recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gburekfjella på kartet over AntarktisGburekfjellaGburekfjellaGburekfjella på kartet over Antarktis
**Gburekfjella** er en gruppe fjelltopper, inkludert Straumsvola og Jutulrøra, beliggende mellom Jutulstraumen og H.U. Sverdrupfjella lengst vest i Fimbulheimen i Dronning Maud Land.

Fjellpartiet ble oppdaget og grovt kartlagt ved hjelp av flyfotografering av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher og oppkalt etter ekspedisjones geofysiker, Leo Gburek (1910–41). Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen 1949–52, samt flyfotografier fra den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Navnet Gburekfjella benyttes bare på de vestligste toppene i det som ble navngitt av den tyske ekspedisjonen.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 5192

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Heggholmen fyr** ligger på Heggholmen i indre Oslofjord, ved hovedinnseilingen til Oslo havn (Skibsløpet). Fyret er bygd som en hjørnelykt på en trebygning. På taket av bygget er det et tårn med tåkeklokke og nautofon. Fyrbygningen slik den er nå, er oppført i 1876 og bygd i sveitserstil. Fyret skiller seg i så måte fra de fleste andre trefyr i landet.

Men allerede i 1827 inngikk Christiania Havnecommision avtale med styrmann Svend Iversen som bodde her om at han på den vegg som vendte mot Nesodden skulle «indrette et Karnap Vindu med fornøden Skammel Indretning til Anbringelse af et saadant Lampefyr.» For dette skulle han få fire speciedaler samt råderett over «Hægholmen og tilliggende Herligheder til evig tid.» Fyret fikk elektrisk drift i 1928 som det første i Norge, og ble automatisert i 1959. Fyrvokterstillingen ble inndratt i 1972, og fyrstasjonen har siden vært ubemannet.

Kulturminne
-----------

Heggholmen fyr er et kulturminne og har nummer 86144 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Se også
-------

* Norske fyr

Referanser
----------

1. ↑  Oslo kommune friluftetatens turguide s. 55

Eksterne lenker
---------------

* «Norsk fyrliste 2008» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF) 24. juli 2011.
* «Heggholmen fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening.
* «Heggholmen fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Tårnet på Heggholmen fyr. Foto: Helge Høifødt 
Fyret sett fra høyden bak, mot Lindøya. Foto: Helge Høifødt 

| * v
* d
* r
Fyr i Oslo |
| --- |
|  | Dyna fyr **·** Heggholmen fyr **·** Kavringen fyr | Norges flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Jakob Schmid** (født 25. juli 1886 i Traunstein, død 16. august 1964) var en tysk oppsynsmann og politisk kommissær under det tredje rike som ble særlig kjent for å stå bak arrestasjonen av Hans og Sophie Scholl fra gruppen Den hvite rose mens de delte ut løpesedler. 

Schmid ble medlem SA i 1933 og i NSDAP i 1937. Han hadde siden 1926 arbeidet ved Ludwig-Maximilians-Universität München. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen var han ansvarlig for ro og orden på universitetet, og var også en politisk kommissær. Klokken 11.00 om formiddagen 1943 observerte han at Scholl-søsknene delte ut løpesedler i universitetets atrium, og arresterte dem da de skulle forlate bygningen. Da universitetets rektor ikke var til stede, overleverte han dem til universitetets juridiske sjef som kontaktet Gestapo.

Selv benektet han å ha gjort annet enn sin plikt da han pekte ut Scholl-søsknene. Han hevdet han var uvitende om at Gestapo ville bli tilkalt, og om belønningen som var utlovet. Han påstod også at han hadde arrestert nasjonalsosialistiske ungdommer som hadde delt ut løpesedler og malt på veggene før 1933.

Han ble arrestert av amerikanerne allerede 11. mai 1945 og stilt for retten i 1946. Han ble dømt til fem års fengsel. Han søkte to ganger om benådning, noe som ble avslått begge ganger. Han ble løslatt i 1951 og levde resten av livet som pensjonist.

Referanser
----------

1. ↑   portal.dnb.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakob Schmid (NSDAP) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jakob Schmid på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Jakob Tøkersen Hoff** (født 1843 i Ørland, død 1924) var ordfører i Ørland 1882–1916 og stortingsrepresentant (V) for 1892–1906 og 1910–12.

Han drev fiske i ungdommen, var bonde på gården Vårtun på Hov, Opphaug fra 1870–1916, var herredstyremedlem 1878–1919, ordfører 1882–1916 og stortingsmann 1892–1906 og 1910–12. 

Han var innehaver av Kroningsmedaljen, 7. juni-medaljen og Medaljen for borgerdåd. Den første av disse fikk han som medlem av komiteen som planla Haakon VIIs kroning i 1906. 

I Ørland kommunes jubileumsberetning (1937) omtales Hoff som «bygdens ’Grand old man’ framfor noen annen». Det er reist en minnesten med et relieff over ham på Ørland kirkegård.

Gjennom søstera Johanne (1837-1887) var han svoger med ordfører i Bjugn og Stjørna Johan Arnt Hegvik.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 387[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 25[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Stortinget og statsraadet 1814-1914. Bind 1, del 1: Biografier A-K*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri. 1914. s. 387.
4. ↑  *Ørland kommune gjennem hundrede år 1837-1937*. 1937. s. 96.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jakob Hoff hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis**  (engelsk: *Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources* - forkortet **CCAMLR**) er en kommisjon som forvalter *konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis* («Krillkonvensjonen») som trådte ikraft i 1982 og er en del av Antarktis-traktaten. Kommisjonen ble etablert i 1981 og har sitt hovedkontor i Hobart på Tasmania, Australia.

Kommisjonen ble opprettet som en følge av økt bekymring av at et økt fiske etter krill i Sørishavet kunne ha stor innvirkning på bestandene av dyr som livnærer seg på krill, hovedsakelig fugler, sel og fisk.

«Bevaring» er i konvensjonen definert slik at det omfatter rasjonell utnytting av ressursene. Utenom fisket etter krill foregår det fiske etter antarktisk tannfisk, patagonisk tannfisk og makrellisfisk i området. Kommisjonen vedtar årlig tilrådinger av totalkvoter for de ulike artene i konvensjonsområdet, som utgjør det meste av Sørishavet. Totalkvotene blir ikke delt mellom de enkelte medlemmene og fisket stanser når totalkvotene er tatt.

Medlemsland
-----------

Medlemskap i kommisjonen er åpen for alle land som har tiltrådt Antarktis-traktaten. Kommisjonen har 25 medlemsland (inkludert EU) og ytterligere ni land har sluttet seg til konvensjonens regler.

Medlemsland

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * Argentinas flagg Argentina
* Australias flagg Australia
* Belgias flagg Belgia
* Brasils flagg Brasil
* Chiles flagg Chile
 |   | * EUs flagg EU
* Frankrikes flagg Frankrike
* Kinas flagg Folkerepublikken Kina
* Indias flagg India
* Italias flagg Italia
 |   | * Japans flagg Japan
* Namibias flagg Namibia
* New Zealands flagg New Zealand
* Norges flagg Norge
* Polens flagg Polen
 |   | * Russlands flagg Russland
* Spanias flagg Spania
* Storbritannias flagg Storbritannia
* Sveriges flagg Sverige
* Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika
 |   | * Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Tysklands flagg Tyskland
* Ukrainas flagg Ukraina
* USAs flagg USA
* Uruguays flagg Uruguay
 |   |  |

Land som følger konvensjonen, men som ikke er medlem

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Bulgarias flagg Bulgaria
* Canadas flagg Canada
* Cookøyenes flagg Cookøyene
* Finlands flagg Finland
* Hellas’ flagg Hellas
 |   | * Mauritius’ flagg Mauritius
* Nederlands flagg Nederland
* Perus flagg Peru
* Vanuatus flagg Vanuatu
 |

Se også
-------

* Protokoll om miljøvern til Antarktistraktaten

Referanser
----------

1. 1 2  Fiskeri- og kystdepartementet: St.meld nr. 32, 2006
2. ↑  CCAMLR.com: Official member contact Arkivert 25. september 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis

Portal: Antarktis
**Malekus ortografi** beskriver forsøkene på å gi det chibchanske språket maleku en rettskriving til bruk i litteratur, undervisning og forskning. Språket har ingen offisiell rettskriving, men lingvister har utarbeida enkelte varianter, såkalte «praktiske alfabeter», som skiller seg lite fra hverandre.

Maleku er et språk med få brukere, og ifølge Adolfo Constenla Umaña er utviklinga av et alfabet svært viktig for at språket skal overleve, for med et skriftsystem kan man publisere litteratur på malekuenes eget språk, og på den måten stimulere dem til å bevare språket og kulturen sin.

Fonemer i maleku
----------------

### Konsonanter

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Bilabial | Koronaler | Velar |
| Plosiver | p | t | k |
| Affrikater |   | tʃ͡ |   |
| Frikativer | ɸ | s | x |
| Laterale frikativer |   | ɬ |   |
| Laterale approksimanter |   | l |   |
| Approksimanter |   | j |   |
| Vibranter |   | r |   |
| Flapp |   | ɾ |   |
| Nasaler | m | n | ŋ |

I tillegg har språket tatt til seg ytterligere fire konsonantfonemer som brukes i lånord fra spansk: /b/, /d/, /g/ og /ɲ/

### Vokaler

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | framre | sentrale | bakre |
|   | lang | kort | lang | kort | lang | kort |
| høy | i: | i |  |  |  |  |
| middels | e: | e |  |  | o: | o |
| lav |  |  | a: | a |  |  |
|

Alfabet
-------

De ulike praktiske alfabetene som har blitt utvikla for maleku, har svært få variasjoner seg imellom. Hovedforskjellen er hvordan de representerer fonemet /k/. Constenla Umaña har valgt å skrive det som <qu> før vokalene *e* og *i*, og som <c> ellers, på samme måte som i spansk. Han mener dette gjør det enklere for de malekutalende å lære seg skriftspråket, ettersom alle også kan spansk. Andre lingvister har valgt å skrive fonemet /k/ som <k>, i samsvar med det internasjonale fonetiske alfabetet. Disse har imidlertid utvikla alfabetet kun som et hjelpemiddel i forskninga.

I hovedsak følger malekualfabetet den spanske ortografien i de tilfellene hvor lyden fins i begge språk. Lyden /ϕ/ representeres med <f>, ettersom den lignende lyden /f/ ikke forekommer i maleku. Bokstaven *h* brukes til å danne digrafer for lydene som ikke fins i spansk: /ŋ/ skrives som <nh>, og /ɬ/ som <lh>. Lange vokaler markeres med en akutt aksent.

Den følgende oversikten viser hvilke bokstaver som brukes for å representere de ulike fonemene i maleku, i de praktiske alfabetene til Sarah Gudschinsky, Kenneth L. Pike og Adolfo Constenla Umaña.

### Konsonanter

|  |  |
| --- | --- |
| **Fonem** | **Symbol** |
| /b/ | b |
| /d/ | d |
| /g/ | g (foran *a*, *o* og *u*)gu (foran *e* og *i*) |
| /p/ | p |
| /t/ | t |
| /k/ | k (Constenla Umaña)c / qu (andre) |
| /tʃ͡/ | ch |
| /j/ | y |
| /ɸ/ | f |
| /s/ | s |
| /x/ | j |
| /m/ | m |
| /n/ | n |
| /ŋ/ | nh |
| /ɾ/ | r |
| /r/ | rr |
| /l/ | l |
| /ɬ/ | lh |
|

### Vokaler

|  |  |
| --- | --- |
| **Fonem** | **Symbol** |
| /a/ | a |
| /e/ | e |
| /i/ | i |
| /o/ | o |
| /u/ | u |
| /a:/ | á |
| /e:/ | é |
| /i:/ | í |
| /o:/ | ó |
| /u:/ | ú |
|

Litteratur
----------

* Constenla Umaña, Adolfo (1998). *Gramática de la lengua guatusa*. Heredia, Costa Rica: Editorial de la Universidad Nacional.
**Gunnar Arne Brunvoll** (født 6. juni 1924, død 27. april 1999) var impresario for opera og ballett, kjent som *Den Norske Operas far*.

Under den andre verdenskrig ble Brunvoll arrestert, rømte til Sverige og arbeidet ved den norske legasjonens flyktningekontor i Stockholm til 1944. Deretter reiste han til Canada for flygerutdanning ved Little Norway og ble løytnant i Luftforsvaret i 1945. Moren Kirsten Brunvoll var internert i Auschwitz og en rekke andre konsentrasjonsleire under krigen.

Etter sin hjemkomst til Norge startet han *Gunnar Brunvolls Konsertbyrå* som arrangerte debut for Aase Nordmo Løvberg, Ragnar Ulfung, Astri Herseth, samt for hans egen bror Jonas Brunvoll.

I 1950 stiftet han sammen med broren Norsk Operaselskap, der han var direktør i årene 1950-58. Norsk Operaselskap var en forløper for Den Norske Opera, der han 
var i ledelsen under Lars Runsten (1969–73) og selv
leder (1973–77). Senere var han leder for Teatersentralen (1982–86).

Av verv nevnes styreformann i Nordisk Teaterlederråd (1969–72), 
nestleder i Norsk Film (1965–72), 
styreformann i Statens Operahøgskole (1988–92).
Han var tilknyttet Kultur- og vitenskapsdepartementet i en periode fram til 1991.

Gunnar Brunvoll var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, kommandør av Kungl. Nordstjerneordenen og ridder av 1. grad av Dannebrogordenen

Utgivelser
----------

* *Den Norske Opera og Den Norske Ballett*, Eide Forlag (1999), ISBN 9788251405690

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner*. Lysaker: Dinamo forlag, 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Gunnar Bråthen** (født *Paulsen* 7. oktober 1896 i Hønefoss, død 7. juni 1980) var en norsk industriarbeider, fagforeningsmann og politiker (Ap).

Han ble født på Hønefoss som sønn av pige Gunda Olsen og ungkar Paul Pedersen. I 1910 bodde han som offentlig understøttet på gården Braaten i Hole hos enken Elise Madsen.

Bråthen ble jern- og metallarbeider. Han hadde teknisk aftenskole og utdannelse som vikler fra 1917. Bråthens videre karrière dreide seg i hovedsak om faglig-politisk arbeid, og han var sekretær i AUF i 1919, medlem av Kristiania bystyre 1922–1925, medlem av Norsk Jern- og Metallarbeiderforbunds hovedstyre 1922–1925, sekretær sammesteds 1925–1931, sekretær i Hedmark faglige samorganisasjon 1931–1938 og sekretær i LO i Nord-Norge 1938–1941.

Under andre verdenskrig deltok han aktivt i den norske motstandsbevegelsen, og satt fengslet på Grini fangeleir 1942–1943, på Falstad fangeleir 1944–1945 og igjen på Grini frem til frigjøringen samme år.

Etter krigen var han sekretær og nestformann i LO 1945–1950, medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre 1949–1957, direktør i Arbeidsdirektoratet 1950–1963 og lønns- og prisminister i Einar Gerhardsens tredje regjering 1955–1959.

Bråthen hadde også en rekke offentlige verv, og var styremedlem i Fosdalens Bergverk A/S 1946–1966, styremedlem i A/S Samvirkebanken 1952–1967 (styreformann 1963–1967), styremedlem i A/S Norsk Jernverk 1963–1966, styreformann i attføringsbedriften A/S Norasonde 1965–1969 og styremedlem i A/S Sydvaranger.

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
2. ↑  arkivverket.no
3. ↑  Folketelling 1910 for 0612 Hole herred
4. ↑  Ottosen, Kristian, red. (2004). *Nordmenn i fangenskap 1940–1945* (2 utg.). Oslo: Universitetsforlaget. s. 154. ISBN 82-15-00288-9.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gunnar Bråthen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Gunnar Bråthen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Norges lønns- og prisministre |
| --- |
| 
* Gunnar Bråthen (1955–59)
* Gunnar Bøe (1959–62)
* Karl Trasti (1962–63)
* Ole Myrvoll (1963)
* Karl Trasti (1963–64)
* Idar Norstrand (1964–65)
* Dagfinn Vårvik (1965–71)
* Olav Gjærevoll (1971–72)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Stortinget **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
**Bensen X-25** var en eksperimentell autogyro bygd av Bensen Aircraft Corporation for USAs flyvåpen USAF.

Historie
--------

Under Vietnamkrigen ønsket USAs flyvåpen å gi flymannskap som var tvungne til å forlate flyet over fiendtlig territorium, en mulighet til å styre nedstigningen, noe datidens fallskjermer ikke ga. X-25 skulle erstatte katapultsetet, og etter utskytning skulle rotoren automatisk foldes ut og starte autorotasjon, slik at piloten kunne komme seg vekk fra stridsområdet. 3 varianter ble bygd, X-25 som var umotorisert, og X-25A og X-25B som var ment for pilot-trening.

Avslutningen av Vietnamkrigen gjorde at flyvåpenet mistet interessen for konseptet, og ingen fullskala utskytningstester var gjennomført da prosjektet ble kansellert i 1968.

X-25A og X-25B er bevart, og står utstilt på henholdsvis National Museum of the USAF i Dayton, Ohio, og på Air Force Flight Test Center Museum ved Edwards Air Force Base, California.

Design
------

X-25 var en ombygd versjon av Bensens standard B-8 autogyro. Konstruksjonen var enkel, med aluminiumsramme og et sete til piloten. X-25A og B var basert på Bensen B-8M autogyro, og var utstyrt med en motororisert fremdriftspropell som var montert bak setet til piloten.

Spesifikasjoner
---------------

Bensen B-8M, som X-25A og B var basert på
**Dimensjoner**

* **Mannskap:** 1
* **Lengde:** 3,43 m
* **Høyde:** 2,06 m
* **Vekt (tom):** 112 kg
* **Rotordiameter:** 6,60 m
* **Rekkevidde:** 480 km

**Ytelse**

* **Motor:** Umotorisert (X-25)/McCulloch luftavkjølt 4-sylindret totaktsmotor med 72 hk (X-25A og B)
* **Toppfart:** 137 km/t
* **Maks operasjonshøyde (X-24A):** 3 810 m (12 500 fot)

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 33) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
* GlobalSecurity.org – Bensen X-25A «Gyrocopter» Besøkt 20. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
**Den store brennevinsdagen** i Lofoten ble feiret 25. mars, på Marimesse om våren.

Denne dagen samlet fiskerne seg til en fest der det ble drukket brennevin – dog ikke så mye at de ikke rodde fiske dagen etter. Det var også andre tradisjoner knyttet til dagen, spesielt kjent er hansingen. Det innebar at førstereisgutten, skårungen, skulle spandere brennevin på de andre i båtlaget. Første års høvedsmann skulle spandere *høvedsmanns hans*, og de som rodde fiske for siste gang skulle spandere *stavhans*. Når det gjaldt stavhansen, ville det alltid være noe uklart – de fleste mente nok at de ville ro fiske ett år til. Gamlingene som ikke lenger dro på vinterfiske, markerte gjerne brennevinsdagen med en dram hjemme.

Festen har tradisjoner langt tilbake i tid, og må ha tilknytning til gammel feiring av *Vårfrumesse* eller Marimesse, som var helligdag fram til festdagsreduksjonen i 1770. Lokalt ble mange av de gamle helligdagene holdt som halvhelligdager minst 150 år etter 1770.

Festen kan også ha sammenheng med at det i slutten av mars var kommet så langt ut i fisket at fiskerne hadde fått en del penger mellom hendene. Fra rundt 20. mars var skreien blitt gytemoden og *løs på rogna*, slik at den ikke lenger var brukbar til salting. Fiskerne kunne da selge det de hadde lagt ned av rogn, og de fikk for første gang noen kroner for vinterstrevet.

Mot slutten av 1800-tallet styrket avholdsbevegelsen sin stilling blant folk, brennevinsforbruket gikk ned, og markeringen av 25. mars og *Vårfru'mess'* som en brennevinsdag ble mer måteholden.

Kilder
------

* Peder A. Hansteen: *Den store brennevinsdagen 25. mars*, *Årbok for Helgeland* 1984.
* Axel Coldevin (1980). *Dønna bygdehistorie*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Lisette Askø** (født 28. april 1981) er en norsk forfatter, skuespiller og tidligere modell. Hun er oppvokst i Åros på Hurumlandet. 

I juni 2012 kom hennes debutroman, *Synnes puslespill* ut, som fikk «heder og ære» igjennom Uprisen 2012. Den ble på grunn av dette innlemmet i leselysaksjonen i 2013 (tXt). Et langt utdrag av *Synnes puslespill* var derfor med i boken som gikk ut til samtlige ungdomsskoleelever over hele landet i 2013! 
I mai 2013 kom *Tyrann* ut, Askøs andre ungdomsroman. Den fikk også "«heder og ære» under Uprisen i 2013.
I juli 2014 kom romanen *Skygge* ut, som også mottok «heder og ære» under Uprisen (2014). Desember 2015 kom *Drømmen om rikdom* ut, Askøs første barnebok. Juleantologi i 2015, et samarbeid med blant annet Jarl Goli, Svein Østvik og Tom Egeland. I 2021 kom den første boken i Arwin-serien ut, Arwin og Skyggealven. 

Hun har hatt flere modelloppdrag, blant annet for Nikita Collection 2009. 

Som skuespiller er hun mest kjent for kortfilmen Hjelpesløs (2007) som vant Golden Frame, samt reklame, blant annet en reklame med Roy Jacobsen, Erlend Loe, Ingvar Ambjørnsen, Karin Fossum og Gert Nygårshaug. Etter mye samarbeid med Cynergi filmselskap har hun hatt flere roller i boktrailere, slik som til boka *Lik*, av Tana French og *Jeg skal vise dere frykten* av Nikolaj Frobenius. Hun har drevet mye med teater, har Drama I og Drama II fra høyskolen i Trondheim. Hun har jobbet både som produsent og regissør, men mest som skuespiller. Hun spilte Helena i *En midtsommernatts drøm*, på Spiraltoppen, med blant annet Mikkel Gaup, og hadde regi på *Knappestøperen* sammen med Toralv Maurstad, med blant annet Mikkel Gaup som skuespiller. Hun har også jobbet med Lene Kongsvik Johansen, på *Charlie og sjokoladefabrikken*, hvor hun var skuespiller, regiassistent og produksjonsassistent. Hun har skrevet en del teaterstykker selv, som *Drømmen om rikdom*, *Ouija*, *Gluds hevn*, *Askeladden og de magiske rosene* og *Jul med Alf Prøysen* osv.

Bibliografi
-----------

* Lisette Askø (2021). Arwin og Skyggealven. CreAlea ISBN 9788293852001
* Lisette Askø (2016). Det lille huset, farfar og dragen. Prego Mobile. ISBN 9788299816465
* 
* Lisette Askø (2014). *Drømmen om rikdom*. Prego Mobile. ISBN 9788293369332.

* Lisette Askø (2014). *Skygge*. Publica bok. ISBN 9788282513821.

* Lisette Askø (2013). *Tyrann*. Publica bok. ISBN 9788282512657.

* Lisette Askø (2012). *Synnes puslespill*. Publica bok. ISBN 9788282511988.

Kilder
------

* Presentasjon av Lisette Askø i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Arvehyllingen av Frederik III i 1660. I bildet sees Københavns slott til venstre, Børsen og Holmens kirke. Nederst til venstre har Heimbach plassert seg selv.
**Wolfgang Heimbach** (født ca. 1615, død etter 1678) var en tysk barokkmaler og sønn av en kornskriver hos Anton Günther av Oldenborg. Han var døvstum. 

Heimbach var knyttet til flere hoff i Europa hvor han livnærte seg som maler. I Danmark var han ansatt som hoffmaler hos Frederik III ca. 1653–1661. 

Heimbach utførte portretter, gjerne i lite format og disse viser at han var påvirket av samtidens nederlandske kunst. 
Blant hans mest kjente portretter er maleriene av Anton Günther av Oldenburg, Christian V som barn, Ulrik Christian Gyldenløve og pave Innocenz X Pamphili.

Heimbach er allikevel mest kjent for maleriet «Arvehyldningen» fra 1666 som fremstiller innføringen av eneveldet 18. oktober 1660.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 2495, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118773674, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Frick Art Reference Library Photoarchive, Frick Art Reference Library Artist File ID b213576[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Heimbach, Wolfgang[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wolfgang Heimbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) Wolfgang Heimbach på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Lisen Ugland Bergshaven** (født 4. november 1919 i Grimstad, død 4. mars 2017) var en norsk kulturpersonlighet og velgjører for kulturlivet og å ta vare på historien.

Hennes foreldre var Sara «Sarita» Ugland og skipsreder Johan Milmar Ugland, som i mellomkrigsårene stiftet Uglands Rederi. Hun begynte å studere jus på Universitetet i Oslo, men avsluttet studiene etter å ha truffet bakermester Bjarne Bergshaven som hun giftet seg med. Selv ble hun sekretær for sine brødre i rederiet og interiørarkitekt for skipene.

Hun var i 25 år styreleder for Ibsenhuset og Grimstad bymuseum, og har tatt en rekke initiativ for kulturminnevern og kulturformidlingsprosjekter i Grimstad.

Det var Lisen som bekostet gjenoppførelsen av Reimanns apotek, som var Henrik Ibsens første oppholdssted i Grimstad, 1843-46.

Hun fikk i 1987 Aust-Agder fylkes kulturpris og i 2002 ble hun hedret med Grimstad kommunes kulturpris. I Ibsenåret 2006 utga Byselskapet en artikkelsamling for å hylle Lisen for sin store innsats for Grimstad by gjennom mange år.

Referanser
----------

1. ↑   conradi.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   dødsannonse[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jostein Blokhus: *En kvinne med sterkt engasjement* Omtale i anledning 90-årsdagen i Fædrelandsvennen idag 4. november 2009 side 13.

Litteratur
----------

* Karin Engh (red): *Til Lisen – og Ibsen : Lisen Ugland Bergshaven kulturambassadør og Ibsenentusiast*. Grimstad 2006. ISBN9788299293266

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Grimstad Adressetidende

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
Mursikriger

**Mursiene** er et nomadefolk som lever ved Omodalen i det sørvestlige Etiopia, tett ved grensen til Sør-Sudan. Som de lever, omgitt av fjell og tre floder, er mursienes område et av de mest isolerte i landet. Der er ca. 5000 mursier tilbake.[] Mursiene har sitt eget språk, og kun få er fortrolige med amharisk, Etiopias offisielle språk.[] De fleste mursier er animister, dog er ca. 15% kristne.[] De lever av landbruk.

Mursiene er kjent for kroppsdekorasjoner med tre- eller leirplater innsatt i øreflipper og lepper – jo større plater desto mer attraktivt.[] På bestemte tider av året utfoldes noen dramatiske tradisjonelle seremonier, hvor spesielt de unge menn kjemper om pikenes gunst. Ca. seksmåneder før kvinnene skal giftes, gjøres et lite snitt for å løsne underleppen. Der innsettes større og større leriplater for å utvide hullet ved leppen, som til sist – uten leirplaten – bare henger som en tykk elastikk. Jo større plate, jo mere kveg skal kvinnens familie ha i brudepenger.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mursi people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Mursi-språket
* National Geographic Photo Gallery
* Joshua-prosjektet, side om mursiene
* et foto som vise at tennene i undermunnen er slått ut av platen
* Walking with the Mursi youtube.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Talbingo-demningen i Tumut-elva er 162 meter høy, og gir vann til Tumut-kraftverkene.
**Murray 2 vannkraftverk** er en vannkraftstasjon i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.

Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 

Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

* Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
* Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
* Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
* Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
* Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
* Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
* Tumut 3 vannkraftverk (1974) – 6 turbiner, effekt 1 500 MW

Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.

Eksterne lenker
---------------

* Snowy Hydro - hjemmeside.
* Suatralian Bureau of Statistics – *The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986*.
***Den store klokken***, (originaltittel: *The Big Clock*) er en amerikansk film noir fra 1948 regissert av John Farrow med Ray Milland, Maureen O'Sullivan og Charles Laughton i hovedrollene.

Filmens forelegg er Kenneth Fearings roman av samme tittel, som senere ble innspilt som *Ingen utvei* (1987) med Kevin Costner i hovedrollen.

Handling
--------

George Stroud, sjefsredaktør for magasinet Crimeways, arbeider ved Janoth Publications-bygningen i New York City. Stroud er ivrig etter å legge ut på en lenge utsatt bryllupsreise til Wheeling, West Virginia sammen med sin kone Georgette og sønnen deres. Men hans tyranniske sjef Earl Janoth vil at han skal holde seg på jobb, for å skrive en artikkel for magasinet deres. Men Stroud nekter å kansellere ferien sin, og Janoth gir ham sparken. Stroud går til en pub for å drikke, hvor han møter Janoths glamorøse elskerinne Pauline York. Hun foreslår å utpresse Janoth.

Når Stroud går glipp av toget til West-Virginia på grunn av dette, reiser en sint Georgette uten ektemannen. Stroud tilbringer kvelden sammen med York. Stroud har siden innhentet sin kone og sønn i West Virginia, og forteller henne at han har fått sparken. Men han utelater eventyrene sine med York. Men Janoth dreper elskerinnen sin, og tilbyr Stroud å bli ansatt igjen. Men Stroud hadde besøkt Pauline i leiligheten hennes samme kveld som hun ble myrdet, og risikerer derfor å bli identifisert som den skyldige. Han må også i all hemmelighet gjennomføre sin egen etterforskning, i håp om å bevise Janoths skyld i elskerinnens dødsfall.

Skuespillere
------------

* Ray Milland som George Stroud
* Charles Laughton som Earl Janoth
* Maureen O’Sullivan som Georgette Stroud
* George Macready som Steve Hagen
* Rita Johnson som Pauline York
* Elsa Lanchester som Louise Patterson
* Harold Vermilyea som Don Klausmeyer
* Dan Tobin som Ray Cordette
* Harry Morgan som Bill Womack
* Richard Webb som Nat Sperling
* Elaine Riley som Lily Gold
* Luis Van Rooten som Edwin Orlin
* Lloyd Corrigan som McKinley
* Frank Orth som Burt

Referanser
----------

1. ↑  «filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.
2. ↑  «The Big Clock: Article». *Turner Classic Movies*. Besøkt 12. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den store klokken* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Den store klokken* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den store klokken* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den store klokken* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den store klokken* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den store klokken* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den store klokken* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Joseph Wang Zhenye** (født 1914 i Yan'an i Shaanxi i Kina, død 17. desember 1999) var katolsk biskop av Yan'an/Yulin.

Han stammet fra en katolsk familie. I 1920-årene gikk han på juniorseminaret i Yan'an. I 1930 begynte han på presteseminaret i Taiyuan, og ble presteviet i 1943. Han studerte så ved Fu Jen katolske universitet i Beijing. Deretter virket han i Shaanxi, og i Hongkong i flere måneder før proklamasjonen av Folkerepublikken Kina. 

Han underviste ved juniorseminarer og hjalp til i menigheter inntil han ble rektor for presteseminaret i storseminaret i Xi'an frem til det ble stengt i 1958. Da vendte han tilbake til Yan'an og virket som sogneprest og som medisiner ved en klinikk drevet av kirken.

Under kulturrevolusjonen ble han dømt til 20 års reform ved arbeid i Xi'an, på grunn av sin tro.[] Han ble løslastt i 1979, og virket da først i Yan'an. Han underviste også i latin på en offentlig skole.

Siden 1980 bodde han i Xi'an og underviste ved presteseminaret der. 

Han ble bispeviet for Yan'an 17. november 1991, etter den regjeringsbestemte prosedyre. Det var 25 år siden bispedømmet sist hadde hatt noen katolsk biskop. På grunn av en hjertesykdom som han trengte stadig oppfølging for, flyttet han ikke fra Xi'an til sitt bispedømme før i 1995.

Ettersom katedralen i Yan'an var konfiskert og blitt til et kommunistisk minnesmerke på grunn av viktige møter Mao Zedong arrangerte der, og det ble gunstigere å bygge ny katedral annetsteds, ble bispedømmets navn endret til Yulin.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) \*1828
* Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) \*1869
* Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) \*1900
* Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) \*1916
* Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) \*1934
* Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) \*1949
* Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) \*1958
* Biskop Lawrence Zhang Wenbin (1915-2002) \*1981
* Biskop Anthony Li Duan (1927-2006) \*1987
* Biskop *Joseph Wang Zhenye* (1911-1999) \*1991

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID wangzh, besøkt 24. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  wangzh, lest 24. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Juniperus foetidissima** eller «Stinking Juniper» (latin: *Juniperus foetidissima*) er en art av bartrær som tilhører einerslekten *Juniperus* i sypressfamilien. Den vokser i fjellstrøk i sørvestre Asia og sørøstre Europa, nærmere bestemt i Albania, Makedonia, Hellas, Bulgaria, Krim, tyrkia, Libanon, nordlige Syria, Alborz-fjellet i Iran, i Kaukasus og i det sørvestre Turkmenistan.

Det opptrer ofte sammen med *gresk einer (Juniperus excelsa)*, men denne har mer grågrønne nåler og tynnere skudd, gjerne 1,3 mm tykke, mot 2,2 mm for *Juniperus foetidissima*.

Treet er kraftig, tettvokst, blir 6–25 meter høyt, og kan ha en diameter på 2,5 meter. kronen er rund eller irregulær formet. Nålene på unge skudd sitter i grupper av 3 og er inntil 10 mm lange, voksne nåler er grønne, skjellaktig tette og inntil 3 mm. Den er oftest særbu, med hann- og hunnblomster på separate individer.

Frøkonglene modner til blå-svarte med et hvitaktig vokslag, inntil 7–13 mm store, runde eller ovale. Hannkonglene inntil 3,5 mm store.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Juniperus foetidissima* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Juniperus foetidissima* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Juniperus foetidissima* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Juniperus foetidissima* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Conifer Specialist Group – «Juniperus foetidissima» fra IUCN Red List.
* Conifers.org – «Juniperus foetidissima» beskrivelse.
Kalligrafi av teksten i Konfuciustempelet i Tainan.
***Den store lære*** eller ***Den store lærdom*** (kinesisk: 大学; pinyin: *Dà Xué*) er den første av fire bøker som filosofen Zhu Xi under Song-dynastiet utropte som konfucianismens rettesnorer. Det dreier seg opprinnelig om ett av kapitlene i Riteboken.

Innhold
-------

Boken består av en kort hovedtekst som tilskrives Konfucius selv, samt ni kommentarkapitler ført i pennen av Zeng Zi, en av Konfucius' disipler.

Litterær betydning
------------------

*Den store lære*s store betydning skyldes ikke minst at den griper fatt i mange av gjennomgangstemaene innen kinesisk filosofi og politisk tenkning og knytter dem sammen på en enestående måte.

Regjeringskunst, selvkultivering og utforskning av verden knyttes tett sammen. Den enkeltes verk settes i den større helhets tjeneste, slik at det for eksempel relateres til mål som fremme av verdensfred og enhet mellom ånd og materie. Ved sin definisjon av *veien til lærdom* i politiske og sosiale sammenhenger knytter verket det åndelige sammen med det praktiske, og skaper begrepet dao – men på en måte som er radikalt annerledes enn i daoismen. *Den store lære* gir konfucianismen en klar verdenstilvendt retning. Den begrunner sin autoritet ikke i trancendente guddommers autoritet, men i vise oldtidskongers virke. 

Enkelte passasjer har hatt stor betydning for kinesisk politisk diskurs gjennom mer enn to tusen års kinesisk historie. *Den store lærdom*s begrep «verdensfreden» har vært et levende politisk konsept allerede under Zhou-dynastiet og helt frem til Guomindangs og det kinesiske kommunistpartis tid. Begrepet *Qinmin*, som ofte oversettes med «folkets fornyelse», er blitt navnet på et politisk parti i Republikken Kina.

Oversettelser
-------------

* Richard Wilhelm: *Li-Gi. Das Buch der Sitte des älteren und des jüngeren Dai. Aufzeichnungen über Kultur und Religion des alten China*. Diederichs, Jena 1930. Mehrere Neuauflagen als *Li Gi. Das Buch der Riten, Sitten und Gebräuche*, darunter Diederichs, Köln 1981, ISBN 3-424-00691-2.
* Ralf Moritz: *Das Große Lernen (Daxue)*. Reclam, 2003, ISBN 3-15-018265-4.
* James Legge: *The Chinese Classics*, Bd. 1, S. 22–34. Clarendon Press, Oxford 1893. Mange opptrykk, blant annet BookSurge, 2000, ISBN 1-4021-8486-7.

Eksterne lenker
---------------

* Den kinesiske urtekst – Kinesisk tekst på Wikisource
* The Great Learning Kinesisk tekst og engelsk oversettelse av Charles Muller
* Da Xue Kinesisk tekst og engelsk oversettelse av James Legge (Chinese Text Project)
* Kinesisk tekst med engelsk og fransk oversettelse

  



| * v
* d
* r
De fire bøker og fem klassikere - konfusianismens kanoniske skrifter |
| --- |
| De fire bøker | 
* Fra Riteboken: Den store lære og Læren om middelveien
* Fra Konfutse: Samtaler
* Mencius

 |
| De fem klassikere | 
* Yijing
* Shijing
* Liji
* Shujing
* Chūn Qiū

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Fliseklemme
En **hårnål** er en klemme som vanligvis er laget av plast eller metall og blir brukt til å holde håret på plass. En av variantene kan man lukke ved hjelp av å bøye den, den andre varianten glir inn i håret fester seg.

Utseende
--------

Enkelte hårnåler har farger som hårfarger slik at de ikke blir så godt lagt merke til. Dette kalles fliseklemmer og kommer som oftest i farger som lys, svart, brun, grå eller rød. Andre varianter kan være dekorert som man kan pynte håret med. Hårklemmene kan bli pyntet med perler, bånd eller andre dekorative mønstremønstere.

Historie
--------

I 1899, da «bob-klippen» eller kort hår ble populært, kom hårnålen til svært nyttig bruk. Det var ikke før på 1920-tallet den virkelig var en trend for jenter med kort hår og den er enda ikke gått av moten. Et varemerke på begrepet «bobby pin» ble i noen tiår holdt av Smith Victory Corporation of Buffalo, New York. Begrepet er ikke lenger et gyldig varemerke og man kan nå kalle det hva man ønsker. 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hårbergsteinen** er en runestein fra Hårberg i Rissa kommune, Trøndelag.
Steinen sto opprinnelig i tunet på Hårberg, men ble - uvisst når - lagt som veidekke i hovedveien, som gikk gjennom tunet. Deretter ble den tatt opp og brukt som bygningsstein i en fjøsmur. I 1927 ble fjøset revet, steinen ble tatt ut og innskriften ble oppdaget. Theodor Petersen ved Vitenskapsmuseet ble varslet, han kom ut til Hårberg og fikk tatt en foreløpig beskrivelse av steinen. I 1956 ble den hentet inn til museet, der den fortsatt er en del av samlingene. Teksten er:

**utar raisti stain aft(ir) ..(au)rn fauþur sin**
På norrønt er det: *Òttar reisti stein eptir Ǫrn (eller Bjǫrn), fađur sin*

På moderne norsk skulle det bli: «Ottar reiste stein etter Ørn (eller Bjørn), far sin».

Innskriften skriver seg fra midten av 1000-tallet.

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer. 5 : XIV. Sør-Trøndelag fylke ; XV. Nord-Trøndelag fylke ; XVI. Nordland fylke ; XVII. Troms fylke*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1960.
Kong Olav og Hårek i Halfdan Egedius' strek
Olav faller på Stiklestad
**Hårek fra Tjøtta** (født 965 i Alstahaug, død 1036) var en vikinghøvding fra Tjøtta på Helgeland, i all vesentlighet kjent fra diverse beretninger om den tids stridigheter. Han regnet seg til ætten av Harald Hårfagre, og var sønn av Øyvind Skaldespiller som regjerte på Tjøttagodset. Hårek overtok gård og etterhvert tilgrensende eiendommer, og ble en av områdets rikeste med rett til innkreving av finneskatten. Han giftet seg med Ragnhild av Giskeætten.

Hårek var en tid lendmann under Olav Tryggvason og senere Olav Haraldsson. Dog, uenighet om avlønningen (sysselet) gjorde at Hårek, sammen med Tore Hund kom i opposisjon, og blant annet stoppet Olav Tryggvason på dennes tokt nordover i 996. Likevel var kongen innom i 999 og døpte Hårek.

Hårek blir nevnt av Snorre Sturlason for klammeri med familien Grankjellson av Dønnesgodset i anledning retten til å høste fjær og andre herligheter på kysten av Helgeland. I 1027 raidet Hårek øyene for fjær, men fangsten, menn og mangt ble tapt da de ble oppdaget av eieren Grankjell og sønnen Åsmund Grankjellson på tilbakevegen. Hevntoktet året etter innebar en nedbrenning av Grankjellsons gods og Grankjell ble da drept.

Hårek var med og ledet bondehæren under Slaget på Stiklestad i 1030 da nevnte Olav Haraldsson ble drept. Under et besøk sørover til kong Magnus Olavsson I (avdødes sønn) i Trondheim seks år senere ble Hårek øksedrept av kongens assistent, den nevnte nabo Åsmund Grankjellson som herved fikk sin hevn. Så sies det av Snorre Sturlasson.

Tjøttaspelet omhandler Hårek på Tjøtta og hans hus.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Birgitta Berglund (1995). *Tjøtta-riket: en arkeologisk undersøkelse av maktforhold og sentrumsdannelser på Helgelandskysten fra Kr. f. til 1700 e. Kr*. Trondheim: UNIT, Vitenskapsmuseet, Fakultet for arkeologi og kulturhistorie, Arkeologisk avdeling. ISBN 8290896913.
* Ståle Botn (1997). *Lendmann og jarl: en historisk roman om Hårek Øyvindsson på Tjøtta*. [Oslo]: Landbruksforl. ISBN 8252922481.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Tom Rønnow** (født 20. juli 1914 i Oslo, død 2. september 2000 i Oslo) var en norsk forfatter og statsautorisert oversetter. Han er særlig kjent for å ha oversatt en rekke av marxismens klassikere til norsk.

Liv og virke
------------

Tom Rønnow ble født i Oslo av norsk far og tysk mor og vokste opp i Tyskland der han opplevde maktskiftet og nazismen på nært hold. Under annen verdenskrig kom han i kontakt med Norges kommunistiske parti og deltok i deres illegale arbeid i Norge under krigen. I 1949 ble han kastet ut av NKP sammen med resten av Furubotn-fløyen.

Senere var han aktiv i Sosialistisk Folkeparti, Nei til atomvåpen og på nei-siden i EF-kampen. I 1972 ble han styreformann i Orientering.

Av yrke var Rønnow oversetter, og er kjent for å ha oversatt blant annet Det kommunistiske manifest og deler av Kapitalen av Karl Marx. Han har også oversatt romaner av forfattere som Stefan Heym, Siegfried Lenz og Patrick Süskind. For sin oversettelse av Joachim Fests Hitler-biografi fikk Rønnow i 1974 Bastian-prisen. Han var æresmedlem i Norsk Forfatterforening.

Bibliografi
-----------

* *I motvind* (Gyldendal 1982)

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten* 28. september 2000: NEKROLOGER: Tom Rønnow
2. ↑  *Ny Tid* 25. september 2009: Kvinnene som skapte Orientering
3. ↑  *Aftenposten* 30. juli 1994: Dagens navn: Tom Rønnow

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ulrich Molitoris** (født ca. 1442 i Konstanz i Tyskland, død før 23. desember 1507) er kjent som forfatteren av en traktat om hekseri som fikk stor utbredelse særlig i tyskspråklig område. 

Ulrich Molitoris studerte i Basel og Pavia, ble doktor i kirkerett i 1470 og virket så ved det biskoppelige kanselli i Konstanz. Fra 1482 virket han ved hoffet til hertug Siegmund av Tirol. 

Han forfattet politisk-juristiske tekster, og skrev en rettergangskomedie på latin. Men hans mest kjente verk var traktaten *«De lamiis et phitonicis mulieribus»* (kjent som *Hexenbüchlein*, «den lille hekseboken»), fra tidlig 1489. Antagelig ble det til etter bestilling fra hertug Siegmund. Molitoris grep tilbake til erfaringer fra noen hekseprosesser som ble ført mot 48 kvinner mellom 1481 og 1485 i bispedømmet Konstanz. Teksten er utformet som en akademisk disputasjon. Han satte ikke spørsmålstegn ved heksers eksistens og satte hekseriet inn i en teologisk ramme der heksene ble å forstå som en særlig alvorlig art av kjettere, idet det ikke kunne være snakk om subjektiv villfarelse. Boken gikk inn for dødsstraff for hekser. 

Molitoris er blant de forfattere som i praksis innsnevret heksebegrepet til kvinnekjønnet. Han avviste bruk av tilståelser fremkommet under tortur. Han avviste forestillinger som nattlige ritt, heksesabbaten, og djevelavkom etter kjønnslig omgang mellom hekser og djevelen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Open Library, oppført som Ulrich Molitor, Open Library-ID OL5376355A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810684063005606[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id molitoris-ulrich, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Jürgen Beyer: Molitor, Ulrich, i: *Enzyklopädie des Märchens. Handwörterbuch zur historischen und vergleichenden Erzählforschung*, bd. 9, Berlin og New York 1997-99, sp. 767-769
* Jörg Mauz SJ: *Ulrich Molitoris. Ein süddeutscher Humanist und Rechtsgelehrter*, Wien 1992.
* Jörg Mauz SJ: *Ulrich Molitoris aus Konstanz (ca. 1442 – 1507)*, Doktordissertasjon. Konstanz 1983
* Ulrich Molitoris: *Schriften*, utg. av Jörg Mauz SJ (=Studien zur Kulturgeschichte, bd. 1), Konstanz 1997

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC
 |