recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Albert Koch** (1921–2000) var en norsk kjøpmann, konsul og politiker i Bodø.

Han var utdannet siviløkonom fra NHH fra 1943. Etter frigjøringen i 1945 tok Koch over som administrerende direktør og styreformann i Nord-Norges største varemagasin, Otto Koch AS, som farfaren grunnla i 1874. Varemagasinet hadde blitt jevnet med jorden mens faren Haakon Koch drev det i april 1940, så etter krigen var det først lokalisert i brakker, siden i Bodøs største bygning. I likhet med mange andre eiere av store varemagasiner, tok han etterhvert initiativ til å omlegge virksomheten til et moderne kjøpesenter integrert i Bodøs overbygde gågate.

Koch hadde en rekke styreverv i nordnorsk næringsliv, deriblant som styreformann i Nordlandsbanken og Saltens Dampskibsselskab, styremedlem i Bodø Aktiebryggeri, Nordlandsdata og Det Norske Oljeselskap, og medlem av representantskapet i Norsk Jernverk. Koch var formann i Bodø Handelsstands Forening og styremedlem i Norges Grossistforbund, Norges Handelsstands Forbund og Handelens Arbeidsgiverforening.

Han var også politisk interessert, som formann i Nordland Unge Høyre 1948–1954, formann i Bodø Høyre 1957–1959 og medlem av Nordland Høyres fylkesstyre.

Koch var fransk konsul i Bodø fra 1964.

Han ble tildelt Deltagermedaljen og i 1997 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenstfull innsats for norsk næringsliv».

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Sverre Thon (15. mars 2000). «Nekrologer: Otto Koch». Aftenposten.
2. ↑  Kjell Evensen (26. juni 1993). «Ler sist og best». Dagens Næringsliv.
3. 1 2  Arntzen, Jon Gunnar (red.) (1994). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 303.
4. 1 2 3 4  Bjørn Steensrup (1973). «Koch, Otto Albert». *Hvem er hvem?*: 313.
5. ↑  Mathisen, Jørgen og Dillan, Geir (22. november 1997). «Ridder Koch». *Nordlandsposten*: 44. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
***Cantharis pulicaria*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse
----------

*Cantharis pulicaria* finnes i Europa, østover i Asia. Finnes ikke i Norge, den finnes nord til Lübeck i Tyskland. Den er ikke blant de vanligste artene.

Utseende
--------

*Cantharis pulicaria* er 7-8 mm lang. Hodet er helt svart, men noe lysere på siden. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Dekkvingene Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennenes tredje ledd er dobbelt så langt som antennens andre ledd. Brystskjoldet (pronotum) svart med bredt gulrødt på sidene og vanligvis med en smal gulrød kant både foran og bak. Brystskjoldet har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er avrundet avsatt, men ikke utstående.Beina er svarte. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot. Dekkvingene med svakt oppstående hårbekledning, som ikke ligger rett ut til sidene, men litt skrått bakoverrettet. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har en svart eller brunsvart grunnfarge. Ligner svært mye på den litt større *Cantharis obscura*.

Levevis
-------

*Cantharis pulicaria* finnes på blomster, trær og busker. juni og juli. i juni og juli. Larvene lever som predatore (rovdyr).

*Cantharis pulicaria* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Hansen, Victor. 1973.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. (344 sider) Side 29. ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cantharis pulicaria* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cantharis pulicaria* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cantharis pulicaria* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis pulicaria* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata
* *Cantharis pulicaria* - Fauna Europaea Arkivert 13. mai 2014 hos Wayback Machine. - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Bjørn Nicolai Bjørnsen Bunkholdt** (født 2. juli 1894 i Arendal, død 4. september 1974) var en norsk redaktør. Han var sønn av boktrykkeren Olav Bjørnsen Bunkholdt (1856–1937) og Caroline Amalie Corneliussen (1857–1938).

Bunkholdt ble student i 1912 og vernepliktig offiser i 1914. Videre journalist i Drammen i 1914, redaksjonell sekretær i Varden, Skien, 1914–1916, journalist i Ringerikes blad 1916–1917, og ansatt i Aftenposten fra 1917. Han var London-korrespondent 1921–1923 og utenriksredaktør 1945–1964. Bunkholdt var også mangeårig korrespondent til Daily Telegraph, London, Berlingske Tidende, København og Svenska Dagbladet i Stockholm.

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pc00000002188883[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Hvem er Hvem? 1948: Bunkholdt, Bjørn Nicolai Bjørnsen», besøkt 8. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  
«Bunkholdt, Bjørn Nicolai Bjørnsen». *Hvem er Hvem? / 1948 /*. Prosjekt Runeberg. Besøkt 8. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Helge Johannes Leikvang** (født 29. august 1913 i Oslo, død 13. august 2005) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1932 og befalsskole i feltartilleriet 1933, ble han cand.oecon. 1938 ved Universitetet i Oslo, før han gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs i 1938. Etter et kort opphold i Newcastle virket han under den andre verdenskrig for handelsdepartementet. Deretter var han fra 1945 ved konsulatet i Marseille, før han i 1948 meldte overgang til Norges legasjon i Helsingfors som legasjonssekretær. Fra 1950 var han byråsjef i Utenriksdepartementet, fra 1954 ambassaderåd ved Norges ambassade i Paris og fra 1959 til 1964 var han generalkonsul i New Orleans. 

Fra 1964 til 1969 var han ambassadør til Marokko med sideakkreditering til Alger, Tunis og Tripoli. Hans siste faste post utenlands var i Rotterdam som generalkonsul 1969–1974, men han var i 1979 mye i media som spesielt utsendt ambassadør til Bagdad for å få løslatt pastor Sigurd Bratlie. Leikvang gikk av for aldersgrensen i 1983. 

Leikvang ble i 1971 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

Han var sønn av skuespiller Ole Leikvang (1870–1964) og Dagmar Eugenie Throndsen (1880–1968). Søsteren Astrid Leikvang (1907–1997) var også skuespiller, en tid gift med svensken Per Schwab (1911–1970). Helge Leikvang var gift med Signe Elisabeth Jenssen (1914–1998) som også arbeidet utenrikstjenesten.

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsdatoer fra gravferdsetaten.
2. ↑  Leidulv Namtvedt, *Helge Johannes Leikvang, nekrolog* i Aftenposten den 23. august 2005.
3. ↑  Leikvang, Helge Johannes i Hvem er Hvem, 1973.
4. ↑  Inger Heiberg, *Signe Leikvang, nekrolog* i Aftenpostens morgenutgave den 19. januar 1998.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Torberg Arneson** på Giske (virket i første halvdel av 1000-tallet) var en norsk høvding og stamfar for Giskeætten.

Torberg var sønn av Arne Arnmodsson på Giske, som tilhørte den mektige arnmødlingeætten. Såvel Torberg som hans brødre Kalv, Finn og Arne spilte fremtredende roller i Norge i første halvdel av 1000-tallet. Faren hadde vært kong Olav den helliges lendmann, og også Torberg kom til å stå på kongens side. Han fulgte ham i landflyktighet, og deltok i slaget på Stiklestad i 1030, hvor han ble såret.

Torberg var gift med Ragnhild, datter av Olav den helliges fiende Erling Skjalgsson på Sola. Datteren Tora ble gift med kong Harald Hardråde. Sønnen Øystein Orre falt i slaget ved Stamford bro i 1066, men gjennom den andre sønnen, Ogmund Torbergsson, ble han stamfar til den mektige Giskeætten.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Snorre, Olav den helliges saga, avsnitt 22

Kilder
------

* «Arnmødling-Ætten» i *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*. Bind II (1915)
* Torberg Arnesson i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Thor Tharum** (født 9. februar 1896 i Trondheim, død 20. desember 1988) var en norsk høyesterettsadvokat.

Tharum tok examen artium i 1914 og juridisk embedseksamen i 1920. Han var dommerfullmektig i Kristiansund 1920–1921, advokatfullmektig hos Johan Cappelen 1921-1922 og hos Andreas Claussen 1925–1925. Han hadde eget advokatkontor fra 1925, og fikk møterett for Høyesterett i 1930. Han var lagdommer ved Frostating 1945–1947 og sorenskriver i Namdal 1947–1966. Han arbeidet deretter som advokat i Namsos.

Tharum var førstekandidat for Nasjonal Samling i Kjøpstedene i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag fylker ved stortingsvalget 1933. Under andre verdenskrig ble han arrestert av tyskerne anklaget for spionasje, og satt i fangenskap i Trondheim og på Grini fangeleir fra mars 1943 frem til frigjøringen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Adresseavisen, torsdag 22. desember 1988 (Dødsannonse)
3. ↑  Halbo, Sverre M. (1933). *Norges advokater og sakførere 1932. Oslo : Aschehoug*
4. ↑  Steenstrup, Bjørn (1973). *Hvem er Hvem?* Oslo : H. Aschehoug & Co (W. Nygaard). ISBN 82-03-04887-0
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1991). *Vidkun Quisling : En fører blir til*. Aschehoug. s. 282. ISBN 8257409049.
6. ↑  Giertsen, Børre R. (red, 1946). *Norsk fangeleksikon : Grinifangene*. Oslo : Cappelen. Side 388

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Olof Petrus Djurfeldt** (født 13. mai 1931 i Madesjö i Kalmar län, død 22. januar 2022 i Sollentuna distrikt i Stockholms län) var en svensk journalist, forfatter, pastor og misjonær.

Biografi
--------

Han var sønn av pastor Gustaf Djurfeldt og sydamenn Ebba, født Isakson. I 1957 tok han en fil. kand. hsan gikk på *École coloniale* i Brussel 1957–1958 og ble fil.lic. i 1967. Han var assisterende pastor i pinsemenigheten i Borlänge 1951–1954, faglærer ved *Skara högre allmänna läroverk* 1956–1957 og misjonær i Zaire og Burundi 1959–1962.

Fra 1965 var han andreredaktør for den svenske avisen Dagen og dermed nærmeste mann og rådgiver tll Lewi Pethrus. Djurfeldt eftterfulgte Pethrus som sjefredaktør etter hans død høsten 1974, en post som han innehadde tll 1984. Han var deretter sjefredaktør for leder- og kulturavdelningene 1985–1991. I perioden 1991–1996 var han både sjefredaktør oh ansvarlig utgiver.

Djurfeldt var sekretær i kommisjonen for den svenske pinsebevegelsens Europakonferanse og ble benyttet som predikant og foreleser, både i Sverige og i andre land, fortrinnsvis innen pinsebevegelsen. Han er begravd på Silverdals griftegård i Sollentuna.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* 1972 – *Det nya Afrika*
* 1975 – *Pingst o församling*
* 1973 – *Vigsel eller fri samlevnad*
* 1985 – *Kristi korsdöd vår seger*
* 2015 – *I Andens vind*

Referanser
----------

1. 1 2   Sveriges befolkning 1990, oppført som Djurfelt, Olof Petrus, besøkt 22. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Vem Är Det 1991 s 238 (Norstedts 1990).
3. ↑  Urban Thoms och Thomas Manfredh (22. januar 2022). «Dagens tidigare chefredaktör Olof Djurfeldt död». *Dagen*.
4. ↑
5. ↑  Djurfeldt, Olof Petrus på SvenskaGravar.se

Eksterne lenker
---------------

* Dagen Historik.
* Djurfeldt, Olof P i Vem Är Det 1993 s 243.
* Sverre Larsson: En viktig opinionsröst Olof Djurfeldt 80 år, Världen idag 2011-05-13.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Peder Thomassens gate** (2–12, 7) er en gate i Arendal sentrum.

Gaten går fra Vesterveien til Malmbryggen og går over i Østregate opp mot Blødekjær.

Opprinnelig dannet Peder Thomassens gate kaifront mot Kittelsbukt som var en del av Arendal havn. Kittelsbukt ble fylt igjen og byens store nye rutebilstasjon ble anlagt her, rett ved siden av Peder Thomassens gate. I dag står Arendal rådhus og kulturhus på denne plassen, mens bussene har holdeplasser i gatene rundt kvartalet. Gaten var også en forlengelse av Friergangen, men endring på gatene har nå gjort det slik at den går ut fra Vesterveien i stedet.

Om navnet
---------

Peder Thomasson var en av Arendals velstående kjøpmenn på slutten av 1700-tallet. Hans kjøpmannsgård på Tyholmen er i dag kjent som Fagforeningenes Hus. Han var gift med Louise Groos, og de hadde ingen barn. Ved deres død ble mesteparten av deres formue overdratt til kommunen, i henhold til ekteparets testament.

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tyge Jesper Rothe** (født 16. januar 1731 i Randers, død 19. desember 1795) var en dansk forfatter og historiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Tyge Rothe var en yngre halvbror til etatsråd Casper Peter Rothe, men eldste sønn av farens annet ekteskap, med Kirstine Margrethe født Tygesen (død 1746). 1. Allerede i sitt fjortende år (1744) ble han student fra Slagelse skole og tok tre år etter teologisk attestats. Hans yndlingsfag var imidlertid ikke teologi, men historie og filologi. 

### Karriere

Han ble huslærer, først for en *Thura*, derefter for en *Juel*; denne siste fulgte han som hovmester til Sorø. Han attråsde inderlig å få anledning til å reise i utlandet. I den hensikt skrev han noeb franske brev om forskjellige emner og overrakte J.H.E. Bernstorff dem med bønn om å hjelpe ham til det ønskede mål, for at han deretter kunne søke et embede i staten. 

Hans henvendelse var ikke forgjeves: Ved hjelp av Bernstorff og av A.G. Moltke fikk Rothe et kongelig reiselegat som gjorde han i stand til å foreta en treårig reise. Etter hjemkomsten i 1758 var han i en periode lærer for arveprins Frederik.

Rothe var aktiv i samfunnsdebatten om bøndenes vilkår og forholdet til staten. Han skrev flere bøker inspirert av opplysningstidens filosofi og var tydelig påvirket av Montesquieu.

Under Struensees regime var han en kort periode borgermester i København og senere ble han utnevnt til utsending i det nyopprettede finanskollegiet. Rothes departement hadde hele landbovesenet under seg. Bare 7 måneder etter kollegiets opprettelse ble det oppløst i forbindelse med Struensees fall.

I forbindelse med landbosaken utga han flere vitenskapelige skrifter, blant annet (*Om de saakaldte Bryder i Middelalderen*, *Nordens Statsforfatning før og i Lenstiden*, 2 Bd. 1781-1782) og *Danske Agerdyrkeres Kaar eller vort Landvæsenssystem, som det var 1783* (2 Bd. 1784-1786).

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Wilhelmine Elisabeth Wexelsen Jahn** (født Wexelsen 4. september 1853 på Bakklandet i Trondheim, død 12. november 1930 i Trondheim) var en norsk foreningskvinne, kvinnesakskvinne, venstrepolitiker, redaktør og forfatter. Hun var formann for Trondhjems Kvinnesaksforening og i mange år formann for Trondheim krets av Norske kvinners sanitetsforening.

Familie
-------

Hun var datter av presten Frederik Nannestad Wexelsen (1818–1896) og Inger Desideria Dessen, og søster av biskop Vilhelm Andreas Wexelsen (1849–1909).
Hun ble 10. mai 1872 gift i Hospitalskirken i Trondheim med tannlege Christian Frederik Jahn. Hun er også kjent som *Elisabeth Jahn*. Hun var mor til sosialøkonom, jurist og statsråd Gunnar Jahn.

Liv og virke
------------

Elisabeth Wexelsen Jahn var fra 1896 leder for Trondheim krets av Norske kvinners sanitetsforening. Hun var også blant lederne av Trondhjems Kvinnesaksforening, og engasjerte seg i arbeidet for kvinners stemmerett.

Fra 1909 var hun styremedlem i den kommunale hjelpestasjonen for tuberkuløse, og hun var suppleant for Venstre i kommunestyret i ni år.

Jahn var fra oppstarten i 1913 redaktør for Trekløveret, månedsorganet for Trondheim krets av Norske kvinners sanitetsforening. Hun sto for utgivelsen av bladet til 1930.

Sammen med forfatteren Johan Falkberget skrev hun boken *1826-1926 – Anders Reitan – liv og virke*, som utkom i 1926.

I 1913 ble hun hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull.

Bibliografi
-----------

* 1926: *1826-1926 – Anders Reitan – liv og virke*, sammen med Johan Falkberget, P. Bruns forlag, Trondheim

Utmerkelser
-----------

* Norske kvinners sanitetsforenings æresmerke
* 1913: Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1891-1911 (1601M2), Begravde: 1896-04-01
2. ↑  *Vestfinnmark Arbeiderblad 1930.11.19*. Norge, Troms og Finnmark, Hammerfest. 1930. s. 1.
3. ↑  Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Hospitalet sokn 1868-1883 (1601E2), Viede: 1872-05-10
4. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1910. s. 58.
5. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1909. s. 51.

Kilder
------

* *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920. s. 434.
* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 115. ISBN 8257900109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Beliggenhet for Kronoborg kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944.
**Kurkijoki** (russ.: Куркиёки, svensk: *Kronoborg*, finsk: Kurkijoki) er et tettsted i Lakhdenpokhja rajon i russisk Karelia. Antall innbyggere var 1220 i 1996.

Elisenvaara jernbanestasjon før vinterkrigen
Før 1944 var Kronoborg en finsk kommune i Viborgs län. Antall innbyggere var 10 032 i 1939.

I nødsårene 1867–1868 begynte svensktalende nybyggere fra Österbotten å slå seg ned i Kronoborg. De grunnla en ny bygd ved navn *Sorjos* (finsk: *Sorjo*) inni skogen. Mot århundreskiftet utgjorde nybyggerne en koloni på rundt 200 personer. Kolonien var lenge en svensk språkøy i det ellers finskspråklige Karelen. Sorjos hadde egen svenskspråklig skole i årene 1890–1940.

I Kronoborg lå den finskspråklige *Kronoborgs högre landtbruksläroverk*.

Elisenvaara var et viktig jernbaneknutepunkt i Kronoborg. Det ble bombet under fortsettelseskrigen den 20. juni 1944. Over hundre mennesker døde da bombene traff et tog med karelske flyktninger.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Kronoborg i Nordisk familjebok, bind 15, spalte 28, 1911
* *Uppslagsverket Finland*, Sorjos[*død lenke*]
* Kart over Kronoborg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Anne Cathrine Christiansdatter** (født 10. august 1618 på Frederiksborg slott, døde 20. august 1633) var eldste barn av Christian IV av Danmark og hans hustru til «venstre hånd» Kirsten Munk. I 1627 lot han Kirsten Munk og døtrene hennes utnevne til grevinner av Schleswig-Holstein.

Kong Christian beskyldte Kirsten Munk for omsorgssvikt mot barna deres, som hun skal ha kalt «tisper» og «horeunger». Anna Cathrine fikk ikke gå inn i sin mors rom, men måtte holde seg hos og spise sammen med «tjenestejentene og annet pakk», som kongen skrev. Piken måtte ta til takke med samme mat som tjenestefolkene, alt dette imot kongens uttrykkelige ordre. Anne Cathrine ble derfor sammen med sine søsken oppfostret og oppdratt på Dalum kloster hos mormoren Ellen Marsvin. Ni år gammel fulgte hun sin mormor til København der hun ble forlovet med Frands Rantzau til Rantzausholm. Han ble med tiden både riksråd, stattholder og senere Danmarks rikshovmester. 

Ekteskapet ble aldri av, ettersom Rantzau i 1632 etter en fuktig kveld i lag med kongen, druknet i vollgraven på Rosenborg slott. Kongen skal nesten ha druknet selv da han forsøkte å redde svigersønnen, men skal med nød og neppe ha blitt reddet av slottets kjøkkenmester. Angivelig døde Anne Cathrine av sorg. Hun døde iallfall året etter.

Anne Cathrine er gravlagt i krypten i Birgittes kapell i Roskilde domkirke, sammen med to av sine yngre søsken som døde som små.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Anna Cathrine, biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kirsten Munk»
3. ↑  «Kirsten Munk»
4. ↑  «Rosenborgs voldgrav»
5. ↑  Anette Kruse: *Roskilde domkirke*, Roskilde Domkirkes Salgsfond, 2003, side 145, ISBN 87-90043-13-8

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på Prosjekt Runeberg

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Sikkerhet** er et begrep som er knyttet til hvor sannsynlig det er at uønskede situasjoner kan oppstå.
Sikkerhet er i de fleste fagdisipliner knyttet til begrep som risiko, farekilde, hendelse, sannsynlighet, frekvens, konsekvens, vurdering og styring.

* Pant (sikkerhet) er et begrep innenfor økonomi som skal sikre at långiver får tilbake utlånte midler.
* Sikkerhet (HMS) er et begrep innenfor helse, miljø og sikkerhet som skal hindre at arbeidere blir skadet.
* Sikring (personell og eiendom) er et begrep innenfor sikring av personell og eiendom som omhandler bevaring av verdier, liv og helse.
* Datasikkerhet er et begrep innenfor databransjen som beskriver sikring av informasjon slik at den er tilgjengelig, skjult for uvedkommende og korrekt.

  

 Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Sikkerhet (andre betydninger)*.
**Ernst Ulrich Dose** (født 1656, død 25. november 1706) var en dansk embetsmann og i Norge mest kjent for etableringen av Moss Jernverk.

Dose var født i Holstein og fortegnelser over studenter ved Universitetet i Leiden viser at han i årene 1688-1689 studerte juss der. Han var også hovmester for grev Carl Ahlefeldt (d. 1722 som stattholder i Slesvig og Holsten). Etter tilbakekomst til Danmark trådte Dose i tjeneste for kronprins Frederik som kasserer i 1692 og kammertjener i 1694.

Fra 1693 fikk Dose stor innflytelse over ledelsen av kronprinsens gods Jægerspris og da dronning Louise fikk Hirschholm slott la han også der ned mye arbeid. Etter forslag fra Dose ble Donse kruttmølle anlagt i 1704 og han fikk mye berøm for en plan han la for bruken av hovedgården.

Dose ble medlem av kommisjonen som vurderte utkastet til avskaffelse av Vornedskab og fikk i 1701 stilling som overkammermester og deputert for finansene. Også i denne stillingen var saker vedrørende administrasjon av gods hans viktigste område og da Jægerspris kort etter Fredrik IVs tronbestigelse ble lagt under staten ble styringen av godset en viktig oppgave for Dose.

Dose var også en foretaksom mann i sine private forretninger, i 1704 fikk han privilegium på større inndemninger i Oldenborg og samme år begynte han arbeidet med å anlegge Moss Jernverk. Han var gift med Margrethe Elisabeth Mohr.

Eksterne lenker
---------------

* Om Ernst Ulrich Dose, fra *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
TV benk fra 2000-årene med individuelle komponenter og flatskjerm-TV.
**Mediasenter, Home Theatre PC, hjemmekino PC og mediasenter er forskjellige navn på en PC som er skreddersydd for å spille av film og se på TV.** 

En TV benk er et møbel som huser forbrukerelektronikk til som for eksempel fjernsyn, musikkanlegg, spillkonsoller, videospill og Chromecast. Medasentre finnes ofte i TV-stuer eller i egne mediarom, eksempelvis på en TV-benk.

* Konsollbord med stereo-radio, platespiller og høyttalere integrert i samme kabinett, typisk fra slutten av 1960-årene.Konsollbord med stereo-radio, platespiller og høyttalere integrert i samme kabinett, typisk fra slutten av 1960-årene.
* Konsoll-TV-er var vanlig inntil 1990-årene da de begynte å bli erstattet av flatskjermer.Konsoll-TV-er var vanlig inntil 1990-årene da de begynte å bli erstattet av flatskjermer.

1. ↑  w@8w.4n@.q@cfr.yt (11. februar 2018). «HTPC, Home Theatre PC, hjemmekino PC og mediasenter Se Norsk TV i utlandet». *Se Norsk TV i utlandet*. Besøkt 11. desember 2023.
**Anders Porsanger** (født 1735 i Kjelvik, død 1780) var en norsk same og prest og den første samisktalende som undersøkte sitt eget språk vitenskapelig.

Som gutt vekket Anders Porsanger han biskop Nannestads oppmerksomhet under biskopens visitasreise i Finnmark i 1751. Året etter fikk biskopen hentet ham ned til Trondheim, for at han skulle være til hjelp for professor Knud Leem, som var blitt bestyrer for *Seminarium Lapponicum*, skolen i Trondheim som utdannet misjonærer som skulle virke blant samene. Etter å ha gått på skole i Trondheim ble han student i 1758 og tok teologisk eksamen i 1761. Året etter ble han utnevn til misjonær i Varanger, og i 1764 til adjunkt ved *Seminarium Lapponicum* og prest ved Hospitalet i Trondheim.

Som samisktalende leverte Porsanger bidrag til Knud Leems samiske ordbok, og ble i 1770 kalt ned til København som informant for János Sajnovics, den ungarske forskeren som studerte forholdet mellom samisk og ungarsk. I København fikk han løfte om å bli utnevnt til residerende kapellan i Domkirken, men trondhjemmerne var misfornøyde med valget, og biskop Gunnerus sørget for at Porsanger aldri kom til å tiltre stillingen. I stedet ble han suspendert fra embetene sine og etterfulgt av Christian Weldingh. Gunnerus skriver om dette i et brev av 9. desember 1769: «Hr. Prof. Leem er ofte misfornøjet med Hr. Porsanger, ikke allene i Henseende til hans Forsømmelse, men og øvrige Conduite, og [har] derfor nylig ønsket, at Hr. Provst Welding paa Vadsøe matte blive ham adjungeret i steden for Hr. Porsanger».

Porsanger skrev en samisk grammatikk som aldri ble offentliggjort, og som senere er gått tapt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   «Prest og Språkforsker Anders Porsanger», Norsk biografisk leksikon ID Anders\_Porsanger, besøkt 22. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hovdhaugen, Even et al.: *The History of Linguistics in the Nordic Countries*. Helsinki, 2000, s. 35.
* Dahl, Ove: *Biskop Gunnerus’ virksomhed. Tillæg II'*. Det kgl. norske Videnskabers Selskabs Skrifter. 1906. No. 4. Trondhjem, 1906.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Galgenhumor** er svart humor som gjelder en vanskelig situasjon og som oftest direkte angår den som spøker og vitser. Begrepet ble opprinnelig brukt om den dødsdømtes følelser ved galgen. Det svenske leksikonet *Nordisk familjebok* fra 1908 definerer denne typen humor som «fortvilelsens munterhet». Galgenhumor kan være mer eller mindre besk og grov, tørrvittig (for eksempel i form av en kjapp replikk), grotesk, barokk og burlesk. 

Ordet *galgenhumor* er lånt direkte fra det tyske *Galgenhumor*. Galgenhumor kan kalles *gallows humour* på engelsk og *patibulario* på spansk.

Eksempler
---------

Det er en rekke galgenhumoristiske episoder og kommentarer i litteraturhistorien, blant annet i form av selvironiske avskjedsord fra en som skal dø. Et annet vanlig eksempel er:

* *- Gjør det vondt? – Bare når jeg ler.*

Se også
-------

* Svart humor
* Sarkasme
* Situasjonskomikk
* Vits

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «Galghumor» i den svenske *Nordisk Familjebok* fra 1908
**Morten Leuch** (født 15. april 1732 i Christiania, død 24. januar 1768 på Hafslund) var en norsk godseier og handelsmann.

Slekt
-----

Morten Leuch stammet fra Christiania-slekten Leuch og var sønn av kjøpmann Peder Leuch (død 1746) og Cathrine Heltzen (søster av Poul Heltzen g.m. Karen Collett). Hans far Peder hadde stiftet firmaet Collett & Leuch sammen med Peter Collett. Han var oldebarn av Leuch-slektens stamfar, Peder Nielsen Leuch. I 1758 ble Morten Leuch gift med James Colletts søster, Mathia Collett (1737–1773). Etter hans død giftet hun seg på ny med Bernt Anker.

Liv
---

Etter flere års utdannelse i utlandet vendte Morten Leuch tilbake til Norge i 1754 og gikk året etter inn i firmaet Collett & Leuch sammen med sin senere svoger James Collett. Etter sin farmors død i 1756 overtok han Bogstadgodset, som blant annet omfattet Bogstad gård. Leuch førte et gjestfritt hus både i Christiania og på Bogstad, og knyttet blant andre til seg dikteren Christian Braunmann Tullin. Da han i mai 1758 giftet seg med kompanjongens søster Mathia Collett, skrev Tullin til deres bryllup det berømte diktet «Maidagen». Leuch døde bare 36 år gammel under et besøk hos fetteren Peter Elieson på Hafslund.

Hans dagbok er blitt utgitt som *Morten Leuch d.y.’s dagbog 1757–1762* av Bogstad stiftelse og Bogstad gårds venneforening (2006).

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Morten\_Leuch[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Morten Petersen d.y. Leuch, Norsk biografisk leksikon ID Morten\_d.y.\_Leuch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Collett, Alf: *Familien Collett og Kristianialiv i gamle dage*. Kristiania: Cappelen, 1915.
* Huitfeldt-Kaas, H. J.: «Leuch, Morten», i *Dansk biografisk Lexikon*, X. Bind 10, s. 235–236.. København: Gyldendal, 1896.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** ISNI
 |
En kvinne blir jaget ut av kirken av spøkelser etter å ha vært vitne til de dødes gudstjenste. Illustrasjon av Vincent Stoltenberg Lerche.
**Sagnet om de dødes gudstjeneste** er et vandresagn som er kjent fra germansk, romansk og slavisk område. Kjernen i sagnet er et menneske som tar feil av tida og går til messe midt på natta, oppdager at både prest og menighet er gjengangere, blir advart av en avdød bekjent og flykter ut av kirka. I de fleste variantene berger vedkommende livet, men utgangen kan også være fatal.

Den eldste skriftlige varianten finnes hos Gregor av Tours fra det 6. århundre. På norsk område finnes sagnet i et stort antall varianter fra hele landet – også på samisk. Den eldste norske opptegnelsen er fra 1700-tallet, og er gjort av presten Hans Jacob Wille i Telemark. Peter Chr. Asbjørnsen gjengir en variant fra Christiania i fortellinga «En gammeldags juleaften» fra 1843.

Litteratur
----------

* Brynjulf Alver, Daudinggudstenesta: ein europeisk førestillingskrins i norsk tradisjon. *ARV* 1950, s.145 – 158

Portal: Litteratur
**Ludvig Svinndal** (født 12. mars 1884 i Stange, død 20. juni 1950) var en norsk kjøpmann i tekstil-bransjen og profitør under andre verdenskrig.

Svinndal arbeidet i forskjellige klesforretninger i Oslo, deriblant Adelsten Jensen (1899–1902), Harald S. Holm (1902–1909) og Anton Ørbeck (1909–1913). I 1913 etablerte han Svinndal A/S i Storgata 26 i Oslo, som spesialiserte seg på tøy for ski, fjellturer og seilas.

Svinndals sønn Rolf Svinndal var direktør for Likvidasjonsstyret for inndratte jødiske formuer. I 1943 overtok Ludvig Svinndal bestyring av Dressmagasinet, som hadde tilhørt de jødiske familiene Steinman og Plavnik. Svinndal brukte Dressmagasinets lokaler som utsalgssted for varene fra 29 andre klesbutikker som var beslaglagt fra Oslo-jøder.

Familien Svinndals egen konfeksjonsforretning, Svinndal A/S, kjøpte, i likhet med en rekke andre forretninger, opp beslaglagte varer til nedsatt pris. Dressmagasinets realisasjonssalg av varer fra eksproprierte, jødisk-eide forretninger innbrakte ca. 264 000 kroner. Bare 44 000 av disse kronene ble tilbakebetalt etter krigen.

Ludvig Svinndal var fra 1942 direktør for et frontkjemperhjem på Ris i Oslo.

Han ble etter krigen dømt til fire års straffearbeid, inndraging av 18 000 kroner samt 800 000 i erstatning.

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 22. juni 1950[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Merkantilt biografisk leksikon: hvem er hvem i næringslivet? (1935) s.741
5. ↑  Svinndal, Ludvig. *Jeg påtok meg realisasjon av varer i jødisk eid butikk*, publisert i Folk og Land 2002
6. ↑
7. ↑
8. ↑  *Nidaros 1946.10.19*. Norge;Trøndelag;;Trondheim;;;;.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Knipling fra Tønder i Danmark Foto: Julie E. 
Knipling under arbeid Foto: Pierre André Leclerq 
**Knipling** er tekstilarbeid i gjennombrutt mønster. Man deler gjerne knipling-begrepet i to hovedgrupper: Sydde og kniplede (slåtte). 

1) Sydde kniplinger består enten av uttrekkssøm (f. eks Hardangersøm), eller av broderi der det gjennombrutte mønsteret lages uten et stoff som underlag. 

2) Kniplede kniplinger lages på en kniplepute/et kniplebrett og med trådene spolt opp på mange pinner. Det antas at ordet "knipling" kommer fra det tyske ordet "Klöppel" som betyr pinne eller stokk, og at ordet "knipling" altså skal forstås som gjennombrutt tekstilarbeid produsert ved hjelp av stokker (Klöppeln) (i motsetning til sydde kniplinger som lages ved hjelp av en nål).

Knipling i gull og sølvtråder, c. 1570.
I Europa oppsto kniplingsteknikken flere steder samtidig i renessansen, med de nord-italienske byene Venezia, Milano og Genova som kjerneområde sammen med Flandern.

Kniplinger spilte en sentral rolle i europeisk mote på 1500-tallet og 1600-tallet. Kniplede krager og mansjetter var viktige elementer i både manns- og kvinnedrakter.
Også i interiørdetaljer (duker, gardiner og møbler) fikk kniplinger en viktig dekorativ funksjon. Kniplinger var veldig dyre fordi knipling er en veldig tidkrevende teknikk, og kniplinger var et viktig statussymbol igjennom 1500-, 1600- og 1700-tallet. 

Knipleteknikken spredde seg fra tidlig 1500-tall rundt i Europa, og også folkedraktene ble etterhvert påvirket.

I Norge har kniplede kniplinger vært brukt på en del av våre folkedrakter, både smale linkniplinger på tørklær/hodelin og metallkniplinger på liv, stakk og/eller løslommer. Dessuten eksisterer det en tradisjon for kniplinger av ull nederst på stakken i området rundt Flå/Krødsherad. Vi har aldri hatt noen knipleindustri i Norge, slik det har eksistert i våre naboland (kniplesentre i Vadstena i Sverige og Tønder i Danmark). I stedet har det formodentlig vært kniplet for lokalt salg i de enkelte dalfører.

Sydde kniplinger i Norge har vært bedre kjent og mer benyttet enn de kniplede kniplingene. Mest kjent er Hardangersøm eller Kvitsaum.

Knipleteknikken ble mekanisert på 1800-tallet etter at engelskmannen John Heathcoat fant opp bobinettmaskinen. Etter det falt de håndlagde kniplingene i verdi og tapte ganske fort sin betydning som statussymbol for de ledende samfunnsklasser.

Se også
-------

* Bryllupsdager
* Liste over håndverksfag og håndverksteknikker

Litteratur
----------

* Kirsten Røvig Håberg: *Tekstilhistorie* (Tell forlag, 2000)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Kjell Ingebretsen** (født 28. mai 1943 i Skien) er en norsk orkester- og operadirigent, professor og tidligere operasjef ved Göteborgs Operan.

Han startet sin musikkarriere i skolemusikken og i Skien ungdomskorps og tok organist- og kantoreksamen ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1963. I 1971 tok han dirigenteksamen ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Samme år begynte han som dirigent ved Stockholmsoperaen (Kungliga Teatern). I 1979-82 var han orkestersjef samme sted. I 1993 ble han utnevnt til hovkapellmester. Samme år ble han også utnevnt til professor i orkesterdirigering ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Han har gjestedirigert i flere orkestre, blant andre Oslo filharmoniske orkester og Bergen filharmoniske orkester. Han var operasjef ved Göteborgs Operan 1996-2005. Fra 2006 til 2009 var han professor i opera ved Kunsthøgskolen i Oslo.

Kjell Ingebretsen har også komponert kammermusikk, orkesterverker og sanger. I 2004 ble Kjell Ingebretsen tildelt den svenske kongelige medaljen *Litteris et Artibus* for fremragende kunstnerisk arbeid. I 2006 ble han tildelt den norske St. Olavsmedaljen for fremme av kunstnerisk samarbeid mellom Norge og Sverige. Fra 2007 er han preses (president) i *Kungliga Musikaliska Akademien* i Sverige. Han ble utnevnt til æresdoktor ved Göteborgs universitet i 2009.

Fra 2009 er han kunstnerisk leder for masterutdanningen SNOA (Swedish National Orchestra Academy) ved *Högskolan för scen och musikk* i Göteborg.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sveriges befolkning 2000, oppført som Ingebrethsen, Kjell Tore, besøkt 6. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Ingebretsen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Italiensk silkedamask fra 1300-tallet
**Damask** er fint mønstret stoff av silke, ull, bomull eller lin. Opprinnelig betegnelse på praktstoff fra Damaskus. Brukes ofte til duk, også brukt som liv på bunad.

Teknikken som brukes krever at vevstolen settes opp på en spesiell måte; ofte benyttes en egen damaskvevstol. Det er måten det veksles mellom innslagstrådene og renningstrådene som frembringer det særpregede mønsteret.

Damask er som regel ensfarget vev, der mønsteret kommer fram ved matte og blanke flater. Dersom stoffet blir snudd vil mønsteret komme fram motsatt. Det blir derfor ingen egentlig for- og bakside på damask.

Franskmannen Joseph Marie Jacquard oppfant på 1700-tallet en vevstol som var bedre egnet til damaskvev; vevstolen har fått navnet jacquard-vevstol etter ham, og på fransk og engelsk kalles damask for *jacquard*.

Litteratur
----------

* Kirsten Røvig Håberg: *Tekstilhistorie*, Tell forlag, 2000.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Damask – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hans Brachrogge** (Giovanni Brachrogge), død 1638 var en sanger og komponist som virket ved Christian IVs hoff i over 30 år.

Som ung studerte han 1602-1604 i Venezia hos Giovanni Gabrieli, og ble deretter satt i lære hos daværende hofforganist i Danmark Melchior Borchgrevinck. I 1611 sendte kongen ham sammen med tre andre musikere, deriblant Mogens Pedersøn, til London for å studere ved kong James' hoff. Her ble han i tre år, og etter hjemkomsten i 1614 forble han fast tilknyttet til det danske hoffet, med unntak av et halvt års studieopphold i Venezia i 1619. I 1621 mottok han et vikariat i Roskilde, som var blitt ledig etter forhenværende kapellmester Trehous død. Brachrogges navn figurerer i hoffregnskapene blant kapellets sangere inntil 1638.

Verk
----

Hans Brachrogges eneste kjente verk, er en samling med trestemmige madrigaler *Madrigaletti a 3 voci. Libro primo. Novamente composti etc.* som også inneholder to satser av Mogens Pedersøn. Den påtenkte fortsettelse synes ikke å være utkommet.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KANTO, KANTO ID 000190609, oppført som Brachrogge, Hans, noin 1590-noin 1638[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 134753968, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 139855607[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Hans Brachrogge*, Musik ved Christian IVs hof Arkivert 10. november 2013 hos Wayback Machine.
6. ↑  *Brachrogge, Hans,* Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |

Portal: Danmark
**Saqqara** eller **Sakkara** (arabisk: **سقارة**) er et gravsted i Egypt. Her er mange fremtredende personer i oldtidens Egypt begravet. Stedet er mest kjent for trappepyramiden Djoserpyramiden, den første av de egyptiske pyramidene, og omfatter også flere andre viktige graver. Stedet ligger ca. 30 km sør for dagens Kairo, og dekker et område på omtrent 7 km ganger 1,5 km. På stedet finnes også Imhotep-museet, som åpnet i 2006.

Historie
--------

Selv om de tidligste gravene kan spores tilbake til det 1. egyptiske dynasti, var det først under det 2. egyptiske dynasti at kongelige ble gravlagt her.

### Stedets status og betydning i oldtiden

Saqqara fungerte som nekropolis for hovedstaden i oldtidens Egypt, Memfis. Selv om stedet ble overgått av pyramidekomplekset ved Giza og senere Kongenes dal som gravsted for kongelige, forble det et viktig kompleks for mindre gravleggelser og seremonier i over 3000 år, godt inn det etterfulgende ptolemeerdynastiet og romertiden. Djoserpyramiden i Saqqara ble designet som en trapp til himmelen. Den er tegnet av Imhotep under det 3. egyptiske dynasti for kong Djoser (ca. 2667-2648 f.Kr.) Det er det eldste komplette byggekomplekset i hugget stein i historien.

### Sedfestivalen

For hver trettiende feiring av Sed-festivalen, måtte Faraoen løpe over en kort bane ved Saqqara for dermed få tilbake ungdomskraften, slik at han kunne herske i nye 30 år.

Verdensarven
------------

Pyramidefeltene i tilknytning til oldtidsbyen Memfis, blant dem Saqqara, ble i 1979 oppført på UNESCOs verdensarvliste. Andre felt i området som også hører til denne oppføringen er pyramidekomplekset ved Giza, Dahshur, Abu Rawash og Abusir.

Referanser
----------

1. 1 2  Roberts, J.M. (1994): *Shorter Illustrated History Of The World*, BCA, Italy
2. ↑  «Saqqara», *Pymd.com*

| * v
* d
* r
Memfis med dens nekropol |
| --- |
| 
* Giza
* Saqqara
* Abu Rawash
* Abusir
* Dahshur

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Jørgen Victor Bloch** (født 25. september 1812, død 21. desember 1892) var en dansk prest, politiker og salmedikter. 

Block vokset opp i en prestefamilie, og fikk den første undervisningen i hjemmet. Fra 1828 til 29 gikk han på Borgerdydsskolen i Christianshavn. Deretter begynte han å studere teologi, og var ferdig utdannet i 1833. Han jobbet et år som lærer i Randers, før han dro tilbake til København og skrev en oppgave i teologi som gav ham en licentiatgrad i teologi. Denne fikk han i 1835. Han jobbet så som adjunkt i Horsens i to år, før han ble sogneprest i Bonbjærg i 1837, og tok over sin fars stilling i Lønborg og Egvad i 1838. I 1851 ble han prost for et område i Ringkjøbing amt, men var det bare fire år før han igjen ble sogneprest, nå i Kjærteminde. Der jobbet han fram til 1868 da han ble forflyttet til Vig og Asminderup hvor han var fram til han gikk av i 1881. 

Etter et par mislykkede forsøk, ble han i perioden 1855 til 1859 innvalgt på Landstinget.

Teologisk var han påvirket av N.F.S. Grundvig, og var opptatt av misjon. Både i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013* finner man en salme skrevet av Bloch.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som J. Victor Bloch, Dansk Biografisk Leksikon-ID J.\_Victor\_Bloch[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp01974161, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Oppføring i Dansk Biografisk Lexikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Daudi Ballali** (født 17. august 1942, død 16. mai 2008) var en tanzaniansk økonom, var sentralbanksjef for Tanzanias bank fra 1998 til januar 2008.

Han jobbet for Tanzanias bank fra 1967 til 1976, før han begynte hos IMF, der han jobbet i 20 år fra 1979 til 1997. Fra 1997 til 1998 var han økonomisk rådgiver for president Benjamin Mkapa. 

I 1998 ble han utnenvt til sentralbanksjef, og overtok da etter Idris Rashidi, som da hadde fullført sin periode. Han ble fjernet fra stillingen i januar 2008, etter at en internasjonal revisjon avslørte at sentralbanken hadde foretatt uregelmessige utbetalinger av 116,5 millioner amerikanske dollar. Han reiste til USA for medisinsk behandling i etterkant av denne avsløringen, men ble anklaget for å rømme fra situasonen. Imidlertid døde han under oppholdet i USA. Ballalis død har vært omdiskutert, og så sent som november 2011 måtte regjeringen bekrefte hans død, etter spørsmål fra et parlamentsmedlem.

Referanser
----------

1. ↑  (en) Tanzanias bank - *Bank of Tanzania Governors: Past and Present* Arkivert 13. juni 2015 hos Wayback Machine. besøkt 7. november 2011.
2. ↑  (en) Africa Intelligence - *Daudi Ballali*[*død lenke*], besøkt 7. november 2011.
3. ↑  (en) BBC News - *Tanzania profile*, besøkt 7. november 2011.
4. ↑  (en) Digital Journal - *Ballali mysterious death haunts Govt*, besøkt 7. november 2011.
5. ↑  (en) Daily News - *MP doubts over former BoT governor's death*, besøkt 7. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* AfDevInfo – Daudi Ballali


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Idris Rashidi** | **Sentralbanksjef for Tanzanias bank**(1998–2008) | Etterfølger:**Benno Ndulu** |
**Friedrich Wilhelm Rembert von Berg** (født 27. mai 1794 i Sangaste, død 18. januar 1874 i St. Petersburg) var en russisk greve og offiser, mest kjent for å ha vært generalguvernør i Storfyrstedømmet Finland og den siste visekonge av Kongress-Polen.

Friedrich Wilhelm Rembert von Berg var av tysk slekt fra Baltikum, født i Sangaste i daværende Livland som da var en del av Russland, og han studerte ved Universitetet i Tartu. Han gikk inn i den russiske hæren i 1812, deltok så i Napoleonskrigene frem til 1814. I 1820 ble han oberst og ledet i årene 1822-1824 militære ekspedisjoner mot kirgiserne. I 1828 ble han generalmajor. Han deltok i felttoget mot tyrkerne 1828-1829 og var med på å slå ned opprøret i Polen i 1830-1831. Han ble generalløytnant i 1831 og general i 1843. Han deltok også i det russiske felttoget i Ungarn i 1849 for å slå ned den ungarske revolusjonen.

Berg hadde flere viktige diplomatiske oppdrag i årene 1846-1849, blant annet i Wien og Berlin og ble i 1849 utnevnt til greve i Østerrike. I 1854 ble han utnevnt til generalguvernør i Estland og overtok samme post i Storfyrstedømmet Finland i 1855 under de urolige årene rundt Krimkrigen. Hans innblanding i den finske regjeringens saker provoserte finnene. Berg støttet liberalisering av det finske næringslivet og la seg ut med finlandssvenske embetsmenn da han tok parti for de finsktalende i landets språkstrid. Etter å ha havnet i konflikt med Aleksandr Armfelt ble han avsatt av tsaren i 1861.

I 1863 ble han utnevnt til visekonge i Kongress-Polen og slo ned opprøret der.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Friedrich Wilhelm Rembert von Berg, i *Nordisk familjebok* (2 opplag, 1919)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |