gjort simuleringer av været på det aktuelle stedet den 8. februar 1974. Resultatene gir grunn til å anta at mannskapet ble overrasket av et plutselig uvær som følge av en arktisk front.

Se også
-------

* MK «Utvik Senior»

Referanser
----------

1. ↑  Forskning.no «Ei arktisk Enigma» Arkivert 2011-09-16, hos Wayback Machine.
2. ↑  Forskning.no «Løyser gåta om Gaul-forliset» Arkivert 2013-04-15, hos Wayback Machine.
3. ↑  «Omtale av Erik Kolstads doktorgrad «Ekstremvind i de nordiske hav», Universitetet i Bergen 2007». Arkivert fra originalen 17. juni 2008. Besøkt 1. august 2012.

Litteratur
----------

* John Nicklin (1998). *The Loss of the Motor Trawler GAUL* **(engelsk)**. Hutton Press. ISBN 1872167942.
* Alf R. Jacobsen (2002). *Forlis: Barentshavets uløste gåter*. Aschehoug. ISBN 8203227775.
* David Steel (2004). *Report of the re-opened formal investigation into the loss of the FV Gaul* (PDF). HMSO. ISBN 0117034444.

Eksterne lenker
---------------

* Mysteriet «Gaul» – Emnesamling hos NRK.no
**«Exxon Valdez»-forliset** fant sted i Prince William-sundet utenfor kysten av Alaska.

Oljetankerens forlis med påfølgende oljeutslipp fant sted 24. mars 1989 og regnes som en av de mest ødeleggende miljøkatastrofene som er forårsaket av mennesker på havet noen gang. Selv om oljeutslippet fra «Exxon Valdez» var meget ødeleggende, er det ikke blant de største med hensyn til mengden olje som ble sluppet ut.

For styresmaktene og industrien var Prince William-sundets avsidesliggende plassering under ryddeaksjonen en ekstra utfordring idet det kun kunne nås med helikopter og båt. Dette la stort press på de eksisterende handlingsplanene for slike ulykker. Regionen er et habitat for laks, oter, sel og sjøfugl.

Referanser
----------

1. ↑  NOAA, Hazardous Materials Response and Assessment Division, Report No. HMRAD 92-11, September 1992 Arkivert 21. november 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Exxon Valdez (ship, 1986) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**«Fra Stalheim»** (1842) av I.C. Dahl (1788–1857) regnes som et hovedverk i den norske nasjonalromantiske malerkunsten. Bildet er basert på skisser fra juli 1826, og ble utført i Dahls atelier i Dresden.

Bildet er et *tour de force* i nasjonalromantiske motiver, og i komposisjon. Den doble regnbuen markerer fjellenes betydning, mens forgrunnen viser bjørk og andre eksempler på norsk fjellflora, samt et klyngetun gjengitt med respekt og interesse for norsk byggekunst.

Bildet måler 190 x 246 cm, er utført i olje på lerret, og eies av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Det ble gitt i gave til museet av Carl Gustav Wedel-Jarlsberg i 1914.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sørbø, Tommy (1953-) (1995). *Norges nasjonalmalerier*. Oslo: I samarbeid med NRK. s. 12-13. ISBN 8251615801.
2. ↑  «Fra Stalheim». DigitaltMuseum. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Fra Stalheim i Gigapixeloppløsning fra Google Art project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |
**Udmurter** (eldre navn *votjaker*) er et finsk-ugrisk folkeslag i Russland, hovedsakelig i republikken Udmurtia og naboregionene. Ved den russiske folketellingen i 2002 var det 637 000 udmurter i Russland. 464 000 av dem kunne udmurtisk. De fleste udmurter har tradisjonelt vært ortodokse kristne.

Udmurtene har vært under russisk herredømme siden midten av 1500-tallet, da Russland erobret det tatarske Kazan-khanatet. Etter den russiske revolusjonen var udmurtene et av de første folkeslagene som fikk et eget autonomt område, *Den votjakiske autonome oblast*, som ble opprettet 4. november 1920. Dette området ble til *Den udmurtiske autonome sosialistiske sovjetrepublikk* 28. desember 1934. Etter at Sovjetunionen gikk i oppløsning ble Udmurtia en republikk i Den russiske føderasjon.

I 2002 bodde rundt 71 % av udmurtene i Russland i Udmurtia, der de utgjorde 29,3 % av befolkningen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** NKC
 |
**Roger William Byrne** (født 8. februar 1929, død 6. februar 1958) var en britisk fotballspiller. Han var venstreback og kaptein på Manchester Uniteds storlag på 1950-tallet, og var også fast på det engelske landslaget. 

Talentspeidere klarte aldri å oppdage ham, men Byrne ble hentet til United i 1949 fra en lokal amatørklubb. Han debuterte for klubbens førstelag i 1951, og ble ligamester samme sesong. Han debuterte på landslaget i 1954, og spilte samtlige kamper i VM-sluttspillet samme år. Omtrent på samme tid ble Byrne utnevnt til kaptein i Manchester United, og han spilte nesten samtlige kamper da United ble ligamestere to sesonger på rad i 1955/56 og 1956/57.

Til sammen spilte Byrne 280 førstelagskamper for Manchester United, og scoret 19 mål. På det engelske landslaget spilte han 33 kamper. Byrne omkom i München-ulykken i 1958, to dager før det som ville vært hans 29-årsdag. Hadde det ikke vært for flyulykken kunne han sett sin kone igjen, og hun ville dermed hatt anledningen til å fortelle ham at hun ventet barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.mufcinfo.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roger Byrne – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Roger Byrne – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Roger Byrne – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Roger Byrne – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Roger Byrne – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på united.no

| * v
* d
* r
Englands tropp – VM i fotball 1954 |
| --- |
| 
* 1 Merrick
* 2 Staniforth
* 3 Byrne
* 4 Wright
* 5 Owen
* 6 Dickinson
* 7 Matthews
* 8 Broadis
* 9 Lofthouse
* 10 Taylor
* 11 Finney
* 12 Burgin
* 13 Green
* 14 McGarry
* 15 Wilshaw
* 16 Quixall
* 17 Mullen
* 18 Chilton
* 19 Armstrong
* 20 Jezzard
* 21 Haynes
* 22 Hooper
* Landslagstrener: Winterbottom

 | Flagget til England |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bernard M. Baruch College** er en offentlig skole for høyere utdanning tilknyttet City University of New York. Skolen ligger på Manhattan og hadde i 2022 ca 19500 studenter fra 168 land. Skolen er oppkalt etter Bernard M. Baruch, en elev som gikk ut i 1889 og ble finansmann og rådgiver for to presidenter. Skolen har tre avdelinger Zicklin School of Business, the Weissman School of Arts and Sciences og the Marxe School of Public and International Affairs.

Historie
--------

Skolen var en del av The Free Academy som ble grunnlagt i 1847, og i 1919 ble den delen som siden ble Baruch skilt ut som City College School of Business and Civic Administration. I 1928 fikk skolen et nytt bygg, og i 1930 åpnet skolen for kvinner. I 1953 ble skolen oppkalt etter Bernard M. Baruch (Baruch School of Business) og i 1968 ble skolen selvstendig som Baruch College. 

I 2015 ble skolen vurdert som den utdanningsinstitusjonen som bidro mest til sosial utjevning i USA.  Skolen anses som en av de beste i USA i forhold til prisen man må betale for å gå der.

Kjente elever
-------------

Internasjonalt kjente personer som Ralph Lauren og Jennifer Lopez har studert ved Baruch. Kongressmann George Santos løy om at han studerte der og fikk stipend for å spille volleyball.

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑  «Welcome to Baruch - Baruch College». *www.baruch.cuny.edu*. Besøkt 3. februar 2023.
3. ↑  «About Baruch - Baruch College». *www.baruch.cuny.edu*. Besøkt 3. februar 2023.
4. ↑  «Welcome to Baruch - Baruch College». *www.baruch.cuny.edu*. Besøkt 3. februar 2023.
5. ↑  CollegeNET. «Social Mobility Index by CollegeNET». *www.socialmobilityindex.org* **(engelsk)**. Besøkt 3. februar 2023.
6. ↑  «Ralph Lauren». *corporate.ralphlauren.com*. Besøkt 3. februar 2023.
7. ↑  Archive, View Author; Author, Email the; feed, Get author RSS (12. juli 2019). «How NYC made Jennifer Lopez into the superstar she is at 50» **(engelsk)**. Besøkt 3. februar 2023.
8. ↑  «George Santos said in 2020 he helped Baruch volleyball team that ‘slayed’ Harvard, Yale» **(engelsk)**. New York Post. 17. januar 2023. Besøkt 3. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |