recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rune Borvik** (født 21. juni 1966) er en norsk illustratør og tegneserieskaper bosatt i Oslo.

Rune Borvik er mest kjent for serien om den urbane Fia Mia. Fra 1997 til 2002 kom det fire egne hefter med henne i tillegg til at hun gjorde gjesteopptredener blant annet i Forresten, Fidus, Tegn og Gateavisa. Historiene dokumenterte på sin egen måte tiden og stemningen på Grünerløkka og i Oslo rundt årtusenskiftet. Serien har av nettstedet Serienett blitt karakterisert som en 90-tallets mest markante norske serier både i form og innhold. En større samlebok med utvalgte serier om Fia Mia kom i 2011.

Utgivelser
----------

* 1997 Fia Mia 1 - Jippi forlag
* 1998 Fia Mia 2 - Jippi forlag
* 1999 Fia Mia 3 - Jippi forlag
* 2002 Fia Mia 4 - Jippi forlag
* 2011 Fia Mia: (1993-2011) - Jippi forlag

Plateillustrasjoner
* L.Y.D.: *Familien Ost – en rockeopera* (1998)
* L.Y.D.: *Familien Ost – Ostedisk 2* (1999)
* Raga Rockers-hyllest: *Sannhet på boks – en hyllest til Raga Rockers* (2015)

Referanser
----------

1. ↑  Jippi forlag om Fia Mia.
2. ↑  Serienett om Fia Mia. Arkivert 11. august 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Rune Borvik i BIBSYS
* Jippi forlag om Rune Borvik
* Anmeldelse av Fia Mia i Universitas

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Sjøringen skulle blant annet gå langs østsiden av Sjøene.
**Sjøringen** (dansk: *Søringen*) er et skrinlagt motorveiprosjekt igjennom København fra omkring midten av 1960-årene.

Det var tale om en seksfelts motorveiforbindelse, som var planlagt til å skulle gå fra Lyngbyvejens avslutning ved Hans Knudsens Plads via Nørre Allé og Tagensvej, igjennom noe av Fælledparken og Amorparken videre langs østsiden av Sjøene, over Gammel Kongevej, forbi Hovedbanegården for å ende ved havnen. Sjøene skulle i den forbindelse ha avgitt 30 meter vann fra Fredensbro til Gammel Kongevej. *City Plan Vest* fra 1958 forutsatte samtidig at Vesterbro ble sanert og ble erstattet av kommersielle høyhus à la deler av Stockholms city.

Sjøringen ble presentert første gang i 1958. I 1959 ble den vedtatt i Københavns borgerrepresentasjon, og deretter i 1964 av Folketinget. Forkjempere var blant andre byplanborgmester Alfred Wassard Jørgensen (K) og overborgmester Urban Hansen (S).

En del forberedelser til prosjektet ble gjennomført; blant annet ble Vibenshus Runddel omdannet fra rundkjøring til veikryss, og eiendommene ved Fredensbro mellom Fredensgade og Søpassagen ble ekspropriert og revet for å gi plass. Området er i dag blitt til Fredens Park. Likeledes ble Fredensbro revet og erstattet av en demning, og da Panum Instituttet ble oppført, ble bygningens fasade utformet som en støyskjerm mot Tagensvej. Også det meste av husrekkene på Lyngbyvej ble revet, mens Galle & Jessen måtte unnvære en del av sin fasade og Lyngbyvejskvarteret sine forhaver.

Trafikkminister Jens Kampmann (S) satte en stopper for prosjektet i 1973. Beslutningen ble støttet av Folketinget, men på tross av dette, fortsatte Urban Hansen og Wassard Jørgensen likevel planene en tid, noe som blant annet medførte den forannevnte ryddingen av området ved Fredensbro. Først 13. juni 1974 erklærte Wassard prosjektet for dødt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Dansk Litteraturpris for Kvinner** (dansk: *Dansk Litteraturpris for Kvinder*) er pris som opprinnelig fikk midlene fra Fru Ragna Sidéns Fond. Prisen har som formål «å oppmuntre og anspore kvinner, som har gjort en betydelig innsats innenfor dansk litteratur». Prisen deles ut i november eller desember. Fondet fikk tilført flere midler i 2009 og skiftet navn til *Ragna Sidéns og Vagn Clausens Fond*, navngitt etter Ragna Sidén (1889–1983) og Vagn Clausen (1918–2008). Styret består av: advokat Niels Søby og forfatterne Irene Pedersen og Charlotte Weitze.

Liste over prisvinnere
----------------------

| Årstall | Prisvinner | Kommentar |
| --- | --- | --- |
| 2009 | Bente Clod | 50 000 kr |
| 2008 |  | Ikke utdelt |
| 2006 | Suzanne Brøgger |  |
| 2004 | Nikoline Werdelin |  |
| 2002 | Anne-Marie Mai | 30 000 kr |
| 2000 | Marianne Juhl | 30 000 kr |
| 1998 | Hanne Marie Svendsen | 25 000 kr |
| 1997 | Pia Tafdrup |  |
| 1996 | Dorrit Willumsen |  |
| 1995 | Anne Marie Løn |  |
| 1994 | Inger Christensen |  |
| 1993 | Maria Giacobbe |  |
| 1992 | Grete Stenbæk Jensen |  |
| 1991 | Bodil Wamberg |  |
| 1990 | Anne Marie Ejrnæs |  |
| 1989 | Juliane Preisler |  |
| 1988 | Cecil Bødker |  |
| 1987 | Kirsten Thorup |  |
| 1986 | Vibeke Grønfeldt |  |
| 1985 | Birthe Arnbak |  |

Eksterne lenker
---------------

* Litteraturpriser.dk
* Om Ragna Sidéns og Vagn Clausens Fond

Portal: Danmark
**Rune Berglund Steen** (født 27. juli  1974 i Porsgrunn) er en norsk forfatter og aktivist som var leder i Antirasistisk Senter fra 2013 til 2021.

Han er cand.mag. med fagene idéhistorie og litteraturvitenskap og debuterte med diktsamlingen *Pre-Schengensekvens. Ikke-kone-brevene* på Forlaget Oktober i 2009. I 2011 utga han romanen *Geriljaliv* på samme forlag. *Dagbladet* skrev blant annet: «Allerede nå er det farlig fristende å utrope Rune Berglund Steens romandebut *Geriljaliv* til årets beste».

Steen er aktivist og debattant innen feltene asylpolitikk og antirasisme. Han arbeidet 1999–2007 for Norsk Organisasjon for Asylsøkere (NOAS). Fra 2010 arbeidet han som kommunikasjonsrådgiver ved Antirasistisk Senter, hvor han i 2013 overtok som leder etter Kari Helene Partapuoli. Høsten 2012 utga han en debattbok, *Svartebok over norsk asylpolitikk*, på Forlaget Manifest.

I 2011 mottok han Annette Thommessens minnepris som en av initiativtagerne til papirløskampanjen «Ingen mennesker er ulovlige», sammen med Jon Ole Martinsen i Selvhjelp for innvandrere og flyktninger (SEIF).

Bibliografi
-----------

* *Pre-Schengensekvens. Ikke-kone-brevene* – diktsamling (2009)
* *Geriljaliv* – roman (2011)
* *Svartebok over norsk asylpolitikk* – debattbok (2012)

Referanser
----------

1. ↑  Lars Halvor Magerøy: Portrettintervju med Rune Berglund Steen i Aftenposten/Lørdag 27. juni 2020
2. ↑  «Rune Berglund Steen - Antirasistisk Senter» **(norsk)**. Antirasistisk Senter. Besøkt 17. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Rune Berglund Steen Arkivert 16. september 2016 hos Wayback Machine. hos Forlaget Oktober

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Claes Hultling** (født 24. mars 1953) er en svensk rehabiliteringslege og tidligere rullestolcurlingspiller. 

Hultling sitter i rullestol etter en stupeulykke i 1984, der han brakk nakken. Før dette jobbet han som narkoselege ved Karolinska Instituttet i Stockholm. Etter ulykken jobbet han mye med å samle informasjon om ryggmargsskader og rehabilitering, og var med og etablere spinalenheten *Spinalis* på Karolinska Instituttet, der han den dag i dag er adm.dir. 

For sitt arbeide for å øke åpenheten rundt funksjonshemmede og seksualitet fikk han i 2002 RFSU-prisen. I 2005 ble han tildelt H.M. Konungens medalj for sin «banebrytende innsats for utviklingen av pleie av funksjonshemmede, særlig ryggmargsskadde».

Han har deltatt i ett rullestolcurling-VM for Sverige; han var reserve på det laget som fikk fjerdeplass under VM i 2002.

Resultater
----------

| Curling VM i rullestolcurling |
| --- |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| 4. | Rullestolcurling | 2002 | Sveits’ flagg Sursee |

Referanser
----------

1. ↑  «Medaljförläningar 2005-06-06». kungahuset.se. 6. juni 2005. Arkivert fra originalen 1. februar 2016. Besøkt 25. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos WCF[*død lenke*]
* Stiftelsen Spinalis
* RFSU.se – RFSU-prisen 2002[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Arntzen de Besche Advokatfirma AS** er et norsk forretningsjuridisk advokatfirma med over 140 advokater og advokatfullmektiger, og totalt over 180 medarbeidere, fordelt på sine kontorer i Oslo, Stavanger og Trondheim. Selskapet bistår norske og internasjonale selskaper, myndigheter og organisasjoner med å forenkle kompliserte transaksjoner, gjennomføre krevende forhandlinger og løse tvister. 

Arntzen de Besche har gjennom en årrekke vært anerkjent blant landets ledende advokatfirmaer av ratingbyråene Chambers, Legal 500 og IFLR 1000. Selskapet ble i 2018 nominert til den prestisjefulle prisen "Norway M&A Legal advisor of the year" av MergerMarket. 

Advokatfirmaet har røtter tilbake til 1870. Det var høyesterettsadvokat Carl Martin Hansen (1839-1922) som startet advokatvirksomheten i Oslo. Han ble senere utnevnt til Ridder av St. Olavs orden for «fortjenstfuld virksomhet i sin stilling». Høyesterettsadvokat Oscar de Besche (1903-2002) overtok etter hvert driften av dette advokatfirmaet. Høyesterettsadvokat Sven Arntzen (1897-1976) spilte en sentral rolle i motstandskampen under den annen verdenskrig. Han var Norges riksadvokat under første del av det store landssvikoppgjøret etter krigen fra 1945 til 1946. For dette ble han hedret med kommandørkorset med stjerne av St. Olavs Orden, Deltagermedaljen og Storbritannias King's Medal for Courage in the Cause of Freedom.

Arntzen de Besche i sin nåværende form ble stiftet 1. januar 2001. Selskapet fører arven videre etter de Besche & Co. på den ene siden, og Arntzen, Underland & Co. på den andre.

Referanser
----------

1. ↑  «Arntzen de Besche is nominated by MergerMarket as "Norway M&A Legal Adviser of the Year"». *Arntzen de Besche Advokatfirma AS* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 21. mars 2019. Besøkt 21. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Arntzen de Besche Advokatfirma AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Liebowitz social anxiety scale**, eller **LSAS** (på norsk «Liebowitz' skala for sosial angst»), er et måleverktøy utarbeidet av forfatteren og psykiateren Michael R. Liebowitz. Verktøyet undersøker graden av sosial fobi hos klienten ved at klienten selv svarer på spørsmål i et spørreskjema.

LSAS består av 24 elementer som skal si noe om hvor mye angst en klient opplever i ulike sosiale situasjoner, som for eksempel i forbindelse med telefon, det å presentere en rapport foran et publikum eller det å delta på en fest. Poengsummen på måleverktøyet indikerer i hvor sterk grad klienten har sosial angst. En poengsum fra 55 til 65 indikerer at klienten har moderat sosial fobi, som ikke er lett å legge merke til. En klient med en poengsum fra 65 til 80 kan ha en tilsynelatene mer sosial fobi og klienter som skårer fra 80 til 95 har alvorlig sosial fobi. Klienter som skårer mer enn 95 har meget en alvorlig sosial fobi.

LSAS er kun et verktøy til diagnostisering. Dette verktøyet kan besvares flere ganger i løpet av behandlingsprosessen for å fastslå klientens fremgang med å overvinne den sosiale angsten.

Referanser
----------

1. ↑  Liebowitz, Michael R (1987). "Sosial fobi". Angst. Bok. 22. pp. 141–73. doc:10.1159/000414022 Besøkt 9. november 2018
2. ↑  Helsebiblioteket.no Angstlidelser og belastningslidelser

Eksterne lenker
---------------

* Liebowitz sosial angst skala - skjema
**Boastein Byron Cigarette Army**, men oftest kun kalt **Boastein**, var et norsk undergrunnsband som ble stiftet påsken 1970 av Are Storstein og Øistein Boassen. Gruppa utga to plater hvor Storstein sang og hvor Boassen spilte alle instrumenter, hovedsakelig gitar og tangentinstrumenter. På konserter ble det benyttet andre musikere, blant annet Jørgen Åge Sømod (gitar), 
Thomas Fearley (bass), og Thomas Fyen (trommer). En tid var også poeten Eric Scobie med.

Boastein debuterte på St. Hanshaugen i 1971 under festivalen *All Makt Til Fantasien*, og høstet berettiget oppmerksomhet i dagspressen, ikke minst takket være Are Storsteins spektakulære sceneopptreden. I Arbeiderbladet (i dag Dagsavisen) ble gruppa beskrevet i en artikkel på to sider, *Sigaretthæren – et sammensatt band*.

Boastein var det første bandet i Norge som utfordret den eksisterende plateindustrien ved å utgi musikken selv på egen plateselskap. Egenproduserte plater var noe helt nytt i Norge den gang og de to platene fikk samlestatus grunnet det lave opplaget. Førsteopplaget av *Jeg har min egen luke* (1977) ble presset i 450 eksemplarer, men solgte kun 399, ettersom de ikke hadde omslag til flere. Hvert omslag var nummerert. Det kom riktignok ytterligere et opplag på 500 eksemplarer. Andre utgivelse, *Urgata Hurgata* (1980), ble utgitt i 800 eksemplarer. Begge platene ble gitt ut på CD i 2021.

Albumet fikk en relativt laber mottagelse. «*Jeg blir her i en uke – Jeg har min egen luke* - det rimer på kuruke, det rimet må jeg bruke» ironiserte Sigbjørn Nedland i NRK.

Om Boastein med sitt enkle lyd-på-lyd-teknikk ikke var nyskapende i internasjonal sammenheng, representerte de noe nytt i Norge. «Humoristisk norsk rock» skrev Gateavisa i en stort oppslått artikkel.

På *Jeg har min egen luke* skimtes noe av potensialet til låtskriver-paret Boassen (musikk) og Storstein (tekster). På oppfølgeren *Urgata Hurgata* (1980) er langt mer finpusset, også lydmessig. «Den brune skuta» og «Kabul», er begge låter som etterhvert har blitt en vesentlig del av norsk rock-historie.

Are Storstein ble tatt av tsunamien og døde i Khao Lak Thailand andre juledag 2004.
Øistein Boassen lager fortsatt musikk til film og reklame, og driver et lite selskap som heter Soundfactory.

Utgivelser
----------

* *Jeg har min egen luke* (1977)
* *Urgata Hurgata* (1979)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boastein på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Boastein på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Oktreotid** er en legemiddelsubstans som benyttes i behandling av visse typer kreft. Substansen finnes i flere legemidler og kommer blant annet i form av langtidsvirkende injeksjonsoppløsning og kortidsvirkende oppløsning. Begge disse variantene markedsføres som under varemerker som tilhørerNovartis.

Den langtidsvirkende injeksjonsoppløsningen i depotform inneholder oktreotidacetat som er en somatostatinanalog, altså har det lignende virkning som hormonet somatostatin. Depotform innebærer at man ved hjelp av en sprøyte setter legemiddelet dypt inn i en muskel. Derfra går legemiddelet jevnt og gradvis ut i kroppen. Substansen hemmer veksthormon, glukagon og insulin mer effektivt enn naturlig somatostatin. Det brukes derfor til å behandle de symptomene som forekommer ved nevroendokrine tumorer. I tillegg kan legemdlet senke nivåene betydelig og i mange tilfeller helt normalisere nivåene av veksthormon (GH) og/eller IGF-1 hos pasienter med akromegali. Akromegali er en sykdom som skyldes et hormonproduserende adenom, altså godartet svulst, i hypofysen. 

Legemidlene brukes til symptomatisk behandling av karsinoider blant annet i det gastroenteropankreatiske system, akromegali, og for å behandle blødende øsofagusvaricer.

Referanser
----------

1. ↑

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Jilin i provinsen med samme navn.
**Jilin** (kinesisk: 吉林; pinyin: *Jílín*; Wade-Giles: *Chí-lín*) er en by på prefekturnivå sentralt i provinsen Jilin i det nordøstlige Kina. Befolkningen innen bygrensene var i 2010 på 1,98 millioner, mens hele prefekturet hadde 4,4 millioner innbyggere.

Jilin ligger ved elven Songhua, og har elvehavn. Byen er et jernbaneknutepunkt i området, og er et handels- og industrisenter. Her er stor kjemisk industri og cellulose- og papirfabrikker. Det produseres eller raffineres også olje, kunstgjødsel, sement, tømmer og sukker. Jilin var hovedstaden i provinsen av samme navn frem til 1954.

Historie
--------

Jilin er en av de eldste byene i nordøst Kina, og var en sentral by for det mandsjuriske folket før Qing dynastiet. I 1913 fikk den jernbaneforbindelse til Changchun. 

Under det japanske styret mellom 1931 og 1945 ble det bygget mye tungindustri i byen.

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Jilin har jurisdiksjon over fire distrikter (区 *qū*), fire byfylker (市 *shì*) og ett fylke (县 *xiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2003 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Chuanying | 船营区 | Chuányíng Qū | 450 000 | 711 | 633 |
| 2 | Longtan | 龙潭区 | Lóngtán Qū | 500 000 | 1 209 | 414 |
| 3 | Changyi | 昌邑区 | Chāngyì Qū | 590 000 | 865 | 682 |
| 4 | Fengman | 丰满区 | Fēngmǎn Qū | 250 000 | 1 032 | 242 |
| **Byfylker** |
| 5 | Panshi | 磐石市 | Pánshí Shì | 540 000 | 3 867 | 140 |
| 6 | Jiaohe | 蛟河市 | Jiāohé Shì | 460 000 | 6 235 | 74 |
| 7 | Huadian | 桦甸市 | Huàdiàn Shì | 450 000 | 6 624 | 68 |
| 8 | Shulan | 舒兰市 | Shūlán Shì | 660 000 | 4 554 | 145 |
| **Fylker** |
| 9 | Yongji | 永吉县 | Yǒngjí Xiàn | 390 000 | 2 625 | 149 |

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 202 løper gjennom området. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang, og ender i Dalian ved Gulehavet.

Kinas riksvei 302 løper gjennom området. Den går fra Hunchun i provinsen Jilin til Ulanhot i Indre Mongolia.

Referanser
----------

1. ↑  Jílín Shì *Citypopulation.de*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jilin City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Chuck Billy** (født 23. juni 1962) er en amerikansk vokalist, og medlem i thrash metal-bandet Testament.

Billy erstattet Testament-vokalist Steve «Zetro» Souza, senere Exodus-vokalist, på midten av 1980-tallet da bandet het Legacy. Etter dette ga de ut debutalbumet *The Legacy* i 1987. Eneste sporet som Billy hadde skrevet teksten på var «Do or Die».[] Selv om besetningen i bandet har endret seg mange ganger, har Billy sammen med originalmedlem og gitarist Eric Peterson vært med i bandet konstant.

Billy har deltatt på soloprosjektene til James Murphy, hvor han har deltatt på begge musikkalbumene som gjestemusiker. Han har også sunget for Exodus på minst en konsert (28. oktober 2004 på Warfield Theater i San Francisco, oppvarming for Megadeth). Billy har sammen med Steve Souza, Greg Bustamante, Steve Robello, Andy Billy, Dan Cunningham & Willy Lange startet bandet «Dublin Death Patrol». I 2008 sang han «Silent Night» på julealbumet *We Wish You a Metal Christmas and Headbanging New Year* med Scott Ian, Jon Donais, Chris Wyse og John Tempesta.

Chuck Billy indianer av pomo-stammen.[] Han har en yngre bror, Eddie Billy, som var bassist i bandet Vio-Lence.

Diskografi
----------

**Testament**

* *The Legacy* (1987)
* *The New Order* (1988)
* *Practice What You Preach* (1989)
* *Souls of Black* (1990)
* *The Ritual* (1992)
* *Low* (1994)
* *Demonic* (1997)
* *The Gathering* (1999)
* *First Strike Still Deadly* (2001)
* *The Formation of Damnation* (2008)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Chuck Billy på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Chuck Billy på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Chuck Billy på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Jiaocheng i Ningde
**Jiaocheng** (kinesisk: 蕉城区, pinyin: *Jiāochéng Qū*), er et bydistrikt i byprefekturet Ningde i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Jiaocheng omfatter Ningdes bymessige sentrum og administrasjonssete. Jiaocheng har et areal på 1 537,2 km² og 417 500 innbyggere med primær bosettingstillatelse (2003).

Den 1. september 2005 ble distriktet rammet av en ca. 10 m høy flodbølge fra taifunen Talim.

Administrative enheter
----------------------

Distriktet består av to subdistrikter (*jiedao*, 街道), en utviklingssone (*kaifa-qu*, 开发区), ti storkommuner (*zhen*, 镇) og fire kommuner (*xiang*, 乡).

**Subdistriktene** Jiaonan (蕉南街道) og Jiaobei (蕉北街道)
**Utviklingssonen** Dongqiao (东侨开发区)
**Storkommunene** Huotong (霍童镇), Feiwan (飞鸾镇), Chixi (赤溪镇), Sandu (三都镇), Jiudu (九都镇), Badu (八都镇), Qidu (七都镇), Yangzhong (洋中镇), Chengnan (城南镇), Zhangwan (漳湾镇)
**Kommunene** Hubei (虎贝乡), Shikou (石后乡), Hongkou (洪口乡) og nasjonalitetskommunen Jinhan for she-folket (金涵畲族乡)

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. juli 2011. Besøkt 10. august 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ola Brandstorp** (født 4. september 1902 i Skjeberg, død 10. desember 1963) var en norsk pressemann og offiser.

Brandstorp gikk tidlig inn i den sosialistiske ungdomsbevegelsen. Etter middelskolen tok han eksamen fra underoffisersskole. Han begynte så med avisarbeid for *Østfold Arbeiderblad*, og var fra 1924 redaksjonssekretær i bladet. Han var også aktiv i arbeideridrettsbevegelsen, og var formann i Arbeidernes Idrettsforbund (AIF) i Østfold 1927–1929. Han ble så redaktør av *Arbeider-Idrett*, og på landsmøtet i 1931 ble Brandstorp valgt til forretningsfører i AIF.

Da andre verdenskrig kom til Norge arbeidet han i *Arbeiderbladet* i Oslo. Han ble raskt involvert i det illegale arbeidet, som kontaktmann for Hjemmefronten. Han ble arrestert av Gestapo, men klarte å rømme fra en transport fra Møllergata 19. Han kom seg så over til Sverige, hvor han drev med opplæring av de norske polititroppene. Brandstorp tjenestegjorde så som sekretær ved den norske legasjon i Stockholm i 1944–1945.

Etter krigen var Brandstorp en kort periode tilbake i *Arbeiderbladet*, før han fra 1. juli 1947 ble utnevnt til oberst og sjef for den nyopprettede Forsvarets velferdstjeneste. Han var også aktiv i en lang rekke utvalg i etterkrigsårene, og han var medlem i det sentrale granskingsråd i 1945–1946, formann i komiteen for utredning av velferds- og opplysningstjenesten i 1946, formann i komiteen for utredning av tillitsmannssystemet i Forsvaret i 1947, og medlem av komiteen som vurderte opprettelsen av det norske fredskorps i 1960.

Referanser
----------

1. 1 2   Dagsavisen, urn.nb.no, utgitt 11. desember 1963[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Dødsfall: Oberst Ola Brandstorp». *Nationen*, 11. desember 1963.
4. 1 2 3  «Ola Brandstorp er død». *Arbeiderbladet*, 11. desember 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Euoplocephalus*** er en av de størte dinosaurartene av typen ankylosaurier og som levde i yngre kritt i Canada. Navnet kommer fra gresk: *eu-/ευ-* betyr 'godt', *hoplo-/ὁπλο-* betyr 'pansret' og *kephale/κεφαλη* betyr 'hode')

Det første fossilet av *Euoplocephalus* ble funnet i Alberta, Canada i 1897. I 1902, ble det den navngitt *Stereocephalus*, men det navnet allerede hadde blitt gitt til et insekt, så det ble endret i 1910. Senere, har mange flere ankylosauridlevninger blitt funnet fra campaniumalderen i Nord-Amerika og ofte egne arter. I 1971, konkluderte Walter Coombs med at de alle tilhørte *Euoplocephalus* som da ville være en av de mest kjente dinosaurer. Nylig har imidlertid eksperter kommet til motsatt konklusjon, noe som begrenser de autentiske funn av *Euoplocephalus* til rundt et dusin eksemplarer. Disse inkluderer en rekke nesten hele skjeletter, så mye er likevel kjent om kroppsbygging til dyret.

 *Euoplocephalus* var omtrent fem til seks meter lang og veide over to tonn. Dens kropp var lavbygd og veldig flat og bred, stående på fire ben. Hodet hadde en kort hengende snute med en spist nebb for å bite av planter som ble fordøyd i den store tarmen. Som andre ankylosaurider, var *Euoplocephalus* i stor grad dekket av benete pansrede plater, blant dem rader av store høy-rillet ovale skjell. Halsen var beskyttet av to beinringer. Det kan også forsvare seg aktivt mot rovdyr som *Gorgosaurus* ved hjelp av en tung klubbe-aktig tampen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euoplocephalus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euoplocephalus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euoplocephalus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euoplocephalus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Euoplocephalus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euoplocephalus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gerrit Jan Konijnenberg** (født i 1963) er en nederlandsk skihopper. Han deltok i til sammen 5 verdenscuprenn i 1987 og 1988.

Konijnenberg var Nederlands første skihopper siden 1930-tallet. Han konkurrerte blant annet mot den mer kjente briten Eddie "the Eagle" Edwards. Konijnenberg satte nederlandsk rekord på 97 meter, men mislyktes i å kvalifisere seg til OL i Calgary i 1988 (der Eddie Edwards deltok) og Albertville i 1992.

Hans beste resultat i verdenscupen var i nyttårshopprennet i Garmisch-Partenkirchen i 1988, der han tok en delt 108.-plass av 110 deltakere. Han slo Eddie Edwards og fikk samme poengsum som ungareren Mihaly Szalai.

Gerrit Konijnenberg er i dag far til fem og sjef for et datafirma.

Etter Gerrit Konijnenberg har flere nederlendere deltatt internasjonalt i skihopping, både i verdenscupen og kontinentalcupen (B-verdenscupen).

Referanser
----------

1. ↑  Biografi på www.fis-ski.com Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. (engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerrit Konijnenberg – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Schansspringers zijn rare vogels (nederlandsk)
* Schansspringen en noordse combinatie (nederlandsk)
**Damsgård** er et område i Laksevåg bydel i Bergen, preget av blandet boligbebyggelse og småindustri, med god utsikt over blant annet Puddefjorden, fjellsiden og deler av Bergen sentrum. Det er adskilt fra sentrum av Damsgårdssundet som starter syd for Kirkebukten, og som kan krysses via Puddefjordsbroen. Damsgård ligger på nordøstsiden av Damsgårdsfjellet, mellom Gyldenpris og Melkeplassen i sør og Kringsjå i nord. Grensen mellom Damsgård og Gyldenpris følger Münsterbekken ca. 200 meter nord for Puddefjordsbroen.

Historie
--------

Strøket har navn etter Damsgård hovedgård, som i middelalderen var en storgård med navnet Håstein, som den gang også inkluderte Gyldenpris, Melkeplassen og Kringsjå. Laksevåg sentrum på Damsgård var kommunesenter for gamle Laksevåg kommune før innlemmelsen i Bergen i 1972. Her ligger Laksevåg kirke og skipsverftssanlegget BMV Laksevåg.

Bebyggelse og befolkning
------------------------

I området over Kirkebukten ligger også herregården Damsgård hovedgård og Damsgård skole. I samme område finner man også Laksevåg Kulturhistoriske Forening sin samling av eldre bygninger fra hele Laksevåg. Det er flere objekter på Damsgård som har status som bevaringsverdige. Blant annet tørrdokken på Tørrisneset, og Fergehallen, som i dag huser Laksevåg Røde Kors. 

Hovedveiene er Damsgårdsveien, Karl Konows gate, Fyllingsveien og Kringsjåveien. 

Damsgård omfattes av grunnkretsene Øvre Damsgård, Frydenbø, Store Damsgård, Laksevåg sentrum og Lille Damsgård, med til sammen 4 695 innbyggere per 31. desember 2020 og et samlet areal på 0,98 km².

* Boliger i DamsgårdslundenBoliger i Damsgårdslunden
* KringsjåveienKringsjåveien
* Damsgård skoleDamsgård skole
* Industri i DamsgårdsveienIndustri i Damsgårdsveien
* Laksevåg sentrum. Det gamle kommunehuset til høyreLaksevåg sentrum. Det gamle kommunehuset til høyre

Strøk og boligområder i Bergen kommune

Referanser
----------

1. ↑  «Laksevåg Kulturhistoriske Forening : Husene». *www.lamus.no*. Arkivert fra originalen 19. januar 2017. Besøkt 18. januar 2017.
2. ↑  «Kulturminnegrunnlag. Kommunedelplan Bergen Havn». *docplayer.me*. Besøkt 18. januar 2017.
3. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2020». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 18. januar 2021. [*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon
 |

| * v
* d
* r
Laksevåg bydel |
| --- |
| 
* Alvøen
* Bjørndal
* Damsgård
* Godvik
* Gravdal
* Hetlevik
* Håkonshella
* Kjøkkelvik
* Kringsjå
* Loddefjorddalen
* Lyngbø
* Mathopen
* Melkeplassen
* Nygård
* Olsvik
* Vadmyra
* Damsgårdsfjellet
* Lyderhorn

 |
Kart over området, med de delene av Vennbahn som er inne i Tyskland avmerket
**Eupen-Malmédy** (tysk: *die Ostkantone*, fransk: *les Cantons de l'Est*, nederlandsk, *de Oostkantons*,vallonsk, les *Redîmés Payis*) er et område i Belgia mot grensen til Tyskland som består av de forhenværende prøyssiske og senere tyske kretsene Malmedy og Eupen i tillegg til det Nøytrale Moresnet. Etter å ha vært under belgisk administrasjon siden 1919, ble områdene annektert av Belgia i 1925 i henhold til Versaillestraktaten og etter en folkeavstemning. 

Under Tysklands okkupasjon av Belgia under andre verdenskrig ble områdene igjen annektert av Tyskland, men etter de alliertes seier ble områdene tilbakeført til Belgia.

Idag bor det 100 000 tysktalende innbyggere på omrade. Tysk er offisielt språk.

Grenseendringer for Eupen-Malmédy mellom 1920 og 1945

Historie
--------

Historisk sett, har ikke disse områdene vært en enhet. Den nordlige delen rundt Eupen var opprinnelig en del av Hertugdømmet Limburg og ble senere eid av det østerrikske Huset Habsburg som en del av De østerrikske Nederlandene.

Den sørlige delen, særlig rundt dagens Sankt-Vith, var en del av Storhertugdømmet Luxembourg. Den lille landsbyen Manderfeld-Schönberg tilhørte Trier bispedømme, mens Malmedy og Waimes, bortsett fra landsbyen Faymonville, var en del av riksklosteret i Stavelot-Malmedy som tilhørte Det tysk-romerske riket, akkurat som Luxembourg.

1795
----

Dette endret seg i 1795, da hele området ble inntatt av Frankrike som en del av deres krig mot De østerrikske Nederlandene og lagt samlet inn i det franske departementet Ourthe.

Inn under Preussen etter Wienerkongressen
-----------------------------------------

Etter Wienerkongressen 1814-1815 ble området lagt inn som en del av Rhinland under administrasjon av Preussen. På grunn av stridighetene med Nederland om det mineralrike Moresnet, ble dette området erklært nøytralt. Etter 1830 ble den nederlandske delen av administrasjonen av dette området overtatt av den nye staten Belgia, og dette fortsatte også etter 1839, da Belgia gjorde krav på nederlandske Limburg.

Området forble tysk fram til avslutningen av første verdenskrig, og en rekke soldater i den tyske hæren ble rekruttert fra dette området. Etter fredsslutningen, presset særlig Frankrike på at Belgias territorium ble utvidet på Tysklands bekostning for å skape en noe større buffer mellom Frankrike og Tyskland.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Martha Elise Arnesen** (født 21. oktober 1856 i Christiania, død 28. mars 1933) var en norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Martha Arnesen var først elev av sin far, portrettmaler og tegner David Arnesen. Faren var tegnelærer på Den Kongelige Tegneskole i Kristiania. Omkring 1880–1881 var hun elev ved Knud Bergsliens malerskole, før hun studerte ved Gussows malerskole i Berlin i årene 1881–1883.

Arnesen utførte flere portretter etter bestilling i Kristiania og Tønsberg. Portrettenes uttrykk er beskrevet som omhyggelig og høytidelig. Hun stilte også ut portretter i maleriforretninger i Kristiania.

Som gift ble hun mor til mange barn, og hun sluttet helt å male.

Familie
-------

Martha Arnesen var datter av kunstmaler og tegner David Arnesen og Karen Marie Hanaset.
Hun ble 26. desember 1886 gift i Slagen med dampskipsfører Christian Fredrik Hansen, som en periode var fyrvokter på Svenner fyr utenfor Stavern.

Referanser
----------

1. 1 2  Ministerialbok for Oslo Domkirke / Vår Frelsers menighet prestegjeld 1857-1871 (0301M12), Fødte og døpte: 1857-04-17
2. ↑  *Morgenbladet 1933.04.01*. Norge, Oslo. 1933. s. 7.
3. ↑  Wichstrøm, Anne (1983). *Kvinner ved staffeliet*. Universitetsforlaget. s. 149. ISBN 8200066444.
4. ↑  Wichstrøm, Anne (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. s. 197. ISBN 8205193622.
5. ↑  Ministerialbok for Sem prestegjeld, Slagen sokn 1878-1891 (0721P), Viede: 1886-12-26

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1983). *Kvinner ved staffeliet*. Universitetsforlaget. s. 149. ISBN 8200066444.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Kunst
**Christian Anker-Larsen** (født 27. august 1905 i Hetland, død 16. oktober 1971 i Stavanger), var en norsk avisredaktør og friidrettsutøver. Hans far var teknisk leder i Det Norske Misjonsselskaps boktrykkeri i Stavanger. Han tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1924. Etter å ha blitt uteksaminert fra Stord lærarhøgskule i 1927, arbeidet han ett år som lærer i Øvre Sandsvær i Kongsberg, før han ble ansatt som sportsjournalist i Dagbladet Rogaland i 1928. Anker-Larsen var i sine yngre dager en habil fotballspiller og mellomdistanseløper. I norgesmesterskapet i 1927 vant han bronsemedalje på 800 meter og ble nummer fire på 1500 meter. I 1928 vant han sølvmedalje på 1500 meter. I 1931 ble han norgesmester på 1500 meter. Han representerte IL Viking i friidrett og Fotballklubben Vidar i fotball. Han måtte tidlig slutte med idrett på grunn av sykdom.
I februar 1944 ble han arrestert av de tyske okkupasjonsmyndighetene og sendt til Grini fangeleir. Der satt han til frigjøringen i mai 1945. Etter krigen fortsatte han sitt redaksjonelle arbeid i Dagbladet Rogaland, før han i 1951 ble knyttet til Aftenbladets redaksjon. Fra 1955 var han redaktør for alt landbruksstoff i Aftenbladet, og redigerte spalten «GARD OG GREND» til han døde.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Chr. Anker-Larsen er 60 år", 25. november 1965 s.3.
2. ↑  1ste Mai: "Norgesmesterskapet i fri idrett", 22. august 1927 s.6.
3. ↑  1ste Mai: "Norgesmesterskapet i fri idrett", 20. august 1928 s.3.
4. ↑  Stavanger Aftenblad: "Norgesmesterskapet i fri idrett", 17. august 1931 s.5.
5. ↑  Stavanger Aftenblad: "Chr. Anker-Larsen 50 år", 25. august 1955 s.2.

Kilder
------

* Stavanger Aftenblad

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Fangeregisteret

 |
***Utetheisa lotrix*** er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis
-------

…

*Utetheisa lotrix* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Utbredelse
----------

*Utetheisa lotrix* finnes ikke i Europa.

*Utetheisa pulchella*, fra samme slekt, er funnet i Danmark noen få ganger. Men denne vakre bjørnespinneren er en migrant fra Afrika, som mer tilfeldig finnes så langt nord i Europa.

Navnet
------

Det latinske navnet *Utetheisa* betyr *såret*, og slekten har trolig fått navnet fordi framvingene har blodrøde flekker.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Utetheisa lotrix***

Kilder
------

* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-toftsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Utetheisa lotrix* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Utetheisa lotrix* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Utetheisa lotrix* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Utetheisa lotrix* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Gerry Gable** er en britisk politisk aktivist. Han var langvarig redaktør i det anti-fascistiske magasinet *Searchlight* som ble opprettet i 1975 av Gable, og fram til 1998 med noen små avbrekk.

Bakgrunn
--------

I sin ungdom var Gable medlem i Young Communist League og Communist Party of Great Britain jobbet i kommunistpartiets avis *Daily Worker* i et år før han ble kommunistpartiets fagforeningsorganisator. Han stilte til valg for kommunistpartiet 10. mai 1962 i Stamford Hill i North London, men ble ikke valgt inn.

I 1962, etter 10 års medlemskap, brøt han med kommunistpartiet for å «kunne konsentrere seg om anti-fascistisk arbeid og fordi partiet har inntatt en anti-israelsk linje». Gables sønn har senere tjenestegjort i den israelske hæren.

I november 1963 ble Gable arrestert for å ha brutt seg inn hos Holocaust-fornekteren, historerevisjonisten og historikeren David Irving. 14. januar 1963 innrømmet han forholdet og at meningen med innbruddet var å stjele papirer som skulle avsløre Irvings tette forhold til nynazistiske grupper. I rettssaken hevdet han at innbruddet ble gjort for «å finne materiale som de kunne gi til etterretningstjenesten».

Referanser
----------

1. ↑  *The Review*, februar 1999
2. ↑  *Jewish Chronicle*, 23. oktober 1987
3. ↑  *Evening Standard*, 28. november 1963
4. ↑  *Daily Telegraph*, 15. januar 1964
5. ↑  *Daily Telegraph*, 17. januar 1964

Eksterne lenker
---------------

* Gerry Gable: «Well-aimed eggs aren't enough», *The Independent* 11. juni 2009

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Christian Arntsen Olasveengen** (født 4. november 1982 i Hamar) er en tidligere norsk ishockeyspiller som spilte seks sesonger på a–lagsnivå for Storhamar Dragons og trente Storhamars Team-1995 gutter på slutten av 2000-tallet. Han har også spilt innebandy for Ajer Innebandyklubb, og har også jobbet i administrasjonen i Storhamar Dragons. Nå er han medlem av klubbens eliteutvalg.

Olasveengen gikk gradene i Storhamars Yngres avdeling og debuterte på A-laget til Storhamar hjemme mot Stjernen i desember 1999. Han scoret sitt første mål borte mot Frisk i romjulen 2000 etter pasning fra Patrick Thoresen. Han spilte over 200 kamper for Storhamar Dragons, og vant ett NM-gull før han bestemte seg for å legge opp som spiller etter 2005/2006-sesongen. Etter at han la opp som ishockeyspiller begynte han aktivt med innebandy hos Ajer Innebandyklubb.

Referanser
----------

1. ↑  dragons.no - Christian Olasveengen ansatt som salgsansvarlig Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine. (Lest 15. november 2012)
2. ↑  dragons.no - Utvalgene Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine. (Lest 18. oktober 2013)
3. ↑  AjerIBK.com – Spillerprofilen til Olasveengen (Lest 9. juni 2008)

Eksterne lenker
---------------

* Spillerbiografi på Storhamar Dragons.no
* Profil på eliteprospects.com
Bruk av loddebolt.
En **loddebolt** er et verktøy som brukes til mekanisk og elektrisk å forbinde to metalliske overflater. Denne prosessen kalles *lodding*.

Virkemåte
---------

En loddebolt er et verktøy der spissen ved bruk har en temperatur på mellom 250 og 450 grader Celcius. Man bruker den varme spissen til å varme opp overflatene som skal forbindes, og tilfører deretter loddetinn. Loddetinnet vil smelte ved kontakt med den varme loddebolten, og legge seg mellom/på overflatene. Når man fjerner loddebolten, vil loddetinnet stivne, og man har en sammenkobling.

I loddetinnet er det en syre og litt voks/harpiks. Når tinnet varmes opp vil syren og harpiksen rengjøre metallflatene og fjerne korrosjon som kan være årsak til dårlig kontakt og dårlig mekanisk styrke. Ved god nok oppvarming vil syren og harpiksen komme ut på overflaten av loddingen ofte med urenheter som har vært på metallet.

Loddebolten varmes vanligvis opp av 220 V elektrisitet, men det finnes loddebolter drevet av gass eller batteri.

Enkelte mer avanserte modeller har termostat for bedre temperaturregulering av spissen på loddebolten.

Bruksområde
-----------

Det største bruksområdet er innen elektronikkproduksjon, der man ved lodding fester komponenter til kretskort. I privat sammenheng er det vanlig å bruke loddebolt til å skjøte ledninger etc. Lodding gir bedre elektrisk kontakt enn ved bruk av f.eks. kabelsko.
Lodding brukes også til en viss grad som et alternativ til sveising i noen tilfeller, i produksjon/reparasjon av smykker, div. småreparasjoner, ved skjøting av takrenner i kobber og sink, etc.

Kaldlodding
-----------

Dersom kontaktpunktene ikke blir varmet godt nok opp før man tilfører loddetinn, får man en *kaldlodding*. Loddetinnet får en matt overflate, sannsynligvis fordi det dannes krystalliknende sprekker i tinnet. Dersom de to metallflatene som skal loddes, beveges mens loddingen avkjøles, øker faren for krystalldannelse. En slik lodding vil føre til at loddetinnet ikke *herder* godt nok, og i verste fall vil kontaktpunktene kunne løsne fra hverandre. En annen konsekvens kan være høy overgangsresistans, ustabil elektrisk kontakt, rester av flussmiddel inne i loddingen, etc. Uerfarne begynnere uten opplæring har en tendens til å kaldlodde mye.

Automatisert produksjon
-----------------------

Tradisjonelt sett har man i industrien hatt ansatte som har montert kretskort for hånd, ved hjelp av loddebolt. I dag gjøres dette nesten ikke i det hele tatt. Isteden har man forskjellige former for automatiserte loddeprosesser.

 Overflatemonterte komponenter (venstre side), ved siden av *hullmonterte komponenter* (høyre side)
Innen montering av overflatemonterte komponenter trykker man et mønster med loddepasta på et kretskort, og bruker deretter en *pick-and-place* maskin til plassering av komponentene. Ved å kjøre kretskortet gjennom en varmeovn, vil loddepastaen smelte og hefte seg til komponentene. Når kortet kjøles ned, er det ferdig til bruk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Stripete strømpebukse for barn
**Strømpebukse** er ettersittende beinklær med buksedel og strømper i ett. De dekker hoftene, rumpa og underlivet, beina og føttene. Strømpebukser brukes som varmende undertøy mellom truse og ytterbukse eller som damestrømper sammen med skjørt eller kjole. Tynne strømpebukser er ofte laget av nylon, mens tykkere og varmere varianter kan være av bomull, ull (gjerne blandet med lycra for å sikre god passform) eller akryl.

Historikk og bruk
-----------------

Den trange hosebroken fra 1400-tallet bestod opprinnelig av lange strømpebein som ble bundet til livet og var utstyrt med skrevklede skjult under skjørtekanten på vamsen, men ble siden sydd sammen til ett plagg, gjerne med en skamkapsel som buksesmekk. Seinere utviklet disse seg til blant annet pantalonger, en slags strømpe- eller strekkbukse for menn. Bildet viser en fransk bankett på 1400-tallet der de ungene mennene er fornemt kledt, blant annet med snabelsko.
En historisk forløper for moderne strikkede strømpebukser, finnes i seinmiddelalderens sammensydde hoser, såkalte hosebroker, som var populære blant menn på 1400-tallet og siden utviklet seg til blant annet trange pantalonger som igjen kom på moten som ytterbukser omkring 1800. 

Strømpebukser ble for fullt innført mot slutten av 1950-årene og begynnelsen av 1960-årene, som en erstatning for vanlige lange strømper og livstykke for å holde strømpene på plass. De ble først tatt i bruk av damer og barn, men ble veldig raskt også tatt i bruk av menn, særlig om vinteren. 

Strømpebukse brukes hovedsakelig som et plagg for å holde varmen på bena, men brukes også ofte som et moteplagg, dette spesielt hos kvinner. Strømpebukse har også en effekt for å øke blodsirkulasjonen i bena, og brukes derfor av mange som har problemer med dette.

Se også
-------

* Tights
* Stillongs
* Hose
* Trikot

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pantyhose – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'strømpebukse'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |

| * v
* d
* r
**Dameundertøy** |
| --- |
| Overkropp | Brystholder **·** Brassière **·** Bustier **·** Camisole **·** Undertrøye |
| Underkropp | Boksertruse **·** G-streng **·** Hipsters **·** Hofteholder **·** Hotpants **·** Leggings **·** Nettingstrømpe **·** Strømpe **·** Stay-ups **·** Strømpebukse **·** Strømpebånd **·** Strømpeholder **·** Tanga **·** Truse |
| Helkropp | Body **·** Chemise **·** Combination **·** Korselett **·** Korsett **·** Lingerie **·** Tankini **·** Teddy **·** Underkjole |
| Historiske | Bandå **·** Basque **·** Corsage **·** Krinoline **·** Mamelukk **·** Paniers **·** Petticoat  **·** Turnyr  **·** Vertugade |