«***Ola Brenn***» er et skillingstrykk som har vandret i mange varianter på folkemunne i Østerdalen. Ola Brenn var fra Stor-Elvdal. Han var med i krigen mot Sverige 1807-1814, og han var den som tente på krigsvarden på Tronkberget siste gang i 1812.

Teksten
-------

**1.**Det rei in gud som han var galen  

fra Åmot og nordover Storædalen,  

småstein sprute og skomtappa valt  

hesten vart båte brøten og halt.  

  

**2.**Det var såmmå kvellen på Evenstad  

det banke på glasa i kammersa,  

det banke båte lenge og vel  

da spør inn gubbe: Hør er det på jæl.  

  

**3.**Det er brev og bø i fra Hegermann  

svensken nærmer seg Nørjes land.  

Det er grett å væta hør han tenkjer på,  

stå opp herr lensmann læt bøstikka gå.  

  

**4.**Gubben sto opp det var lensmann sjøl,  

in kjempe in rusk tå in østerdøl,  

med større forstand enn kjemper pla ha  

slik var det han presten Wergeland sa.  

  

**5.**Han vekte drengom han sendte døm ut  

med bø åt hør eneste storælsgut.  

Ma siste drengen rei sørover jola  

sette gubben seg stillt ved bola.  

  

**6.**Reist er Norges gamle kongestol  

nå rann døm før'n at disse sterke ord  

enige og tro til Dovre fell  

å ja ma'n såg på Rognvola ikveld,  

der låg ho så brei og så trygg og blå  

tykte han det rope hundre ovanfrå.  

  

**7.**Gud signe døm som får bø i natt  

mange kjem ailler åt Storældaln att,  

min det vart skreve på Eidsvoll lyt stå  

og kara frå Ældaln stoler je på.  

  

**8.**Og Evenstadguta døm rei og rei  

utøver bygda på hør sin vei,  

det dundre på dørom det banke på glasa  

gampa skalv og guta dom pasa.  

  

**9.**Og følke vakne i grend etter grend  

ved midnattsleite var guta på Brenn,  

der var det han Ola som skulle i vei  

han spratt tur senga og kledde på seg.  

  

**10.**Den fyrste tanken som gjennom han fór,  

var ne: Hør skær det nå bi me'a mor.  

der kom a alt inn gjønnom kåvådøra  

i rene væla hør er om å gjøra.  

  

**11.**Der kommer beskjed mor skær møte på linna  

skær hefte bort følk au midt i vinna,  

du skjønner det er nødd om å bi råd  

han Nils bort i Rosven får stå føre nå.  

  

**12.**Se militæra har støtt slik hast  

får sjå tel je kjem meg i veien trast,  

du mor du får sta legge smør i ørsja  

og je får finne fram sekken og børsa.  

  

**13.**Du Ola det er nå full aller kri  

nei da mor min du vet det kan bi,  

min kom hau mor ma du går på bua  

å ta med deg innatt na uniformslua.  

  

**14.**Klokka fire sto han Ola med sekken på  

så var det å seie farvel å gå,  

ja nå får du læva så vel da mor  

kom hau å senn et bar bekksømskor.  

  

**15.**Å Ola, Ola, hør ska je nå tenkje  

her bir je åleine i stakkars enkje.  

Med in tongbrukt gard og farlause bon  

og nå ska je miste min eldste son.  

  

**16.**Du veit det Ola du e tong å miste  

ho begynt å gråte ho gret så a riste,  

skulle du døy i krigen nå Ola  

så kjøm døm til å kjøre meg at åt jola.  

  

**17.**Gråt itte mor det lyt vara som det er,  

hadde je døm ute på garden her  

alle de svenskom som fell på meg  

skulle jeg trast var innat åt deg.  

  

**18.**Så vart det kri ja, å han Ola var me  

han tok nok sine, og vel så det,  

børsa si eia den fekk han nå ha  

før den tykte han Ola gikk så bra.  

  

**19.**Small det så flaut det som oftest blod  

ja engong fortæl dom det stufte to,  

obersten sa: Med hundre som han  

gikk jeg midt gjennom Sveriges land.  

  

**20.**Han Ola fekk to til å la åt seg  

så gikk han i spissen og gjorde veg,  

og speltes sommertie retrettmarsj  

var han Ola sist ma døm gikk tilbars.  

  

**21.**Hain Ola Brenn i fra Storældaln  

bar Storædalsnavnet ut i væln.  

Med større ære hel nån har gjort  

og deffør skar'n itte glømmes bort.  

  

**22.**Ola Evenstad, Ola Brenn  

Olekarer frå hør si grend.  

Frå Setre og Sollin til Negard og Stai  

it hurra for døm og for syttande mai.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983