recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Cladotoma*** er en slekt av kamfølerbiller.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange biller, oversiden hårete, matt brunlig. De fleste av artene har kamformede antenner, "tennene" på kammen er noe klubbeformede. **Hodet** er nokså lite, fasettøynene er utstående med fine fasetter, uten hår. Antennene er lange, 11-leddete, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Hos hannene har vanligvis hvert ledd en leddet sideutvekst (hos andre biller er det vanligvis ikke noe ledd mellom antenneleddet og utveksten). **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske kort, bredere enn langt, omtrent trekantet i omriss sett ovenfra. Scutellum er hjerteformet med et hakk i fremkanten, noen tenner på bakkanten av pronotum griper inn i dette hakket. **Dekkvingene** har ofte et påfallende fargemønster. **Larvene** er sylindriske og hårete. De artene som lever i vann har ofte ulike slags åndetilpasninger (analgjeller, nakkroppen trukket ut til ånderør).

Levevis
-------

De fleste artene lever i eller ved ferskvann. De voksne billene kan ofte finnes på vannplanter. Andre kjente habitater er råtten ved, løvstrø og inne i beverhytter. En del arter i underfamilien Ptilodactylinae er ikke knyttet til vann, men lever av sporer og hyfer av mikroskopiske sopper som de skraper fra død og levende vegetasjon. Noen arter har spredt seg over mye av jorden i drivhus. *Ptilodactyla exotica*, som finnes i drivhus over store deler av verden, blir regnet som en mulig skadegjører i drivhus. Man forsøker å begrense den videre utbredelsen til denne billen ved hjelp av kontroll av planteimport, karantenerestriksjoner etc. Det er uklart hvor denne billen opprinnelig stammer fra, men den er funnet frittlevende på Mauritius og Réunion i Det indiske hav.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **kamfølerbiller**, **Ptilodactylidae** Laporte de Castelnau, 1836
				+ Underfamilien Cladotominae
					- Slekten ***Cladotoma*** Westwood, 1837
						* *Cladotoma bruchii* Fairmaire, 1904
						* *Cladotoma cucullata* (Champion, 1897)
						* *Cladotoma lineata* Pic, 1921
						* *Cladotoma maculicollis* Fairmaire, 1904
						* *Cladotoma marginata* Pic, 1933
						* *Cladotoma ovalis* Westwood, 1837
						* *Cladotoma subvittata* Guérin-Méneville, 1861
						* *Cladotoma thoracica* Guérin-Méneville, 1843

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cladotoma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cladotoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
En illustrert side fra Voynich-manuskriptet
**Voynich-manuskriptet** er et mystisk, illustrert skrift, hvis alder, opprinnelse og forfatter er ukjent. Det er en kodeks av pergament, hvor hverken alfabet eller språk er kjent. Av den grunn er det blitt karakterisert som «verdens mest mystiske manuskript».
Man antar det er laget en gang mellom 1450 og 1520. Manuskriptets navn kommer fra en av dets eiere, Wilfrid Michael Voynich, som kjøpte det i 1912 av jesuittene i Frascati, en by nær Roma. For tiden er manuskriptet eid av biblioteket «Beinecke Rare Book and Manuscript Library» ved Yale University, og blir formelt referert til som «Beinecke MS 408». Den første faksimileutgave ble utgitt i 2005.

Det er generelt antatt å være en form for kodeskrift
og teksten har blitt gransket av mange amatører og profesjonelle kryptografer, inkludert amerikanske og britiske kodebrytere fra både første og andre verdenskrig. Likevel har alle forsøk på å bryte koden vært forgjeves, og således gitt manuskriptet dets berømmelse. Mystikken rundt manuskriptet har gitt vekst til allmenn fantasi, og flere forfattere har benyttet det som emne for fantasifulle teorier og romaner. Det har også blitt foreslått et rikt antall mulige forfattere av manuskriptet.

Manuskriptet har fra 1969 vært tatt vare på av biblioteket ved Yale-universitetet. I 2009 gjorde forskere ved Universitetet i Arizona en karbondatering (C14) av manuskriptets pergament, som de med 95 prosent sikkerhet kunne fastslå var fra mellom 1404 og 1438.
I tillegg har forskningsinstituttet McCrone Research Institute i Chicago avdekket at mye av blekket ikke var lagt til lenge etter, noe som bekrefter at manuskriptet faktisk er et autentisk dokument fra middelalderen.
Merk at disse resultatene fortsatt ikke har blitt offisielt utgitt.

Referanser
----------

1. ↑  Brumbaugh, Robert S. (1977): The World's Most Mysterious Manuscript, Weidenfeld and Nicholson, London
2. ↑  *Le Code Voynich*, hele manuskriptet ble utgitt med en kort presentasjon på fransk, red. Jean-Claude Gawsewitch, (2005) ISBN 2-35013-022-3 (merk at fordi bildene er meget beskåret, er denne utgivelsen ikke egentlig en faksimileutgave).
3. ↑  Elementær Kryptografi (PDF)
4. 1 2   *Mysterious Voynich manuscript is genuine* - Bevis fra 2009 som har vist at manuskriptet faktisk er så gammelt som man har mistenkt det for å være.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikibøker | Wikibøker: The Voynich Manuscript – bøker |

* Commons: Voynich Manuscript
* Voynich Manuscript, fra den digitale samlingen til Beinecke Rare Book and Manuscript Library at Yale University
* René Zandbergen's introductory site om manuskriptet
* Nick Pelling's research site
* The Voynich Manuscript i Open Directory Project
* *Nature* news article: World's most mysterious book may be a hoax, et sammendrag av Gordon Ruggs utgivelse som rettet mot et mer alment publikum
* *Scientific American*: The Mystery of the Voynich Manuscript

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Gaunt's Ghosts** er en bokserie skrevet av den engelske forfatteren Dan Abnett. Serien hører under militær science fiction-litteratur, og er satt i det futuristiske Warhammer 40,000-universet. 

Serien spenner seg over elleve bøker så langt og følger et regiment fra planeten Tanith som kjemper i en konflikt kjent som Sabbat Worlds Crusade. Det er flere navngitte karakterer i bøkene men hovedpersonen er oberst-kommissær Ibram Gaunt. 

Andre sentrale karakterer er oberst Colm Corbec, major Elim Rawne, skarpskytteren Hlaine Larkin, den unge adjutanten Brin Milo og speideren Mkoll. 

Serien er sannsynligvis den mest populære og bestselgende av alle produktene utgitt av Black Library. Det er produsert mye ekstra effekter i tillegg til hovedbøkene i serien, slik som spin-off bøker, faktabøker, t-skjorter, plakater og spesialutgaver av bøkene i serien.

Bøkene i serien
---------------

* The Founding
	+ *First and Only*, 1999
	+ *Ghostmaker*, 2000
	+ *Necropolis*, 2000
* *The Saint*
	+ *Honour Guard*, 2001
	+ *The Guns of Tanith*, 2002
	+ *Straight Silver*, 2002
	+ *Sabbat Martyr*, 2003
* *The Lost*
	+ *Traitor General*, 2004
	+ *His Last Command*, 2005
	+ *The Armour of Contempt*, 2006
	+ *Only In Death*, 2007
* *The Victory*
	+ *Blood Pact* (plantlagt utgivelse mai 2009)
**Oscar Hans** (født 6. februar 1910 i Lothringen, dødsår ukjent) var en tysk jurist og SS-offiser tilknyttet Sicherheitsdienst (SD). Under andre verdenskrig var han stasjonert i det tysk-okkuperte Norge. Her var han ansvarlig for henrettelser av både norske og utenlandske krigsfanger. 

Han ble dømt til døden i Lagmannsretten for krigsforbrytelser, men frikjent i Høyesterett og deportert til Tyskland. I Tyskland ble han i 1948 dømt til 15 års fengsel av en britisk rett og ble løslatt i 1954.

Hans studerte statsadministrasjon i perioden 1929–1933 ved Johann Wolfgang Goethe-Universität i Frankfurt am Main. I 1933 ble han medlem av SS, og i 1934 ble han med i SD-Hauptamt. I 1939 ble han overført til SD-hovedkvarteret i Berlin, og fra 25. april 1940 fra RSHA I til Norge, BdS Oslo/Leiter I, der han var frem til mai 1945. Han nådde graden Hauptsturmführer i SS.

25. mai 1945 ble han arrestert i Kristiansand. Han sto tiltalt for krigsforbrytelser i Eidsivating lagmannsrett i januar 1947 og høyesterett i august 1947. Ifølge tiltalen var tiltalte medlem av SS, og ansatt fra 25. april 1940 og framover i avsnitt 1 av Sipo i Oslo. Fra begynnelsen av 1941 var han også leder for Sonderkommando. I den egenskap hadde han ansvar for gjennomføringen av dødsdommer vedtatt av SS- und Polizeigericht IX „Nord", Oslo (« SS- og politiretten Nord i Oslo »), det tyske Standesgerichts og Feldgerichts. Som leder av Sonderkommando var han ansvarlig for henrettelsen av minst 312 nordmenn hvorav 68 ble henrettet uten forutgående rettssak. Den første henrettelsen var Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm 10. september 1941.

Oscar Hans, lederen av Sonderkommando og kommandant i eksekusjonspelotongen som henrettet norske fanger, ble opprinnelig dømt til døden, men dommen ble omgjort av norsk høyesterett. Han ble deportert til Tyskland den 10. desember 1947. I Hamburg ble han av en britisk domstol dømt til 15 års fengsel. Hans ble løslatt i april 1954.

Referanser
----------

1. 1 2  Trial of Hauptsturmführer Oscar Hans Arkivert 28. juli 2012 hos Wayback Machine. Law Reports of Trials of War Criminals.
2. 1 2  Bohn, Robert (red.), *Deutschland, Europa und der Norden*. HMRG, Beihefte, vol. 6, Stuttgart 1993, side 121, fotnote 48.
3. 1 2  Skarsem, Øyvind og Flyum Ola: *Rinnanjævel*, side 48, Aschehoug 2011, ISBN 978-82-03-29319-1.
4. 1 2  Nøkleby, Berit (1996). *Skutt blir den-: tysk bruk av dødsstraff i Norge 1940-1945*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205221731.
5. ↑  Bundesarchiv, NS 7, "SS- und Polizeigerichtsbarkeit".
6. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. ISBN 8252525490.

Kilder
------

* Nøkleby, Berit (1995): «Hans, Oscar». In: Dahl, Hans Fredrik, Hjeltnes, Guri, Nøkleby, Berit, Ringdal, Nils Johan, og Sørensen, Øystein (red.): *Norsk krigsleksikon 1940–1945*. Oslo: Cappelen. Side 158. ISBN 82-02-14138-9.
* Lars Birger Ekeberg, Karl Johan Daniel Schlyter, Gustaf Appelberg, Gösta Huselius, Tore August Almén, Einar Stenbeck, Birger Wedberg, Carl Georg Emanuel Björling, Thore Engströmer, Carl Anders Ljungholm (1948): *Svensk Juristtidning*. Stockholm: A.-B. Nordiska Bokhandeln i Distribution. Side 65.

Portal: Andre verdenskrig
Sjøsnø på De store sjøer i USA
**Sjøsnø** (engelsk: *Lake-effect snow*) blir dannet om vinteren når kalde, arktiske vinder beveger seg over store strekk med varmere innsjøvann. Lufta tilføres vanndamp fra vannflata, når metning, og kondensasjon oppstår som fryser og blir lagt igjen på breddene som ligger på le. Effekten blir forsterket når de bevegende luftmassene blir løftet opp av den orografiske effekten fra høyder på de leliggende breddene. Dette kan skape smale, men veldig intense snøbyger, som kan avgi snømengder på over 100 mm i timen.

Områdene som opplever sjøsnø blir ofte kalt snøbelter. Sjøsnø er et vanlig fenomen over elver og innsjøer om høsten og tidlig på vinteren mens vannet ennå er relativt varmt. Sjøsnø liksom frostrøyk er også vanlig i norske fjorder og langs kysten om vinteren, når kald luft fra land driver til havs.

Fenomenet skjer mange steder i verden, men er best kjent fra de befolkede områdene av De store sjøer i Nord-Amerika. Det største snøbeltet i USA ligger mellom Houghton, Michigan og Munising, Michigan, som kan ha opptil 5120 mm med snøfall i året. Store byer, som Buffalo, delstaten New York ved Eriesjøen opplever også dette fenomenet. Det er også vanlig på Sveriges østkyst.

Referanser
----------

1. ↑  Robert J. Ruhf. Lake-Effect Precipitation in Michigan. Besøkt 1. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake effect snow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lake effect snow – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lake Effect Snow NOAA
**Oscar Gatto** (født 1. januar 1985 i Montebelluna) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist.

Han tok sin første profesjonelle seier da han vant 3. etappe av Giro di Sardegna i februar 2009. I 2013 vant han klassikeren Dwars door Vlaanderen.

Meritter
--------

2005
Giro del Canavese
6. etappe, Giro della Valle d'Aosta
2006
Coppa Città di Asti
6. etappe, Giro delle Regioni
2007
2.-plass sammenlagt, Paris–Corrèze
2009
2.-plass sammenlagt, Giro di Sardegna
3. etappe
Etappe 1b (TTT), Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
2010
Gran Premio Nobili Rubinetterie
1. etappe (TTT), Brixia Tour
3.-plass, GP Kranj
2011
2. etappe, Giro della Provincia di Reggio Calabria
8. etappe, Giro d'Italia
Trofeo Matteotti
Giro della Romagna
3.-plass, Coppa Ugo Agostoni
2012
Giro del Veneto
3. etappe, Giro di Padania
3.-plass, Strade Bianche
2013
Dwars door Vlaanderen
2014
2. og 4. etappe, Østerrike rundt

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oscar Gatto – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Gatto – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Gatto – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Gatto – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Gatto – CycleBase Rediger på Wikidata
**Oscar Christian Hagem** (født 12. september 1885, død 26. januar 1982) var en prisbelønt norsk botaniker.

Han var cand.real. i 1909 på et arbeide om jordboende muggsopper, studerte plantefysiologi og genetikk i Wien og Munster (som han utga bok om i 1912), før han i 1911 ansatt som stipendiat ved Bergens Museum.
Der satte han genetikk på programmet. Han underviste i anatomi og plantefysiologi, og der var fra 1913 eget botanisk laboratorium. Praktiske prosjekter ble det også, spesielt om hvordan skogene skulle gjenreises på Vestlandet, herunder frøsetting og proveniens (hvorvidt frøet genetisk passer til det sted det er tenkt å vokse). Hagem stod bak etableringen av Vestlandets forstlige forsøksstasjon (VFF) i 1916, som var landets første i sitt slag. Det ble etablert i samarbeid med Skogselskapet i Rogaland og Bergen og Hordalands Skogselskap, og Christian Michelsen satt i styret. Bestyrelsen ble etterfulgt i 1928 av Anton Smitt som i 1916 blant annet hadde vært i Amerika og hentet frø for utplanting på Vestlandet.

Hagem ble dr.philos. 1917 og utnevnt til professor i alminnelig botanikk 1920 (senere presisert til systematisk botanikk), samtidig som botanisk laboratorium ble egen avdeling. Hagem fortsatte dog sitt virke mye sammen med Torbjørn Gaarder som hadde startet samtidig med Hagem (1912), og ble professor i 1931. Når det gjelder prinsippene bak skogplantingsarbeidet på Vestlandet stod Hagem i faglig disputt med Henrik Printz ved Norges landbrukshøgskole, som i 1933 mente fuktigere klima hadde fortrengt gran og furu. I 1936 etablerte de da også en ny forskningsstasjon i Os, med Gunnar Ålvik som Hagems assistent. Etter krigen forestod han i 1951 utbyggingen av Florida, et botanisk laboratorium. Han ga seg i 1955 for aldersgrensen, etterfulgt av Poul Larsen.

Premier
-------

* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1941 for «hans undersøkelser av betingelsene for skogens trivsel på Vestlandet»
* St. Olavs Orden 1951, ridder av 1. klasse

Utgivelser
----------

* Oscar Hagem (januar 1908). «Mugsoppe». *Naturen (tidsskrift)*: 8-17.
* Oscar Hagem (1912). *Arvelighetsforskning. En oversigt over nyere resultater*. Aschehoug.
* Oscar Hagem (1917). *Furuens og granens frøsætning i Norge. Belyst ved undersøkelse av kongleaarene 1912-13-14*. John Griegs Trykkeri.

Referanser
----------

1. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nhm2.uio.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Nils Roll-Hansen (1996). *Universitetet i Bergens historie*. UiB.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Claas Johansson Uggla** (født 1614 i Ölseruds socken i Värmland, død 1. juni 1676) var en svensk admiral og friherre. Han deltok som frivillig i den danske krigen 1644 i den flåten som ble ledet av Klas Fleming. I 1658 var han befal på skipet *Carolus IX* i slaget i Øresund. Han ble utnevnt til admiralløytnant i 1660.

Uggla deltok som admiral i slaget ved Öland 1. juni 1676. Etter at flaggskipet *Kronan* tidlig i slaget kantret, eksploderte og sank med flåtens admiral Lorentz Creutz, overtok Uggla det øverste befalet for flåtestyrken. Hans fartøy *Svärdet* måtte svinge unna det flytende vraket av *Kronan* og kom bort fra den øvrige svenske styrken. *Svärdet* ble fort omringet av danske og nederlandske fartøy og ble utsatt for kraftige skuddsalver i nærmere to timer. Skipet ble satt i brann av en nederlandsk brenner og sank. Nesten samtlige ombord omkom, inkludert Uggla.

Noen fartøy har fått navn etter Claas Uggla:

* Torpedokrysseren HMS «Claes Uggla» som sank etter å ha gått på grunn ved Ulvön 22. juni 1917
* Jageren HMS «Klas Uggla» som havarerte ved Horsfjärdskatastrofen 17. september 1941

Kilder
------

* Gunnar Unger (1909). *Illustrerad svensk sjökrigshistoria, tiden intill 1680*. Stockholm: Albert Bonniers förlag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claas Uggla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
Sjøområdet sett fra øst, det italienske kullskipet «Sider King» laster kull fra Gruve 7 på kaia.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Sjøområdet nær utløpet av Longyearelva, hvor fine sedimenter og lavt saltinnhold favoriserer bentiske tidevanns-arter.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Sjøområdet** er det eldste havneområdet i Longyearbyen, og ligger i området mellom Universitetssenteret på Svalbard og Longyear Energiverk på begge sider av munningen av Longyearelva i Adventfjorden. Sjøområdet er eksporthavn for kull fra Longyearbyen. Lengre øst løper Adventelva ut i fjorden, og gjør vannet i Sjøområdet relativt lite saltholdig. I vest er det opparbeidet kaikant, i øst er det en tidevannssone med mye bentisk liv og et rikt liv av vadefugler.

I Sjøområdet ble det første kullet fra Gruve 1 skipet ut omkring og like etter første verdenskrig, inntil det ble anlagt egen kullhavn på Hotellneset. Da Gruve 1 kom i drift ble det anlagt en liten jernbane fra der hvor Svalbard kirke står nå, og ned til sjøen. I dag brukes Sjøområdet i vest (Gammelkaia) som fast kaiplass for Sysselmesteren på Svalbards oppsynsskip *Nordsyssel*, det skipes fortsatt ut kull herfra, og i øst som privat båthavn. Det er mange fastboende som har båt i havna, og Sjøområdet har en del maritim lettindustri, handelsanlegg, kunstgalleri, m.m. 

Tankanleggene og naustene fra mellom- og etterkrigstiden er bevart, og hele det historiske miljøet Sjøområdet er vernet i medhold av Svalbardmiljøloven (eldre enn 1946).

I nyere tid har det vært en fast målestasjon utenfor Sjøområdet for marinbiologisk og oseanografisk forskning.

Eksterne lenker
---------------

* Sjøområdet *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt
* «Sjøområdet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* «Sjområdets nyere bunkersanlegg». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* «Gammelkaia vest i Sjøområdet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Metallbukk** (***Gaurotes virginea***) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge er den meget vanlig på Østlandet. Arten er knyttet til gran og ser ut til å følge dennes naturlige utbredelse.

Utseende
--------

En middelsstor (8–13 mm) trebukk, dekkvingene metallisk blå, bakkroppens underside rød. Arten kan ikke forveksles med noen andre norske biller. Antennene er svarte og nesten så lange som kroppen hos hannen. Hodet er matt svart, omtrent så bredt som langt, fasettøynene nokså små. Pronotum er vanligvis svart hos nordiske eksemplarer, ofte rødt hos mellomeuropeiske. Det er avrundet foran, parallellsidig i den bakre delen uten noen tagg på sidene. Overflaten er kraftig punktert. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre og er parallellsidige bak disse til kort før spissen, da de er halvsirkelformet avrundet. Dekkvingene er nær dobbelt så brede som pronotum, metallisk blå med grov punktur. Bakkroppens underside er klart rød. Beina er svarte og middels lange.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg under barken på graner (*Picea abies*) som har vært døde i noen år og har begynt å tørke ut. Trær som er drept av barkbiller ser ut til å være attraktive, men de bør være stående. Larveutviklingen tar to år. De voksne billene kan forekomme tallrikt på blomster av skjermplanter i juni-juli.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det meste av Europa, men mangler i sørvest, videre finnes den østover like til Stillehavet. I Norge er den meget vanlig på Østlandet og den østlige delen av Sørlandet, og i indre strøk av Trøndelag, mangler derimot helt på Vestlandet. Dette har trolig sammenheng med at gran ikke vokser naturlig her.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae – 130 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini
							+ metallbukk, *Gaurotes virginea* (Linnaeus, 1758) (synonym *Carilia virginea*)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
* Norges biller – *Gaurotes virginea*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gaurotes virginea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Gaurotes virginea* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Gaurotes virginea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gaurotes virginea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gaurotes virginea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gaurotes virginea* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Gaurotes virginea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Cladophyllus oberthuri*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (ca. 15-20 millimeter), noe bred, blankt svart hjortebille. Hannens kjever er litt korter enn hodet, knivformede med kraftig tenner på innersiden. Hodet er firkantet, bredt og grunt, U-formet innbuktet foran, med en oval grop innefor hvert fasettøye, nokså spredt og grovt punktert. Antennen har en fire-leddet vifte med nokså lange, rødlige blader. Pronotum er trapesformet, mye lengre enn bredt, betsydelig innsnevret ved roten, foran jevnt innbuktet, nokså blankt og fint punktert. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", fint og jevnt punkterte. Beina er svarte.

Utbredelse
----------

Arten lever i Kina (Yunnan).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Cladophyllus* Houlbert, 1912
							+ ***Cladophyllus oberthuri*** Houlbert, 1912

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cladophyllus oberthuri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Nettside om arten
* plazi - nettside om arten
Arkimedes benyttet utfyllingsmetoden til å finne arealet innenfor en sirkel.
**Utfyllingsmetode** eller **ekshausjonsmetode** kalles en fremgangsmåte for beregning av areal eller volum av geometriske figurer eller objekt. Metoden består i å dekke denne med stadig mindre, men kjente polygoner eller polyeder. I grensen hvor disse blir uendelig små og dermed utfyller hele figuren, oppstår verdien for det søkte areal eller volum. Denne fremgangsmåten er en forløper til moderne integralregning hvor slike geometriske størrelser kan beregnes ved Riemann-summasjon.

Metoden ble gitt et matematisk grunnlag av Eudoksos fra Knidos, men kan føres tilbake til Antifon noen tiår senere. Eudoksos benyttet den til å vise at volumet av en kjegle eller pyramide er 1/3 av volumet til en sylinder eller prisme med den samme grunnflate og høyde.

Det er gjennom arbeidene til Arkimedes at metoden er blitt kjent. Han gjorde utstrakt bruk av den i flere forskjellige sammenhenger. For eksempel kunne han vise at et segment av en parabel har et areal som er 4/3 av arealet til en trekant med samme grunnlinje og høyde. På hans gravstein sies det at det ble vist en figur av en sylinder som omskriver en kule sammen med tallet 3/2. Dette er forholdet mellom volumene til de to objektene samtidig som det også er forholdet mellom arealene til deres overflater.

Kanskje det mest berømte resultat av utfyllingsmetoden er Arkimedes' beregning av arealet innenfor en sirkel, det vil si av tallet pi eller *π*. Det kom han frem til ved å innskrive denne figuren med en 96-siders mangekant. Han fant dermed en nedre grense for dette tallet. Ved samtidig å omskrive figuren med en slik mangekant, fant han en øvre grense. Med moderne notasjon kan resultatet skrives som

{\displaystyle 3+{\frac {10}{71}}<\pi <3+{\frac {10}{70}}}
I middelalderen ble denne beregningen utvidet ved å benytte mangekanter med enda flere sider slik at man kunne komme den eksakte verdien 3,14159... så nær som man måtte ønske.

### Referanser

1. ↑   T. Lindstrøm, *Kalkulus*, Universitetsforlaget, Oslo (2006). ISBN 978-82-15-00977-3.
2. 1 2   A. Holme, *Matematikkens historie*, Bind 1, Fagbokforlaget, Bergen (2002). ISBN 82-7674-678-0.
3. ↑   C.B. Boyer, *A History of Mathematics*, Princeton University Press, New Jersey (1985). ISBN 0-691-02391-3.

Eksterne lenker
---------------

* Britannica, *Method of Exhaustion*, på engelsk
**Norddal sparebank** var en norsk sparebank stiftet ved årsskiftet 1870/1871 i Norddal på Sunnmøre. Banken åpnet 9. januar 1871 i kommunehuset på Sylte. Banken gikk i 1985 inn i sammenslutningen Sparebanken Møre.

Virksomheten gikk opprinnelig under navnet Nordalens (Prestegjelds) Sparebank. Fra før eksisterte Eidsdalens Spareskillingsbank, den ble nedlagt i 1874 til fordel for Norddal sparebank og på betingelse at den nye sparebanken skulle flytte mellom Valldal og Eidsdal. Det var kommunen som opprinnelig søkte om tillatelse til å stifte bank og planen for den nye banken ble godkjent av Finansdepartementet 30.august 1870. I lang tid ble direktørene (direksjonen) i banken utpekt av forstanderskapet etter retningslinjer for fordeling mellom bygdene og etter forslag fra formannskapet. I 1904 var det vel 1000 innskytere, mens det i 1925 passerte 2000 innskytere. I de første tiårene hadde sparebanken en rentemargin på 0,5 % (utenbygds låntakere måtte svare 0,5 % i tillegg til dette). Rundt 1930 var rentemarginen på opp mot 1 %. Under første verdenskrig kjøpte banken et mitraljøsebatteri til infanteriet.

Sammen med andre sparebanker lånte Norddal sparebank 1 million kroner til oppstart av Tafjord kraftselskap i 1918. I 1921 engasjerte banken seg også i Hoelsfossen kraftverk i Valldal. Banken deltok i finansiering av vegen mellom Dyrkorn og Stordal på 1950-talet.

I 1870 ble det reist et kommunehus (*tingstove*) i Valldal der formannskapet/kommunestyret holdt til i første etasje mens banken holdt til i andre. I 1932 ble det reist et nytt bygg i mur («bankhuset») med banken i første etasje og kommunen i andre. I 1974 bygget kommunen et større rådhus der sparebanken også fikk plass.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ytterdal, Per (1970): Norddal Sparebank 1871-1971.
2. ↑  Tafjord, Leonhard (1976). *Norddal bygdebøker*. [Norddal]: Norddal sogenemnd. ISBN 8271010344.
3. ↑  Furseth, Astor (1987). *Norddal i 150 år: 1837-1987*. [S.l.]: Norddal kommune.
**Aksel Kristofer Hagemann Hillestad** (født 20. mars 1909 i Aker, død 13. februar 1986) var en norsk jurist, embetsmann og dommer i Oslo byrett.

Liv
---

Han var sønn av ekspedisjonssjef Aksel Kristofer Hillestad (1871–1946) og Karen Nissen Hagemann. Etter å ha blitt *cand. jur.* i 1931 fortsatte han studiene i Frankrike og Tyskland, før han ble fullmektig hos advokat Michael Puntervold i 1932. Fra 1934 til 1937 var han dommerfullmektig ved Tønsberg sorenskriverembete, og fra 1937 til 1939 juridisk fullmektig ved Oslo Kreditorforening. I 1939 ble han ansatt som sekretær i Justisdepartementet, og året etter overført sammen med Gjenreisningsdepartementet til Innenriksdepartementet, hvor han var fungerende byråsjef fra 1942. I 1945 ble han byråsjef i Forsynings- og gjenreisningsdepartementet. Fra 1948 til 1952 var han byråsjef i Arbeidsdepartementet. Han var dommer i Oslo byrett fra 1952, og fra 1973 til 1979 domstolens justitiarius.

Fra 1980 til 1983 ledet han «Hillestadutvalget» eller Småkravsutvalget, et offentlig utvalg nedsatt av Justis- og politidepartementet som skulle vurdere forenkling av rettergangsreglene for mindre rettssaker og revidere forliksordningen.

Hillestad interesserte seg for filosofi. Han utga tre artikler om rettsfilosofi i *Tidsskrift for Rettsvitenskap* mellom 1955 og 1965.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NSD[*død lenke*]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1927*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1927. 1952.
Aksel Andreassens Bilruter var et rutebilselskap på Andenes, Andøya i Nordland. Grunnleggeren Aksel Andreassen (1900-1983) begynte transport med hest og vogn, men i fikk første bil i 1924. Aksel Andreassen var leder for selskapet helt til det i 1971 gikk inn i Andøy Trafikklag AS i 1971. Selskapets hovedrute var i alle år ruta Andenes - Risøyhamn (52 km). Det var det korrespondanse med Hurtigruten og kystgodsrutene.

Oppstartfasen
-------------

Andreassen fikk første bil, en T-Ford i 1924. Året etter fikk han en lastebil som han brukte til transport av fersk fisk til Risøyhamn for videretransport med Hurtigruten. I 1930 kjøpte han første personbuss, og det ble raskt flere busser og lastebiler. Veistrekningen Andenes - Risøyhamn kunne være problematisk vinterstid. i det lave terenget ble veien lett uframkommelig pga. mye vind og snø. Trafikken utviklet seg likevel, og alt før krigen hadde Andreassen en stab på 12 sjåfører

Utviklingen etter 2. verdenskrig
--------------------------------

1. januar 1947 ble bedriften Aksel Andreassens Bilruter etablert, men fremdeles som personlig firma. 

Aksel Andreassens Bilruter var første rutebilbedrift som fikk inngått avtale om samtrafikk med hurtigrutene og kystgodsrutene. 

I 1964 ble det åpnet sivile flyruter på Andenes flyplass. Andenes ble dermed et viktig knutepunkt for regionen. Med dette ble det mye mer persontrafikk på bussene til Risøyhamn, og med korrespondanse videre til Sortland og Stokmarknes, med rutene til Vesterålens Trafikklag. Med dette ble det også korrespondanse videre sørover til Fauske og Bodø, men korrespondanse med nattogene på Nordlandsbanen.

På 1950- og 1960-tallet ble grunnskolen utbygd og sentralisert, og skolebarnkjøring ble etter hvert en stor aktivitet. 

Utover 1960-tallet endret trafikkmønsteret seg en del. Trafikken til og fra hurtigrutene på Risøyhamn gikk tilbake. Mer av persontrafikken gikk på vei og med fly, og godstrafikken utviklet seg til langtransport med godsbiler og vogntog. 

Aktiviteten i selskapet ble større, og med en arbeidsstokk på 50 personer var Aksel Andreassens Bilruter kommunens største arbeidsplass.

Sluttfasen
----------

På 1960-tallet endret trafikken seg og det ble behov for mer samordning. Det gikk også mot større selskaper. I 1966 overtok Aksel Andreassens Bilruter rutene som Alferd Madsen hadde drevet på strekningen Bleik - Andenes fra 1920-tallet. Men overtakelsen fulgte også Madsens tre busser.

Det ble mye vekst i denne trafikken etter at Andøy Trafikklag ble etablert og tok over trafikken fra 1971.

Litteratur
----------

Erling Svanberg: Langs vei og lei i Nordland – Samferdsel gjennom 3000 år. Nordland fylkeskommune, Bodø 1990. ISBN 82-7416-021-5

Referanser
----------

1. ↑  Andøyposten 5. februar 2011
2. ↑  Svanberg, 1990

Eksterne lenker
---------------

* Gamle bilder fra Aksel Andreassens Bilruter på Digitalt Museum
**Aksel Irgens** (1863–1928) var en norsk forretningsmann og stortingsrepresentant fra Bergen. Hans far var Ole Irgens.

Irgens gikk på Tanks skole i hjembyen og tok i 1880 eksamen ved Hambro handelsskole. Han arbeidet først på kontoret til farbroren H. Irgens i Bergen. Sammen med sin fetter Ole Irgens overtok de i 1899 over denne bedriften som drev innen handel og skipsreding, og endret da firmanavnet til O. & A. Irgens.

Aksel Irgens var medlem av formannskapet i Bergen bystyre 1902–07. I perioden 1910–12 representerte han partiet Høyre og enmannskretsen Nygaard på Stortinget. På Stortinget var han medlem av Lagtinget og sekretær i jernbanekomiteen. Da aksjeloven var oppe til høring i 1910 var han med i den utvidede justiskomiteen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 426[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 27[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lindstøl, Tallak:Stortinget og Statsraadet 1814-1914. Kristiania, 1914

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Oscar Bernard Brockmeyer** (født 13. november 1883 i St. Louis i Missouri, død 10. januar 1954) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Brockmeyer vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Christian Brothers College* som kom på andreplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club*.
*Christian Brothers* tapte første kampen med 0-7 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *St. Rose Parish*, med 4-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *Christian Brothers College* og *St. Rose Parish* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
Brockmeyer var forsvarsspiller og spilte alle fire kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i fotball, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oscar Brockmeyer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Brockmeyer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Oscar Brockmeyer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Rasmus Jakobsen Hidle** (født 19. juli 1857 i Sjernarøy, død 15. juni 1944) var en norsk gårdbruker og politiker (Venstre).

Vinteren 1875/1876 gikk Hidle på den nystartede Amtskulen i Ryfylke på Finnøy. Han tok over farsgården Hidle i 1882.

Han ble valgt inn i Sjernarøy herredsstyre i 1886, bare 29 år gammel, og han satt der til 1916, med unntak av 3 år. Han var ordfører 1903–1916, forlikskommisær i 9 år, medlem av fylkesskolestyret 1912–1916 og av fylkesvegstyret 1919–1931. Han var direktør for Sjernarøy Privatbank fra stiftelsen i 1903.

Hidle var stortingsrepresentant for Venstre fra Ryfylke krets 1916–1918. Mens han satt på Stortinget, var han medlem av veikomitéen. Han hadde allerede vært varamann (suppleant) til Stortinget 1907–1909 og 1913–1915. Han møtte noen måneder i 1907, 1908 og 1913.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 312[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 377[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 312–313.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rasmus Jakobsen Hidle hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* www.samfunnsveven.no om Rasmus Jakobsen Hidle[*død lenke*]
**Dorothea Sophie** (født 4. desember 1692, død 29. april 1765) var prinsesse av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, gift hertuginne av Mecklenburg-Strelitz. Hun grunnla residensbyen Neustrelitz.

Pløn
----

Dorothea Sophie var datter av Johan Adolf av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn og Dorothea Sophie av Braunschweig-Wolfenbüttel. I 1704 døde først hennes eldste bror Adolf August og fire dager senere hennes far. Regentskapet over Pløn gikk heretter til svigerinnen Elisabeth Sophie Marie av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Nordborg (1683–1767) som regjerte for sin to år gamle sønn Leopold August. I 1706 døde også han, og hertugdømmet overgikk til fetteren Joachim Frederik, hertug av Slesvig-Holsten-Sønderborg(-Nordborg)-Pløn. Dorothea Sophie tok heretter opphold på morens enkesete Reinfeld.

Hertuginne
----------

16. april 1709 giftet hun seg med regjerende hertug av Mecklenburg-Strelitz, Adolph Friedrich III (1686–1752). Paret fikk to døtre, som begge døde som små. I 1712 brant parets slott i gamle Strelitz ned med kostbart inventar og skattekammer, og paret måtte heretter kjempe for å opprettholde sin posisjon. Dorothea Sophie overtok sakte, men sikkert makten fra ektemannen, og begynte i 1726 oppførelsen av et nytt slott i den nærliggende landsby Glienecke, i begynnelsen uten å informere ektemannen om byggeriet. Den nye residensen stod ferdig i 1732, og fikk tilknyttet et hoffkapell med 30 musikere. Noen år senere flyttet landets administrasjon med til den nye byen som fikk navnet Neustrelitz. Dorothea Sophie var således både landets egentlige regentinne, samt residensbyen Neustrelitz' grunnlegger.

I 1752 døde ektemannen hvoretter det oppsto tvister om hvem som skulle regjere landet. Dorothea Sophie forlot omsider Mecklenburg-Strelitz og slo seg ned på Schöneberg. Hun døde på Fürstenberg og ble bisatt i fyrstegravkammeret i Mirow.

Referanser
----------

1. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som Mecklenburg-Strelitz, Herzogin Dorothea Sophie, CERL-ID cnp02068912[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Friderike Drinkuth (2018). «Dorothea Sophie». *Biographisches Lexicon für Mecklenburg*. Schwerin. 8: 75–81.
3. ↑  Borth, Helmut (3. juni 2015). *Herzoghaus Mecklenburg-Strelitz: Von gekrönten Häuptern, blaublütigen Kuckuckskindern und der Mirower Fürstengruft* **(tysk)**. Steffen Verlag. ISBN 9783942477956.
4. ↑  Editor. «Duke Adolf Friedrich III – House of Mecklenburg-Strelitz» **(engelsk)**. Besøkt 26. februar 2019.
5. ↑  «Annalise-Wagner-Preis zum 25. Mal vergeben». kultur-mv.de. Besøkt 26. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
***Utfordringen*** er en norsk novellefilm for fjernsyn fra 1972 regissert av Bernt Chr. Middelthon. Manuset ble skrevet av Halvor Elvik, Vibeke Løkkeberg og Middelthon. De to hovedrollene ble spilt av Løkkeberg og Knut Husebø.

NRKs nettsted beskrev filmen som en *«hverdagshistorie.»* Ifølge *Dagbladet* 21. oktober 1972: *«En tilsynelatende ubetydelig hendelse inntreffer i et yngre pars liv, og så skjer det noe med dem, noe vesentlig ved at de drives inn i et nytt livsmønster, ett som de står fremmede overfor.»*

Medvirkende
-----------

* Vibeke Løkkeberg
* Knut Husebø
* Svein Moen
* Liv Thorsen
* Veslemøy Haslund

Anmeldelse
----------

Anmelderen Thor Ellingsen skrev i *Dagbladet* 23. oktober 1972 at *Utfordringen* fanget inn situasjonen hos en ung drabantbyfamilie fint. Han skrev videre at Husebø og Løkkeberg gjorde en fin realistisk innsats, den spontane dialogen lot dem bruke dialekter de kjenner i stedet for nøytralisert «skuespillernorsk», og det bidrog til ektheten og nærheten. Troverdige folk, rett og slett.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
**Rasmus Pedersen Mork** (født 13. april 1866 i Volda, død 21. oktober 1950) var en norsk meierileder.

Mork tok eksamen ved Romsdals amts Landbruksskole i 1888 og ved Hegra Meieriskole i 1890. Han var deretter bestyrer av Statens Meieriskole i Øystese, styrte så Vefsn Meieri 1893–1896, og ble i 1896 bestyrer av Ørsta Meieri. Mork startet Ålesunds Meieri i 1906, og dette var Norges første «sjømeieri», altså et meieri hvor all melk ble transportert sjøveien. Han overdro virksomheten til Sunnmøre Meieri i 1918. Fra 1919 til 1934 var han meierikonsulent i Møre og i Sogn og Fjordane.

Mork var politisk aktiv, og var medlem av Ørsta herredsstyre, Ålesunds bystyre og formannskap og av Borgund herredsstyre. Han var styreformann i Borgund elektrisitetsverk, formann i representantskapet til Ålesunds nye Kredittbank og formann i Romsdal og Møre fylkes meieriforening. Han var æresmedlem i Norske meierifolks landsforening, og hadde kongens fortjenstmedalje i gull.

Han var far til Rasmus J. Mork.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, besøkt 25. november 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Nationen, side(r) 4, utgitt 23. oktober 1950[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no, besøkt 24. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Dødsfall». *Nationen*, 23. oktober 1950.
5. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten*, 23. oktober 1950.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Wharton School** er handelshøyskolen ved University of Pennsylvania, ett av de åtte Ivy League-universitetene.

Skolen ble grunnlagt i 1881, og anses for at være en av verdens beste skoler i sitt slag.

Historie
--------

Joseph Wharton, opprinnelig fra Philadelphia, var en anerkjent leder innenfor industriell metallurgi som bygde sin formue gjennom American Nickel Company og Bethlehem Steel Corporation. Etter to år med planlegging, grunnla Wharton i 1881 en undervisningsinstitusjon kalt Wharton School of Finance and Economy. I likhet med den franske lærde Adrien Jean-Guy Passant, reiste grunnleggerne av Wharton School of Finance and Economy til Europa for å besøke de beste handelshøyskolene i verden. 

Albert S. Bolles, en advokat, fungerte som Whartons aller første professor, og skolens industrielle forskningsenhet ble etablert i 1921. I 1884 ble de fem første handelsstudentene tildelt en Bachelor of Finance. En nyutdannet student, Shiro Shiba, returnerte til Japan hvor han skulle bli medlem av det japanske parlamentet. Wharton begynte å tildele Master of business administration til sine studenter fra 1921.

Den 26. februar 2020 ble Erika H. James utnevnt til ny dekan ved Wharton School, med virkning fra 1. juli 2020. Hun vil være både den første kvinnen, og den første afroamerikaneren, som leder denne handelshøyskolen.

Personer utdannet ved Wharton
-----------------------------

* Jacob Wallenberg, svensk bedriftsleder.
* Warren Buffett. Investor
* Howard Marks
* Michael Milken, amerikansk forretningsmann
* Ted Kaufman, amerikansk politiker og senator.
* Donald Trump, forretningsmann og USAs 45. President i USA
* Alassane Ouattara, president på Elfenbenskysten fra 2010.
* Ivanka Trump, forretningskvinne og tidligere modell.

Referanser
----------

1. ↑  Thomas, Patrick (27. februar 2020). «Wharton Names First Female Dean». *Wall Street Journal* **(engelsk)**. ISSN 0099-9660. Besøkt 24. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Chuck Russell** (født 1958) er en amerikansk filmregissør kjent for filmer som *A Nightmare on Elm Street 3, Masken, Eraser* og *The Scorpion King.*

Han ble født Charles Russell i Park Ridge, Illinois og vokste opp i Chicago. Han studerte ved University of Illinois og det var under denne tiden han begynte å interessere seg for teater og film. Etter fullførte studier flyttet han til Los Angeles der han jobbet seg opp i filmindustrien.

Han regidebuterte i 1987 med skrekkfilmen *A Nightmare on Elm Street 3* og har siden regissert filmer som *The Blob* (1988), *Masken* (1994), *Eraser* (1996), *Bless the Child* (2000), *The Scorpion King* (2002), *I Am Wrath* (2016) og *Junglee* (2019).

Han har også produsert og skrevet manus til noen filmer, deriblant vært produsent på komedien *Back to School* (1986).

Referanser
----------

1. ↑   IMDb-nummer nm0751080[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «THE ANIMATED MIND BEHIND `THE MASK'». *Chicago Tribune*. 1994. Besøkt 8. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chuck Russell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Chuck Russell i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Chuck Russell på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Chuck Russell på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Chuck Russell på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Chuck Russell på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Russell på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Russell hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
> What child is this, who, laid to rest,  
> On Mary’s lap is sleeping,  
> Whom angels greet with anthems sweet  
> While shepherds watch are keeping?  
> This, this is Christ the King,  
> Whom shepherds guard and angels sing  
> Haste, haste to bring Him laud,  
> The babe, the son of Mary!  
> 
> 
> 
> Why lies He in such mean estate  
> Where ox and ass are feeding?  
> Good Christian, fear: for sinners here  
> The silent Word is pleading.  
> Nails, spear shall pierce him through,  
> The Cross be borne for me, for you  
> Hail, hail the Word Made Flesh,  
> The babe, the son of Mary!  
> 
> 
> 
> So bring Him incense, gold, and myrrh;  
> Come, peasant, king, to own Him!  
> The King of Kings salvation brings  
> Let loving hearts enthrone Him!  
> Raise, raise the song on high!  
> The virgin sings her lullaby.  
> Joy! joy! for Christ is born,  
> The babe, the son of Mary!
> 
> 
> Luthersk tjenestebok
> 
> 

«**What Child Is This?**» er en populær julesang skrevet i 1865. I en alder av 29 ble den engelske forfatteren William Chatterton Dix rammet av en uventet sykdom som nesten kostet ham livet. Han ble sengeliggende i flere måneder, og gikk inn i en dyp depresjon. Selv etter sin nær døden-opplevelse skrev Dix mange hymner, inkludert «What Child Is This?» som senere ble satt til den tradisjonelle britiske melodien «Greensleeves».

Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Ann-Margret's Christmas Carol Collection* i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  Lutheran Service Book
2. ↑  Robert Guy McCutchan (1937) *Our hymnody, a manual of the Methodist hymnal*
3. ↑  John Telford (1934) *The new Methodist hymn-book illustrated in history and experience*
**Rasmus Mikkelsen Hoel** (født 3. juni 1856, død 1. juni 1944) var en norsk gårdbruker, bankmann og lokalpolitiker (H).

Han var født på gården Hol i Oppdal som sønn av Mikkel Sivertsen Hoel og Ingeborg Olsdatter Reitås. I tyveårsalderen arbeidet han som lensmannsfullmektig på Tynset i seks år, før han i 1885 flyttet til Meldal for å overta gården Sørgard i Jerpstadgrenda etter sin onkel og tante, som ikke hadde arvinger. Hoel drev denne gården i 39 år, og drev også med kommunal virksomhet alle årene i Meldal. Han var ordfører i Meldal sparkebanks forstanderskap i 25 år, medlem i herredsstyret flesteparten av årene, Meldals ordfører i to perioder 1905–1907 og 1911–1913, og formann i Meldal menighetsråd. Han var gift, men fikk ingen barn.

I 1920-årene solgte Hoel gården i Meldal, og flyttet tilbake til Oppdal. Her kjøpte han småbruket Rønningen på Driva, der han bodde resten av livet.

Stortingsmann Mikkel Rasmussen Vindal fra Oppdal var hans fars fetter.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no, besøkt 24. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «En av de mest kjente eldre Opdalsbønder, Rasmus Hoel fyller 85 år tirsdag 3. juni». *Adresseavisen*, 30. mai 1941.
3. 1 2  Lykkja, Nils (1959). *Meldal bygdebok. Bind 4: Gard og ætt, II*. Meldal kommune. s. 231–232.
4. ↑  «En kjent og aktet kvinne i Oppdal, Randi Hoel på Driva, fyller 85 år 27. ds». *Adresseavisen*, 24. mai 1956.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |