recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Amerikanerne Henry Nuzum og Mike Ferry under semifinalen i dobbeltsculler, Sommer-OL 2000. Foto: Rick Sforza / U.S. Air Force 
**Dobbeltsculler** er en kapproingsbåt som ros av to personer med to årer hver. Båten er ca. 9,5 meter lang, og klassen er olympisk for både menn og kvinner. Første gang dobbeltsculler var på OL-programmet, var under Sommer-OL i 1904.

I dobbeltsculler er det også en lettvektsklasse for både kvinner og menn, det vil si at gjennomsnittsvekten for kvinner er maksimum 59 kg og for menn 72 kg. Minimumsvekten for en dobbeltsculler i internasjonale konkurranser er 52 kg.

Se også
-------

* singlesculler
* toer uten styrmann
* firer uten styrmann
* dobbeltfirer
* åtter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Double sculls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
De olympiske ringer Roing under sommer-OL |
| --- |
|  | 
* 1900
* 1904
* (1906)
* 1908
* 1912
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020

 |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Skovgaard Museet** har eksistert siden 1937 da byrådet i Viborg besluttet å hedre skaperen av fresco-maleriene i Viborg domkirke, Joakim Skovgaard, ved å opprette et museum for ham, hans familie og for andre kunstnere som medvirket ved utsmykkingen av Viborg domkirke. 

Museet ble opprettet delvis på grunnlag av en kunstsamling donert av Skovgaard-familien. I dag vises museets samlinger i byens gamle rådhus fra 1728 som ligger ved siden av Viborg domkirke. Her finner man portretter og landskaper fra den danske gullalder og tiden etter. Man finner også en samling kunsthåndverk fra rundt 1900.

Samlingen
---------

Samlingen strekker seg tidsmessig fra P.C. Skovgaards gullalderlandskaper til hans barn: Joakim, Niels og Susette Skovgaards verker med motiver hentet i naturen såvel som i kristendommen, folkevisen og den nordiske mytologi. Også de yngre generasjoner av Skovgaard-familien er representeret. Skovgaard-familien og deres samtidige dekker et allsidig spekter innenfor maleri, tegning, grafikk og keramikk.

Andre kunstnere i Skovgaard Museets samling
-------------------------------------------

Det finnes henholdsvis malerier, grafiske arbeider og keramikk av følgende kunstnere: Mogens Ballin, Thorvald Bindesbøll, H.W. Bissen, H.A. Brendekilde, Mogens Bøggild, Poul S. Christiansen, Janus La Cour, Ludvig Find, Hermann Ernst Freund, Lorenz Frølich, Constantin Hansen, Peter Hansen, Georg Hilker, Sofie Holten, Luplau Janssen, August Jerndorff, Svend Jespersen, Aksel Jørgensen, Johanne Krebs, Christen Købke, Niels Larsen Stevns, Arne Lofthus, C.A. Lorentzen, J.Th. Lundbye, Marie Luplau, Viggo Madsen, Thorvald Niss, R. Rud-Petersen, Stefan Viggo Pedersen, Viggo Pedersen, Vilhelm Pedersen, Theodor Philipsen, Elof Risebye, Axel Salto, Harald Slott-Møller, Fritz Syberg, Gertrud Vasegaard, Agnete Varming og Frederik Vermehren.

Spesialutstillinger og arrangementer
------------------------------------

Året rundt viser museet spesialutstillinger. Gjennom disse forteller museet nye historier og legger nye vinkler på den danske kunst. 

I løpet av året arrangerer museet omvisninger, konserter, foredrag og andre aktiviteter.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skovgaard Museet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Dobbeltstemme** er en vanlig betegnelse på det forhold at lederen for en organisasjon (eventuelt møtelederen) avgjør en sak, dersom det ved avstemning er like mange stemmer for og mot et forslag. En sier da gjerne at lederen har dobbeltstemme.

Dette er en vanlig praksis, men det er også vanlig at det kreves et faktisk flertall for et vedtak. Organisasjonens vedtekter bør fastsette hvilke regler som gjelder ved avstemninger, herunder om ordninga med dobbeltstemme gjelder.

Bruk av dobbeltstemme-prinsippet forutsetter normalt at en ved avstemninga bare har to alternativer. Er det flere muligheter (for eksempel tre eller flere kandidater ved valg), gjennomfører en vanligvis flere avstemmingsrunder, der de som får færrest stemmer, etter hvert faller vekk. Til slutt sitter en så igjen med bare to muligheter.

I en sak der det kreves en aktiv avgjørelse, for eksempel ved valg, er loddtrekning en vanlig måte å avgjøre saken på, dersom organisasjonen ikke benytter prinsippet om dobbeltstemme. Dette bør i så fall også framgå av vedtektene.

Dobbeltstemme brukes sjelden ved hemmelig (skriftlig) avstemning, ettersom det da ikke er kjent hva lederen har stemt.

Av og til forekommer den misforståelse av uttrykket «leders dobbeltstemme» at lederen alltid har to stemmer, noe som altså er feil.

Eksempler
---------

**Eksempler på at prinsippet om dobbeltstemme gjelder:**

* I Stortingets forretningsorden § 45 heter det om visse typer saker: «Viser avstemningen like mange stemmer for og imot, gjør møtelederens stemme utslaget når Stortingets president er møteleder.»
* I aksjelovens § 5-17-1 (om generalforsamlinga) heter det: «Står stemmetallet likt, gjelder det som møtelederen slutter seg til, også når denne ikke har stemmerett.» I samme lov § 6-26-2 (om styret og flertallskrav ved valg og ansettelser) heter det: «Står stemmetallet likt ved valg av styreleder eller møteleder, avgjøres valget ved loddtrekning. I andre tilfeller av stemmelikhet gjelder det som møtelederen har stemt for.» (Loven åpner imidlertid for at aksjeselskapet kan ha andre regler i sine vedtekter.)

**Eksempel på at prinsippet om dobbeltstemme *ikke* gjelder:**

* I LOs vedtekter § 4-6 (om avstemninger på LO-kongressen) heter det: «I tilfelle stemmelikhet er forslaget forkastet.»

Referanser
----------

1. ↑  Se forretningsordenen på Stortingets nettsted.
2. ↑  Se aksjelovens tekst hos Lovdata.
3. ↑  Se aksjelovens tekst hos Lovdata.
4. ↑  Se vedtektene[*død lenke*] på LOs nettsted.
***Dobroje utro*** (originaltittel: *Доброе утро*) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Andrej Frolov.

Handling
--------

Den stille og sjenerte Ekaterina Golovan, får i oppdrag å bygge en motorvei. De unge arbeiderne i området ønsker den unge praktikanten hjertelig velkommen, og hjelper henne så godt de kan. Med tiden blir Ekaterina forelsket i en av dem, Vasja Plotnikov, en gravemaskin-fører. Han er en veldig munter fyr, selskapets sjel og favoritten til alle de unge kvinnene som kjenner ham. Men han Vasja er også veldig selvopptatt, og legger derfor ikke merke til den sjenerte Ekatarina i det hele tatt. Ekaterina flytter til et annet arbeidsområde, hvor hun blir personlig sjåfør under seksjonssjefen Ushatov.

Men hun flytter kort tid senere igjen til et helt annet arbeidsområde, hvor hennes sterke karakter gjør at hun etter hvert blir utnevnt til byggeleder. En dag kommer en delegasjon fra et annet område, inkludert Vasja Plotnikov, for å studere Ekaterinas dyktige arbeid. Historien ender med at Vasja og Ekaterina slår seg sammen, for å bygge enda en motorvei.

Skuespillere
------------

* Tatjana Konjukhova som Katja Golovan
* Izolda Izvitskaja som Masja Komarova
* Jurij Sarantsev som Vasja Plotnikov
* Vladimir Andrejev som Lastotsjkin
* Lev Durov som Jasja

Referanser
----------

1. ↑  Трагический клоун Лев Дуров
2. ↑  Доброе утро

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dobroje utro* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Dobroje utro* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Askim svømmegruppe** ble etablert 23. august 1945. Før denne tid ble svømming i organisert av Askim Arbeideridrettslag og Askim Turnforening. I 2001 ble det enstemmig bestemt nytt navn: AIF Askimsvømmerne. De har i de senere årene hatt en god vekst og resultatmessig markert seg sterkt både i kretsen og nasjonalt. AIF Askimsvømmerne har til sammen tatt 26 NM-medaljer hvorav 11 gull (junior og senior).
Svømmegruppa arrangerer selv et eget stevne – G-Sport Cup. G-sport cup ble første gang holdt i 1980, og har i alle år hatt god deltakelse også av nasjonale elitesvømmere. De ble innført helelektronisk tidtaking fra 2002. Svømmegruppa startet en nettside 2002. I 2005 kjøpte svømmegruppa domet askimsvommerne.no
Svømmegruppa er aktiv i opplæring av svømmeferdigheter i regionen, med egne svømmekurs for barn.

Historikk
---------

Askim Bad var Askim svømmegruppes treningssted fram til 1985. Løken ungdomsskole var etter denne tid fast treningssted for svømmegruppa. I desember 2000 ble Østfoldbadet åpnet og det ble svømmegruppas nye treningssted for aktive svømmere. Barnas svømmeskole arrangeres fortsatt på Løken ungdomsskole.

AIF Askimsvømmerne er tilknyttet Askim Idrettsforening og har ca. 120 medlemmer.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for AIF Askimsvømmerne
**Großglockner** (3798 moh) er det høyeste fjellet i Østerrike. Fjellet er en del av Glocknermassivet og ligger i fjellområdet *Hohe Tauern*. Ved foten av fjellet ligger isbreen Pasterze som med sin lengde på 9 km er den største i de østerrikske alper og den lengste i Østalpene. 

Fjellet ble første gang besteget 28. juli 1800 av en gruppe på fire som deltok på en stor ekspedisjon under ledelse av fyrstbiskop Franziskus Xavier von Salm-Reifferscheidt.

Normalruta går fra Erzherzog-Johann-Hütte (ved Adlersruhe, nr 9 på illustrasjonen) over østsida og Kleinglockner (nr 6).

Großglockner fra sydvest: 1. Glocknerwand, 2. Untere Glocknerscharte, 3. Teufelshorn (til venstre) und Glocknerhorn (til høyre), 4. Teischnitzkees, 5. Großglockner, 6. Kleinglockner, 7. Stüdlgrat, 8. Ködnitzkees, 9. Adlersruhe

Fotnoter
--------

1. ↑  Großglockners referansesadel er Brennerpasset (1370 moh.).
2. ↑  Avstand til Königspitze i Syd-Tirol.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av Grossglockner på nettstedet Peakware Arkivert 7. november 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Kjærlighet på pinde*** er en norsk stumfilm fra 1922. Komikeren August Schønemann spilte Alexander Snobmann i sin eneste filmrolle. Han ble spådd en lysende fremtid i stumfilmen, men døde i 1925.

Ellers medvirket blant annet Ellen Sinding og Conrad Arnesen.   
Erling Eriksen hadde regien. Leif Sinding hadde sin første jobb i norsk film som produksjonskoordinator. Filmen kan sees gratis på nasjonalbibliotekets nettside.

Handling
--------

Alexander Snobman og Philip Helt konkurrerer om danserinnen Eva Sommers gunst. En dag møter Snobman henne i skogen, og prøver seg på henne, men må ty til kraftige midler for å få henne. Eva roper på hjelp, og ingeniør Helt kommer til og redder henne. Snobman prøver flere ganger å vinne Eva til seg, men blir stanset av henholdsvis en okse, Evas bestemor, vakthunden Nestor og en sint geit.

Sensur
------

I 4. akt av filmen ble en avkledningsscene klipt vekk fra filmen.

Rolleliste
----------

* Ellen Sinding ... Eva Sommer
* August Schønemann ... Alexander Snobmann
* Conrad Arnesen ... Philip Helt

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjærlighet paa pinde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kjærlighet paa pinde* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata
**«Kjærlighed fra Gud»** er en dansk salme om Guds kjærlighet, skrevet av prest Jens Nicolai Ludvig Schjørring (1825–1900). Den har ofte blitt anvendt ved brylluper.

Schjørring skrev salmen i 1854 på den tiden han var kapellan i Lyderslev kort etter forlovelsen med en lærerdatter som var tjenestejente i prestegården og som pleide ham da han var syk.

Selv skrev han: *«Det som førte oss sammen var vår lengsel etter Guds kjærlighet og vårt ønske om å tjene Herren i hans forsamling. Marie ville være tjenerinne, og senere lærte hun seg også å være en Herrens tjenerinne. Sangen er født i stillhet. Den er skrevet til min Marie uten andre tanker enn at den skulle bli til henne til glede samt enkelt og rett på sak å uttale hvilke følelser som rørte seg hos meg under vår kjærlighets første møte og fremvekst»*.

Tre år senere, i 1857, kom teksten på trykk. Den ble også tatt med i tilleggene til *Roskilde Konvents Psalmebog* samt i *Psalmebog for kirke og hjem 1912*.

Det finnes flere melodier til salmen. Den mest sungne er sannsynligvis den til H.S. Thompson (A-dur, 4/4), som er en amerikansk visemelodi («Lilly Dale») til teksten *«Twas a calm still night»* og som kom til Danmark på midten av 1800-tallet gjennom noen mormonmisjonærer.

Salmen har tre strofer.

Publisert
---------

* *Dansk Salmebog* som nummer 494
* *Landstads reviderte salmebok* (S) som nummer 845 under «Åndelige salmer»
* *Norsk Salmebok* (NoS) som nummer 669 under «Vigsel»
* *Nynorsk Salmebok* som nummer under 900 under «Åndelige salmer»
* Norsk Salmebok (N13) som nummer 651 under "Vigsel"

Norske innspillinger (i utvalg)
-------------------------------

* Jacob Endregaard med orgel. Innspilt i Kristiania cirka oktober 1907. Utgitt på de akustiske 78-platene Gramophone 2-82582 og Gramophone 282210.
* Alfred Helgeby med orgel. Innspilt i Kristiania 5. september 1913. Utgitt på de akutsike 78-platene Gramophone 2-282515 og Gramophone X 1249.
* Eyvind Vedene. Innspilt i Kristiania 4. august 1920. Utgitt på den akustiske 78-platen Gramophone X 1199.
* Erling Krogh med orkester (Dir.: Bruno Reibold). Innspilt i Church Building of Camden 29. desember 1927. Utgitt på 78-platene Victrola 4033, His Master's Voice X 2716, His Master's Voice X 3834 og His Master's Voice A.L. 2166.
* Aage Samuelsen, m. gitar og Hammond-orgel. Innspilt 13. juli 1964. Utgitt på EP-platen Harmoni HEP 210.
**Orkdal Sjukehus** er et sykehus i Orkland.

Sykehuset er en integrert del av St. Olavs hospital som har hovedkontor i Trondheim. Orkdal Sjukehus ble bygget på dugnad av Orkdal sanitetsforening som et sykehjem i 1908 og ble med årene utvidet til å bli et sykehus, rundt 1930 fikk det en operasjonssal. I 1936 fikk sykehuset et tilbygg og det hadde da 110 sengeplasser hvorav 34 på turberkuloseavdelingen.

Mot slutten av 1980-tallet sto sykehuset ved en skillevei, valget sto mellom gradvis nedleggelse eller videre utbygging. Med Orkdal sanitetsforening som drivende kraft og eier ble det bygget et nytt servicebygg som åpnet i 1991. I 2003 solgte Orkdal sanitetsforening sykehuset til Helse Midt-Norge og sykehuset skiftet 1. januar 2004 navn fra *Orkdal Sanitetsforenings Sjukehus* til *Orkdal Sjukehus*.

16. desember 2011 vedtok styret i St. Olavs hospital å legge ned fødeavdelinga ved Orkdal Sjukehus fra 1. juni 2012.

18. desember 2017 vedtok styret i St. Olavs hospital å bygge om 1. og 2. etasje for å etablere en felles mottaksenhet og oppgradere sengeområder. Oppgraderingen er et samarbeidsprosjekt med kommunene i Orkdalsregionen.

Referanser
----------

1. ↑  Om Orkdal Sjukehus' historie[*død lenke*]
2. ↑  «Føden i Orkdal legges ned». NRK. 16. desember 2012.

Litteratur
----------

* Åsmund Forfang: *Den store dugnaden. Orkdal Sanitetsforening 1898 – 1998*
* Else Reiersen Langnes: *Sykehuset. Sanitetsforeningen. Lokalsamfunnet. Orkdal Sanitetsforenings Sjukehus, 1909 – 1984*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Orkdal Sjukehus' historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Kjærlighet*** er en roman av den norske forfatteren Hanne Ørstavik, utgitt i 1997.

Hovedpersonen Vibeke har sammen med sin sønn Jon flyttet til et tettsted i Nord-Norge. Hun arbeider som kulturkonsulent. Handlingen foregår i løpet av én vinterdag, dagen før Jons niårsdag, og et gjennomgående trekk er misforholdet mellom Jons forventninger til morgendagen og moren, og Vibekes selvopptatthet og likegyldighet overfor sønnen. Handlingen veksler mellom Jons vandring med en loddbok, og morens flørt og one-night-stand med en omreisende tivoliarbeider. Romanen slutter åpent med at Jon, som ikke har egen nøkkel, sovner foran inngangsdøra, og muligens dør av kulde.

*Kjærlighet* har blitt beskrevet som Ørstaviks gjennombruddsroman, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Dagbladet, 31.7.2006: Ensom kjærlighet

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
**Mads Jensen Wiel** (født 1643 i Nakskov i Danmark, død 28. april 1716 i Strand i Modum) var danskfødt og kom som ung mann til Norge, hvor han bygde opp en stor trelastforretning og ble stamfar til en tallrik slekt. Han var en foregangsmann innenfor norsk skipsfart og industri og en av de første som startet egentlig fabrikkdrift her i landet.

Wiel vokste opp i Nakskov på Lolland og ble utdannet som forretningsmann av sin rike stefar Gjord Rasmussen, som han hadde et godt forhold til. Da han var rundt 20 år gammel, flyttet han til Norge og slo seg ned på Strømsø i Drammen. 1670 var han ansatt ved Tollboden i Drammen under Daniel Knoff og fra 1671 var han fullmektig hos Knoffs etterfølger Albert Schumacher. 1675–84 innehadde han den viktige fiskale stillingen som inspektør for trelasttienden på Strømsø.

Wiel drev også private forretninger og ble i 1684 borger på Strømsø, samme året ble Strømsø herjet av en stor brann der Wiel led stor økonomisk skade og ble satt ned i en lavere skatteklasse. Men Wiel viste seg å være en svært dyktig forretningsmann og allerede i 1700 var han Strømsøs største trelasteksportør da han årlig eksporterte mer enn 70 000 bord skurlast. Samme året tok Kronen ut et tvangslån av Wiel på 1000 riksdaler, noe som var dobbelt så mye som Strømsøs nest rikeste mann.

Wiel bygde opp en betydelig flåte på seks skip som han var enten eier og deleier i. Han kjøpte opp tømmer av bønder og skogeiere ved Drammensvassdraget og skar mye av dette på sin egen sag, på Modum. Ellers kjøpte han mye ferdigskåret trelast, som han eksporterte på egne skip. og var hel- eller deleier i seks skip. Et av skipene var et defensjonsskip, med 60 kanoner. De mindre skipene seilte til England, Nederland og Frankrike, mens defensjonsskipet, som kunne holde sjørøvere unna, ble brukt til seiling til Spania. Wiel var kjent for å ha nye og gode norskbygde skip.

Wiel tjente godt i perioden 1701–09, da Danmark-Norge var nøytralt og eksporterte trelast til alle de krigførende parter. Grunnet av svenske kapringer fra 1709 led han store tap. Som reder var Wiel ellers en forsiktig mann, skipene hans lå om vinteren i opplag i Svelvik. Han drev også bankiervirksomhet og en innbringende krambodhandel. Han eide også et tobakksspinneri og drev sammen med halvbroren Gerhard Treschow et såpekokeri og en oljemølle i Christiania. 1712 fikk han privilegier på å opprette slike fabrikker også i København og Bergen, og han ble dermed en industriell pioner.
Slektvingene etter Mads har i mange generasjoner etter drevet trelasthandel, og er fremdeles eiere av store skogeiendommer.

Referanser
----------

1. ↑   Drammen byleksikon-ID wiel-mads-jensen-1643-1716[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon ID Mads\_Wiel\_-\_1643–1716[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Mads\_Wiel\_-\_dansk-norsk\_trelasthandler[Hentet fra Wikidata]
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon
 |
**Askim Frukt- og Bærpresseri AS** er en norsk bedrift etablert i 1936, lokalisert i Indre Østfold kommune i Viken. Bedriften driver med pressing av frukt, bær og rapsfrø, og produserer saft, most, gelé, syltetøy og rapsolje.

Historie
--------

Det begynte som et tilbud til lokale hageeiere er i dag en bedrift som dekker et stort område med kunder over hele Østlandet. Eplemosten fra Askim er tradisjonsrik og nesten uforandret siden 1936. Den lages av en blanding epler, kjent som «den hemmelige Askim-blandingen». Glassflaskene er av samme type som ble tegnet og produsert ved Moss Glassverk i 1967. Flaskene rommer 0,7 liter, og inngår i en egen returordning på fabrikkutsalget i Askim. Både flaske og innhold har fått kultstatus. Det tappes omtrent én million flasker i året.

Askim Frukt- og Bærpresseri AS er lokalisert i Osloveien, langs innfarten til Askim sentrum.

Fabrikkutsalg
-------------

25. mai 2011 markerte bedriften sitt 75-årsjubileum med åpning av ny butikk i Askim. Ordfører Trygve Westgård sto for den offisielle åpningen. Den nye butikken har en utstilling og besøkssenter hvor man kan vandre gjennom tidligere tider og oppleve atmosfæren på fabrikken før og nå. I tillegg til egne produkter, selges diverse lokalproduserte matvarer, som for eksempel honning fra Trøgstad og mel fra Spydeberg.

Referanser
----------

1. 1 2  ’’Føler presset.’’ Artikkel av Andreas Viestad i Dagbladet Magasinet 10.10.2009
2. ↑  ’’Flaskefyll fra egen hage.’’ Artikkel av Anna Nesje i Dagsavisen 01.10.2012

Eksterne lenker
---------------

* Selskapets nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Tittelbladet til førsteutgaven av Johan Hermann Wessels *Kierlighed uden Strømper* fra 1772.
***Kjærlighet uten strømper*** (opprinnelig *Kierlighed uden Strømper*) er en komedie av den norske forfatteren Johan Herman Wessel, utgitt i 1772.

Stykket er en parodi på den klassisistiske dramatikkens regler for tragediens form og innhold. Handlingen foregår i løpet av ett døgn, og hovedpersonene er alle enkle håndverkere. Heltinnen, Grete, får et varsel om at hun må gifte seg i løpet av dagen. Ettersom hennes elskede Johan von Ehrenpreis er bortreist (han er skredder, og er reist for å bøte en majors bukser), vender hun seg til den tidligere kjæresten, Mads. Johan vender tilbake, men mangler strømper, og kan derfor ikke gifte seg. Johan stjeler Mads' strømper, og blir utskjelt av Mads – hvoretter Johan tar sitt eget liv. Deretter tar alle livet av seg. I stykkets epilog trer Merkur ned fra gudeverden, og gjør karakterene levende igjen, hvorpå de synger og danser.

Den komiske effekten kommer særlig til uttrykk i misforholdet mellom replikkenes og formens høystil, og det trivielle innholdet. Også den overdådige musikken i stykket, skrevet i arier av italieneren Scalabrini, bidrar til å skape en komisk effekt når den sammenstilles med den absurde og trivielle handlingen. Scalibrini selv var uvitende om stykkets innhold. Teksten er i aleksandrinske rim.

Stykket ble utgitt i september 1772, ble oppført på en amatørscene i desember samme år, og hadde premiere på Det Kongelige Theater i mars 1773. Parodien på samtidens konvensjonelle tragedie, som blant annet krevet enhet i sted og tid, er synlig i stykkets åpningsreplikk

> «Du aldri bliver gift, om det idag ei skjer»
> 
> 
> Åpningslinjen i *Kierlighed uden Strømper*
> 
> 

Det ble vanskelig for Det Kongelige Theater å oppføre franske tragedier i kjølvannet av *Kierlighed uden Strømper*, for eksempel våget teateret ikke å oppføre Corneilles *Le Cid*.[]

Navnet på karakteren *Johan von Ehrenpreis* kan ses som et stikk mot Johan Nordahl Brun, som med sitt skuespill, *Zarine* (1772), vant en tragediekonkurranse, hva Wessel antakeligvis syntes var ganske absurd.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Krismon og verbal *invocatio* i et diplom utstedt av keiser Henrik III
**Invocatio** (latin, «påkallelse») er innledningen av protokollen i det middelalderlige brevformularet (middelalderdiplom). Den består i en påkallelse av Gud, og kunne utføres i form av et symbol eller som tekst.

Skikken med å påkalle Gud i dokumenter går tilbake til den tidlige kristendommens tid i antikken. Den var vanligst i eldre middelalder, men ble senere bare i brukt i særlig høytidelige dokumenter.

Det skilles mellom monogrammatisk eller symbolsk *invocatio* og verbal *invocatio*. Den verbale *invocatio* er en kort tekstformel, som for eksempel *In nomine Domini nostri Ihesu Christi* («I vår herre Jesu Kristi navn»). Den monogrammatiske *invocatio* er et symbol eller tegn (monogram) i stedet for tekst. Det vanligste var et krismon, et symbol for Kristus.

I norske diplomer var *invocatio* uvanlig. Den ble mest brukt i latinske diplomer utstedt av geistlige, samt i testamenter. Et gammelnorsk eksempel fra en kongelig retterbot fra 1302 er *I nafn várs herra Jhesu Christi* («I vår herre Jesu Kristi navn»).

Litteratur
----------

* Lars Hamre: *Innføring i diplomatikk*. Oslo: Universitetsforlaget, 1972
***Xenaclopus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En liten (ca. 4 millimeter), bred, halvblank, brun skarabide, pronotum med et par vage, mørke flekker, dekkvingene mørke ved sømmen og langs sidene. Kroppen er sparsomt kledt med lange hår. Pronotum har rundede sider og er mye bredere enn langt. Beina er nokså kraftige bortsett fra føttene, som er påfallende tynne.
Antennene er korte og 9-leddete med en stor, tre-leddet vifte. Bakkroppen er sterkt forkortet, bakbeina sitter dermed tilsynelatende langt bak på kroppen. I likhet med Aclopinae har den en påfallende, framstikkende overleppe (labrum), men dette skyldes trolig ikke at den er i nært slekt med disse

Levevis
-------

Larvene og leveviset til disse billene er ukjente. De fleste kjente eksemplarene er hanner, kanskje fordi hunnene ikke kan fly og tilbringer mesteparten av livet under jorden. Hannene kommer av og til til lys om natten.

Utbredelse
----------

Arten lever på Borneo og er, dersom plasseringen er korrekt, den eneste kjent representanten for Aclopinae utenom sørkontinentene.

Systematisk inndeling
---------------------

Aclopinae av og til regnet som en familie for seg, Aclopidae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilie Aclopinae Blanchard, 1850 - tvilsomt om arten hører til her
					- Slekten ***Xenaclopus*** Arrow, 1915
						* *Xenaclopus borneensis* Arrow, 1915

Referanser
----------

1. ↑  F.C. Ocampo og F.Z. Vaz-de-Mello (2008) The genus *Xenaclopus* Arrow (Coleoptera: Scarabaeidae): redescription and removal from the Aclopinae, with systematic notes. Zootaxa 1916: 57-62

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – Aclopinae Arkivert 19. juni 2010 hos Wayback Machine.
* Aclopidae i Encyclopedia of Life

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xenaclopus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Xenaclopus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Lollia Paulina** (død 49) var en nobel romersk kvinne som levde i det 1. århundre. I år 38 var hun keiserinne i egenskap av å være den tredje konen til keiser Caligula. Hennes far var konsulen Marcus Lollius Paulinus, og hennes mor var Volusia Saturnina, en søster av senator og konsul Lucius Volusius Saturninus. Hennes bestemor på morssiden var en slektning av Tiberius. Senatoren og konsulen Marcus Aurelius Cotta Maximus Messalinus var hennes onkel på morssiden, og hennes farfar var general Marcus Lollius Paulinus. Paulinas yngre søster var Lollia Saturnina, som var gift med konsulen Decimus Valerius Asiaticus med hvem hun hadde en sønn.

Etter å ha arvet sine slektninger ble hun ekstremt rik. Hennes første ektemann var suffekt konsul i år 31 og en romersk guvernør, Publius Memmius Regulus. Tacitus beskriver ham som en mann med «verdighet, som var en person med innflytelse og et godt renommé». Regulus døde i år 62. I år 38 ga Caligula ordre til Regulus om å skille seg fra Paulina etter at han overhørte en bemerkning om hennes bestemors skjønnhet. Paulina ble tvunget til å skille seg fra Regulus og gifte seg med Caligula. Hun ble hans tredje kone og keiserinne i 38. Caligula skilte seg fra henne etter 6 måneder fordi hun var ufruktbar, og forbød henne å sove med eller ha forbindelser med en annen mann.

Paulina ble senere en rival til Caligulas søster Agrippina den yngre, og ble foreslått som fjerde kone til den romerske keiseren Claudius. I år 49 sørget Agripinna, som nå var gift med Claudius, for å anklage Paulina for trolldom. Hun fikk aldri en rettssak, hennes eiendom ble konfiskert og hun ble sendt i eksil. Tacitus forteller oss at Paulina ble tvunget til å begå selvmord under overvåking av en oberst blant vaktene, og antyder at dette ble gjort etter Agrippinas ordre.

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**Vannhjulet i Venafro** er et vannhjul fra oldtiden som er funnet i Venafro utenfor Pompeii.

Arkeologer har fra oldtiden funnet meget få vannhjul eller det som kan være omkring hjulet, nemlig dammer, renner, mølle etc. Det eneste hjulet som er funnet, og som kan fortelle oss litt om detaljer fra konstruksjonen, er fra Venafro utenfor Pompeii. Det ble gravd frem i 1908, og lå under flere meter med lava. Hjulet var blitt dekket av lava i forbindelse med utbruddet fra vulkanen Vesuv i år 79 e.Kr. De porøse egenskapene til lavaen gjorde at selve hjulet som var av tre, råtnet. Tilbake ble det et hulrom som i stor detalj viser hvordan hjulet så ut. Det Nasjonale Museum i Napoli har rekonstruert hjulet.

Hjulet hadde 18 blader festet med tre nagler på hver side. Naglene kunne være av tre eller jern. Hjulet er 1,85 m i diameter og bredden er 30 cm. Senterdelen (navet eller hub) er stor og tung, 74 cm i diameter. Hjulet fikk vann fra en akvadukt og fallhøyden som ga vannet fart var på 4 m. Hjulet var av den såkalte undervanntypen, og det betyr at vannet renner på undersiden av hjulet. Avhengig av vannmengden var effekt til hjulet ca. 1 – 1,5 kW. Dette tilsvarer effekten til om lag 10 mennesker.

Akslingen har sannsynligvis vært av eik, og kledd med metall i endene. Lagrene som akslingen hvilte på var av stein eller eik.

Man ser flere svakheter i konstruksjonen av vannhjulet. Senterdelen er alt for stor og tung, og var sannsynligvis laget av eik. De ytre delene var av furu. Tyngden på senterdelen har tydelig trukket effekten ned. Bladene hadde «vegger» på sidene. Dette ga stor stabilitet og styrke til hjulet, men trekker effekten ned. Man ser tydelig at på dette meget tidlige stadium i utviklingen av vannhjul, var det flere mangler eller feil i konstruksjonen.

Man har på denne tiden (altså 79 e.Kr.) bare brukt vannhjul i Romerriket ca. 100-150 år, og det var meget lite brukt. I de påfølgende århundrer lærer man å lage mer effektive vannhjul, og denne «nye» teknologien ser ut til å brukes mye mer de siste par århundrer av oldtiden (300-500 e.Kr.).

Referanser
----------

1. ↑  Adriana de Miranda (2007), *Water Architecture in the lands of Syria: The Water-Wheels* (*Studia archaeologica*, Utgave 156), s. 50
2. ↑  Rossi, Cesare; Savino, Sergio; Timpone, Francesco (2016). Boschetti, Giovanni; Gasparetto, Allessandro, red. «An Analysis of the Hydraulic Saw of Hierapolis». *Advances in Italian Mechanism Science*. Springer. 47: 138.
**Vannforsyning og behandling av avløpsvannet i Oslo** ligger under administrasjon fra Vann- og avløpsetaten (VAV) i Oslo kommune. Anna Maria Aursund er etatens direktør.

Drikkevannskilder
-----------------

* Maridalsvannet
* Holsfjorden
* Nord- og Sør-Elvåga

### Historikk

Festningsledningen var en treledning som ble lagt etter bybrannen i 1624. Den gikk fra Akerselva ved Nedre Vøien Mølle til Akershus festning. Ledningsnettet ble med årene utvidet. Slottet fikk den siste hovedledningen av tre i 1845. I 1866 ble Oset i Maridalen hovedinntak, og Maridalsvannet ble regulert til drikkevannforsyning. Det første renseanlegget ble tatt i bruk i 1924. Det er nå utbedret til reserveanlegg. Det nye Oset vannrenseanlegg stod ferdig i 1971.

Vannrenseanlegg
---------------

* Oset i Maridalen
* Langlia i Sørkedalen
* Alnsjøen i Lillomarka
* Skullerud i Østmarka

Behandling av avløpsvannet
--------------------------

Avløpsvannet føres til renseanlegg.

### Renseanlegg

Kommunen har flere renseanlegg.

* VEAS i Slemmestad, Røyken for rensing.
* Bekkelaget

Portal: Oslo
**Statens yrkespedagogiske høgskole** var en høgskole for lærerutdanning innen yrkesskolene, etablert i Oslo i 1947 under navnet Statens yrkeslærerskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Akershus.

**Statens yrkeslærerkurser for verkstedskolen** ble opprettet i 1960, skiftet senere navn til Statens yrkeslærerkurs. Yrkeslærerskolen og yrkeslærerkursene ble i 1967 slått sammen under navnet **Pedagogisk seminar for yrkeslærere, Oslo**; som igjen skiftet navn til Statens yrkespedagogiske høgskole i 1978/1982. Forholdsvis samtidig med omdanningen til PSY ble Statens trafikklærerskole og Statens lærerskole i handels- og kontorfag opprettet som særskoler for disse grenene.

Litteratur
----------

* Egil Frøyland. *Glimt fra yrkeslærerutdanningens historie : på jakt etter opphav og faglig identitet*. Utgitt av Høgskolen i Akershus, 1997 ISBN 82-90824-04-1
* hiak.no Egil Frøyland: *Norsk yrkeslærerutdanning 60 år* (pdf)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Toni***, er en fransk spillefilm fra 1935, regissert av Jean Renoir.

Handling
--------

På utkikk etter jobb reiser Toni fra Italia til Sør-Frankrike. En lokal kvinne ved navn Marie tar ham inn som leietaker, og blir hans elsker. Men når en spansk gjestearbeider Josepha kommer til byen, får Toni raskt romantiske følelser for henne. Men Josepha velger å gifte seg med en langt mer velstående mann. 

Så Toni gifter seg i stedet med Marie, men han kan ikke skjule at Josepha var hans aller største kjærlighet. Etter at Marie har kastet ham ut av huset sitt, er Toni fast bestemt på å møte Josepha igjen. Han finner henne på en gård i fjellet, hvor hun bor sammen med sin stadig mer fornærmende ektemann. Men Josepha planlegger å stikke av, og for dette formålet forsøker hun å stjele penger fra sin ektefelle.

Skuespillere
------------

* Charles Blavette som Antonio Toni Canova
* Celia Montalván som Josefa
* Édouard Delmont som Fernand
* Max Dalban som Albert

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Toni* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Toni* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Toni* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Toni* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Toni* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Toni* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Toni* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Toni* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Anton «Toni» Brutscher** (født 15. november 1925 i Oberstdorf, død 16. november 1983) var en tysk skihopper og musiker. Han representerte SC Oberstdorf.

Han ble sendt i krigen som soldat i 1943, og ble året etter stygt skadet og fikk en lammelse i den ene hoften. Han greide imidlertid å trene seg opp igjen, og fortsatte med skihopping da krigen var slutt. Sammen med Sepp Weiler og Heini Klopfer tok han initiativet til å få bygd skiflygingsbakken i Oberstdorf, som ble bygd i 1949 og åpnet i 1950. Brutscher, Weiler og Klopfer ble kjent som «Oberstdorf-trioen» i skihopping, en trio som etter hvert ble utvidet til en kvartett da den noe yngre Max Bolkart kom med.

Toni Brutscher deltok i OL i Oslo i 1952, der han ble nummer 4. Han var også tatt ut til å delta i OL i Cortina d'Ampezzo i 1956, men han fikk influensa og kunne ikke hoppe. I VM i Falun i 1954 ble han nummer 49 (av 69 deltakere). Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1953 til 1957, og ble nummer 4 sammenlagt i 1953. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 3.-plass i det aller første rennet, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1953, og i Oberstdorf 29. desember 1956.

Brutscher ble vesttysk mester i 1949 og 1955. Han la opp som skihopper i 1960.

På 1950- og 60-tallet ble han også kjent som musiker med sin Toni Brutscher Trio, der han spilte trekkspill sammen med Toni Gruber (gitar) og Ottomäx Titscher (kontrabass). Trioen ga ut flere singler, samt LP-en *Rund ums Nebelhorn*. I 1952 ble han av president Theodor Heuss tildelt Tysklands høyeste utmerkelse innen idrett, Silbernes Lorbeerblatt (Sølv-laurbærbladet).

Toni Brutscher døde av kreft i 1983.

Referanser
----------

Kilder
------

* Minneside
	+ Biographie Toni Brutscher
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Toni Brutscher Arkivert 21. september 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 16. april 2011)
* Sport-Komplett.de: Skispringen – Deutsche Meisterschaften (besøkt 16. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Toni Brutscher – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Toni Brutscher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Toni Brutscher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Toni Brutscher – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
**Muzak** er et registrert varemerke oppfunnet i 1922 av George O. Squier da han patenterte en innretning for overføring og distribuering av bakgrunnsmusikk fra grammofonplater over elektrisitetslinjer til arbeidsplasser. Squier var fascinert av det konstruerte ordet *Kodak* som varemerke, og tok lyden «muz» fra *music* og tilføyet «ak» fra *Kodak* for å konstruere navnet *Muzak*.

Squier utviklet bakgrunnsmusikksystemet fordi han hadde observert at arbeidere var mer produktive når det ble spilt musikk i bakgrunnen på arbeidsplassene. Han brukte sine observasjoner til å markedsføre ideen. På den tiden inneholdt en grammofonplate kun én sang. Utstyret som var nødvendig for å forsterke musikken var forholdsvis dyrt, men Squiers distribusjonssystem gjorde at kostnadene kunne deles på mange abonnenter. I 1920-årene var radiokringkasting akkurat i ferd med å etableres, og av prisgrunner såvel som andre grunner ikke et alternativ til Squiers system.

Bruken av bakgrunnsmusikk er senere utvidet, men navnet er blitt hengende igjen som begrep for musikk som ikke krever at man lytter, og der alle «vanskelige» partier enten er fjernet, eller volumjustert til å passe med resten. Et nyere uttrykk er heismusikk.

Eksterne lenker
---------------

* Muzak – offisielt nettsted
Japanske soldater på Tongzhous murer
**Tongzhoumytteriet**, også kalt **Tongzhouopprøret**, eller på kinesisk manér **Tongzhouhendelsen** (通州事件), fant sted den 29. juli 1937, kort etter utbruddet av den annen japansk-kinesiske krig og under slaget om Beijing-Tianjin. Åstedet Tongzhou var en østlig forstad til Beijing. Her angrep soldater fra den kinesiske Øst-Hebei-hæren sine japanske utdannere og kinesiske offiserer som samarbeidet med japanerne.

Flagget til Øst-Hebeis militærråd 1935-37
I det strategisk viktige Tongzhou var det den gang stasjonert japanske styrker og etablert en marionetteforvaltning for japanerne, Øst-Hebeis autonomiråd.

To dager forut for hendelsen hadde de japanske styrker satt i gang med å avvæpne ca. 800 soldater tilhørende Kuomintang (KMT) i Tongzhou. De motsatte seg dette, og rundt 500 av dem ble stilt opp mot bymuren og henrettet av japanerne. Overlevende KMT-soldater klarte deretter å alliere seg med tropper fra Øst-Hebei-garnisonen i byen. Den 29. juli gjorde så nærmere 5 000 mann av garnisonens I. og II. korps mytteri og gikk sammen med KMT-soldatene løs på sine japanske foresatte i treningsleiren. Tyve japanske militære og rundt 250 japanske sivilister ble drept; 60 sivilister fra den japanske forvaltning kom seg i sikkerhet og overlevde. Administrasjonsbygningen ble nesten fullstendig rasert, og Yin Ju-keng, kommissariatets distriktsforvalter av den demilitariserte sone i Hebei, ble arrestert.

Da japanske forsterkninger kom frem, ble opprøret slått ned og Yin befridd.

Japanske ultranasjonalister har til tider pekt på Tongzhoumytteriet som et eksempel på kinesiske krigsforbrytelser. Kineserne innrømmer gjerne hendelsesforløpet skjønt ikke de verste skrekkfortellingene, men påpeker at det skjedde som motstand mot et japansk angrep på landet, og at japanerne misbruker hendelsen for å avlede oppmerksomheten mot egne krigsforbrytelser som Nanjingmassakren. 

Portal: Andre verdenskrig
Mušketovbreen på kartet over AntarktisMušketovbreenMušketovbreenMušketovbreen på kartet over Antarktis
**Mušketovbreen** er en stor isbre i Dronning Maud Land som skiller Wohlthatmassivet i vest fra Weyprechtfjella, Payerfjella og Lomonosovfjella i øst. Den er om lag 70 kilometer lang og 60 kilometer bred og strømmer i nordøstlig retning. Mušketovbreen er en sidegren av Entusiastbreen.

Breen ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av sovjetiske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført av en sovjetisk ekspedisjon i 1958–59. Den er navngitt etter den sovjetiske geologen og geografen Ivan V. Musjketov (1850–1902).

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 10013
* Mušketovbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
En Pratt & Whitney F100 turbofanmotor som blant annet brukes i F-16 under testing ved Florida Air National Guard-basen i Florida i USA. Tunnelen bak motoren demper støy og leder eksosgasser bort fra motoren.
**Statisk skyvekraft** eller **stillestående skyvekraft** er den skyvekraften en jetmotor eller rakettmotor utvikler når den er i ro i forhold til bakken og den omgivende luften. Siden luftfartøyet ikke har noen fremoverhastighet, finnes det heller ingen kontinuerlig luftstrøm rettet mot motorens luftinntak. Motoren blir derfor nødt til skape sin egen luftinnstrømning i stedet. Statisk skyvekraft er den målte skyvekraften som genereres av motoren når den blir stående i ro. Statisk skyvekraft oppgis i SI-enheten for kraft som er newton (N), og som oftest med prefikset k som kilonewton (kN).

Grunnen til at denne kraften blir kalt statisk skyvekraft og ikke bare skyvekraft, er at det ikke lar seg gjøre å måle kraften når flyet er i fart, bare når det står på bakken (statisk). Den reelle skyvekraften i fart og høyde er alltid mye mindre enn den statiske.

Dette kan sammenlignes med å bruke et rullebrett: Hvis en sparker fra i stillestående kan det snakkes om statisk kraft, og en får en gitt fartsøkning. Hvis en bruker samme kraft etter at brettet har fått fart, vil ikke fartsøkningen bli så stor.

I det britiske FPS-systemet (engelsk *foot–pound–second*) oppgis statisk skyvekraft tradisjonelt i *pound-force static* (lbf). Etter hvert som også brukerne av dette systemet har oppdaget forskjellen mellom vekt og masse, brukes også *pound-force static* (lbf), men også anerkjente internasjonale tidsskrifter bruker nå den avledede SI-enheten kN, gjerne med lbf i parentes.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Tongzhou i byprovinsen Beijing
**Tongzhou** (kinesisk: 通州区; Hanyu Pinyin: *Tōngzhōu Qū*), som ligger sørøst i Beijing, anses som den østlige innfallsport til den kinesiske hovedstaden. Det sentrale Tongzhou ligger bare ni km fra det sentrale Beijing, enden av Keiserkanalen (ved krysset mellom Tonghuikanalen og Nordkanalen) og i østre ende av Chang'an-gaten. Hele distriktet er på 906 km², eller 6 % av byprovinsen Beijings totale areal. Befolkningen er på 673 952 (folketellingen i 2000).

Historie og kultur
------------------

Broen Baliqiao i Tongzhoudistriktet
Tongzhou ble grunnlagt 195 f.Kr. under det vestlige Han-dynasti som Lu (路) fylke, skjønt det er tegn på at det var folk som bodde der også i neolittisk tid. Ved begynnelsen av det østlige Han-dynasti ble skrifttegnet Lu justert ved tilføyelse av et vanntegn som radikaltegn, slik at det ble til Lu (潞). I 1151, under Jin-dynastiet, fikk Lu fylke de nye navnet Tongzhou, som betyr omtrent 'sted for gjennomreise', som anerkjennelse for dets betydning som land- og kanalinnfartsåren til Beijing. Den ble et bydistrikt under Beijing i 1997.

Administrative enheter
----------------------

Canal Business District
**Subdistrikter:**

* Zhongcang (中仓街道), Xinhua (新华街道), Beiyuan (北苑街道), Yuqiao (玉桥街道)

**Storkommuner:**

*Områder:*

* Yongshun (永顺地区), Liyuan (梨园地区)

*Normale:*

* Songzhuang (宋庄镇), Zhangjiawan (张家湾镇), Kuoxian (漷县镇), Majuqiao (马驹桥镇), Xiji (西集镇), Taihu (台湖镇), Yongledian (永乐店镇), Lucheng (潞城镇)

**Kommune:**
* Yujiawu for hui-kineserne (于家务回族乡)

Samferdsel
----------

Tongzhou har lenge vært en av de viktigste innfallsportene til Beijing. Ikke bare Keiserkanalen passerer gjennom distriktet, men også jernbaner og veier. Kinas riksvei 103 løper gjennom Tongzhou på sin vei ned til kysten ved Tanggu ved Gulehavet.

Referanser
----------

1. ↑  «2011年统计用区划代码和城乡划分代码：通州区» **(Simplified Chinese)**. National Bureau of Statistics of the People's Republic of China. Arkivert fra originalen 11. april 2013. Besøkt 7. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell webside for Tongzhou

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Matthew**, også kalt **Umaenupane**, er ei øy i det sørlige Stillehavet. Den tilhører det franske territoriet Ny-Caledonia, men Vanuatu gjør også krav på den.

Status
------

Frankrike anser øya som en del av Ny-Caledonia. Kravet ble først framsatt i 1975. Vanuatu gjør også krav på Matthew og kaller den Umaenupane.

Frankrike har satt opp en meteorologisk stasjon på øya.

Naturgeografi
-------------

Matthew er ei vulkansk øy på omkring 70 hektar. Geologisk består den av en eldre del i øst og en del i vest der det fortsatt er vulkansk aktivitet, blant annet med fumaroler. Øya er en stratovulkan. Bekreftede utbrudd fant sted i 1949, 1954 og 1967 og det er mulig det har vært utbrudd også i 1966 og 1976. Den vestlige delen av øya ble skapt av utbruddene på 1900-tallet. Toppen av de to delene går begge opp i omkring 200 meters høyde. De er skilt av et eid der det er mulig å gå i land.

Plantelivet på Matthew er preget av vulkanutbruddene på 1900-tallet. Det er sparsom vegetasjon, uten trær og busker. Av de mindre enn 30 planteartene, er omkring halvparten innført, deriblant grasarter i slekten *Chloris* og *Urochloa subquadripara*. Opprinnelig vegetasjon er representert ved bregner som *Nephrolepis brownii* og *Microsorum grossum*, samt grasarten *Cenchrus calyculatus*.

For sotterne (*Onychoprion fuscatus*), grånoddy (*Procelsterna albivitta*) er Matthew et viktig hekkested. 1 % av verdens hekkende par for disse artene holder til på øya. Andre registrerte sjøfuglarter er:

* brunnoddy (*Anous stolidus*)
* grånoddy (*Procelsterna albivitta*)
* kilehalelire (*Puffinus pacificus*)
* rødhaletropikkfugl (*Phaethon rubricauda*)
* brunsule (*Sula leucogaster plotus*)
* maskesule (*(Sula dactylatra personata*)

Av landfugler finnes blant annet kystsvale (*Hirundo tahitica subfusca*), hvitmaskehegre (*Egretta novaehollandiae*), australsivhauk (*Circus approximans*) og sibirlo (*Pluvialis fulva*).

Referanser
----------

1. ↑  Jf. paragraf 1 i *Loi organique n° 99-209 du 19 mars 1999 relative à la Nouvelle-Calédonie*, Legifrance. Lest 18. juli 2014.
2. ↑  Prescott, Victor og Clive Schofield:  *The Maritime Political Boundaries of the World*, Martinus Nijhoff, 2005, s. 272 og 402. Lest 18. juli 2014 via Questia (krever abonnement).
3. 1 2 3 4 5  Fonfreyde, C. P. Simoni, N. Colombani, J.F. Buteau, C. Huruguen, P. Bachy, J. Baudat-Francesci, N. Vuki, C. Desgrippes og G. Hnaije: *Matthew et Hunter. Mission de suivi terrestre. Mai 2013* Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine. Service de la pêche et de l'environnement marin, Direction des affaires maritimes de la Nouvelle-Calédonie, s. 4–7. Lest 18. juli 2014.
4. ↑  «Matthew Island», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. Lest 18. juli 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |