recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frances Mary Lavinia Polidori**, senere **Rossetti**, (født 27. april 1800, død 8. april 1886) er først og fremst kjent for hennes familieforbindelser. To av hennes barn, Dante Gabriel Rossetti og William Michael Rossetti, var blant grunnleggerne av Det pre-rafaelittiske broderskap, og en annen, Christina Georgina Rossetti, ble en berømt poet. Hun satt også modell for flere av sin sønn Dante Gabriels malerier.

*The Girlhood of Mary, Virgin* av Dante Gabriel Rossetti. Frances poserer som den hellige Anna, jomfru Marias mor. Christina Rossetti poserer som Maria.Frances var datter av eksilitalieneren Gaetano Polidori og søster av John Polidori, Lord Byrons lege. Selv hun var anglikaner og medlem av den engelske kirke giftet hun seg i London med den romersk-katolske politiske flyktningen fra Italia, Gabriele Rossetti. Etter at ektemannen døde i 1854 var hun raskt ute med å brenne alle de gjenværende kopiene av hans bok *Il Mistero dell' Amor Platonico del Medio Evo*.

Hennes eldste barn, Maria Francesca Rossetti, skrev en bok om den store italienske middelalderpoeten Dante Alighieri og ble senere en anglikansk nonne.

Hennes to sønner Dante Gabriel og William Michael var blant grunnleggerne av Det Pre-Rafaelittiske Broderskap. Hun satt modell for flere av sønnens tidligste malerier, eksempelvis «The Girlhood of Mary, Virgin» hvor hun poserte for den hellige Anne.

Hennes yngste barn, Christina Georgina, ble en berømt poet og er sannsynligvis mest kjent som forfatteren av diktet *Goblin Market*.

Frances døde i 1886 og ble gravlagt ved familiens gravsted i Highgate.

Referanser
----------

1. 1 2   Geni.com, Geni.com-ID 6000000012676965624, besøkt 1. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave frances-mary-rossetti, besøkt 1. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   WikiTree, WikiTree-ID Polidori-4, besøkt 1. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   The Feminist Companion to Literature in English, side(r) 925[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Ravine i Eidsberg.  
*Foto: Hans Rasmus Glomsrud.*
Ravinelandskap i Vestfold, i nordlige del av Tønsberg kommune, vest for Kopstadkrysset på E18. Leirslettene i området ligger mellom 100 og 110 moh. Elvene i området, Hagaelva og Sørbyelva, ligger mellom 40 og 50 meter lavere nivå, med bratte skråninger, tilplantet med granskog, tidligere brukt til beitemark, i V-formet ravine. Utsnitt fra www.Norgeskart.no
En **ravine** er en liten dal i løsmasseterreng, hovedsakelig dannet som følge av leirras og erosjon av bekker og elver. En ravine har som regel relativt bratte sider, typisk mellom tjue og sytti prosent stigning. Raviner kan ha aktive bekker, eller små elver, i bunnen, langs kanalen de opprinnelig ble dannet fra, men de har imidlertid ofte kun periodisk vannføring, ettersom den geografiske størrelsen ikke er tilstrekkelig til å opprettholde en permanent vannføring. Raviner finnes i Norge hovedsakelig i østlandsområdet og i Trøndelag, i leireområder avsatt under marin grense etter istiden.

Ravinelandskapene har siden begynnelsen av 1950-tallet vært utsatt for maskinell bakkeplanering for fulldyrking. Flere lokaliteter er vernet, blant annet Romerike landskapsvernområde rett sør for Oslo lufthavn.

Se også
-------

* Dal
* Juv
* Kløft
* Gjel

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ravines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ravines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Ravinder Pal Singh** (født 6. september 1960 i Sitapur i delstaten Uttar Pradesh i India, død 8. mai 2021 i Lucknow) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Singh ble olympisk mester i landhockey under OL 1980 i Moskva. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen foran Spania og Sovjetunionen. India ble nummer to bak Spania i den innledende runden der alle seks lagene spilte en enkeltserie, de vil si alle lagene møttes en gang. I finalen beseiret de Spania med 4-3 og ble olympiske mestere for åttende gang. Singh spilte seks kamper i OL-turneringen.

Den 8. mai 2021 døde Singh i en alder av 60 år av covid-19 i Lucknow.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i landhockey, menn Indias flagg India

Referanser
----------

1. 1 2   «Hockey: Moscow Olympic gold medallist Ravinder Pal Singh dies at 60 after battling Covid-19», verkets språk engelsk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  *Hockey: Moscow Olympic gold medallist Ravinder Pal Singh dies at 60 after battling Covid-19*, 2021-05-08, lest 2021-05-08

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ravinder Singh – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ravinder Singh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Valentin Lotter** (født 27. oktober 2002) er en østerriksk alpinist, som representerer klubben WSV Andelsbuch.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Lotter deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, da han kom på 24.-plass i storslalåm i Sulden am Ortler i Italia. Under det østerrikske juniormesterskapet i alpint kom han på 19.-plass i slalåm, 37.-plass i super-G og 57.-plass i storslalåm. Under det østerrikske juniormesterskapet i mars kom han på sjuendeplass i slalåm og 18.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i det østerrikske juniormesterskapet i alpint i desember 2019, og kom der på 19.-plass i kombinasjonen. I januar deltok han i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Han kom der på 24.-plass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte han ut, og han kjørte også ut i slalåm og storslalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  FIS - *Valentin Lotter - Results*, besøkt 12. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 11. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Valentin Lotter* Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 12. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valentin Lotter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Valentin Lotter – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Valentin Lotter – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 14. januar 2020 hos Wayback Machine.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russland Russlands flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0  (1 pallplass) |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 3 (19 pallplasser)  *Per 11. januar 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2006 Danmarks flagg Aarhus |  Stafett |
| Gull | 2007 Ukrainas flagg Kiev |  Stafett |
| Gull | 2010 Norges flagg Trondheim |  Stafett |
| Gull | 2013 Finlands flagg Vuokatti |  Stafett |
| Sølv | 2004 Sveriges flagg Västerås |  Mellom |
| Sølv | 2004 Sveriges flagg Västerås |  Stafett |
| Sølv | 2008 Tsjekkias flagg Olomouc |  Stafett |
| Sølv | 2009 Ungarns flagg Miskolc |  Stafett |
| Sølv | 2012 Sveits’ flagg Lausanne |  Mellom |
| Bronse | 2007 Ukrainas flagg Kiev |  Mellom |
| Bronse | 2008 Tsjekkias flagg Olomouc |  Mellom |
| Europamesterskap |
| Gull | 2000 Ukrainas flagg Truskavets |  Kort |
| Gull | 2000 Ukrainas flagg Truskavets |  Klassisk |
| Gull | 2008 Latvias flagg Ventspils |  Stafett |
| Gull | 2010 Bulgarias flagg Primorsko |  Mellom |
| Sølv | 2012 Sveriges flagg Falun |  Mellom |
| Bronse | 2006 Estlands flagg Otepää |  Mellom |
| Bronse | 2012 Sveriges flagg Falun |  Lang |
| Junior-VM |
| Gull | 1994 Polens flagg Gdynia |  Stafett |

**Valentin Novikov** (født 1. oktober 1974 i Belgorod) er en russisk orienteringsløper. Han løper for Hiidenkiertäjät, Staryj Plut og det russiske landslaget. Han løp tidligere for Delta.

Novikov er tidligere verdensmester og europamester i tillegg til at han har flere seiere og pallplasser i verdenscupen. Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 1994 i Gdynia under Junior-VM. Der vant han gullmedalje på stafetten. Gjennom de siste 15 årene har han vært en av orienteringsløperne som har satt størst preg på resultatene i de største løpene i orienteringssporten. 

Novikov ble europamester på både kortdistanse og langdistanse under EM i ukrainske Truskavets i 2000. Han ble verdensmester i stafett hele fire ganger, men ble aldri verdensmester individuelt. Stafettgullene i VM tok han i 2006, 2007, 2010 og 2013. Han har totalt 11 medaljer fra verdensmesterskapet i orientering. I 2008 ble han europamester i stafett, og i 2010 ble han europamester individuelt for tredje gang ettersom han vant mellomdistansen i bulgarske Primorsko.

Russeren gikk til topps i femdagerskonkurransen O-Ringen i 2004. O-Ringen ble da arrangert i Göteborg.

Meritter
--------

Se oversikten over medaljer til høyre på skjermen. 

### Verdenscupseire

| Nr. | Dato | Sted | Distanse |
| --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2000-07-033. juli 2000 | Ukrainas flagg Truskavets | Klassisk distanse (EM) |
| **2.** | 2000-07-044. juli 2000 | Ukrainas flagg Truskavets | Kortdistanse (EM) |
| **3.** | 2010-06-044. juni 2010 | Bulgarias flagg Primorsko | Mellomdistanse (EM) |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valentin Novikov – World of O Rediger på Wikidata
**Harald Heide** (født 8. mars 1876 i Fredrikstad, død 27. januar 1956 i Bergen) var en norsk fiolinist, dirigent og komponist.

Heide var sønn til fiolinbygger Johan Albert Heide (1847–1925) og studerte musikkteori og fiolinspill ved Musikkonservatoriet i Kristiania 1891-1896 og siden fiolin i Berlin for Florian Zajic. Han var lærer ved Bergen musikkskole 1898-1899 og førstefiolinist i Nationaltheatrets orkester 1899-1903. Deretter studerte han for C. Thomson i London 1903-1904 og turnerte som konsertfiolinist i England og USA. I 1907 ble kan kapellmester ved Den Nationale Scene i Bergen og hadde denne stillingen 1907-1919 og igjen 1925-1926.

Heides viktigste innsats i Bergen var imidlertid som kapellmester ved Musikselskabet Harmoniens orkester fra 1908 og i 40 år frem til 1948. Orkesteret fikk under Heides ledelse et utøket program, fra 6-8 konserter pr. år til over 80 og ble også bedre bemannet med musikere til alle symfoniorkesterets stemmer. Heide var gjestedirigent i Helsingfors 1924, i Göteborg 1928 og i Stockholm 1931. I sin tid ved Harmoniens orkester skal han ha fremført mer enn 6000 verker fordelt på 455 komponister.

Heides komposisjoner for orkester, bl.a. en *Symphonie romantique* var stilmessig påvirket av Johan Halvorsen.

Harald Heide var fra 1929 gift med sangeren Henriette Strindberg, født Nielsen (1894-1964), som etter debuten 1918 medvirket i operaer og operetter i Oslo og Bergen og også som konsertsanger i disse byene samt i London. Hun var senere lærer ved Bergen musikkonservatorium.

Harald Heide var bror til skuespilleren Signe Heide Steen (1881-1959) som var mor til sangeren Randi Heide Steen (1909-1990) og til skuespillerne Harald Heide Steen (1911-1980) og Kari Diesen (1914-1987).

Utmerkelser
-----------

* St. Olavs Orden, ridder av første klasse 1945

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 90942[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Harald Heide i Norsk biografisk leksikon
4. ↑  Heide, Henriette, i Sohlmans Musiklexikon, 2. opplag, Stockholm 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** MusicBrainz
 |
**Harald Hope** (født 30. juni 1913 i Lindås, død 15. januar 1982 på Stord) var en norsk prest, oversetter, samler av religiøse folketoner og Islands-venn. 

Hope var utdannet på Misjonsskolen i Stavanger, og studerte kinesisk der, og senere i London. Planen var å begynne som misjonær i Kina, men de politiske forholdene under Mao satte en stopper for dette. I stedet gjorde Hope tjeneste for Den norske kirke i Tysnes, Haugesund, Alversund, Masfjorden, Sotra, Arna, Ytre Arna og til slutt som sogneprest i Finnås, Bømlo. 

I nært samarbeid med professor, senere biskop av Island, Sigurbjørn Einarsson, arbeidet Hope for å få gjenreist domkirken i Skálholt, et viktig lærdomssete fra middelalderen. Da kirken ble innviet i 1963, la samtidig landets president Asgeir Ásgeirsson ned grunnsteinen for en folkehøyskole på samme sted. Harald Hope engasjerte seg i både dette og en rekke andre prosjekter, bl.a. bygging av Hallgrimskirken i Reykjavik. Hope har oversatt salmeskalden Hallgrimur Peturssons pasjonssalmer og "Gamal norsk homiliebok" til nynorsk. Harald Hope har også sunget inn en lang rekke folketoner for NRK, Folkemusikkarkivet. Han var kommandør av den islandske Falkeorden, og ligger begravet ved Moster gamle kirke.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Harald Haave** (født 14. desember 1958) er en norsk journalist og redaktør. Han var reporter i NTB, reporter og avdelingsleder i Dagbladet samt sjefredaktør i ukebladet *Se og Hør* fra november 2007 til oktober 2012.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Haave har jobbet fem år i Norsk Telegrambyrå (NTB), hvorav to år i utenriksavdelingen. I innenriksavdelingen var han allround-reporter og dekket blant annet litteratur og film.
Haave jobbet tolv år i Dagbladet, hvorav fire år som kriminalreporter og tre år som avdelingsleder for kultur- og underholdningsavdelingen, Signaler. Han dekket blant annet Golf-krigen i 1991 for Dagbladet. Haave har også vært informasjonssjef i legemiddelfirmaet Merck Sharp and Dome (MSD).

Fra 1. oktober 2005 ble Haave ansatt som assisterende sjefredaktør i ukebladet *Se og Hør*, og han ble deretter sjefredaktør i ukebladet i november 2007. Haave arbeidet som sjefredaktør i fem år før han i oktober 2012 sluttet og overlot sjefredaktørstillingen til Ellen Arnstad.

Han har skrevet flere romaner, noen av disse under pseudonymet *Wiggo Meyer*.

Hsarald Haave driver Pr- og kommunikasjonsselskapet Prguru. Han er også daglig leder i Vinsentralen AS.

Harald Haave er gift med maler og grafisk designer Gerd Margrethe Borchgrevink (født 1960). De bor i Bærum i Akershus.

Bibliografi
-----------

* *Drapene i Tistedal*; medforfatter: Kåre Hunstad jr.
* *Jeg, Dømt og Frikjent*; medforfattere: Eva-Mai Larsen og Kåre Hunstad jr.
* 1997: *Ecstasy*

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjefredaktøren slutter i Se og Hør». E24.no. 21. september 2012. Besøkt 5. november 2013.
2. 1 2 3  «Bløffmaker blir Se og Hør-sjef». Dagens Næringsliv. 28. juni 2005. Besøkt 5. november 2013.
3. ↑  «Ellen Arnstad ny sjefredaktør i Se og Hør». VG Nett. 8. oktober 2012. Besøkt 5. november 2013.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Changlingmausoleets gravhaug
**Changling** (kinesisk: 长陵, pinyin: *Chánglíng*), mer hensiktsmessig kalt **Han Changling**, er et gravkompleks nord for Xi'an i Kina fra Handynastiets tid (206 f.Kr.-220). Her er keiser Gaozu (død 195 f.Kr.) begravet sammen med med enkekeiserinne Lü (død 180 f.Kr.)

Changling ligger i bydistriktet Weicheng 20 km nord for det sentrale Xi'an, og er en av et perlebånd bestående av ni keisergraver fra Handynastiet utenfor Xianyang rett nord fot Weifloden.

Beskrivelse
-----------

Keiser Gaozu, også kjent under sitt personnavn Liu Bang, grunnla det kinesiske Handynastiet og regjerte riket fra 206 f.Kr. frem til han døde av sykdom i 195 f.Kr. Changling er bygd etter inspirasjon fra grunnleggeren av Qindynastiets første keisers gigantiske mausoleum, skjønt i mindre skala. 

Keiser Gaozus grav er tildekket av en høyde av sammenpakket jord i form av en pyramide med flat topp. Pyramidens base er om lag 160 ganger 130 meter. Rundt gravpyramiden var gravbyen som var oppbygd som en mindre kopi av Handynastiets hovedstad Chang'an (dagens Xi'an). Gravbyen hadde en omkrets av drøyt 3 000 meter og ifølge historiske tekster bodde 50 000 familier i byen. 

I dag kan man fortsatt se restene av gravbyens nordre, søndre og vestre bymur, og gravpyramiden ligger i dens vestre del. Øst for gravbyen ligger det satellittgraver för tjenestemenn og generaler som hadde hjulpet Liu Bang med å grunnlegge Handynastiet. Med et totalt antall av 63 satellitgraver er dette det største antall for Handynastiets keisergraver. Her er blant annet Xiao He, Cao Shen og Zhou Bo gravlagt.

Enkekeiserinne Lüs grav har lignende utforming som keiserens, skjønt i mindre skala, og hennes gravpyramide er plassert 400 meter øst for keisergraven.

Navnet Changling er blitt benyttet også for andre kinesiske keisergraver. Ming-dynastiets keiser Yongle (død 1424) er begravd i Changling i Minggravene nord for Beijing og Qing-dynastiets keiser Jiaqing (død 1820) er begravd i Changling i de vestre Qinggravene sørvest for Beijing.

Kulturminne
-----------

Changlingmausoleet (*Changling*) ble i 1988 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina (3-233).

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Mätningar och observationer i Google Earth, Krister Blomberg (2015)» (Mjukvara). Besøkt 26. april 2015.
2. ↑  *Imperial mausoleums of CHina 中国皇帝陵* **(engelsk and kinesisk)**. China national art photograpg publishing house. 2006. s. 28-30. ISBN 7-80069-732-0.
3. ↑  Changling Mausoleum in the Han Dynasty Arkivert 2016-03-04, hos Wayback Machine. lest 24. juli 2011)

Litteratur
----------

* *Imperial mausoleums of CHina 中国皇帝陵* **(engelsk and kinesisk)**. China national art photograpg publishing house. 2006. ISBN 7-80069-732-0.
**Cristina Roccati** (født 24. oktober 1732 i Rovigo i Italia, død 16. mars 1797 i Rovigo) var en italiensk fysiker og poet med en utdannelse på Universitetet i Bologna (1751). Dette var den tredje akademiske graden som noen gang ble tildelt en kvinne av et italiensk universitet.

Biografi
--------

Roccati ble født 24. oktober 1732 i Rovigo i Italia. Hun ble født inn i en velstående familie med foreldrene Giovan Battista og Antonia Campo.

Roccati studerte klassiske språk under Peter Bertaglia Arquà, rektor for seminaret i Rovigo, og i en alder av 15 år vant hun utmerkelser fra *Accademia dei Concordi Ordna* for sine dikt.[] I 1747 fikk hun tillatelse av foreldrene sine til å studere naturfilosofi ved Universitetet i Bologna under verge av Bertaglia. Der ble hun tatt opp til universitetet samme år som den første ikkebolognesiske kvinnelige student der. Hun studerte litteratur, logikk, metafysikk, moral, meteorologi og astronomi, men med hovedfokus på fysikk og naturvitenskap.

Hun ble dekorert for sine dikt og sonetter i Bologna, akkurat som hun hadde vært i Rovigo. Hun ble medlem av Academy of Concordia (1749), Accademia degli Apatisti i Firenze (1750) og Accademia nell'Arcadia (under navnet Aganice Aretusiana) (1753), samt Accademia degli Ardenti i Bologna og Ricoverati i Padua.[]

5. mai 1751, i en tid kvinner ofte ble nektet muligheter for høyere utdanning, ble Roccati, som ble ansett som et vidunderbarn, tildelt en grad i filosofi som ifølge Wertheim «ble bare den tredje kvinnen som noensinne fikk akademiske kvalifikasjoner». Hun fortsatte med studiene ved Universitetet i Padova med hovedfokus i Newtonian, gresk og hebraisk, mens hun fortsatte å dyrke sine litterære interesser og komponere nye vers. Fra og med 1751 var hun aktiv som lærer i fysikk ved Accademia dei Concordi di Rovigo (og underviste der til rundt 1777). I 1752 falt familien hennes imidlertid i en økonomisk krise, noe som tvang henne til å avbryte studiene på Padua og returnere hjem til Rovigo hvor hun underviste i fysikk.  

På Accademia dei Concordi i Rovigo holdt Roccatti kveldskurs i Newtonian for andre medlemmer. Av hennes leksjonsplaner for disse forelesningene er bare 51 funnet. I 1754 ble hun valgt til president for Accademia dei Concordi i Rovigo.

Cristina Roccati død 16. mars 1797 i Rovigo.

Referanser
----------

1. ↑  William Clark, *The Sciences in Enlightened Europe*, University of Chicago Press, 1999, p. 318: "Cristina Roccati became the third woman to receive a university degree in Italy."
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Roccati Cristina — Scienza a due voci». *scienzaa2voci.unibo.it* **(italiensk)**. Besøkt 3. desember 2019.
3. ↑  Hun var ikke den første kvinne; Novella d'Andrea fra Bologna hadde til og med forelest der flere hundre år tidligere.
4. 1 2  Wertheim, Margaret. (1995). *Pythagoras' trousers : God, physics, and the gender wars*. Fourth Estate. s. 143. ISBN 1-85702-583-0. OCLC 911338165.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Becoming a Scientist*, av Paula Findlen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ICCU
 |
**MIL Veteranstasjon** er en tidligere bensinstasjon i Lars Hilles gate 26 i Bergen. Stasjonen ble bygd i 1928, og var i drift frem til 1998. Stasjonen ble midlertidig fredet i 2016, og endelig fredet i september 2020. Stasjonen ble i sin tid tegnet av arkitekt Sverre Losnedal, som brukte de greske templers formspråk da han utformet den. Seks søyler prydet forsiden, men nå er det bare to igjen.

Stasjonen ble renovert i årene etter den stengte, og i 2005 åpnet den som museum.

Av merkene som har hatt tilhold på stasjonen er MIL, BP, Norol og Statoil.

Referanser
----------

1. ↑  «De har brukt 50.000 dugnadstimer på å gjenskape bensinstasjonen fra 1928». Bergens Tidende. Besøkt 4. september 2020.
2. ↑  «Nå er de endelig ved målet». Bergensavisen. Besøkt 4. september 2020.
3. ↑  «Ansiktsriving på veteranstasjonen». Bergens Tidende. Besøkt 4. september 2020.
4. ↑  «Lars Hilles gate 27 / Bensinstasjon». Besøkt 4. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* «Veteranstasjonen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
En 1905 Rolls-Royce
En **veteranbil** er en bil eller lastebil eldre enn 30 år, jvf. Skattetetaten.

Ifølge Toll- og avgiftsdirektoratet defineres en bil som veteranbil fra og med 1. januar det året kjøretøyet blir 30 år. Det vil si da bilen ble registrert første gang i Norge, eller etter produksjonsdato ved import av veteranbil fra utlandet. Statens vegvesen har ikke en definisjon for veteranbil (kun Toll- og avgiftsdirektoratet), men en teknisk klassifisering (teknisk gruppe: M1, M2, O1 osv.) se vognkort. Første gang registrert i Norge (ref vognkort) regulerer hvilken forskrift som er gjeldende for kjøretøyet.

EU overlater til hver enkelt nasjon å velge hyppighet av PKK (EU-kontroll) på kjøretøy. I tillegg er det nå vedtatt en standard for hva et «historisk kjøretøy» er.[]

Kjøretøy av historisk interesse er alle kjøretøy som anses som historisk av den medlemsstat eller den institusjonen som er gitt statlig myndighet - der kjøretøyet er registrert, og som oppfyller følgende krav:

1. Produsert eller førstegangsregistrert for minst 30 år siden.
2. Kjøretøyets spesielle type, som definert i landets eller i EUs lover, er gått ut av produksjon.
3. Det er bevart og vedlikeholdt i sin originalstand, og er ikke vesentlig teknisk endret i hovedbestanddelene.

Liste over forskrifter etter år: 

1. Forskrift for brug af motorvogne i Kristiania 1899
2. Lov 1912 motorvogn
3. MOTORVOGNLOVEN 1926
4. 1942 forskriften
5. Tillegg til 1942 forskriften (lys)
6. Krav til kjøretøy nr 2 1994]
7. Kjøretøyforskrifen 1995
8. Forskrift om godkjenning av bil og tilhenger til bil. 2012]

Denne definisjonen kom da vegdirektoratet innførte nye regler om import av motorhistoriske kjøretøyer eldre enn 30 år, som innebar at det kan importeres motorhistorisk interessante kjøretøyer og få dem registrert på norske skilt uten å måtte oppfylle dagens krav til kjøretøyer.. Det følger da med ingen bruksbegrensning, men med veteranbilforsikring kan kjørelenge og andre vilkår tilkomme.

Fram til 2004 var veteranbiler fritatt for årsavgift, men Stortinget vedtok å gjøre om personskadeavgiften, som tidligere ble innkrevd via forsikringsselskapene, til en årlig avgift for veteranbiler, mopeder og traktorer i 2005.[]

Denne personskadeavgiften var på 180 kr i 2005, 380 kr i 2008 og 455 kr i 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Andre kjøretøy i skattemeldingen». *Skatteetaten* **(norsk)**. Besøkt 11. april 2021.
2. ↑  «Omregistreringsavgift 2018» (PDF) **(norsk)**. Skatteetaten. Arkivert (PDF) fra originalen 1. september 2019.
3. ↑  Lovdata: *Forskrift om godkjenning av bil og tilhenger til bil (bilforskriften)*

Eksterne lenker
---------------

* Landsforbundet av Motorhistoriske kjøretøyklubber (LMK) - paraplyorganisasjon for veteranbilklubber.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Madagaskars sentralbank** (gassisk: *Banky Foiben'i Madagasikara*, fransk: *Banque Centrale de Madagascar*) er sentralbanken på Madagaskar. Hovedkontoret ligger i hovedstaden Antananarivo.

Historie
--------

Sentralbanken har sitt opphav i Banque de Madagascar, etablert i 1925, som hadde ansvaret for utstedelse av gassisk franc (valutakode MGF). Gassisk franc var valutaen på Madagaskar fra 1925 til 2005. I 1945 ble Banque de Madagascar et des Comores etablert, og det ble etablert en felles valuta med Komorene; madagaskar-komorisk franc (valutakode XMCF). 

Etter at Madagaskar fikk sin uavhengighet fra Frankrike i 1960 gjeninnførte Madagaskar *gassisk franc* (MGF) som valuta. 

I 1963 forlot Madagaskar CFA-francsonen, og den gassiske francen ble ikke lenger konvertibel med CFA-franc. Madagaskars sedler og mynter ble utstedt av *Institut d'Émission Malgache* fram til 1974, da Banque Centrale de Madagascar ble etablert. Siden 1. januar 2005 har ariary vært den offisielle valutaen på Madagaskar.

Liste over sentralbanksjefer
----------------------------

* 1973-1983 : Leon Maxime Rajaobelina
* 1984-1988 : Richard Randriamaholy
* 1988-1993 : Blandin Razafimanjato
* 1993-1994 : Raoul Johnson Ravelomanana
* 1996-2007 : Gaston Edouard Ravelojaona
* 2007–2012 : Frédéric Rasamoely
* 2012-2013 : Guy Ratovondrahona
* 2013-2014 : Razafimbelo Vonimanitra
* 2014 - : Alain Hervé Rasolofondraibe

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Atle Skarsten** (født 15. september 1962) er flyger og lokalhistoriker fra Tananger i Sola kommune. Han skriver jevnlig lokalhistoriske artikler med en fokus på det maritime og andre verdenskrig. 

I 2004 gav Skarsten ut dokumentaren *Solabuen i Amerika*, en samling av utvandrede solabuers skjebner i Amerika. I 2008 kom boken *Solas eldste historie* som Skarsten har skrevet sammen med Tor Erik Hansen. Boken tar for seg kommunens historie fra steinalderen frem til og med vikingtiden. I 2010 lanserte han og medforfatter Michael Stokke boken *Blod og tårer* som presenterer de sovjetiske krigsfangene og sivile tvangsarbeidernes skjebne i Rogaland under andre verdenskrig. Høsten 2013 kom Skarstens første barnebok *Rottongane og gullskatten*. Sammen med medlemmer i Militærhistorisk Forening Rogaland gav han høsten 2014 ut boken *Tyske vinger over Sola og Forus*. 

Våren 2015 kommer Skarsten med bøkene *D. Danielsen 140 år,* om den eldste bedriften i Sola og *Sola, sjøen og krigen,* om krigsseilerne fra Sola, hjemme og ute. Per 2015 jobber han med historien om skøyta *Sjøleik* og ikke minst flyktningene som fulgte den fra Tananger til England i 1941.

Skarsten har mottatt kulturprisen i Sola kommune (1999) og Tananger-Losen fra Lions (2003) for sitt lokalhistoriske arbeid.

Bibliografi
-----------

* *Solabuen i Amerika* 2004 ISBN 82-996924-0-7
* *Solas eldste historie* 2008 ISBN 978-82-997946-0-2
* *Blod og tårer -historien om sovjetiske krigsfanger og sivile tvangsarbeidere i Rogaland 1941-1945* 2008 ISBN 9788282330398
* *Rottongane og gullskatten* 2013 ISBN 9788282332125
* *Tyske vinger over Sola og Forus* 2014 ISBN 9788282332606
* (no) Publikasjoner av Atle Skarsten i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  
 Arkivert 13. oktober 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterens hjemmeside
* Solas eldste historie hos Bokkilden
* Blod og tårer hos Commentum forlag
* Rottongane og gullskatten hos Commentum forlag
* Tyske vinger over Sola og Forus hos Commentum forlag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Atlekvida** eller **Atlekvadet** (norrøn: *Atlakviða*) er et norrønt dikt i Den eldre Edda. Det er et av heltediktene og tilhører diktsyklusen om volsungene. Handlingen bygger på det som beskrives i de tre Gudrunkvadene. Det regnes som et av de eldste edda-diktene, kanskje fra 800-tallet.

Kvadet forteller om sagnkongen Atle Budlesson (norrøn: *Atli*). Atle er gift med Gudrun, datter av Gjuke, og dreper hennes brødre Hogne og Gunnar gjennom svik. Gudrun hevner seg senere ved å drepe hennes og Atles felles barn Erp og Eitil, deretter Atle og alle hans menn.

Sagnkongen Atle har historisk opphav i hunerkongen Attila, og *Atli* er den norrøne formen av hunerkongens navn; Gunnar (norrøn: *Gunnarr*) er en burgunderkonge. Fortellingen om huneren Attila (som i virkeligheten levde på 400-tallet) har spredd seg muntlig og ankom antageligvis Norden i de påfølgende århundrene, etter å ha blitt overlevert muntlig i sagn og dikt om Attila og burgunderne i lang tid. Atle (Attila) opptrer også i *Volsungesaga* og *Nibelungenlied*.

Referanser
----------

1. ↑  Lind 2007 s. 21
2. ↑  Atlekvadet. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 23. august 2016 fra .
3. ↑  «Atlakviða» hos Gyldendals Den store danske. Hentet 28. august 2016

Kilder
------

* Idar Lind (2007). *Norrøn mytologi fra A til Å*. Det norske Samlaget. ISBN 978-82-521-6564-7.

Eksterne lenker
---------------

* *Atlekvadet* hos Heimskringla.no – Les kvadet både på norrøn og norsk på nett.
Forfatteren Dino Buzzati
***Tatarenes ørken*** (orig. *Il deserto dei Tartari*), skrevet i 1940, var et av hovedverkene til den italienske forfatteren Dino Buzzati. Boken kom i norsk oversettelse ved Tommy Watz på Solum forlag i 2001. Hovedpersonen, den nyutdannede løytnanten Giovanni Drogo, blir i begynnelsen av boken sendt til et fort ved grensa, Bastiani-fortet. Livet ved fortet er temmelig begivenhetsløst, men likevel kjenner han seg etter hvert merkelig knyttet til det, og får seg ikke til å reise derfra. 

I 1976 ble boken filmatisert av italieneren Valerio Zurlini under samme tittel. Blant andre Jacques Perrin og Max von Sydow spilte i filmen.

Handling
--------

Historien følger Drogo som venter hele livet på en stor krig, hvor hans eget liv og festningen han har blitt stasjonert ved endelig kan bevise sin egen verdi. Menneskets behov for å gi livet mening, og soldatens ønske om ære, er viktige temaer i romanen. Den veldig avsidesliggende utposten har bare utsikt over en øde ørken. Drogo bruker hele karrieren sin på å vente på at den barbariske horden som - ifølge ryktene - skal befinne seg på den andre siden av ørkenen.

Men flere år og tiår passerer uten at noe skjer, samtidig som Drogos tidligere venner i byen har fått barn, giftet seg og levd fulle liv. Men Drogo har aldri opplevd noe annet enn solidaritet med sine med-soldater i deres lange, tålmodige vakt. Når angrepet fra tartarene endelig kommer, blir Drogo syk og den nye lederen ved festningen avskjediger ham. Drogo, på vei hjem, dør kort tid senere ensom på et vertshus.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Attavicinus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En middelsstor (20-25 millimeter), svart skarabide. Arten utmerker seg ved at hunnen har mer påfallende utvekster på hode og pronotum enn hannen. Kroppen er kledt med nokså korte, oppstående, mørke hår. Hodet er flatt forlenget forover, bak i pannen med et kort, bakoverrettet horn. Det er to høye, ørelignende sidekjøler i den bakre delen av pronotum, disse har en brem av lange, stive, mørke hår på toppen. Dekkvingene mangler tydelige punktstriper. Beina er kraftige gravebein.

Levevis
-------

Arten er knyttet til bladskjærermaur i slekten *Atta*, der den lever av soppinfisert plantemateriale i avfallshaugene disse aktive maurene etterlater seg.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra et lite område i provinsene Jalisco og Michoacán i Mexico. Den ble tidligere regnet som svært sjelden og muligens utdødd, men har nylig blitt funnet over et litt større område.

Systematisk plassering
----------------------

Arten ble tidligere plassert i slekten *Liatongus*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- Slektsgruppen Oniticellini
						* Slekten *Attavicinus* Philips & Bell, 2008
							+ *Attavicinus monstrosus* (Bates, 1887)

Kilder
------

* Philips, T.K. og K.L. Bell (2008) *Attavicinus*, a new generic name for the myrmecophilous dung beetle *Liatongus monstrosus* (Scarabaeidae: Scarabaeinae). The Coleopterists' Bulletin 62: 67-81.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av en hann
* (en) *Attavicinus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Attavicinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Attavicinus monstrosus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Lough Bane** (irsk: *An Loch Bán*) er en innsjø (*lough/loch*) på grensa mellom grevskapene Meath og Westmeath i Irland. Grensa mellom de to grevskapene går fra øst til vest, gjennom midten av innsjøen. Lough Bane ligger omtrent 10 km fra byen Oldcastle i grevskapet Meath.

Lough Bane utgjør en del av et spesielt viktig verneområde. Innsjøen er den største av tre innsjøer innenfor dette verneområdet, de andre er Lough Glass og Lough Glass North. Motorsport er forbudt på Lough Bane.

Hydrologi
---------

Utsyn øst for Lough Bane
Lough Bane er en del av elven Boyne nedslagsfelt. Innsjøen renner ut til elven Deel ved innsjøens sørøstlige ende. Maksimal innsjødybde er 16 m. Innsjøen er oligotrof (næringsfattig), og anses som sårbar for forurensning (fra blant annet gjødsel og avføring fra tamdyr) ettersom den er omgitt av beitemark i en dal.

Lough Bane leverer vann til byene Kells og Oldcastle. Fra og med 2018 leverte Lough Banes behandlingsanlegg 2 500 000 liter vann per dag. En tørke i 2018 førte til at innsjøen registrerte sitt laveste nivå på over 30 år. Fallende vannstand har eksponert lag med mergel (en form for kalkstein) langs innsjøens bredder.

Naturhistorie
-------------

Landskapet med beitemarker rundt innsjøen
De fiskeartene i Lough Bane er blant annet abbor, ørret, regnbueørret, gjedde, nipigget stingsild og den kritisk truede ålen. Abbor er den dominerende fiskearten. Begge ørretartene er satt ut av den lkale sportsfiskeforeningen Lough Bane Angling Association. En bestand av hvitkloret kreps (*Austropotamobius pallipes*) ble erklært utdødd ved innsjøen i 1986. Fuglelivet ved Lough Bane består av dvergdykker, storskarv, vipe, storspove og enkeltbekkasin.

Vannet har en rekke arter av kransalger: *Chara rudis, Chara curta, Chara globularis* og *Chara contraria*. Slike sunne økosystemer med alger er stadig mer sjeldne. Strandvegetasjon består av våtmarksartene sjøsivaks, blåknapp, og mjødurt. Trearter langs kystlinjen omfatter bøk, kristtorn og hassel.

Referanser
----------

1. ↑  «An Loch Bán / Lough Bane», *Placenames Database of Ireland*
2. 1 2 3 4 5 6  «Lough Bane and Lough Glass SAC». *National Parks and Wildlife Service (Ireland)*. 2013
3. ↑   «A Reference Based Typology and Ecological Assessment System for Irish Lakes» (PDF). *Environmental Protection Agency (Ireland)*. 2006. s. 16.
4. 1 2  «Fish Stock Survey of Lough Bane» (PDF). *Inland Fisheries Ireland*. Juli 2016.
5. ↑  Melia, Paul (26. januar 2019): «Water supply for 70,000 still 'below normal' after drought», *Irish Independent*

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon, lover og lignende, Westmeath County Council
* Ordenance Survey of Ireland (Map no.42)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jessica Capshaw** (født 9. august 1976 i Columbia, Missouri) er en amerikansk skuespillerinne.

Hun er kjent for sin rolle som Dr. Arizona Robbins i den populære TV-serien Grey's Anatomy. Capshaw er datter av skuespiller og produsent Kate Capshaw og Robert Capshaw, en salgssjef og markedsdirektør. Hun er stedatter av regissør Steven Spielberg. Hun ble uteksaminert fra Harvard-Westlake School i 1994 og fra Brown University i 1998 med en grad innen engelsk språk. Hun gikk på skuespiller-klassen ved Royal Academy of Dramatic Arts (RADA) i London.

Capshaw giftet seg med Christopher Gavigan, administrerende direktør i organisasjonen Sunn World, den 22. mai 2004, i East Hampton. Den 8. september 2007, fikk hun og ektemannen sitt første barn, som de valgte å kalle Luke Gavigan. I april 2010 ble det kunngjort at Capshaw var gravid med sitt andre barn sammen med ektemannen Gavigan. I filmen, Valentine, spilte Capshaw rollen som Dorothy Wheeler. I 2009 ble hun fast inventar på dramaserien Grey's Anatomy, der hun ble gjenforent med sin medstjerne fra The Practise, Chyler Leigh.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID capshawjess[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jessica Capshaw på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Jessica Capshaw hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Jessica Capshaw i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jessica Capshaw på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Jessica Capshaw på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Capshaw på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Capshaw hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Capshaw hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Capshaw hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Capshaw hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Jessica Brown Findlay** (født 14. september 1989) er en engelsk skuespiller fra Cookham, Berkshire, England. Hun er mest kjent for å spille Lady Sybil Crawley i ITVs serie *Downton Abbey* og Emelia Conan-Doyle i den britiske filmen Albatross.

Brown Findlay er datteren av en lærerassistent og en økonomisk rådgiver. Hun trente med The National Youth Ballet and the Associates of the Royal Ballet. Da hun var 15 ble hun invitert til å danse med The Kirov at the Royal Opera House for en sommersesong.

Hun gikk på Furze Platt Senior School i Maidenhead. Ved avlagt eksamen ble hun akseptert til en rekke ballettskoler, men valgte å gå på Arts Educational School, på grunn av A-level-kursene. Hun gikk på skolen i to år og i sitt andre år gikk hun gjennom tre operasjoner i anklene, den siste gikk galt. Etter dette ble hun fortalt at hun aldri kunne danse igjen. Hun har sagt at hun alltid har tenkt på en karriere som skuespiller, men hadde aldri mulighet til å prøve. Etter oppmuntring fra en kunstlærer fullførte hun utdanningen sin på Arts Educational School, og et kurs i kunst på Central St. Martin’s. Mens hun var der, tok hun skuespiller-kurs.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jessica Brown Findlay på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Jessica Brown Findlay hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Jessica Brown Findlay i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jessica Brown Findlay på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Jessica Brown Findlay på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Jessica Brown Findlay på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Brown Findlay på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Brown Findlay hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Brown Findlay hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Brown Findlay hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Elmar Theodor Mäder** (født 28. juli 1963 i Henau) var kommandant for Sveitsergarden fra 2002 til 2008.

Bakgrunn
--------

Han er oppvokst i Zuzwil i kantonen St. Gallen, og har tre brødre og en søster. Hans foreldre, Theo og Katharina Mäder, drev en forretning som solgte slakteriutstyr. Han gikk på primærskolen i Zuzwil, sekundærskolen i Wil og deretter kantonskolen i Sankt Gallen, og studerte jus ved Université de Fribourg. Han avsluttet studiet med lisensiatgrad i *begge rettene* (verdslig og kirkelig). Deretter arbeidet han som rettsskriver og fra 1992 som selvstendig rådgiver med vekt på skatterådgivning, revisjon og konsolidering av finansselskaper.

Sveitsergarden
--------------

Han meldte seg til Sveitsergarden i 1998, og ble 2. juni 1998 utnevnt til visekommandant for garden av pave Johannes Paul II. I 2002 ble han gardens 33. kommandant, en posisjon han beholdt til 2008. Han gikk da over i privat virksomhet.

I 2014 uttalte han til ukebladet «Schweiz am Sonntag» at det fantes et nettverk av homofile prester i Vatikanet, og at han var sikker på at disse ville ende opp med å utgjøre et sant hemmelig samfunn som ville greie å true pavens sikkerhet.

Han er gift og har fire barn. Han er medlem av Helvetia Romana i SchwStV og K.A.V. Capitolina Rom i CV.

Utmerkelser
-----------

* Komtur med stjerne av den hellige Gregor den stores orden
* Komtur av den hellige pave Silvesters orden
* Æresridder med sølvstjerne av Sacro Militare Ordine di San Giorgio.
* Ridder av den hellige grav i Jerusalem
* Gentiluomo di Sua Santità (for resten av livet)

Referanser
----------

1. ↑  «Anzeige» **(tysk)**. Handelszeitung.ch. 14. april 2009. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 14. april 2021.
2. ↑  «Eine Bank hätte sicher mehr bezahlt» **(tysk)**. hossli.com. 7. februar 2010.
3. ↑  «La reforme du Vatican et l'ombre des lobbys» **(fransk)**. lesechos.fr. 24. januar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Busleik skåret i bjørk med innskrift MGD og datering 1863, fra Lom i Oppland. Lengde 22 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum.
**Busleik** eller *saltkule* er en beholder for salt som budeier og gjetere kunne sette i beltet. Den er skåret i tre og selve beholderen er gjerne kuleformet med et rundt hull i toppen. I hullet kunne de stikke ned en våt finger som saltet festet seg på og som de deretter kunne stikke i kukjeften slik at dyret fikk kjenne saltsmaken og ville følge etter.

Saltet som ble brukt til kuene var gjerne blandet med annet innhold som finhakket einer, gras eller pors, og det ble gjerne kalt *busalt*. Dette saltet var et viktig middel for å holde busakpen samlet. Selve **kulykken** kunne knyttes til dette stoffet, og fra Sunnfjord er det fortalt at de ikke måtte låne bort busalt for da kunne de miste lykken med at kuene kom hjem til setra.

Se også: salthorn

Litteratur
----------

* Solheim, Svale (1952): *Norsk sætertradisjon.* Oslo.
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.[*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  Solheim (1952) side 167.

Eksterne lenker
---------------

* Se busleiker i DigitaltMuseum.
Fra 10-årsjubileet i 1911. Foreningens første formann Wilhelm M. Jenssen som nr. 2 fra høyre i første rekke.  

*Første rekke:* Olaf Lunde, Arnt Kolstad, Harald Eidem, Adolf Langset, Wilhelm M. Jensen, Odin Albert Krabseth  
*Andre rekke:* Olaf Dyrendahl, Oskar Peder Letnes, Olaf Larsen, Sverre Sand, Ole Benjaminsen, Helmer Lian, Kokseter og Utstrand.  
Foto: Hilfling-Rasmussen, Trondheim Byarkicv.
**Buss- og Sporveisarbeidernes Forening** (BSF) er avd. 47 i Fagforbundet.

Fagforeningen ble startet 28. desember 1901, med navnet Det Norske Sporveisforbund. Første formann var Wilhelm M. Jenssen. Foreningen har i dag[*når?*] ca. 720 medlemmer. BSF organiserer ansatte på Team Trafikk i Trondheim. I 2010 ble kollektivtransporten i Sør-Trøndelag (siden Trøndelag) lagt ut på anbud. Og med dette oppsplitene systemet har BSF fortsatt størst antall medlemmer. De har medlemmer i Vy Buss (tidligere Nettbuss og Nettbuss Travel), Tide, Trønderbilene, Gråkallbanen, Boreal, Unibuss/ Værnes- Ekspressen. 2017 vant BSF Trondheim Kommunes Mangfoldspris for godt arbeidet over flere år.

Referanser
----------

1. ↑  Baumberger, Berit (8. november 2017). «– Det er nesten som en trønder-nobelpris». *adressa.no*. Besøkt 18. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Buss- og Sporveisbetjeningens Forening
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Databuss** er forbindelsene mellom prosessoren og de ulike enhetene i en datamaskin. Den består av enkeltledere på hovedkortet som forbinder alle delene i datamaskinen som skal sende fra seg eller ta imot data.

Meningen med denne er at den skal overføre data i en datamaskin, f.eks. mellom internminnet, utvidelseskortene, kommunikasjonsporter, diskettstasjon, harddisk, CD-ROM, skjermkort og prosessoren. 

Bredden på databussen forteller hvor mange databits som kan overføres på én gang. En 32-bits databuss kan altså overføre 32 bits, (4 bytes), på en takt av klokkefrekvensen og har 32 parallelle ledere. Alle enhetene i maskinen må da kunne kobles til 32-bits databuss. Noen hovedkort har riktignok ekspansjonskortplasser med en konverter som kan brukes av kort med smalere buss, for eksempel 8-bits kort i en 16 bits maskin. 

**Databussene** ligger på hovedkortet og gjennom disse blir da all informasjon og data du behandler på din datamaskin sendt rundt til de enkelte enhetene som er koblet til hovedkortet med full databuss. På eldre datamaskiner var det parallellport som kunne koble alle lederne i databussen til andre enheter, for eksempel en skriver.

**Kontrollbussen** er en samling kontrollinjer, som styrer forskjellige funksjoner på bussen.

UART enhet
----------

Kommunikasjonsportene har en UART enhet (Universal asynchronous receive and transmit unit) som tar imot tegn (8bits bytes) fra databussen der en takt i databussen gir like mange bits som bredden av databussen. En seriell port sender disse tegnene ut i rekkefølge. Dette kan sammenlignes med en 16-filers motorvei der trafikken skal sendes videre i en fil. En melding inn på UART enheten kan sees som ett felt som fortsetter som en 16-filers motorvei. Minnet i UART brikken må kunne lagre all informasjonen i meldingen for omdanningen fra 1 fil til 16 filer eller omvendt. 

Enheten kan sende signal om at den er klar til å ta imot mer på en annen leder, DTR, (data terminal ready). 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Falko Weißpflog** (født 1954 i Pleißa) er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for DDR. Han tok blant annet bronsemedalje i VM og satte verdensrekord i skiflyging.

Weißpflog deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i perioden 1976-1980. Hans beste enkeltresultat var 4. plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1978 og i Innsbruck 4. januar 1978. Sammenlagt var hans beste plassering 5. plass i 1977/78. I verdenscupen, som startet opp vinteren 1979/80, greide han en 4. plass i Zakopane 26. januar 1980. Han ble nummer 46 sammenlagt i verdenscupen i sesongen 1979/80.

Han tok bronsemedalje i storbakken i VM i Lahtis i 1978. 5. mars 1976 tangerte han verdensrekorden i skiflyging med 174 meter i Heini Klopfer-bakken i Oberstdorf.

Den østerrikske artisten Hans Hölzel var svært begeistret for Falko Weißpflog, og tok fornavnet hans som kunstnernavn. Hölzel endret én bokstav i navnet, og ble kjent som Falco.

Referanser
----------

1. ↑  Falco.at (offisiell side): Aus Hans Hölzel wird Falco

Eksterne lenker
---------------

* (en) Falko Weißpflog – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Skisprungschanzen-Archiv: Flying hills (med liste over verdensrekorder)