recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Romain Hinderer** (født 12. september 1688 nær Mulhouse i Alsace i Frankrike, død 26. august 1744 i Changshu i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 

Han kom fra tyskspråklig bakgrunn. Han reiste i 1706 ut til Østen og ankom Kina i 1706. Først var han i Guangdong, men ble så kalt av Kangxi-keiseren til Beijing dit han ankom i 1708. Etter noen år ved hoffet kunne han reise som misjonær til Hangzhou i 1711. Han ble engasjert i keiserens store kartleggingsprosjekt, og reiste fra 1712 rundt i hele landet (Hunan, Jiangnan, Zhejiang, Fujian, Formosa, Jiangxi. Fra 1718 var han igjen i Hangzhou, og fra 1722 i Kanton. 

Under forfølgelsen i Tonkin var han i området og hjalp jesuitter som ble arrestert der. Under forfølgelsene i Kina i 1724 satt han fanget i Zhejiang. 

Han grunnla også en kongregasjon, kalt *Congrégation du Sacré-Coeur*, i 1723. 

I 1732 ble han forvist, og virket i 1734-35 i Yunnan, før ha kunne komme tilbake til mer sentral deler av Kina. Han døde i 1744 i Changshu nær Suzhou; han ble gravlagt i Nanjing.

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**HK/Danmark**, tidligere **Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund**, er med sine 330 000 medlemmer (2008) Danmarks nest største fagforbund, kun overgått av 3F. Kim Simonsen er[*når?*] forbundets formann.

HK, som hører til under LO, ble grunnlagt i 1900. Forbundet organiserer funksjonærer i butikker og på kontorer i private virksomheter, samt i centraladministrasjonen, regionene og i kommunene. Laboranter, legesekretærer, sykehusassistenter, handelsreisende, IT-ansatte, advokatsekretærer, merkonomer og bachelorer innenfor handelsfag favner også under HK.

Tre firedeler av HKs medlemmer er kvinner. HK er delt opp i fire faglige sektorer med oppgitte medlemstall:

* HK/Handel med ca. 77 000 medlemmer
* HK/Privat med ca. 147 500 medlemmer
* HK/Kommunal med ca. 69 000 medlemmer
* HK/Stat med ca. 36 000 medlemmer

HK er inndelt i sju geografiske avdelinger: HK Nordjylland, HK Midtvest, HK Østjylland, HK Sydjylland, HK Midt, HK Sjælland, og HK Hovedstaden.

Referanser
----------

1. ↑  HK's medlemsstatistik, tal anført på siden 2008-10-16 Arkivert 22. februar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

Portal: Danmark
**Wuqiao** (kinesisk: 吴桥县; pinyin: *Wúqiáo Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Cangzhou.

Fylket hadde 274 184 innbyggere i 1999.

Akrobatikkultur
---------------

Wuqiao fylke har i århundrer vært kjent for sine akrobater. Gravmæler fra Det østlige Wei-dynastis tid (534-550) under Sør- og Norddynastiene (386-581) funnet i 1958 i landsbyen Xiaomachang i Wuqiao viser en rekke akrobatiske oppvisninger. Det var imidlertid fra Yuandynastiets tid (1271–1368) at Wuqiaos akrobatikk fikk nasjonalt ry. Tidligere var akrobatene fra Henan av størst betydning. Men da Yuandynastiet ble opprettet og hovedstaden ble flyttet fra Kaifeng til Beijing at Wuqiao, som ligger nær Bewijing, begynte å blomstre i dette henseende. Fylket har holdt fast på sin spesialitet hele tiden siden da.

Administrative enheter
----------------------

Storkommuner:

* Sangyuan, Tiecheng (铁城镇), Yuji (于集镇), Liangji (梁集镇), Anling (安陵镇)

Kommuner:

* Caojiawa (曹家洼乡), Songmen (宋门乡), Yangjiasi (杨家寺乡), Goudianpu (沟店铺乡), Hezhuang (何庄乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Wuqiao. De begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  保定市-行政区划网

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
*cis*-2-buten.
*trans*-2-buten
**Cis-trans-isomerer** eller **geometriske isomerer** beskriver den romlige struktur av visse kjemiske forbindelser. Cis-trans-isomerer er en type stereoisomerer. Cis-trans-isomerer inneholder typisk en dobbeltbinding, som ikke er fri rotasjon omkring, eller en alifatisk ringstruktur, hvor rotasjon om bindingene er betydelig innskrenket.

Det er to forskjellige slags cis-trans-isomer, de kalles henholdsvis *cis* og *trans*. Disse navn beskriver hvordan to substituenter, en på hver side av dobbeltbindingen, sitter i forhold til hverandre. Cis beskriver strukturen hvor de to substituenter sitter på samme side av dobbeltbindingen, mens substituentene i en transforbindelse sitter på forskjellig side. Et eksempel på cis-trans-isomerer er de to isomerer av 2-buten.

I ringstrukturer sitter to substituenter i en cisisomer på samme side av ringen, i en transisomer sitter det en substituent på hver side. Et eksempel på cis-trans-isomeri i ringstrukturer er de to isomerer av 1,2-dimethylcyclopentan:

isomerer av 1,2-dimethylcyclopentan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Ærøya** er ei øy utenfor Hisøy i Arendal kommune og en del av Raet nasjonalpark. 

Øya er ubebodd og har ikke rester etter bebyggelse. Øya var uten skog frem til barken «Iona» forliste ved Havsøya 3. desember 1909 på vei til Hisøy i ballast fra Göteborg. Kapteinen ombord på seilskipet, Johan Osmundsen, drev i land på Ærøya, og etter dette bestemte den daværende eieren av øya, minister Prebensen, at øya skulle beplantes med trær slik at skipbrudne kunne søke ly der ved forlis. Siden dengang har øya hatt furuskog.

Ifølge Grimstad Adressetidende hadde gartner Mons Klingenberg Fuhr, Grimstad, i 1910 plantet 10 000 treårige furuer, 5 000 buskfuru og resten alminnelig furu på eiers regning. Ifølge avisen var øya kjøpt av amtmann (fylkesmann) Prebensen året før for å gjøre forsøk med beplantning. Prebensen og Fuhr inspiserte feltet i august samme år, og "Beplantningen viste sig at staa meget godt."

Kilder
------

* Agderposten 23. oktober 2010 s.36
* Grimstad Adressetidende 16. august 1900

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Norsk tid** er fastsatt av Stortinget gjennom lov om målenheter, måling og normaltid. Loven bestemmer at normaltiden i Norge er én time foran koordinert universaltid (UTC+1). Dette innebærer at Norge er plassert i tidssonen sentraleuropeisk tid.

Videre har Norge sommertid i tiden mellom klokken 02 siste søndag i mars og klokken 03 siste søndag i oktober. I den perioden stilles klokken én time frem i forhold til resten av året, til UTC+2, sentraleuropeisk sommertid. Denne ordningen følger europeisk sommertid fastsatt av Den europeiske union.

Historie
--------

Loven om norsk normaltid ble vedtatt i 1894 og avsluttet bruken av lokale tider til fordel for en nasjonal klokketid. Før dette hadde de lokale tidene variert med nesten to timer fra Norges østligste til vestligste punkt.

Referanser
----------

1. ↑  Lov om målenheter, måling og normaltid
2. ↑  Lov om målenheter, måling og normaltid § 6
3. ↑  Forskrift om sommertid
4. ↑  forskning.no
5. ↑  Institutt for teoretisk astrofysikk
**Regjering** betyr dels selve virksomheten som handler om å styre et land eller annen myndighet, dels betegner det en forsamling av regjeringsmedlemmer. Hvem som er medlemmer av en regjering varierer sterkt mellom ulike stater og i tid. I mange stater (herunder delstater) er regjeringen et råd underlagt statssjefen som har til formål å utføre det politiske styret. Regjeringer ledes av en regjeringssjef, som kan være statssjefen selv eller en annen person (kalt bl.a. statsminister, premierminister eller lignende). Dessuten består regjeringer i de fleste moderne stater av et antall ministre som hver leder et ministerium.

Regjeringer innsettes vanligvis av statssjefen, og må i land med parlamentariske systemer normalt ha støtte av majoriteten i nasjonalforsamlingen.

Se også
-------

* Norges regjering
* Oslo byråd
* Storbritannias regjering
* Sveriges regjering
* Tysklands regjering
* USAs regjering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
| Kroatisk-bosniske krig |
| --- |
| Stari Most ble endelig ødelagt under den kroatisk-bosniske krigen. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 18. oktober 1992 |
| Sted | Bosnia-Hercegovina |

 |
| Stridende parter |
| Herceg-Bosnia | Republikken Bosnia-Hercegovina (1992–1995) |
| Kommandanter og ledere |
| Mate Boban | Alija Izetbegović |

Den **kroatisk-bosniske krig** pågikk fra 1992 til 1994, og sto mellom Republikken Bosnia-Hercegovina (1992–1995) og den bosnisk-kroatiske staten Herceg-Bosnia. Krigen var en del av Bosnia-krigen og ble derfor gjerne kalt «krigen i krigen». Under beleiringen av Mostar, ble den allerede skadde Stari most skutt helt i stykker av kroatere. Krigen førte til opprettelsen av Føderasjonen Bosnia-Hercegovina. 

Kroater og bosniere var i utgangspunktet allierte i kampen mot Den jugoslaviske folkehæren og bosnia-serberne. Konflikten oppsto som en væpnet konflikt 19. juni 1992, og ble utvidet til full-skala krigshandlinger i mars 1993. Den opphørte 23. februar 1994, etter massivt press fra USA. Washington-avtalen ble undertegnet i mars 1994.

 

Krigen startet i dagens Sentral-Bosnia kanton men spredte seg videre langs elva Neretva til Hercegovina og Mostar. Krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten, herunder etnisk rensning ble begått på begge sider. Det samme gjaldt massive plyndringer, massakrer av sivilbefolkningen. Ahmici-massakren var en del av denne konflikten. Det ble etablert interneringsleire, der de innsatte ble torturert, kvinner ble mishandlet og voldtatt. For disse forbrytelsene ble ledere av Det kroatiske forsvarsrådet og Den bosniske armeen (Armija BIH), medlemmer av mujahedin og ledende politikere på begge sider straffet av Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia, ICTY.

* Etnisk sammensetning av Hercegovina i 1993.Etnisk sammensetning av Hercegovina i 1993.
* Frontlinjene i nord og sentralt i Hercegovina i 1993.Frontlinjene i nord og sentralt i Hercegovina i 1993.
* Entitetene Føderasjonen Bosnia-Hercegovina (gult), Republika Srpska (grått) og distriktet Brčko (rosa)Entitetene Føderasjonen Bosnia-Hercegovina (gult), Republika Srpska (grått) og distriktet Brčko (rosa)
* Den kroatiske generalen Slobodan Praljak som hadde kommandoen over kroatiske styrker ved Mostar, tok sitt eget liv under rettssaken i Haag.Den kroatiske generalen Slobodan Praljak som hadde kommandoen over kroatiske styrker ved Mostar, tok sitt eget liv under rettssaken i Haag.

Referanser
----------

1. ↑  International Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Serious Violations of International Humanitarian Law Committed in the Territory of the Former Yugoslavia since 1991 (26. februar 2001). «Dom av 26. februar 2001» (PDF). Besøkt 21. august 2022.
2. ↑  «Dom i ICTY mot Kordi og Erkez.» (PDF). 26. februar 2001. Besøkt 21. august 2022.
3. ↑  «Statement of the Office of the Prosecutor in relation to the judgement in the case Prosecutor vs. Jadranko Prlić et al. | International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia». *www.icty.org*. Besøkt 21. august 2022.
Motoren BMW M10, som ble brukt i BMW 1800.
**BMW 1800** var en bilmodell i BMWs *Neue Klasse*. Den ble introdusert i 1963. Bilen var ekstriørmessig lik BMW 1500. Motoren var M10 motor med økt sylindervolum og effekt i forhold til motoren fra BMW 1500. Denne motoren var på 1 766 cm³ og utviklet 90 Hk. BMW 1800 som ble produsert parallelt med BMW 1500, var en salgssuksess. Modellen ble produsert i forskjellige varianter, også med automatgir, fra 1963 frem til 1971. Gjennom årene ble det foretatt små endringer. Endringene som ble foretatt var mest synlig ved at dashbordet ble oppgradert samt at grillen ble forandret. BMWs 4-dør *Neue Klasse* var forgjengeren til dagens BMW 5-serie.

To varianter av BMW 1800 ble produsert: BMW 1800ti og BMW 1800 Ti/SA.

BMW 1800ti
----------

Ved introduksjon av 1800ti (Turismo Internazionale), var BMW tilbake i europeisk racing. Allrede første året viste det seg å bli en racingsuksess. BMW 1800ti var en modell som ekstriørmessig var lik en BMW 1800. Motoren var en standard BMW 1800-motor, men hadde økt kompresjonsforhold fra 8,6:1 til 9,5:1 og dobble Solex 40 PHH forgassere. Motoren hadde betegnelsen M118, og utviklet 108 HK. Akselerasjonen 0-100 tok 11 sekunder og toppfarten var 171 km/t. Bilen ble produsert i perioden 1964 - 1966 i 19 663 eksemplarer. Bilen er i dag et ettertraktet samleobjekt.

BMW 1800 Ti/SA
--------------

BMW 1800 Ti/SA var en modell som ble utviklet i 1964 med tanke på BMWs deltakelse i motorsport. Bilen hadde basis i en standard BMW 1800Ti, og utviklet videre til SA (SonderAusführung) spesialversjon. Motoren ble utstyrt med dobble Weber forgassere, høyere kompresjonsforhold og utviklet 130 HK. Modellen skilte seg også fra standardmodellen ved å ha skivebremser foran og bak, sportsseter og sportsratt av tre. BMW 1800 Ti/SA vant 24 timers løpet i 1965 på «Circuit de Spa-Francorchamps» i Belgia. Modellen ble kun produsert i 200 eksemplarer og er i dag et meget ettertraktet samleobjekt.

* widths="110px"
* BMW 1800 TI/SA BMW 1800 TI/SA
* BMW 1800 Ti/SA på bane BMW 1800 Ti/SA på bane

Produksjonstall
---------------

| modell | 1800 | 1800 TI | 1800 TI/SA |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | 8 346 |  |  |
| 1964 | 25,063 | 8 191 |  |
| 1965 | 38,048 | 12 427 | 200 |
| 1966 | 13 393 | 4 |  |
| 1967 | 8 893 | 419 |  |
| 1968 | 7 777 | 67 |  |
| 1969 | 11 273 | 1 |  |
| 1970 | 14 367 |  |  |
| 1971 | 7 654 |  |  |
| **total** | **134 814** | **21 116** | **200** |

Eksterne lenker
---------------

* (en) BMW 1800 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Stiftelsen Organdonasjon** ble opprettet i 1997 på bakgrunn av den store mangelen på organer for transplantasjoner.

Stiftelsen arbeider for å øke tilgangen på organer for transplantasjoner, for slik å redde menneskeliv. Stiftelsens daglige drift ledes av et informasjonskontor, som består av ca 7 årsverk. Daglig leder for Stiftelsen er Hege Lundin Kuhle.

Deres formål er å bidra til å bedre tilgangen på organer for transplantasjoner. Dette gjøres ved å informere allmennheten om hva organdonasjon er, og ved å formidle hvor viktig det er at alle tar stilling til organdonasjon mens man lever.

Stiftelsen Organdonasjon er pådrivere mot helsevesen og myndigheter for å sikre at nødvendige ressurser stilles til disposisjon for å redde liv.

De står også bak Donorkortet som kan lastes ned som applikasjon til smarttelefoner eller som er å finne i brosjyren «Organdonasjon - Redder liv!» på apotek, legekontor, blodbanker med flere. 

Høsten 2008 lanserte de en undervisningskampanje, En gave for livet – historier om organdonasjon rettet mot videregående skoler i Norge. Bakgrunnen for dette skoleprosjektet var å få større oppmerksomhet om organdonasjon blant ungdom.

I 2011 vant Stiftelsen Organdonasjon bronse i Gulltaggen Awards i kategorien «Beste kampanje/samfunnsinformasjon» for sin jobb for å få nordmenn til å «Si ja til organdonasjon!».

Stiftelsen ble i 2015 tildelt Wenche Foss' ærespris sammen med Ane Dahl Torp.

Pasientorganisasjoner
---------------------

Bak stiftelsen står 6 pasientorganisasjoner: 

* Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke (LHL)
* Landsforeningen for Nyrepasienter og Transplanterte (LNT)
* Foreningen for Hjerte- Lungetransplanterte (FHLT - en interessegruppe i LHL)
* Foreningen for hjertesyke barn (FFHB)
* Voksne med medfødt hjertefeil (VMH)
* Norsk Forening for Cystisk Fibrose (NFCF)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Gulltaggen vinnere 2011
4. ↑  «Ane Dahl Torp tildeles Wenche Foss' ærespris». Aftenbladet. 13. januar 2016. Besøkt 6. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Organdonasjon
* Donorkort
En vanlig stiftemaskin for å hefte sammen papirark med små «heftestift»er i metall. Slike stiftemaskiner er særlig i bruk på kontorer og i skoler.
Tre papirbunker heftet sammen med metallstifter ved hjelp av stiftemaskin.
En **stiftemaskin** er et redskap for å stifte fast tynne materialer, oftest papirark, med en liten heftestift av metall.

Enkle stiftemaskiner beregnet for å hefte sammen papir, er vanlig utstyr på et kontor. Det finnes også kraftigere stiftemaskiner med større stifter for å feste papp, tynne treplater og andre materialer. Slike kalles gjerne stiftepistol. Vanlige stiftemaskiner bøyer stiften i en svak bue under papiret. Det finnes også stiftemaskiner som bretter stiften inn under papiret, såkalt «Flat Clinch», som påstås å spare 30% plass i tykkelse. Dette kan være praktisk i f.eks en regnskapsperm der det ligger 100 bilag med stiftene rett over hverandre.

Det finnes både manuelle og elektriske stiftemaskiner, også slike som reagerer automatisk når en legger noe under stifteklypa.

* Det kom flere verktøy for enkel sammenstifting av papirer i siste halvdel av 1800-tallet. Denne amerikanske typen er patentert 1879.Det kom flere verktøy for enkel sammenstifting av papirer i siste halvdel av 1800-tallet. Denne amerikanske typen er patentert 1879.
* En kraftigere stiftepistol med litt dypere stifter eller hefteklammer. Drivkraften er fortsatt håndmakt.En kraftigere stiftepistol med litt dypere stifter eller hefteklammer. Drivkraften er fortsatt håndmakt.
* Lite verktøy til å åpne, trekke ut og fjerne stifter fra papirbunkerLite verktøy til å åpne, trekke ut og fjerne stifter fra papirbunker

Se også
-------

* Stiftepistol
* Heftestift
* Stiftefjerner
* Binders

Eksterne lenker
---------------

* (en) Staplers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Terminalen, Astana
**Astana internasjonale lufthavn** (kasakhisk *Халықаралық Астана Әуежайы* *Xalıqaralıq Astana Äwejayı*) (IATA: **NQZ**, ICAO: **UACC**) er en internasjonal flyplass i Kasakhstan som ligger 16,7 km sørøst for hovedstaden Astana.

Historie
--------

Astanas første flyplass ble bygd i 1931 i utkanten av byen, og ble utviklet videre etter andre verdenskrig. Men en ny flyplass, som ble Astana internasjonale lufthavn ble bygd 11 km sør for byen, og åpnet i november 1963. Den ble i stor grad brukt av Aeroflot og det lokale direktoratet. Etter overføring av kapital fra Almaty til Astana i desember 1997, gjennomgikk flyplassen en serie med store rekonstruksjoner som brakte den opp til internasjonale standarder, inkludert nåværende 3 500 meter rullebane. En ny passasjerterminal tegnet av den japanske arkitekten Kisho Kurokawa ble åpnet i februar 2005.

I løpet av 2015 økte trafikken til 3 366 560 passasjerer.

Referanser
----------

1. ↑  «Astana Kazakh Gem». *Airliner World*: 64–67. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Inngangsportal, kasse og sirkustelt
Elefanterna Mala og Delhi med deres svenske Stallmester Dan Koehl i München
Mala, Dan Koehl, Delhi og Bara, 2001
**Circus Krone** er Europas største sirkus. Det er fra 2017 eid av Jana Mandana Lacey-Krone, og har vinterkvarter i München, ved det etter sirkuset oppkalte *Zirkus-Krone-Strasse*.

Sirkuset ble grunnlagt 1905 i Harz av Carl Krone (1870-1943) under navnet *Circus Charles*, innledningsvis bare med dyreforestillinger, sammen med hustruen Ida Krone. 

Datteren Frieda Sembach-Krone (1915-1995) og hennes mann Carl Sembach-Krone (1908-1984) overtok så, og i 1980 overtok deres datter Christel Sembach-Krone (1936-2017).

2017 overtok Christel Sembach-Krones adoptivdatter Jana Pilz, (artistnavn Jana Mandana Lacey-Krone) sirkuset, vars biologiske foreldre er Uhrs Pilz og hans hustru Machy Pilz.

Elefanter
---------

Circus Krones fremste trekkplaster har alltid vært elefantene, både asiatiske elefanter også afrikanske elefanter. På det meste eide sirkuset i år 1928, da det kappedes med Circus Sarrasani om å ha den største hjorden, totalt 27 elefanter. Dette året eide sirkuset 683 dyr, hvorav 100 rovdyr og 250 hester. Åtte elefanter ble over 30 år gamle, 7 elefanter ble over 40 år. 

I 1967 inntraff en katastrofe; to ungdommer i byen Mannheim satt fyr på elefantteltet. De fjerten elefantene ble reddet fra flammene, men åtte av dem hadde sterke brannskader, og seks av de åtte, som hadde annengradsforbrenninger, døde eller ble avlivet.

I siste del av andre verdenskrig risikerte sirkuset å miste verdifulle dyr under bombinger, og elefantene ble fraktet under oppsyn av sin stallmester Harry Jahn til Bad Reichenhall, der elefantene ble holdt i bombesikre grotter.

Stallmestere for elefantene: Carl Krone, Hubert Mirow, Harry Philadelphia-Huling, Harry Jahn, 1982-1998: Banda Puntha Vidane, 1998-2000: Patricia Zerbini, 2000-2001: Dan Köhl, og fra 2002 James Puydebois.

Litteratur
----------

* Klaus-Dieter Kürschner: *Circus Krone – Von der Menagerie zum größten Circus Europas.* Hrsg. Circus Krone. Ullstein, Berlin 1998, ISBN 3-550-06936-7.
* Frieda Sembach-Krone: *Circus Krone. Eure Gunst – unser Streben.* Eine autorisierte Aufzeichnung von Hellmuth Schramek. Ehrenwirth, München 1969.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Circus Krone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Cirkus Krones nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Nurestan-provinsen** (også skrevet **Nuristan**) er en av 34 provinser i Afghanistan. Den ble opprettet i 2001 fra de nordlige delene av Laghman- og Konar-provinsene. 

Provinsen ligger på de sørlige sidene av Hindu Kush-fjellene nordøst i landet og Nurestan strekker seg over et område som avgir vann til *Alingâr*, *Pech*, *Landai Sin* og *Kunar*-elvene. Provinsens administrasjonssenter er Nurestan. Den grenser til Badakhshan i nord, Kapisa i vest, Laghman og Konar i sør og Pakistan i øst. 

Inntil 1890-årene var regionen kjent som Kafiristan (persisk: *Hedningenes land*) på grunn av dets etniske folk, nuristanerne (med et antall rundt 60 000) som praktiserte animisme. Regionen ble erobret av emir Abdur Rahman Khan i 1895–96 og nuristanerne ble konvertert med makt til islam. Regionen fikk navnet Nurestan, som betyr *de opplystes land*, en refleksjon av *opplysningen* av de hedenske nurestanerne av *lyset* fra islam. Se også: *Tiden før islam (Afghanistan)*.

Nurestan var åstedet for noen av de hardeste geriljakampene i løpet av okkupasjonen av Afghanistan i 1979–89 av sovjetiske styrker.

Referanser
----------

1. ↑  Population Estimation 2012 - 13 - Central Statistics Organization Arkivert 30. mars 2013 hos Wayback Machine. - Besøkt 13. mai 2013

| * v
* d
* r
Afghanistans provinser |
| --- |
| Badakhshan **·** Badghis  **·** Baghlan **·** Balkh **·** Bamiyan **·** Daikondi **·** Farah **·** Faryab **·** Ghazni **·** Ghowr **·** Helmand **·** Herat **·** Jowzjan **·** Kabul **·** Kandahar **·** Kapisa **·** Khost **·** Konar **·** Kunduz **·** Laghman **·** Lowgar **·** Nangarhar **·** Nimruz **·** Nuristān **·** Oruzgan **·** Paktia **·** Paktika **·** Panjshir **·** Parvan **·** Samangan **·** Sar-e Pol **·** Takhar **·** Vardak **·** Zabol | Afghanistans flagg |
| ISO 3166-2:AF |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** GeoNames
 |
**Provinsen Posen** var en provins i det østlige Preussen som eksisterte fra 1848 til 1920. Provinsen var den direkte etterfølgeren til storhertugdømmet Posen. I perioden 1848-1851 var provinsen en del av det tyske forbund, fra 1876 det nordtyske forbund og senere det tyske rike. 

Provinsen dekket et område på 28 970,4 km², og var dominert av jordbruk. Av 2,1 millioner innbyggere i 1910, var nesten 2/3 polske, mens omkring 1/3 hadde tysk som morsmål. Andelen av jøder var relativt høy, på 1,3 %. Dens vestlige områder var befolket med tysktalende, mens de sentrale og østlige områdene hadde en polsk-talende befolkning. I byene var den tyske andelen høyere enn i de landlige områdene, men bare i Bromberg var flertallet tysktalende. Desto mindre kommunene var, desto mer sannsynlig var det at de hadde enten en ren polsk eller en ren tysk befolkning. De største byene ved siden av den selvtitulerte hovedstaden Posen var Bromberg, Piła, Gniezno og Hohensalza.

Provinsens område tilfalt Preussen ved Wienerkongressen. Etter Tysklands nederlag under første verdenskrig, kom det til uroligheter i den polske befolkningen. Med unntak av de tysktalende grenseområdene, ble provinsen i 1919 og 1920 annektert av den nyopprettede andre polske republikk gjennom Versaillestraktaten.

Referanser
----------

1. ↑  Sprachkarte von Posen und Westpreuszen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Stiftelsen Norsk Folkemuseum** er en norsk museumsstiftelse med hovedkontor på Bygdøy i Oslo. Stiftelsen er Norges største kulturhistoriske museum med en årlig omsetning ca. 300 millioner kroner, rundt 220 årsverk og årlig over 600 000 besøkende gjester. Stiftelsens museer forvalter, forsker på og formidler sentrale deler av norsk kulturarv fra reformasjonen til våre dager. 

I tråd med statens initiativ om sammenslåing av museer i Norge, konsoliderte en gruppe museer og attraksjoner seg til stiftelsen Norsk Folkemuseum i løpet av noen år i 2000- og 2010-årene. Siste tilskudd var Norsk Maritimt Museum som tilsluttet seg stiftelsen i 2015. Stiftelsen omfatter ellers Bogstad Gård, gårdsdriften ved Bygdø Kongsgård, Eidsvoll 1814, museet Norsk Folkemuseum som også omfatter IBSEN Museum & Teater, Norsk etnologisk gransking og Norsk Farmasihistorisk Museum. Stiftelsen får årlige tilskudd fra Kulturdepartementet. I tillegg til stiftelsens publikumsarenaer, er det opprettet fellesavdelinger for dokumentasjon, konservering, sikkerhet/drift og økonomi/administrasjon med funksjon for hele stiftelsen.

I 2020 tok Nina Refseth over som direktør for stiftelsen etter Olav Aaraas som satt som direktør i 19 år.[]

Norsk Folkemuseums styre består av åtte medlemmer, hvorav styreleder og tre medlemmer er oppnevnt av Kulturdepartementet. Styret består i dag av Olemic Thommessen, styreleder, Terje Breivik, Harald Hilsen, Christine Hætta, Ellen Monica Mørch, Benedicte Rustad, Rina Sunder og Terje C. Glørsen .

Referanser
----------

1. ↑  «Stiftelsen Norsk Folkemuseum søker ny direktør - Stiftelsen Norsk Folkemuseum». karrierestart.no. Besøkt 29. april 2021.
2. ↑  «Om Norsk Maritimt Museum - Norsk Maritimt Museum». Norsk Maritimt Museum. Besøkt 29. april 2021.
3. ↑  «Stiftelsen Norsk Folkemuseum - Norsk Folkemuseum». Besøkt 29. april 2021.  Parameteren `|Utgiver=` støttes ikke av malen. Mente du `|utgiver=`?) (hjelp)
4. ↑  «Stiftelsen Norsk Folkemuseums styre». Besøkt 13. mars 2023.  Parameteren `|Utgiver=` støttes ikke av malen. Mente du `|utgiver=`?) (hjelp)
**Øystein Gottfred Sjøtveit** (født 10. november 1961) er en norsk politiker (FrP). Han var fra januar 2010 til september 2011 byråd for nærings- og eierskapspolitikk i Oslo kommune. Fra 2011 er han bystyremedlem og leder av byutviklingskomiteen.

Nærings- og eierskapsområdet omfattet kommunens eierfunksjoner i blant annet E-CO Energi AS, Hafslund AS, Oslo Kino AS, Oslo Vei AS og Filmparken AS, og eiendomsforvaltning, herunder eiendomsforetakene Undervisningsbygg, Omsorgsbygg og Boligbygg Oslo KF. Området omfattet også ansvaret for kommunens næringspolitikk, næringsutvikling, innovasjon og entreprenørskap, reiseliv og vertskapsfunksjoner. 

Sjøtveit har tidligere jobbet 11 år som spesialrådgiver for FrPs stortingsgruppe og partileder Siv Jensen, hvorav de tre siste også som sekretariatsnestleder. Sjøtveit var vararepresentant til Stortinget i tre perioder, 1993–1997 og 2001–2009.

Han var også medlem/varamedlem av Oslo bystyre 1988–2007, samt 2011–2015. Han er varamedlem til bystyret i perioden 2015–2019. Han har tidligere vært styremedlem i det regionale Innovasjon Norge, og Husbankens hovedstyre. Sjøtveit jobbet som avdelingsdirektør i NAV Akershus før han tiltrådte som byråd i januar 2010. Han er avdelingsdirektør og leder for NAV Arbeidslivssenter Akershus fra 2016.
Fra 1. januar 2019 er han seniorrådgiver i NAV Øst-Viken.

Referanser
----------

1. ↑  *Endringer i sammensettingen og ansvarsfordelingen i Oslos byråd*, Oslo kommunes hjemmeside, 25. januar 2010 (avlest 7. februar 2010)
2. ↑  Opplysning på Oslo kommunes nettsted; besøkt 29. september 2013.
3. ↑  Biografi på Stortingets hjemmeside (avlest 7. februar 2010)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Øystein Sjøtveit hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Øystein Sjøtveit hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Wuqiang** (kinesisk: 武强县 ; pinyin:  *Wǔqiáng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Hengshui.

Befolkningen var i 1999 på 213.313.

Administrative enheter
----------------------

Storkommuner:

* Wuqiang (武强镇), Jieguan (街关镇), Zhouwo (周窝镇)

Kommuner:

* Doucun Township (豆村乡), Beidai (北代乡), Sunzhuang (孙庄乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wuqiang County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Fotogragi av et peranakan-bryllupsbar - Chung Guat Hooi, datter av kaptein Chung Thye Phin og Khoo Soo Beow, sønn av Khoo Heng Pan, begge fra Penang - fra et museum i Penang.
**Peranakan**-kinesere eller **baba-nyonya** er uttrykk som benyttes om etterkommere av kinesiske innvandrere (opprinnelig etterkommere av kinesiske menn og malayiske eller indonesiske kvinner) i den indonesiske øyverden (Nusantara) i kolonitiden på sent 1600- og 1700-tall.

Medlemmene av denne befolkningsgruppe i Malakka kaller seg **nyonya baba** i stedet for *baba-nyonya*. Nyonya er termen for damene og baba for herrene. Ordet sikter særlig til den etnisk kinesiske befolkning i de britiske Straits Settlements i Britisk Malaya og den tidligere nederlandsk-kontrollerte øya Java og på andre steder, som helt eller delvis har antatt Nusantara-kulturen for å assimileres inn i de lokale samfunnene.[] De utgjorde eliten i Singapore, mer lojale til britene enn til Kina.[]

De fleste har bodd i generasjoner langs Malakkastredet. De var oftest kjøpmenn, mellomledd mellom briter og kinesere, eller kineserer og malayer, ettersom de oftest var engelskkyndige. På grunn av dette har de nesten alltid hatt ferdigheten å tale to eller flere språk. I senere generasjoner har en del tapt evnen til å kommunisere på kinesisk idet de ble assimilert med Malakkahalvøyas kultur og begynte å tale malayisk flytende som første eller annet språk.[]

Litteratur
----------

* Barbara Farkas: *Chinesische Einwanderer in Penang*. Peter Lang, Frankfurt am Main 2009, ISBN 978-3-631-58327-2.
* Lee Chin Koon: *Mrs. Lee's Cookbook. Nonya Recipes and other favourite recipes.*
* Mahmood, Datin Sari Endon, *The Nyonya Kebaya: A Century of Straits Chinese Costume*, ISBN 0794602738

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Dujiangyan, del av det gamle vanningssystemet.
Dujangyan i Chengdu i Sichuan
**Dujiangyan** (kinesisk: 都江堰; pinyin: *Dūjiāngyàn*) er et byfylke under Chengdu i provinsen Sichuan i Kina. Det har et areal på 1208 kvkm og en befolkning på 600.000 (2003).

Byen var tidligere kjent som Guanxian, men fikk nytt navn til ære for Dujiangyans irrigasjonssystem som ligger i byfylkets nordvestre utkant. Det ble bygd rundt 250 f.Kr. og forsyner fortsatt storbyen Chengdu med vann.

Historie
--------

Omkring år 250 f.Kr. under de stridende rikers tid (475-221 f.Kr.) forestod guvernør Li Bing sammen med sin sønn byggingen av Dujiangyan-systemen. Sichuan het da Shu, og var del av Qin-dynastiet. Guvernøren gikk bort fra det gamle systemet, som bare dreide seg om å fange opp vann fra oversvømmende elver, og utviklet en metode som kanaliserte og delte opp vannstrømmene ned elven Min. Etter oppdelingen av vannstrømmene fulgte de opp med et vanningsanlegg og et kontrollsystem som garanterte at fløting og elvetrafikk. Anlegget betød svært meget for hele Chengduslettens utvikling.

Den 12. mai 2008 ble byfylket hardt rammet av et større jordskjelv.

Administrative enheter
----------------------

Dujiangyan består av 17 storkommuner og to kommuner:

**Storkommuner**: Guankou, Xingfu, Puyang, Zhongxing, Juyuan, Tianma, Chongyi, Longchi, Liujie, Xujia, Anling, Daguan, Zipingpu, Cuiyuehu, Shiyang, Yutang og Qingchengshan.

**Kommuner**: Xiang'e og Hongkou

Samferdsel
----------

### Jernbane

Chengdu-Dujiangyan intercity høyhastighetsjernbane betjener fylket.

### Vei

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 

Kinas riksvei 317 løper gjennom området. Den fører fra Chengdu til Nagqu i Tibet.

Referanser
----------

1. ↑  Profile of Dujiangyan City Arkivert 17. mai 2008 hos Wayback Machine..

* "Dujiangyan." ChinaCulture. 2003. Ministry of Culture. 13 Nov. 2006 <>.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dujiangyan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
Tre julelys
**«Nå tennes tusen julelys»** er en svensk julesang skrevet av Emmy Köhler i 1898 med tittelen «Nu tändas tusen juleljus». Sangen er brukt som julesalme i mange kristne samfunn i Sverige og Finland, og kom med *Salmer 1997* også inn i Den norske kirke, med oversettelsen til Lars Søraas d.y.. Salmen er også blitt tatt med i Norsk salmebok 2013, men da med den nynorske oversettelsen til Halldis Moren Vesaas. Sangen er best kjent på bokmål med Arnfinn Klakegg sin oversettelse. Oversettelsen er litt enklere i språket og litt friere oversatt enn oversettelsen som står i Salmer 1997.

Sangen ble første gang utgitt i *Korsblomman* i 1898. Den har i løpet av 1900-tallet blitt en av de mest brukte julesangene i Sverige, både i kirke og skole. I 1986 ble sangen valgt inn i *Den svenska psalmboken*.

Teksten handler om hvordan julen blir opplyst, dels av de levende lys som vi tenner i hjemmene våre, dels av stjernene på himmelen, og fortsetter med en bønn om at Betlehemsstjernen også må lyse for menneskene i denne jula.

Melodien er også skrevet av Emmy Köhler i 1898. Den samme melodien blir brukt til adventssangen «Nå tenner vi det første lys».

Innspillinger i Norge
---------------------

* *Frem fra Glemselen kap.13* med Hilde Bekkevold
* *Julens vakreste* med Hanne Krogh
* *Glade jul* med Sissel Kyrkjebø
* *Jul i Betlehem* med Carola
* *Tusen julelys* med Oslo Gospel Choir
* *Julegleder* med Rune Larsen
* *Bettans jul* med Elisabeth Andreassen
* *Våre beste julesanger* med Nidarosdomens Guttekor og Arve Tellefsen

Teksten
-------

1. Nå tennes tusen julelys, det stråler rundt vår jord,  
og himlens stjerner blinker ned, til liten og til stor.
2. Og over land og by ikveld, går julens glade bud,  
om han som fødtes i en stall, vår frelser og vår Gud.
3. Du stjerne over Betlehem, send dine stråler ned,  
og minn oss om at Julens bud er kjærlighet og fred.
4. Til hvert et fattig hjerte send et lysstreif i fra sky  
så finner det den rette vei og det blir jul på ny.

Eksterne lenker
---------------

* Arnfinn Klakegg sin oversettelse «Nå tennes tusen julelys»
**Edward Percival «Percy» Code** (født 3. juli 1888, død 16. oktober 1953) var en berømt australsk kornettist og komponist. Han er mest kjent for musikken han skrev for brassband, deriblant flere populære kornettsoloer.

Biografi
--------

Percy Code ble født sør i Melbourne i Australia, og vokste opp i en korpsfamilie. Faren, Edward Thomas Code, var trompetist og dirigerte *Code's Melbourne Brass Band*. Brassbandet deltok ofte i konkurranser og var da også flere ganger australske mestre. Percy lærte å spille kornett av faren og ble med i korpset. Han var ivrig og dyktig – 22 år gammel, i 1910, vant han solistpris i den fornemme Royal South Street-konkurransen som gikk av stabelen i Ballarat. Etter det ble han invitert til England av *Besses o' th' Barn Band* – et brassband han kom til å få spille principalkornett med. Han turnerte en del sammen med *Besses*, deretter returnerte han til Australia hvor han virket som lærer og dirigent (bl.a. for the *City of Ballarat Municipal Brass Band*). Code var også dommer i en rekke musikkonkurranser for brassband. 23. mars 1915 giftet han seg med Elsie Maude Miller, de fikk ingen barn og kom senere til å flytte fra hverandre.

I 1921 flyttet Code til USA, der han ble trompeter i San Francisco Symphony Orchestra under ledelse av Alfred Hertz. I San Francisco arrangerte han dessuten filmmusikk og jobbet en del som teatermusiker. I 1924 vendte han imidlertid tilbake til Australia igjen. Der begynte han da å jobbe i radio, samtidig som han fremdeles fungerte som teatermusiker og dommer i musikkonkurranser. I 1929 ble han dirigent i *Australian Broadcasting Company* (senere, fra 1932, Australian Broadcasting Commission) – noe han forble frem til pensjonsalder i 1951. Percy Code døde i sin fødeby, Melbourne, i 1953.

Trivia
------

Hvorvidt Percy Code var en «*pikenes-Jens*» skal være usagt, men flere av hans kornettsoloer fikk navn etter kvinner; *Lucille*, *Zanette*, *Zelda*, *Miranda*… Den herlige kaprisen *Zelda*, som visstnok var tilegnet en balettdanserinne med samme navn, er utvilsomt den mest kjente av Codes kornettsoloer.

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, oppført som Percy, Edward Percival Code, Musicalics komponist-ID 97713[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gibbney, H. J. 'Code, Edward Percival (1888–1953)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University adb.anu.edu.au, besøkt 13. oktober 2011
3. ↑  Eriksen, Jan; "The Golden Age of the Cornet" Ole Edvard Antonsen/Royal Norwegian Navy Band; BIS Records 2007; BIS-SACD-1598
4. ↑  History of the City of Ballarat Municipal Brass Band Arkivert 5. januar 2009 hos Wayback Machine.
5. ↑  Australian Dictionary of Biography
6. ↑  "Grimethorpe in Concert" Grimethorphe Colliery (UK Coal) Band/Garry E. Cutt; EGON (2002); CD SFZ-105
7. ↑  Newsome, Roy; "Essential Dyke Volume VII" Black Dyke Band/Dr. Nicholas J. Childs; Doyen Recordings Ltd.; DOY CD 227

Eksterne lenker
---------------

* - Biografi; musicaustralia.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Øystein Sonstad** (født 5. januar 1970 i Stjørdal) er en norsk cellist, kjent som solist med de ledende orkestrene i Norge.

I hjemtraktene gikk han i lære hos Harald Raaen såvel som ved Kåre Opdals *Lørdagsskole*.
Sonstad var i denne tiden med i Nidaros Strykekvartett,
De Unges Kammerorkester og Trøndersolistene.

Han tok hovedfag under Aage Kvalbein ved Norges musikkhøgskole (møtte blant annet
Mstislav Rostropovitsj) og videre studier ved 
Royal Northern College of Music i Manchester under Emma Ferrand.
Han har vært medlem i Oslo Strykekvartett fra starten (1991) og bidratt til deres
plateutgivelser og den årlige G-kraft-festivalen. Han var også ansatt som solist i Kringkastingsorkestret (1997–2003). 
I tillegg er han medlem i Det Norske Kammerorkester og Risør Festival Strings (del av Risør Kammermusikkfestival).
Han er også arrangør og komponist.
Han har blant annet komponert musikken til Cumulusteatret’s *Kærlighed og dæmoner* (2003) og *Skyggen* (2005).

Som medlem av Oslo Strykekvartett vant han Spellemannsprisen med utgivelsen «The Schubert Connection» i 2014. 

Øystein Sonstad spiller på en Jean Baptiste Rogeri cello fra 1690, utlånt av Musica Dextra.

Premier
-------

* Leonarde Rose Award i Manchester, for beste postgraduate eksamen
* Trøstepremie i Talentiaden 1990
* Forbrukersamvirkets kulturpris 1992, med 50 000 kroner det med Verdal Teaterlag
* 1. pris Prinsesse Astrids musikkpris 1996 med 50 000 kroner!
* 1. pris Ungdomssymfonikernes solistkonkurranse 1993.
* Ole Vig-prisen 2001
* Spellemannprisen 2014

Referanser
----------

1. ↑  artistside[*død lenke*] hos Norsk Musikkinformasjon
2. ↑  Unge jenter spiller cello Arkivert 14. oktober 2008 hos Wayback Machine. fra stjordalsbilder.no
3. ↑  biografi Arkivert 9. mai 2008 hos Wayback Machine. fra OSKs websider
4. ↑  biografi og bilde[*død lenke*] fra sommersymfoni.no

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Silje Marie Vallestad | **Ole Vig-prisen**(2001) | Neste mottaker:Jon Hustad |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Hunerne i kamp med alanerne, maleri av Johann Nepomuk Geiger, 1873
**Balamber** (*Balamir*) var en mytisk konge over hunerne i siste halvdel av 300-tallet. Han er bare omtalt i en skriftlig kilde, De origine actibusque Getarum (Om goternes opprinnelse og gjerninger, Gotesaga) av den gotiske historikeren Jordanes i 551. Gotesaga ble skrevet som en forkortet versjon av et større verk om goternes historie av den latinske forfatteren Cassiodorus. Dette verket er gått tapt.

Ifølge Jordanes skal Balamber ha vært «hunerkonge» i 375 og under hans ledelse skal hunerne ha angrepet og beseiret ostrogoterne da deres legendariske kong Ermanarik var blitt alvorlig såret. Ermanarik begikk selvmord etter nederlaget, 110 år gammel ifølge historiske kilder.

Balamber er også nevnt som den som beseiret ostrogoternes konge Vinitar. Balamber skal ha giftet seg med Vinitars barnebarn Vadamerka og ha styrt ostrogoterne etter dette.

Balamber er ikke nevnt i Ammianus Marcellinus’ historiske verk som omhandlet romerrikets historie fram til 378. Ifølge denne historikeren (som regnes som en pålitelig kilde) «*var ikke hunerne underlagt noen konge*» på denne tida.

En hypotese framsatt av den britiske historikeren Peter Heather er at navnet Balamber er forvekslet med navnet på den senere ostrogotiske kong Valamir som deltok på hunernes side i slaget ved Chalons i 451.

Referanser
----------

1. ↑  Utgitt på nynorsk ved Sigmund Skard som Jordanis: *Gotesaga*, av Det norske samlaget i 1932
2. ↑  Jordanes, Gotesaga, kap. 24
3. ↑  Jordanes, Gotesaga, kap. 48
4. ↑  Ammianus Marcellinus, Res gestae 31,2,7
5. ↑   Heather, Peter (2005). The Fall of the Roman Empire: A New History. London: Macmillan. ISBN 978-0-333-98914-2. s 356-357
**Balakən** (også kjent som **Balakan**, **Belokan** og **Belokany**; aserbajdsjansk: Balakən; avarisk: Билкан; georgisk: ბელაქანი) er en by, kommune og distriktshovedstad i distriktet Balakən i Aserbajdsjan.

Gjennom historien har byen vært underlagt ulike kongeriker og khanater. Det var uenighet Den demokratiske republikken Aserbajdsjan og Den demokratiske republikken Georgia om Balakəns tilhørighet i årene 1918-1920, inntil begge landene ble okkupert av Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk og byen ble en del av Aserbajdsjansk SSR. Balakən fikk i 1965 bystatus etter godkjenning fra aserbajdsjanske myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  Samadov (www.anarsamadov.net), Anar. «Azərbaycan Respublikasının Dövlət Statistika Komitəsi». *Azərbaycan Respublikasının Dövlət Statistika Komitəsi* **(aserbajdsjansk)**. Besøkt 20. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Balakən – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Strand videregående skole** (**Strand vgs**) er en videregående skole på Tau i Strand kommune. Skolen, som først ble etablert i 1969, har ca 700 elever (skoleåret 2020/2021) og ca 130 tilsatte. Skolen eies og drives av Rogaland fylkeskommune og har hovedinntaksområde i Strand Tau, Jørpeland, Forsand, Hjelmeland og Finnøy kommune. Strand vgs er en MOT-skole.

Skolen ligger sentralt på Tau ved siden av Krossvatnet og som nærmeste nabo til butikker. Det er 10 minutters gange til kaien i Tau.

Historie
--------

Strand vgs ble etablert som en filial under Stavanger katedralskole i 1969 på Jørpeland og fikk status som selvstendig skole med egen rektor først i 1977. Etter 20 år på Jørpeland flyttet skolen inn nytt bygg på Tau i 1989. I 2005 ble skolen utvidet med å bygge innendørs fotballhall ved siden av skolen. Den var størst i Rogaland da den ble bygget[].

Bilde fra stortingssalen under det 13. miniStortinget på Strand videregående skole (2008)

Utdanningsprogram
-----------------

Utdanningsprogram ved skolen (per 2023)

* Studiespesialisering
* Idrettsfag
* Elektro og datateknologi
* Helse- og oppvekstfag
* Salg, service og reiseliv
* Teknologi- og industrifag
* Naturbruk

Eksterne lenker
---------------

* Strand vgs

| * v
* d
* r
Offentlige videregående skoler i Rogaland |
| --- |
| 
* Bergeland
* Bryne
* Dalane
* Gand
* Godalen
* Haugaland
* Hetland
* Jåttå
* Karmsund
* Kopervik
* Randaberg
* Sandnes
* Sauda
* Sola
* Skeisvang
* St. Olav
* St. Svithun
* Stavanger katedralskole
* Stavanger offshore tekniske
* Strand
* Vardafjell
* Vågen
* Øksnevad
* Ølen
* Åkrehamn

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Rusmiddeltesting** er de handlinger som utføres for å kontrollere om en person er eller har ruset seg på et eller flere rusmidler. For å utføre testen analyser man biologisk materiale, oftest er dette prøver fra urin, blod, spytt eller hår – men ved enkelte tilfeller kan det være aktuelt å ta prøve av annet biologisk materiale.

Arbeidsplasstesting
-------------------

Arbeidsplasstesting er et sett prosedyrer og handlinger som brukes for å bekrefte eller avkrefte at en person har inntatt et rusmiddel på sin arbeidsplass eller forut for arbeidet, slik at inntaket har eller kan få konsekvenser for utførelse av arbeidsoppgaver. Arbeidsplasstesting brukes primært på arbeidsplasser der oppgaver er såkalt sikkerhetskritisk, ved at dårlig eller feil utførelse kan få alvorlige sikkerhetsmessige konsekvenser for personen selv, tredjeperson og/eller betydelige samfunnsinteresser.

De fleste vestlige land har dette regulert i en eller annen form. I Norge er dette regulert gjennom Sosial- og helsedirektoratets Rundskriv IS 14 (kvalitetskrav til rutiner for rusmiddeltesting, hvor positivt analysesvar kan danne grunnlag for iverksetting av alvorlige sanksjoner), gjennom arbeidsmiljølovens kapittel 9 (*Kontrolltiltak i virksomheten*) og eventuelt forskrifter i den enkelte næring.

Arbeidsplasstesting er som oftest en kommersiell tjeneste.

Referanser
----------

1. ↑  arbeidsgruppe fra Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet (11/2014). «Prosedyrer for rusmiddeltesting» (PDF). Helsedirektoratet. Besøkt 10. september 2022.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** LCCN **·** LCCN
 |