recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Salangselva** (også kalt *Salangsdalselva*) er ei elv i Salangen og Bardu kommuner i Troms og Finnmark. Den renner nordover gjennom Salangsdalen i Bardu og munner ut i Sagfjorden ved Sjøvegan i Salangen. Elva er 50,1 kilometer lang, eller 66,0 kilometer regnet fra fjerneste kilde. Den har et nedbørfelt på 539,47 km² og middelvannføringen ved munningen er 21,70 m³/s.

Elvas løp
---------

Salangselva dannes ved samløpet av Stordalselva og Røddalselva, som begge har sine øverste kilder i Narvik i Nordland. Elvene løper sammen like sør for Bones i Bardu, og like etter kommer Budalselva inn fra øst. Ved Bones rant tidligere både Salangselva og Budalselva i store meandere over de flate elveslettene. Under et flomsikringsprosjekt på midten av 1980-tallet ble imidlertid begge elvene kanalisert og elveløpene rettet ut over en strekning på drøyt tre kilometer. I 2006 og 2007 ble deler av det gamle elveløpet restaurert.

Fra Bones renner elva mot nordvest i et rolig løp avbrutt av mindre fosser. Ved Lund snur elva mot nord, og dalen blir trangere. Ved Skogstad kommer Jørenelva inn fra øst. Ved Forset blir dalen igjen videre og elva roligere, og fra øst kommer Liveltskardelva, som renner parallelt med hovedelva over tre kilometer før de motes ved Lundamo. Nord for Brandvoll snur elva mot vest og faller først gjennom Langfossen og deretter Kistefossen ned mot slettene øst for Øvervatnet i Salangen. På slettene danner elva vide meandere og før den renner ut i Øvervatnet tar den inn sideelvene Masterbakkelva fra sør og Bekkebotnelva fra nord. En kort elvestubb kalt Strokken knytter Øvervatnet til Nervatnet, og herfra renner elva videre til munningen i Sagfjorden ved kommunesenteret Sjøvegan. Denne siste elvestrekningen kalles også Tømmerelva.

Vern
----

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. En del av fjellområdene lengst sørøst i nedbørfeltet ligger innenfor Rohkunborri nasjonalpark.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juni 2016
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juni 2016
3. ↑  Karl-Birger Strann, Audun Rikardsen, Jarle W. Bjerke, Geir Dahl-Hansen (2010). *Økologiske konsekvenser av restaurering av elveforbygninger og avsnørte meandre ved Bones, Salangselva. Sluttrapport 2003-2009* (PDF). Tromsø: Norsk institutt for naturforskning. ISBN 978-82-426-2152-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  «191/4 Salangselva». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Bandak–Norsjøkanalen** (**BNK**) eller **Bandakkanalen** er den nyeste og høyestliggende kanalen som sammen med Norsjø–Skienkanalen utgjør Telemarkskanalen. Kanalen ligger i Vest-vassdraget, en sidegren av Skiensvassdraget og gir en forbindelse fra «Vestvannene» (Bandak, Kviteseidvatnet og Flåvatn) via Eidselva til Norsjø og den allerede eksisterende Norsjø–Skienkanalen. Kanalen ble bygget mellom 1887 og 1892 og har seks sluseanlegg med til sammen 14 slusekamre og ett flomkammer med en total høydeforskjell på 56,7 meter. Den kanaliserte strekningen langs Eidselva er på 17,5 km, mens den totale transportstrekningen mellom Dalen i enden av Bandak i vest og Ulefoss ved Norsjø i øst er på 83,3 km. Fra Dalen til Skien (inkludert Norsjø-Skien-kanalen) er det 105 km.

Fra kanalens åpning og flere tiår framover var den hovedtransportåren mellom Vest-Telemark og Grenland. Passasjertrafikken med rutebåt ble lagt ned i 1956, mens godstrafikken holdt på helt til 1980-årene. I 1962 ble det startet sesongbasert turisttrafikk til erstatning for den tidligere passasjertrafikken, og opp gjennom årene har denne trafikken sammen med fritidsbåttrafikk overtatt kanalen helt. Kanalen blir ikke lenger holdt åpen vinterstid.

I forbindelse med 125-årsjubileet ble kanalen fredet av Riksantikvaren 19.juni 2017. I fredningsvedtaket inngår foruten de seks sluseanleggene med tilhørende slusevokterboliger også bryggeanleggene ved Ulefoss, Strengen, Kviteseid, Spjotsodd, Smeodden, Lårdal, Bandaksli og Dalen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  NOU 1977, s. 6–7. sfn error: no target: CITEREFNOU1977 (help)
2. ↑  «Pressemelding: Bandakkanalen i Telemark fredet». Riksantikvaren. 19. juni 2017. Besøkt 13. januar 2019.

Litteratur
----------

* *NOU 1977: 42, Bandak–Norsjø- og Norsjø–Skienkanalen*. Universitetsforlaget. 1977. ISBN 82-00-70390-8.
* *M/S «Victoria» 100 år – i fart på Telemarksvannene, Bandakkanalen 90 år, A/S Turist-Trafikk 20 år*. Turist-Trafikk. 1982.
* Dalland, Øystein; Misund, Per H. (1992). *Bandak-kanalen*. Telemarksforlaget. ISBN 82-91181-004.
* Lodberg-Holm, Brita (1992). *Langs Telemarkskanalen fra Ulefoss til Strengen*. Nome kommune.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Bandakkanalen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Argostolibukten** (gresk: Κόλπος Αργοστολίου, *Kólpos Argostolíou*) er en bukt på øya Kefallinia i Det joniske havet i det vestlige Hellas. Den skiller Paliki-halvøya fra Kefallinia på fastlandet og åpner seg mot Det joniske hav i sør. Bukten er om lag 10−12 km lang i nord-sør-retning og 2−3 km bred. Lixouri, som er den nest største byen på Kefallinia, ligger på vestkysten, og hovedbyen Argostoli ligger i en mindre bukt på østkysten av Argostolibukten. 

Kysten er preget av fjell, spesielt på østsiden. Den østlige delen av bukten i øst er en liten lagune der det går en smal vei i overgangen mellom bukten og lagunen. Av landsbyer og byer langs vestsiden av bukten finner en fra sør til nord (med klokken): Lepada, Lixouri, Agios Dimitrios og Livadi. På østsiden finner en fra nord til sør (med klokken) følgende bosetninger: Kontogourata, Farsa, Drapano og Argostoli. Argostolibukten er farbar og trafikkeres av ferger som går fra havnene i Argostoli og Lixouri. 

Det er få elver som munner ut i bukten. Lassi-halvøya ligger i sørøst. Nord på halvøya ligger dammen og campingstedet Katavathres. Av strender ved bukten har en blant annet Lassi og Argostoli i øst og Lepeda i vest. Et fyr står på Lassi-halvøya. Fjell dekker områdene i nord og i øst og Palikí-halvøya i vest. Nesten hele bukten er omringet av veier.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ormos Argostoliou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Argostolibukten på Greek Travel Pages − gtp.gr (en) (el)
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Glasgow sentralstasjon** er den største jernbanestasjonen i Glasgow, Skottland og den mest trafikkerte i Storbritannia utenfor London. Stasjonen er lokalisert sentralt i byen, på nordsiden av elven Clyde.

Perrongene på overflaten er endestasjon for West Coast Main Line fra London og flere ruter fra de sydlige delene av Skottland. De to perrongene under bakken betjener mer lokale ruter til steder i nærheten av Clyde. I tillegg betjener stasjonen de sydlige delene av Stor-Glasgow.

Etter åpningen i 1879 hadde stasjonen åtte plattformer, men den har blitt utvidet en rekke ganger. I 1883 åpnet Central Hotel som utgjør fasaden på stasjonen mot nord. I perioden mellom 1901 og 1905 ble stasjonen utvidet til tretten plattformer, den ble også forlenget slik at stasjonen gikk over Argyle Street. Broen over Argyle Street har en karakteristisk arkitektur og undergangen blir kalt «Heilanman's Umbrella» på grunn av at folk som var tvangsflyttet fra det skotske høylandet samlet seg under broen. Samtidig som denne utvidelsen fant sted ble Glasgow Bridge Street, som lå på den andre siden av Clyde, stengt.

Den delen av stasjonen som ligger under bakkenivå ble stengt i 1964, men gjenåpnet i 1979.

Et problem både for Glasgow sentralstasjon og Glasgow Queen Street stasjon, som er den stasjonen med nest størst trafikk, er at det ikke er noen forbindelse mellom disse. Dette innebærer at dersom man kommer til Glasgow fra sør og skal lenger nord, eller omvendt, må man komme seg mellom disse stasjonene til fots, med bil eller buss gjennom sentrum av Glasgow. Undergrunnsbanen i byen betjener heller ikke noen av stasjonene direkte. Det har vært planer om å opprette en jernbane i mellom stasjonene som en del av Crossrail Glasgow, men dette har foreløpig ikke blitt gjennomført.

Utsikt over stasjonen fra vest, den karakteristiske arkitekturen på «Heilanman's Umbrella» og Argyle Street som går under den sees midt i bildet, mai 2009

| **Forrige stasjon** |   | National Rail |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Endestasjon* |  | West Coast Main Linegren Glasgow |  | MotherwellEuston |
| AnderstonNorwich |  | Glasgow Central Railway |  | BridgetonNewton |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dag Thomas Gisholt** (født 19. juni 1969 i Porsgrunn, oppvokst i Kilebygda) er en norsk statstjenestemann. Han er fra 2016 øverste administrative leder (departementsråd) i Barne- og likestillingsdepartementet.

Gisholt har hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1996) og har i det meste av sin yrkeskarriere arbeidet i Kunnskapsdepartementet og dets forløpere. Han tiltrådte i juni 2007 som ekspedisjonssjef for den nyopprettede Barnehageavdelingen i KD, og har i perioder fungert som leder for to andre avdelinger i departementet. Gisholt var direktør for Utdanningsdirektoratet i perioden 1. september 2011 til 31. august 2013. Han fungerte for Petter Skarheim.

Referanser
----------

1. ↑  likestillingsdepartementet, Barne- og (10. juni 2016). «Dag Thomas Gisholt ny departementsråd i Barne- og likestillingsdepartementet». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 13. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* «Dag Thomas Gisholt ny direktør i Utdanningsdirektoratet», utdanningsnytt.no 19. august 2011
**Nusantara** er fremtidig hovedstad i Indonesia, satt til å bli innviet i august 2024 med feiringen av landets nasjonaldag. Den planlagte byen vil erstatte Jakarta som Indonesias hovedstad. Beliggende på østkysten av øyen Borneo, i det som i dag er en del av provinsen Øst-Kalimantan, er det ventet at byen vil omfatte et område på 2 560 kvadratkilometer (990 mi²), med et kupert landskap, skog og en bukt. Nusantara forventes å bli dannet som en ny provins ved deling av provinsen Øst-Kalimantan, hvilket er tilfelle for hovedstadsregionen i Jakarta.

Referanser
----------

1. ↑  Indonesia Breaks Ground on Its New Capital City, Bloomberg, by Faris Mokhtar and Rieka Rahadiana, 3 Aug 2024
2. ↑  «Nusantara Becomes The Name Of The New Capital City, This Is What It Means». *VOI.id*. 17. januar 2022. Arkivert fra originalen 19. januar 2022. Besøkt 17. januar 2022.
3. ↑  Mariska, Diana (17. januar 2022). «Nusantara Is the Name of Indonesia's New Capital». *TheIndonesia.id*. Besøkt 17. januar 2022.
4. ↑  Hananto, Akhyari. «Menyambut Provinsi Baru di Ibu Kota Baru». Arkivert fra originalen 5. januar 2022. Besøkt 5. januar 2022.
Tel Aviv–Jerusalem-jernbanen
**Tel Aviv–Jerusalem-jernbanen** (hebraisk: קַו הָרַכֶּבֶת הַמָּהִיר לִירוּשָׁלַיִם , Qaw ha-Rakkevet ha-Mahīr l-Īrūschalajim, også kalt **«A1»**) er en 56 km lang normalsporviddes tospors elektrifisert jernbanestrekning i Israel, som løper mellom de to byene Tel Aviv og Jerusalem med stoppested i Ben Gurion lufthavn. 

Traséen til den tidligere jernbaneforbindelsen, den ettspors Jaffa–Jerusalem-jernbanen (senere forlenget til Tel Aviv) via Lod, stammet i de vestentligste fra slutten av 1800-tallet, hadde trange radier og var blitt lite konkurransedyktig mot veitrafikk. Den brukte 80 minutter mellom Jerusalem og Tel Aviv, og dens terminus i Jerusalem var rundt 20 minutter fra byens sentrum. 

Den raskere Tel Aviv–Jerusalem-jernbanen ble åpnet høsten 2018 og bruker mindre enn 40 minutter. Togene går (2023) i halvtimestakt. En kort avgrening fører til Modi'in i Sentraldistriktet i Israel.mit einem Abzweig nach Modi'in.

Referanser
----------

1. ↑  «A1, Really?» (PDF) **(hebraisk)**. Transport Today & Tomorrow. Arkivert fra originalen (PDF; 41,8 kB) 5. mars 2009. Besøkt 27. september 2021.  Ugyldig `|dead-url=1` (hjelp) Arkivert 5. mars 2009 hos Wayback Machine. «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2009. Besøkt 6. februar 2023.
Vikøy kirke
**Kvam prestegjeld**, inntil 1911 benevnt **Vikør prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Hardanger og Voss prosti. Det omfattet sogn i Kvam kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Vikøy kirke.

Kvams kirkesogn er nå en del av Kvam kirkelige fellesråd, og underlagt Hardanger og Voss prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Víkeyjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vikør prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Vikøy med Øystese annekssogn.

Vigøer prestegjeld dannet grunnlaget for Vigøer formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837. Navneskifte fra Vikør til Kvam 1.12.1911.

Ålvik fikk egen kirke i 1962. 1. januar 2004 ble Strandebarm prestegjeld avviklet og hovedsognet overført til Kvam prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vikøy
* Øystese
* Ålvik
* Strandebarm

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 492.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 78.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2 3  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Kart over Londons kollektivsone 1
**Londons kollektivsone 1** (***Travelcard Zone 1***) er den sentrale sonen i den geografiske inndelingen av Londons kollektivsystem. Stor-London er delt inn i seks slike soner, der son 2-6 ligger som ringer rundt den sentrale sone 1. Sonesystemet omfatter både undergrunnsbanen og Docklands Light Railway, og tog. Bussreiser omfattes ikke av sonesystemet, men har en fastpris for hver reise. 

Grensen for sone 1 er tilnærmet lik ruten til Circle-linjen. Den dekker dermed West End, Holborn, Kensington, Paddington og City of London. De fleste stasjonene ligger nærmere hverandre enn det som er tilfelle i sonene som ligger lenger ut fra sentrum; for eksempel er det bare omkring 200 meter mellom Leicester Square undergrunnsstasjon og Covent Garden undergrunnsstasjon. 

Sonen dekker de fleste viktige turistattraksjoner, og mange tilreisende beveger seg derfor nesten utelukkende innenfor sone 1. 

Prisen for en reise innenfor sone 1 er pr. 2006 3,00 pund for papirbilletter og 1,50 pund for innehavere av reisekortet Oyster.

| * v
* d
* r
Londons kollektivsoner |
| --- |
| 
* Sone 1
* Sone 2
* Sone 3
* Sone 4
* Sone 5
* Sone 6
* Sonene 7, 8, 9, B, C, G og W

 |
**Hall Trøan Galaaen** (født 27. mars 1923 på Røros, død 26. mai 2017) var rådmann i Hedrum kommune fra 1963 til kommunen ble slått sammen med Larvik i 1988. Da fortsatte han som rådmann i den nye storkommunen Larvik kommune til han ble pensjonist. 

Han var utdannet jurist (cand.jur.). Som pensjonist var han medlem av forliksrådet i Larvik. Før han kom til Vestfold, var han advokat i Oppdal og ligningssekretær i Modum. 

Han var styreleder i Human-Etisk Forbund 1981-1983 og ble utnevnt til æresmedlem av organisasjonen i 1987. I 1999 utga han boken *I livsynskampens brennpunkt - humanetikk i praksis* (Fjellheimen Forlag).

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse - Hall Trøan Galaaen - Østlands-Posten og Arbeidets Rett 31.03.2017
2. ↑  Hall Trøan Galaaen: I livsynskampens brennpunkt - humanetikk i praksis*, 257 sider* (ISBN 82-994-841-4-6)

Kilder
------

* Omtale i Aftenposten Kultur 27. mars 2008 side 13 i forbindelse med 85-årsdag


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Levi Fragell** | **Styreleder i Human-Etisk Forbund**(1981–1983) | Etterfølger:**Kari Vigeland** |
**Cathrine Louise Elisabeth Bjørnsen**, pseudonym **Elisabeth Martens** (født 9. april 1824 i Roholte i nærheten av Faxe på Skjælland i Danmark, død 27. desember 1899 i København), var en suksessfull tidlig dansk kvinnelig roman- og novelleforfatter. Hun fulgte i fotsporene til Mathilde Fibiger og utga sin første roman *Hvad er Livet?* i 1855, basert på sine egne erfaringer som guvernante. Hun skrev senere fem romaner og fire novellesamlinger.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Cathrine Bjørnsen var datter av den lokale presten Frederik Cornelius Eberhard Bjørnsen (1781–1831) og hans hustru Rebekka Adolphine født Rabe-Holm (1786-1858). Faren døde da hun var åtte år gammel, og hun og de åtte søsknene ble deretter oppdratt av moren. Moren introduserte henne også for romantisk litteratur. 

### Forfatter

Bjørnsen ble inspirert til å skrive en roman basert på sine egne erfaringer da Fibigers *Clara Raphael: Tolv Breve* ble utgitt i 1851. Mens hun bodde med sin familie i Næstved begynte hun på romanen *Hvad er Livet?*, hovedsakelig ved å skrive i hemmelighet om natten. Ved hjelp av pseudonymet Elisabeth Martens, fant hun til slutt en utgiver som gav ut første utgave i 1855, kort etterfulgt av et nytt opplag.

Hennes senere publikasjoner omfattet *En Qvinde* (1860), *Tre Fortællinger* (1866), *Hvad behøves der for at leve?* (1869), *Sangerinden* (1876), *Fra Fortid og Nutid, en Samling Fortællinger* (1878) og *Skibladner* (1883). Hun bidro også til tidsskrifter og magasiner. I alle sine verk behandlet hun problemer som frigjorte kvinner opplevde, og formidlet både tradisjonelle og mer moderne alternativer for kvinner på hennes tid. Hennes verk fremkaller de drømmer og skuffelser som oppleves av kvinner som har konfrontert liv, arbeid og romantikk alene. Hennes *To Søstre* (1890) omhandler et dansk samfunn i utvikling, men med en ganske konservativ tilnærming. Boken ble derfor ikke spesielt godt mottatt. 

Etter morens død i 1858 tilbrakte Bjørnsen sine senere år i København, der hun døde den 27. desember 1899.

Referanser
----------

1. 1 2 3   denstoredanske.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Busk-Jensen, Lise (2003). «Bjørnsen, Louisa Cathrine Elisabeth». Besøkt 9. desember 2018.
3. ↑  Andreassen, Uffe. «Louise Bjørnsen». Besøkt 9. desember 2018.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Dansk biografisk lexicon». Besøkt 9. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |

Portaler: Litteratur | Danmark
**Crich** er en landsby i Amber Valley i grevskapet Derbyshire, England. Stedet er best kjent for det nasjonale trikkemuseet som ligger ved Crich Tramway Village. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 1 812 innbyggere i landsbyen.

Krigsminnemerke
---------------

Krigsminnemerket på Crich Hill
På toppen av Crich Hill ovenfor er det tårn reist til minne om Sherwood Foresters (Nottinghamshire- og Derbyshire-regimentet) som har dødd i krig, særskilt under den første verdenskrig. 

Det ble bygget i 1923 på stedet til et eldre tårn kalt Crich Stand, er krigsminnetårnet et mål for en årlig pilegrimsreise den første søndagen i juli. Det står 300 moh, og har 58 trappetrinn opp mot toppen. Derfra kan man se åtte grevskap, inkludert landemerker som Humber-broen og Lincolnkatedralen.

En stor plakett i forgrunnen dedikerer tårnet til minnet om soldatene fra nevnte regiment som har mistet livet i kamp under begge verdenskrigene. Ytterligere to plaketter er under rekkverket på begge sider av døra i tårnet. Den ene er dedikert til minnet av de som tjenestegjorde i regimentet fra 1945 til 1970 mens det andre er dedikert til de som tjenestegjorde i Sherwood Foresters i tiden 1970 to 2007, og for Mercian Regiment siden 2007. En liten plakett til venstre er dedikert til brigadegeneral J.H.M. Hackett, siste oberst av The Sherwood Foresters 1965–1970, og første oberst av Worcestershire and Sherwood Foresters Regiment

Referanser
----------

1. ↑   «Crich (Derbyshire)», *City Population*
2. ↑  «Crich Memorial» Arkivert 17. oktober 2008 hos Wayback Machine. offisielt nettsted

Litteratur
----------

* Pevsner, Nikolaus; Williamson, Elizabeth ([1953] 1978): *Derbyshire. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071008-6, s. 156–157.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Crich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Crich Village
* Nyheter fra Crich
* Offisielt nettsted for Crich Memorial Arkivert 17. oktober 2008 hos Wayback Machine. krigsminnemerket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Kvisla** er ei elv på Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Kvisla renner fra Kvisla bru på Nordre Mangen vei og sørvestover til Børta ved Foss. Elva blir lokalt på delstrekninger også omtalt som Holtsbekken (eller Høltsbekken). Elva er 5,1 kilometer lang (inkludert Fløyterenna).

Elvas løp
---------

Kvisla dannes av tre bekker som løper sammen ved Kvisla bru. Fra nord kommer Trandumtjennbekken, fra øst Saumyrbekken, og fra Oppsjøen i sør kommer Puttebekken, som er den største av de tre. Elva renner mot sørvest gjennom skogene nordøst for Lierfoss, og flere steder finnes minner etter skogbruk og tømmerfløting, som Tørrmodammen og Atthaldsdammen ved Damhaug. Ved Damhaug ligger også Børtasaga som var i bruk frem til 1938. Her arbeidet 8-11 mann. Saga ble drevet med turbin.

Kvisla rant opprinnelig sammen med Dalsbekken like vest for gården Foss og dannet elva Børta. Men Kvisla er siden blitt ledet bort fra samløpet, og går nå gjennom en kanal kalt Fløyterenna, som munner ut i Børta rundt en kilometer lenger sør.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bø vidaregåande skule** er en offentlig Videregående skole, som ligger i Bø i Telemark. Skolens ble etablert som *Telemark Språk og Realskule* i 1923.

Historie
--------

Skolen ble etablert i Bø i 1923 under navnet Telemark Språk og Realskule. 30 år senere, i 1954, skiftet skolen status og navn til *Telemark offentlege landsgymnas og Bø statsrealskule*. I årene som kom ble skoleanlegget bygget på tomten skolen har i dag. I likhet med de andre landsgymnasene rekrutterte skolen elever fra et vidt geografisk område. Det ble bygget et stort internat på tomten.

Skolen endret navn til *Bø gymnas og statsrealskule* i 1964. På 1960- og 70-tallet kom det store elevkull til skolen. Det ble behov for mer internatplass og i 1966 ble det bygget et nytt internat noen hundrede meter nord for skolen.

Skolen hadde på den tiden 7 ulike linjer: Realfag, naturfag, engelsk, engelsk m/estetiske fag, latin, norrøn og økonomi.

Utdanningstilbud
----------------

Skolen har følgende utdanningsprogram:

* **Studiespesialisering**
	+ Språk, samfunnsfag og økonomi
	+ Realfag
* **Idrettsfag**
	+ Breddeidrett
	+ Toppidrett
* **Forskerlinje**

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 7. juni 2019.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 27. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Skolens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Mannlig laktasjon** er laktasjon, det vil si dannelse og sekresjon av melk i melkekjertlene, hos menn og andre pattedyrhanner. 

Menn har brystvev, og de fleste kan trolig produsere melk i de spesialiserte hudkjertlene i brystene. Brystvev hos kvinner er imidlertid mer utviklet. Metoder for å oppnå mannlig laktasjon er å la et spedbarn suge aktivt eller å stimulere brystvortene kunstig, for eksempel ved regelmessig bruk av en brystpumpe. Laktasjon begynner vanligvis hos kvinner som nettopp har født. Laktasjon kan også induseres med hormoner, og det antas at menn vil trenge hormonbehandling for å få høy melkeproduksjon. Det er kjent at enkelte menn har klart å amme barna sine med noen dråper melk. Fedre med diende barn skal for eksempel ikke være uvanlig hos aka-folket, nomadiske jegerpygmeer i Den sentralafrikanske republikk og Republikken Kongo. I patriarkalske samfunn og kulturer vil imidlertid mannlig amming vanligvis bli ansett som umandig og føre til tap av status.

Se også
-------

* Laktasjon, dannelse og sekresjon av melk i en melkekjertel
* Galaktorré, uønsket produksjon av brystmelk hos menn eller kvinner på grunn av for mye prolaktin i blodet
* Amming
* Mannlig graviditet

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet.no 26.10.2011 om ammende menn

Eksterne lenker
---------------

* Fyldig om mannlig laktasjon (på engelsk)
**Hans Johan Emahus Tønder Coldevin** (1834-1932) var en norsk godseier. Coldevin var den første ordføreren i Dønnes i 1888.

Bakgrunn
--------

Coldevin var sønn av Isach Jørgen Coldevin og Anne Cathrine Bech Walnum. Han var gift førstegang med Marie Danholm Wulff (1842-80).

Via faren var han etterkommer av slektene Coldevin og Tønder.

Arbeid og eierskap av Dønnesgodset
----------------------------------

Coldevin ble ansett som en foregangsmann innenfor norsk jordbruk. Han fikk sin landbruksutdannelse i Norge, men videreutdannet seg på Landbrukshøyskolen i København og dels i Skottland. Han overtok Dønnesgodset kort tid etter 1870.

I 1904 overlot han godset til sin eldste sønn Isach Jørgen Coldevin (1877-1968), og flyttet til gården Revelen i Mo i Rana.

Utmerkelser
-----------

Coldevin ble tildelt Sankt Olavs Orden i 1895.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Tuxen.info, «Hans Johan Emahus Tønder Coldevin (1834-1932)», besøkt 21. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  «Hans Johan Emahus Tønder Coldevin (1834-1932)». *www.tuxen.info*. Besøkt 21. mai 2022.
3. 1 2  Coldevin, Axel (1989). *Jordegods og storgårder i Nord-Norge*. Lokalhistorisk forlag. s. 142–143. ISBN 8274040279.
4. ↑  bevaring, Foreningen til norske fortidsminnesmerkers (1923). *Årsberetning* **(dansk)**. Grøndahl.
**Georg Fredrik Hallager Lous** (født 13. mars 1878, død 17. februar 1949) var en norsk advokat og forretningsmann.

Privatliv
---------

Han ble født i Kristiania og var sønn av regjeringsadvokat Karl Lous (1847–1928) og Karoline Mathilde Zetlitz (1844–1926). Han var bror av astronomen Kristian Lous, barnebarn av advokat Johan Christian Vogelsang Lous og oldebarn til kommandør Carl Christian Lous. Georg Lous var tremenning til Halvard, Carl Viggo og August Lange, hvis far Christian Lous Lange vant Nobels fredspris i 1921.

I 1913 giftet han seg med Marie Christine Lund, og de fikk sønnen Georg Lous (II), som også ble advokat.

Karriere
--------

Lous tok artium i 1896, og avsluttet sin Cand. jur-grad ved Universitetet i Oslo i 1902. Han var dommerfullmektig fra 1903 til 1905, og advokatfullmektig hos høyesterettsadvokatene *Lous og Bergh* fra 1906. Han fikk møterett for Høyesterett i 1911. Fra 1917 til 1946 var han partner i advokatfirmaet.

Han var formann ved Falconbridge Nikkelverk, og styremedlem bl.a. i Christiania Bank og Kreditkasse og Forsikringsselskapet Norden. I tillegg var han representantskapsmedlem i Elektrokemisk, Arendals Fossekompani, Norske Nitrid og Tyssefaldene.

Han var formann i Norske Studenters Roklub i 1908, styremedlem for Skiforeningen fra 1911 til 1914 og Den Norske Turistforening fra 1912 til 1913. Han døde i februar 1949 og ble begravet på Vår Frelsers gravlund.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Steenstrup, Bjørn, red. (1948). «Lous, Georg». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 329.
2. ↑  Bratberg, Terje. «Lous». *Store norske leksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget.
3. ↑  Sveen, Asle. «Christian L Lange». I Helle, Knut. *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget.
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  Hoffstad, Einar, red. (1935). «Lous, Georg». *Merkantilt biografisk leksikon* (1st utg.). Oslo: Yrkesforlaget. s. 483.
6. ↑  «Forsikringsaktieselskapet Nordens overskudd 377,000 kroner». *Aftenposten Aften*. 2. mai 1941. s. 5.
7. ↑  «Cemeteries in Norway». DIS-Norge. Besøkt 19. februar 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Bonsvatnet** er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Sjøen har tilsig hovedsakelig i nord fra Heddevatn og Skinandvatn, mens utløpet er i sørøst via Bonsåi til Reisjåvatnet og Tveitåi.

Regulering
----------

Sjøen ble regulert som magasin for Hjartdøla kraftverk i 1958 og vannføringen overføres i tunnel til Breivatn. Til Bonsvatnet overføres det også vann fra øvre del av Gausdøla. Vannstanden reguleres mellom 754 og 740 moh. Før reguleringen var ørret eneste fiskeart i vatnet. Etter reguleringen har røye kommet fra Breivatn via tunnelen mellom vatna. Til å begynne med var røya stor og fin, men seinere har den blitt småvokst. Røyene utøver et sterkt konkurransemessig press på ørretene, så det er nok ikke mulig å få opp en fullverdig ørretbestand så lenge tettheten av røye er stor.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. mai 2015
3. ↑  Fiskeressurser i regulerte vassdrag i Telemark, Gustavsen naturanalyser, rapport 1-2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Åros** kan referere til:

* Åros (Asker), sted i Asker kommune i Akershus
* Åros (Søgne), sted i Kristiansand kommune i Agder

**Årås**

* Årås administrasjonssenter i Austevoll kommune
* Åråsen stadion i Lillestrøm kommune

Som gårdsnavn forekommer Åros/Årås forøvrig i Indre Østfold, Nordre Follo, Nittedal, Larvik, Midt-Telemark, Kristiansand, Iveland, Sokndal, og Hå kommuner.

* Årås säteri er en svensk herregård i Mullsjö kommune, Jönköpings län
* Årås er et svensk naturreservat i Ulricehamn kommune, Västra Götalands län

Som gårdsnavn forekommer Årås i Västra Götalands län: Grästorp kommune, Gullspång kommune, og Ulricehamn kommune, samt i Värmlands län, Sunne kommune.

Referanser
----------

1. ↑  norgeskart.no
2. ↑  Lantmäteriet Arkivert 30. juni 2017 hos Wayback Machine.

 Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Åros*.
**Cumnock** (skotsk-gælisk: *Cumnag*) er en by (*town*) i regionen East Ayrshire i Skottland. Cumnock ligger øst for Ayr og sørøst for Kilmarnock. Like nordvest for byen ligger Auchinleck. Byen ligger ved sammenløpet av elvene Glaisnock Water og Lugar Water. Det er tre nærliggende boligprosjekter som ligger like utenfor bygrensene, Craigens, Logan og Netherthird, med den tidligere jernverksbebyggelsen Lugar også like utenfor byen. En ny boligutvikling, Knockroon, ble gitt planleggingstillatelse 9. desember 2009 av East Ayrshire Council.

Ved folketellingen i 2001 hadde Cumnock 9 358 innbyggere. Befolkningstallet er for 2020 beregnet til 8 700 innbyggere.

I byen finnes Robert Burns Academy, et nytt utdanningssenter som huser hovedskolen Robert Burns Academy etter sammenslåingen av Cumnock Academy og Auckinleck Academy, Lochnorris Primary School og Cherry Trees Early Childhood Centre. Senteret er den største utdanningsinstitusjonen i Skottland.

Etymologi
---------

Opprinnelsen til stedsnavnet Cumnock er uklart og har blitt diskutert gjennom årene og flere tolkninger har blitt tilbudt: *Com-cnoc*, («hule i åsene»); *Com-oich*, («vannets møte» ettersom to elver går sammen); *Cam-cnoc*, («kroket bakke»); og eventuelt *Cumanag*, («liten helligdom»).

Industrielle Cumnock
--------------------

Cumnock har en sterk sosialistisk arv på grunn av sin historie som et gruvesenter. James Keir Hardie, som betraktes som «far» til det britiske arbeiderpartiet, Labour Party, bodde i byen en stor del av livet, og statuen hans sitter utenfor Cumnocks rådhus. Den venstreorienterte politikeren Emrys Hughes, som var lokal parlamentsmedlem en tid på midten av 1900-tallet, og bodde også i byen.

Referanser
----------

1. ↑  East Ayrshire Council
2. ↑   «Comparative Population Profile: Cumnock Locality», *Scotland's Census Result OnLine*.
3. ↑   «Mid-2020 Population Estimates for Settlements and Localities in Scotland». *National Records of Scotland*. 31. mars 2022
4. ↑   Hilley, Sarah (8. oktober 2020): «Scotland's biggest school will be finished tomorrow in East Ayrshire», *Daily Record*
5. ↑  «Early Cumnock» Arkivert 9. mai 2021 hos Wayback Machine. *Cumnock History Group*, via *Archive.org*
6. ↑  Stewart, William (1925): *J. Keir Hardie: A Biography* (rev. utg.). London: Independent Labour Party Publication Department. s. 25.
7. ↑   «Hughes, Emrys Daniel (1894 - 1969), politician, journalist and author», *Dictionary of Welsh Biography*

Eksterne lenker
---------------

(en) Cumnock – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Cumnock History Group
* Cumnock Action Plan
* Cumnock Chronicle, samfunnsnettsted for Cumnock

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Tom Gilb** (fullt navn **Thomas Steven Gilb**, født 1940) er en amerikansk systemingeniør, konsulent og forfatter, kjent for utviklingen av software metrics, software inspection, og evolusjonære prosesser.

Biografi
--------

Tom Gilb ble født i 1940 i Pasadena, California, USA. Han emigrerte til England i 1956 og har bodd i Norge siden 1958. Han begynte å jobbe for IBM i Norge i 1958 og ble en freelance konsulent i 1960.

Han er i dag en delvis pensjonert konsulent, forfatter og kursinstruktør, som jobber i partnerskap med sin sønn Kai Gilb. Han hjelper hovedsakelig multinasjonale kunder med å forbedre egen organisasjon og metoder gjennom å undervise i sin metode «evolutionary systems delivery» (Evo). Hans metode er basert rundt en hovedide om at all arkitekturfokus må baseres på å skape reell verdi for interessentene og at ingeniørprinsipper og den vitenskapelige metode alltid må ligge til grunnd når man skal planlegge og styre endringsprosjekter. For å understøtte dette har han utarbeidet et formelt ingeniørspråk for å spesifisere behov og krav og har navngitt dette språket «Planguage», som i «Planning Language». Han har holdt gjesteforelesninger ved universiteter i England, Europa, Kina, India, USA og Korea – og har vært «keynote speaker» ved titalls tekniske konferanser internasjonalt".

Han er medlem av INCOSE og er aktiv i den norske avdelingen, NORSEC, som ga ham en pris i 2003.[] Han holder kurs ved lokale avdelinger av INCOSE når han er på internasjonele reiser og ved INCOSE konferanser.

I 2012 ble han utnevnt til æresmedlem av the British Computer Society.

Publikasjoner
-------------

Gilb har skrevet ni bøker og mange artikler. Et utvalg er:

* *Software Inspection*, 1993. ISBN 0-201-63181-4.
* *Principles of Software Engineering Management*, 1988. ISBN 0-201-19246-2 (19th printing).
* *Software Metrics (Winthrop computer systems series)*, 1977.
* *Competitive Engineering: A Handbook for Systems & Software Engineering Management using Planguage*, 2005. ISBN 0-7506-6507-6. (Planguage is a formal, natural language modelling notation invented by Gilb that adds rigour to the requirement documentation.)

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2009100039[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «About Tom Gilb & Kai Gilb». Arkivert fra originalen 28. juli 2018. Besøkt 25. juli 2018.
3. ↑  «Why delivering value to customers makes your business successful and sustainable». Today Software Magazine.
4. ↑  Gilb, Tom (Juni 2004). «The Use of Planguage to Improve Requirement Specifications». *INCOSE International Symposium*. 14 (1): 1604-1614.
5. ↑  BCS Roll of Honorary Fellows

Eksterne lenker
---------------

* Gilb's website
* Tom Gilb holder foredrag på TedX i Trondheim i 2013 om hans ingeniørbaserte metode for å definere alle egenskaper og kvaliteter ved systemer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii
 |
**Singsås** et tettsted i Midtre Gauldal. Stedet var tidligere en selvstendig kommune i Trøndelag fylke, men fra 1837 del av Holtålen (Holtaalen) formannskapsdistrikt. Singsås ligger omtrent midt i mellom Trondheim og Røros.

Singsås ble skilt ut som en selvstendig enhet fradelt Holtålen i 1841. Singsås hadde ved opprettelsen 1 272 innbyggere. 1. januar 1964 ble Singsås slått sammen med Budal, Soknedal og Støren kommuner til den nye Midtre Gauldal kommune. Singsås hadde ved sammenslåingen 1 554 innbyggere.

Just Qvigstad noterte det sørsamiske navnet *šaŋsa*.

Elva Gaula, Rørosbanen og fylkesvei 30 går gjennom bygda. Singsås har to butikker: Coop (Singsås) og Coop (Bjørgen).

Kjente bedrifter i Singsås er Winsnes Maskin AS, Aune Transport As, Digre Transport As, Reiten Transport As, Malum Bygg AS, Lillerønning Snekkerfabrikk, Betongsliperen,Almås Maskin As og Schrøder´s Dekkservice.

Befolkningsutviklingen de senere år har vært som følger: 

| År | Innbyggere |
| --- | --- |
| 1999 | 1204 |
| 2000 | 1195 |
| 2001 | 1189 |
| 2002 | 1174 |
| 2003 | 1158 |
| 2004 | 1128 |
| 2005 | 1093 |
| 2006 | 1099 |
| 2007 | 1078 |
| 2008 | 1085 |
| 2009 | 1077 |
| 2010 | 1050 |
| 2011 | 1043 |
| 2012 | 1035 |
| 2013 | 1037 |

(Befolkningsstatistikken tar utgangspunkt i SSBs folketall i grunnkretser. Følgende grunnkretser i Midtre Gauldal kommune er her regnet som tidligere Singsås kommune: Buset, Kotsøy, Bjørgen, Singsås, Hindbjørgen, Almås, Forbygda og Forsetmo)

Referanser
----------

1. ↑  Qvigstad, Just (1893). *Nordische Lehnwörter im Lappischen*. s. 331.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Nordøstpassasjen vises med en rød linje
**Nordøstpassasjen**, i nyere tid også kalt **Nordlige sjørute** (på russisk: Северный морско́й путь, *Severnyj morskoj put*) er sjøveien mellom Europa og østkysten av Asia nord for Asia.

Passasjen er kun seilbar om sommeren på grunn av gjenising om vinteren.

Flere kjente oppdagelsesreisende som Willem Barents og Vitus Bering lette etter passasjen. Første gjennomseiling i fulle lengde ble gjennomført av den finlandssvenske oppdageren Adolf Erik Nordenskiöld med skipet «Vega». Han forlot Göteborg 4. juli 1878, og satt fast i isen i begynnelsen av september rett vest av Kapp Chelagskij, noen få dagsreiser fra Beringstredet. I juli 1879 var gjennomseilingen fullført. Gjennomseiling nummer to drøyde førti år. Roald Amundsen seilte fra Oslo 24. juni 1918 med «Maud», og nådde Nome i Alaska 27. juli 1920. 

I august 2009 var passasjen isfri. Trond Aasvoll, Hans Fredrik Haukland og Finn Andreassen gjentok Amundsens bragd, og gjennomførte seilingen med den 36 fot store "RX II". I september 2009 seilte for første gang to lasteskip gjennom passasjen, uten hjelp av isbrytere.

Se også
-------

* Nordvestpassasjen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Northern Sea Route – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Referanser
----------

1. ↑  Nordpolen rundt med RX II Arkivert 27. juli 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Lasteskip seilte gjennom Nordøstpassasjen, *Aftenposten, 12.09.2009*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Tromsø Ishockeyklubb** er en ishockeyklubb fra Tromsø i Troms. Den er underlagt Norges ishockeyforbund og seniorlaget spiller i 2. divisjon siden 2018/19 sesongen. Og kvinne laget spiller i 1. divisjon ishockey for kvinner. Klubben ble stiftet 9. mars 2004 og en utendørs ishockeybane ble satt opp ved Templarheimen på Tromsøya. Vantene var kjøpt inn fra Skien Ishockeyklubb og ishockey ble en fortvoksende idrett i Tromsø. Klubben jobbet med oppbyggning av et ishockeymiljø i flere år og på den 8. april 2010 ble Tromsø ishall åpnet til publikum.

Klubben består av flere aldersbestemt lag samt et jentelag, et damelag, oldboys, et A-lag og et B-lag. A-laget har spilt i den svenske Division 3, som et av to norske lag som spiller i svenske seriespill. B-laget deltar i Barents Hockey League (forkortet til BHL) med lag fra Norge, Finland og Russland. A-laget har også spilt i Region Nord-Norge.

Klubbfargene er blå og hvit.

Tabellen
--------

2. divisjon ishockey for menn 2023/24| # | Lag | K | S | OS | OT | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Manglerud Star | 12 | 12 | 0 | 0 | 0 | 133–25 | 108 | **36**  |
| 2 | Kongsvinger | 14 | 10 | 1 | 0 | 3 | 112–53 | 59 | **32**  |
| 3 | Tromsø | 14 | 8 | 0 | 3 | 3 | 98–56 | 42 | **27**  |
| 4 | Tønsberg | 14 | 6 | 2 | 0 | 6 | 61–72 | −11 | **22**  |
| 5 | Kråkene Moss | 14 | 4 | 1 | 1 | 8 | 66–109 | −43 | **15**  |
| 6 | Furuset 2 | 14 | 2 | 1 | 1 | 10 | 59–108 | −49 |  **9**  |
| 7 | Kristiansand | 14 | 1 | 0 | 0 | 13 | 48–155 | −107 |  **3**  |
| Sist oppdatert: 2. januar 2024  **·**  Kilde  **·**  Rediger |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
2. divisjon ishockey for menn 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Furuset 2
* Kongsvinger
* Kristiansand
* Kråkene Moss
* Manglerud Star
* Skien
* Tromsø
* Tønsberg

 | Norges flagg |
**Kristiansand Ishockeyklubb** er en norsk forening for ishockey etablert 26. oktober 1992 av Lars Helge Rasch, Halvor Rismyhr og Petter Corneliussen. Klubben spiller sine hjemmekamper i Idda Arena og eliteserielaget for herrer spiller i 2. divisjon ishockey for menn fra 2022/23.

Historie
--------

Ishockeyaktiviteten var opprinnelig en underavdeling Kristiansand Inline-klubb, men avdelingene ble siden slått sammen. Klubben gikk deretter i dialog med Kristiansand kommune, for å starte arbeidet med å få til en ishall. Formålet var å skape et ishockeymiljø på Sørlandet. Etter mange års ventetid, stod hallen ferdig i august 2011, som en av de mest moderne ishaller i Norge. A-laget til Kristiansand rykket opp til 2. divisjon ishockey for menn i 2022/23, laget hadde da spilt noen år i 3. Divisjon avdeling vest.

Tabellen
--------

2. divisjon ishockey for menn 2022/23| # | Lag | K | S | OS | OT | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ski **(O)** | 24 | 23 | 0 | 0 | 1 | 174–42 | 132 | **69**  |
| 2 | Kongsvinger | 24 | 19 | 0 | 0 | 5 | 220–76 | 144 | **57**  |
| 3 | Narvik 2 **(N)** | 24 | 10 | 1 | 0 | 13 | 94–145 | −51 | **32**  |
| 4 | Tromsø | 24 | 8 | 1 | 3 | 12 | 99–150 | −51 | **29**  |
| 5 | Tønsberg | 24 | 7 | 2 | 2 | 13 | 87–93 | −6 | **27**  |
| 6 | Kristiansand | 24 | 8 | 1 | 1 | 14 | 103–166 | −63 | **27**  |
| 7 | Furuset 2 | 24 | 2 | 2 | 1 | 19 | 75–180 | −105 | **11**  |
| Kilde  **·**  Rediger |

KIK Hockeyskole
---------------

Kristiansand Ishockeyklubb har også ishockeyskole 5 til 12 år.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
2. divisjon ishockey for menn 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Furuset 2
* Kongsvinger
* Kristiansand
* Kråkene Moss
* Manglerud Star
* Skien
* Tromsø
* Tønsberg

 | Norges flagg |
Mengsholferga under opplag i Ringsaker. Foto: Thomas Andersen 
**Mengshol** er et område i Ringsaker i Innlandet. Adkomst her er gjennom Gaupen eller Stavsjø. Området er mest kjent for å være fergested på Hedmarkssiden av det gamle fergesambandet mellom Gjøvik og Mengshol. Mjøsbrua fra Moelv og over på andre siden sto ferdig i 1985, og ferga på Mengshol avviklet driften tre år senere, 30. juli 1988.

Den siste ferga som gikk i rute fra Mengshol, «Mjøsfergen III», ligger fremdeles ved det gamle fergeleiet. Det er idag bolig i det gamle ekspedisjonshuset og i den gamle landhandelen.

Den første Olsenbanden-filmen fra 1969, *Operasjon Egon*, hadde sine siste avsnitt filmet i Mengsholområdet, og filmen avslutter med en biljakt, hvor Sverre Wilberg blir jaget av Ivar Medaas. Wilberg kjører gjennom ferga og ut i vannet.

Referanser
----------

1. ↑  «"Olsenbanden"-bilen ble funnet på Mjøsas dyp. Nå har skiltet forsvunnet på mystisk vis». Dagbladet. 1. august 2017. Besøkt 14. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Arne Julsrud Berg (1996). *Damp- og motorbåter på Mjøsa*. Mjøssamlingene. ISBN 82-99406-70-6.
* Roy Solvang (11. mars 2014). «Fra fergeleie til hytteidyll på Mengshol». Østlendingen. Besøkt 1. februar 2016.
* Folketelling 1900 for Nes kommune
«Jomfru Maria i bønn», 1640-50. Maleri av Giovanni Battista Salvi. Ultramarin ble betraktet som jomfruens særegne farge under renessansen.
**Ultramarin** (av latin: *ultra-* og *marinus*, «bortenfor havet») er en intenst blå fargetone (asurblå), som forekommer naturlig i halvedelstenen lapis lazuli, som ved knusing og maling blandes med bindemiddel, for eksempel gummi arabikum, slik at den kan festes til underlaget. Denne metoden gjorde fargen til den suverent dyreste på paletten. Til gjengjeld var den lysekte og falmet derfor ikke. I (kostbar) middelalderkunst er ofte Jesus avbildet i ultramarinblå klær. I 1822 lyktes det Christian Gottlob Gmelin å fremstille fargen syntetisk (kjemisk), noe som gjorde den svært mye billigere. Syntetisk marin utkonkurrerte etterhvert flere naturlige blåfarger, både naturlig ultramarin og naturlig koboltblått. Fargen har et lysende intenst uttrykk. Pigmentet er laserende og gjennomsiktig, og krever ved påføring et hvitt underlag for å ikke miste sin kraft. Den gir derfor vanskelig en ensartet flate.

Navnet ultramarin kommer fra det latinske sammensetningen *ultramarinus*. Ordet betyr «bortenfor havet», ettersom pigmentet ble importert av italienske handelsmenn på 1300- og 1400-tallet fra gruver i Afghanistan. Mye av utvidelsen av ultramarin kan tilskrives Venezia som historisk sett var inngangsporten for lapis lazuli i Europa.

Ultramarin var den fineste og dyreste blåfargen som ble brukt av renessansemalere. Den ble ofte brukt til jomfru Marias klær og symboliserte hellighet og ydmykhet. Det forble et ekstremt dyrt pigment inntil en syntetisk ultramarin ble oppfunnet i 1826.

Ultramarin er et permanent pigment under ideelle konserveringsforhold. Ellers er den utsatt for misfarging og falming.

Bilder
------

* Eksemplar av lapis lazuli (grov), AfghanistanEksemplar av lapis lazuli (grov), Afghanistan
* Naturlig ultramarinNaturlig ultramarin
* Syntetisk ultramarin-blåSyntetisk ultramarin-blå
* Syntetisk ultramarin-fiolettSyntetisk ultramarin-fiolett

Referanser
----------

1. ↑  «ultramarin», *NAOB*
2. 1 2  «ultramarine», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «History of Ultramarine», University of York. Arkivert fra originalen den 14. mai 2019
4. ↑   «Pigments through the Ages - History - Ultramarine», *Webexhibits.org*
5. ↑   Ashok, Roy: «Artists' Pigments: A Handbook of Their History and Characteristics» (PDF), *National Gallery of Art*. **2**, s. 44–45.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ultramarine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** LCCN
 |