recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kart over Sør-Orknøyene.
Kart over Antarktis med Sør-Orknøyene.

**Sør-Orknøyene** er en øygruppe i Sørishavet. Både Argentina og Storbritannia krever suverenitet over øygruppen. Den har ikke fast bosetning, men forskningsstasjoner huser 53-55 mennesker om sommeren og 14 om vinteren. Ved inngåelsen av Antarktistraktaten i 1959 (ikrafttredelse 1961) har de 12 traktatstatene gått med på at de verken skal hevde nye krav, eller støtte eller bestride allerede foreliggende territoriale krav i Antarktis. Storbritannia opprettholder sitt krav på Sør-Orknøyene gjennom British Antarctic Territory og Argentina gjennom Argentinsk Antarktis (spansk: *Antártida Argentina*).

Øygruppens totale landareal er på 620 km².

Historie
--------

Sør-Orknøyene ble oppdaget i 1821 av to selfangere, Nathaniel Brown Palmer og George Powell. Øygruppen ble opprinnelig navngitt *Powell's Group* og hovedøyen ble gitt navnet *Coronation island* (*Kroningsøya*) siden øygruppen ble oppdaget i året for kroningen av kong Georg IV (kronet 19. juli 1821).

I 1823 besøkte James Weddell øygruppen og ga den dagens navn, etter den skotske øygruppen Orknøyene. I tillegg omdøpte han noen av de andre øyene. Sør-Orknøyene ligger nesten på samme breddegrad sør som Orknøyene ligger nord, henholdsvis 60°S og 59°N.

Den første ekspedisjonen til øygruppen ble utført av William Speirs Bruce i 1903. Ekspedisjonen overvintret på Laurie Island. Bruce omgjorde noen av Weddells navneendringer og etablerte en meteorologisk stasjon. Den meteorologiske stasjonen ble overlevert til argentinske meteorologer da Bruce og hans menn dro fra øygruppen i 1904. Meteorologistasjonen er fremdeles i drift (2007) og er dermed den eldste forskningsstasjonen i kontinuerlig drift i Antarktis.

I 1908 erklærte Storbritannia suverenitet over alt antarktisk territorium sør for deres koloni Falklandsøyene, inkludert Sør-Orknøyene.

Forskningsstasjoner
-------------------

De to kravnasjonene har en forskningsstasjon hver:

* Argentinas flagg Orcadas (siden 1904)
* Storbritannias flagg Signy Research Station (siden 1947)

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Emigranten*** (originaltittel: *The Immigrant*) er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Charles Chaplin.

Handling
--------

Historien begynner om bord på et dampskip som krysser Atlanterhavet. En ikke-navngitt immigrant er en landstryker (spilt av Charles Chaplin) som befinner seg i forskjellige problemer på skipet. Landstrykeren spiller blant annet kort, spiser i messehallen, og forsøker å unngå andre sjøsyke passasjerer. Underveis blir han venn med en annen navngitt immigrant (spilt av Edna Purviance) som er på vei til Amerika sammen med hennes syke mor. De to kvinnene har blitt ranet av en lommetyv, som deretter taper alle disse pengene til landstrykeren i et kortspill. Han synes synd på de to pengeløse kvinnene, og forsøker i all hemmelighet å plassere gevinstene fra kortspillet hans i kvinnens lomme - men han ender opp med å bli anklaget for å være en lommetyv.

Når de kommer frem til Amerika er landstrykeren sulten og uten penger, men oppdager en mynt på gaten utenfor en restaurant. Han legger mynten i sin egen lomme, men vet ikke at det er et hull i lommen hans - så mynten faller rett igjennom buksen, og havner tilbake på bakken. Han går inn i restauranten og bestiller mat, og blir tilfeldigvis gjenforent med kvinnen han møtte på skipet og oppdager at moren hennes har dødd. Mens de spiser, ser de restaurantens kraftige kelner (spilt av Eric Campbell) og andre servitører angripe og kaste ut en annen gjest som mangler 10 øre for å betale regningen sin. Landstrykeren, skremt av dette, sjekker lommen sin og innser nå at han har mistet mynten sin. Livredd for å møte den samme behandlingen som mannen han så bli kastet ut, begynner landstrykeren å planlegge hvordan han kan slåss mot den store servitøren for å komme seg unna.

Skuespillere
------------

* Charles Chaplin som en Immigrant.
* Edna Purviance som en Immigrant.
* Eric Campbell som en servitør.
* Albert Austin som en immigrant.
* Henry Bergman som en artist.
* Kitty Bradbury som en mor.
* Frank J. Coleman som en restaurant-eier.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiv-URL: ; besøksdato: 31. mai 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  ; besøksdato: 18. april 2016.
3. ↑  .
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑  The Immigrant

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Immigrant* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Immigrant* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Immigrant* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Immigrant* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Immigrant* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Immigrant* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *The Immigrant* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
***Jetflygeren*** (originaltittel: *Chain Lightning*) er et amerikansk luftfartsdrama fra 1950 regissert av Stuart Heisler, med Humphrey Bogart, Eleanor Parker og Raymond Massey i hovedrollene.

Handling
--------

Oberstløytnant Matt Brennan, en pilot på Boeing B-17 Flying Fortress under andre verdenskrig, oppretter en sivil flyskole i fredstid. Han blir deretter gjenforent med en tidligere kamerat fra United States Army Air Forces: major Hinkle. Brennan blir tilbudt jobb ved Willis Aircraft Company som testpilot for en eksperimentell høyhastighets jetjager kjent som JA-3, som ble designet av Carl Troxell. Han kjenner Brennan fra krigen og bombe-oppdrag over Tyskland under krigen. Det nye flyet som Brennan skal arbeide med kan komme opp i 2 300 km/t.

De skal også forsøke en langdistanse-flyvning mellom Nome, Alaska, og Washington D.C. rett over Nordpolen. Dette håper de skal imponere både amerikanske myndigheter, og være en sensasjon i avisene. Samtidig forsøker Troxell å gjennomføre utviklingen av en sikrere versjon av dette revolusjonerende flyet, kalt JA-4. Men han blir drept under en testflyging i stor høyde. Brennan ønsker samtidig å gifte seg med Jo Holloway, hans tidligere kjæreste, som nå arbeider som sekretær ved Willis Aircraft Company.

Skuespillere
------------

* Humphrey Bogart som oberstløytnant Matthew Brennan
* Eleanor Parker som Joan Holloway
* Raymond Massey som Leland Willis
* Richard Whorf som Carl Troxell
* James Brown som major Hinkle
* Roy Roberts som majorgeneral Hewitt
* Morris Ankrum som Ed Bostwick
* Fay Baker som Mrs. Willis
* Fred Sherman som Jeb Farley

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmdatabasen.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jetflygeren* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jetflygeren* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Jetflygeren* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Jetflygeren* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Jetflygeren* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Jetflygeren* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Jetflygeren* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Jetflygeren* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Det faste boksmagasinet på en Mosin-Nagant fylles med en laderamme
Et **boksmagasin** er en type våpenmagasin der patronene ligger stablet vertikalt i en eller to kolonner. I bunnen av magasinet er det en fjær som dytter et falsk bunn oppover slik at nye patroner kan mates inn i kammeret av repetermekanismen. Boksmagasinet ble utviklet av den skotske våpenkonstruktøren James Paris Lee og første gang brukt i Lee-Metford militærrifler. Dette falt sammen med innføringen av røyksvakt krutt og spitzer-kuler, og i løpet av 1880-tallet erstattet boksemagasiner nesten fullstendig de eldre rørmagasinene. I motsetning til dem var boksmagasinene raskere å lade siden de kunne lades med laderamme.

Allerede Lee-Metfords magasin var avtagbart, og i løpet av første halvdel av 1900-tallet ble det vanlig med avtagbare boksemagasiner på de fleste våpen. Avtagbare boksemagasiner med plass til mange patroner kalles gjerne et stavmagasin.

Referanser
----------

1. ↑  Myatt, M. (1994). *The illustrated encyclopedia of 19th century firearms : an illustrated history of the development of the world's military firearms during the 19th century*. New York: Crescent Books. s. 138. ISBN 978-0517277867.
2. ↑  «Gun Zone clips vs. magazines». The Gun Zone. Arkivert fra originalen 20. juli 2008. Besøkt 26. juni 2008.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 20. juli 2008. Besøkt 20. november 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
***The Poor Rich Man*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charles Brabin.

Handling
--------

Vantyne er sønnen til millionær, James Carter, og avstår bevisst fra arbeid - noe som bekymrer faren hans. Så han bestemmer seg for å teste sønnens evner til å bli selvforsynt. Carter, Sr. får advokaten sin til å rapportere at han skal ha blitt drept på jakt. Men under opplesing av farens testament oppdager Van at med mindre han klarer å forsørge seg selv i løpet av bare seks måneder - med bare et gammelt gårdshus som arbeidskapital - kommer han til å miste hele familie-formuen.

Alle pengene etter Carter Sr. kommer i så fall til å bli gitt til hans fetter Teddy Brown. Ved hjelp av Arizona Brown som Vantyne har forelsket seg i, gjør han den gamle gården til et blomstrende og veldig fasjonabelt feriested. Fordi hans mulighet til å bli millionær forsvinner raskt, gjør Teddy Brown en avtale med skuespillerinnen Edith Trentoni å ødelegge hotellets rykte. Blant annet ved hjelp av en streik blant kjøkken-personalet og et juvel-tyveri.

Skuespillere
------------

* Francis X. Bushman som Vantyne Carter.
* Beverly Bayne som Arizona Brown.
* Stuart Holmes som Teddy Carter.
* Sally Crute som Edith Trentoni.
* William Frederic som Pecos Bill Borwn.
* C. J. Williams som James Carter.
* Jules Cowles som en hjemløs.
* Louis Wolheim som en wrestler.

Referanser
----------

1. ↑  THE POOR RICH MAN
2. ↑  The Poor Rich Man

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Poor Rich Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Poor Rich Man* på AllMovie Rediger på Wikidata
Et polert stykke jet fra Whitby Foto: U.S. Geological Survey 
Sørgesmykke av jet fra det 19. århundre Foto: Detlef Thomas 
**Jet** er et polerbart, brennbart brunkull. Fargen er som regel svart, men den kan også være mørkebrun. Jet har mange av de samme kvalitetene som rav, og kalles også svart rav. Både jet og rav er brennbart, og blir statisk elektrisk oppladet ved gnidning.

Dette organiske materialet er lett å forme, og har i hovedsak vært brukt til smykker. Det er funnet jetgjenstander fra tidlig vikingtid. 

De jet-forekomstene som har hatt betydning for produksjon av gjenstander og smykker, finnes i Galicia i Spania og i Yorkshire. Det er også funnet jet i Hannover, Sachsen, Sør-Frankrike og Portugal, men disse forekomstene har hatt dårligere kvalitet.

Navnet jet, også jetstein, kommer fra det franske jais, via det engelske jet. En annen betegnelse er «gagat», etter elva og byen Gagas i Lykia på sørkysten av Tyrkia. På norsk brukes også «gagat», blant annet i publikasjoner som er oversatt fra tysk. Tidligere ble også begrepet «lapis gagates» brukt.

I det 19. århundre ble materialet brukt i sørgesmykker. Dette var av de få smykkene dronning Victoria tillot hoffet å bruke, bortsett fra hårsmykker, i sørgetiden etter prins Alberts død.

Referanser
----------

1. ↑  Det engelske begrepet «jet black» kommer av dette
2. 1 2  Shetelig, s. 3
3. ↑  Samdal, s. 48
4. ↑  Det tyske oppslagsverket Duden om gagat
5. ↑  Schumann, s. 218
6. ↑  Shetelig (1944) skrev: «… *lapis gagates* hos de gamle forfattere»
7. ↑  *Greenwood Encyclopedia of Clothing through World History* **(engelsk)**. 3. s. 84. ISBN 978-0313336652.

Kilder
------

* Samdal, Magne (2000). *AMULETTER : gjenstander med amulettkarakter i vestnorske graver i tidsrommet 350-1000 e.Kr* (PDF). Universitetet i Bergen. Arkivert fra originalen (PDF) 21. februar 2007.  [Hovedfagsoppgave i arkeologi med vekt på Norden]
* Schumann, Walter (1978). *Smykkestener : alle verdens smykkestener, i alt 1500 forskjellige, i tekst og fargefotos*. Oslo: Aschehoug.  [e-bok fra bokhylla.no]
* Shetelig, Haakon (1944). *Smykker av jet i norske vikingefunn*. Bergen: Bergens museum.  [Avhandlingen er del av Bergens museums årbok 1944]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jet (lignite) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gemstone Guide: Jet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
Bildet viser Hokstadbukta på Ytterøy med omgivelser, sett fra sydvest, kort etter jordskredet natt til 23. april 1870. Grunnen tilhørte Ytterøy kobberverk. I dag ligger Hokstad ferjekai her, med forbindelse til Levanger. Minnebauta over ofrene for raset ved ferjestedet.
**Leirraset på Hokstad** skjedde om kvelden 23. april 1870; da gikk et større leirras ved Hokstad på Ytterøy i Nord-Trøndelag. Det var flere beboelseshus som raste ut i sjøen, og disse var i hovedsak bygget i forbindelse med drift av kopper- og kisgruver på 1700- og 1800-tallet.

Det var totalt 7 omkomne hvorav 5 barn fra 2 familier. De omkomne var: Iochebed Ann Blewett, 2 mnd, Samuel Joseph Blewett, 3 år, Carstinus Brænne, 7 år, Mary Blewett, 9 år, Carl Oskar Brænne, 12 år, Lars Olsen Brænne, 42 år og Mariane E. Brænne, 46 år.

Referanser
----------

1. ↑   Johannessen, Birger. «Leirraset på Hokstad i 1870» I: *Årsskrift 1984*. Levanger historielag
2. ↑  Koren, Kristian (1863-1938) (1896). *Anton Sophus Bachke: Træk af hans Liv og Virksomhed 1836-20/6-1896*. Kristiania.
**Fridtjof Nansens plass** (1-9, 2-8) er en plass i Vika i Oslo sentrum. Plassen ligger nord for Rådhuset i Oslo ved rådhusets hovedinngang. Plassen er formet som en trekvart sirkel omkring rampen som fører opp til rådhusets borggård. Bygningene som omgir plassen ble oppført i slutten av 1930-årene mens rådhuset var under bygging.

«Cirkelplassen – Rådhusplassen»
-------------------------------

Fridtjof Nansens plass sett fra Oslo rådhus' borggård. Gata i midten er Roald Amundsens gate. Plassen ble anlagt i forbindelse med byggingen av rådhuset fra 1931. Den ble oppkalt etter Fridtjof Nansen i 1934.  Foto: November 2011 
Plassen ble utformet av arkitektene Arnstein Arneberg og Magnus Poulsson, som i 1918 vant arkitektkonkurransen om Rådhuset med prosjektet «Dag», alternativet «Columbi egg». Den sirkelformede plassen inngikk i alle de seks utkast som arkitektene utarbeidet før byggestart for Rådhuset i 1931. Før 1930 ble den planlagte plassen kalt «Cirkelplassen» både av arkitektene og allmennheten. Men 1930 ble den kalt «Rådhusplassen». Og slik var den tenkt, mens plassen på Rådhusets sjøside ble kalt «Havneplassen» i arkitektenes presentasjon fra 1933.

Etter at Fridtjof Nansen døde i 1930, måtte Oslo kommune finne en verdig gate eller plass å kalle opp etter den berømte polfareren, oppdageren, diplomaten og vitenskapsmannen. Valget falt på den halvferdige «Rådhusplassen», som i 1934 ble Fridtjof Nansens plass. På rådhusets vestvegg, ut mot Kronprinsesse Märthas plass, er det en byste av Nansen. Like i nærheten finnes gater oppkalt etter to andre polfarere: Roald Amundsen og Otto Sverdrup.

Etter navnebyttet overtok den prosjekterte «Havneplassen» på Rådhusets sjøside (mot syd) navnet Rådhusplassen. 

Forbildet for Fridtjof Nansens plass var den berømte rådhusplassen i Siena, Piazza del Campo fra tidlig i 1300-årene.

Den sirkelformede Fridtjof Nansens plass med hovedinngangen og borggården på Oslo rådhus' nordre fasade. Roald Amundsens gate kommer inn til venstre i bildet, Kronprinsesse Märthas plass sees til høyre for rådhusbygningen.  Foto: Fortegnet panorama september 2020

Litteratur
----------

* Arneberg, Arnstein og Magnus Poulsson (1933): «Oslo Raadhus». Oslo, Aschehoug
* Grønvold, Ulf (2000): *Huset innerst i Viken*. I Grønvold, Anker og Sørensen: «Det store løftet - Rådhuset i Oslo». Oslo, Aschehoug
* *Kristiania Raadhus. Raadhussakens Stilling efter siste Konkurrance*. «Teknisk Ukeblad» 1919, s.298-301
* Roede, Lars (2012): *Fridtjof Nansens plass.* I Byminner nr.1-2012, s.2-15

Referanser
----------

1. ↑  Roede (2012), s. 8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fridtjof Nansens plass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (F)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Fridtjov Sæverud Giørtz** (født 23. mai 1921, død 24. juni 2005) var en norsk flyger under andre verdenskrig. Han ble for sin innsats blant annet dekorert med Krigskorset med sverd.

Biografi
--------

Ved krigsutbruddet i 1940 var Giørtz fortsatt skoleelev. Han forlot Norge ombord på MK «Aksel» den 5. mai 1941 til Shetland. I juni 1941 ankom han Flyvåpnenes Treningsleir, også kalt Little Norway, i Canada. Der ble han utdannet på to-motorsfly, og fikk sin «ving» 10. april 1942. Etter opphold i diverse opplæringsskvadroner, var Giørtz i juli 1943 på plass i sin første operative skvadron, 76 Squadron RAF, som var tilsluttet Bomber Command. Skvadronen var utstyrt med Halifax bombefly. Det var hans siste tokt ved skvadronen som fikk Flyvåpnenes Felleskommando til å innstille Giørtz til Krigskorset.

Halifax ved RAF Foulsham i 1945
En runde, eller *tour of duty*, i Bomber Command besto av 30 tokt. Etter dette ble man sendt på hvile, før man ble sendt tilbake til en skvadron. Det 20. toktet til Giørtz 3. november 1943 hadde Düsseldorf som mål. Ikke lenge etter at flyet hadde sluppet bombelasten over målet, ble det truffet av tysk luftvernild. Sterkt skadet, men med fire fungerende motorer, var det mulig å få flyet tilbake til England. Uten hydraulikk låste ikke landingshjulene seg, så Giørtz måtte buklande flyet i tett tåke på en base som het Foulsham, to mil nordvest for Norwich. Det ble senere besluttet at Giørtz var ferdig med sin «tour», selv om han bare hadde 20 tokt.

Etter en tid som instruktør, ble Giørtz overført til Stockholmsruten, der han var til krigen sluttet 1945.

Giørtz mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
Etter krigen ble Giørtz ansatt i DNL. Han var ansatt i SAS til han ble pensjonert i 1981.

Utmerkelser
-----------

For sin krigsinnsats var Giørtz dekorert med blant annet Krigskorset med sverd, Krigsmedaljen, Deltakermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje, samt britenes Distinguished Flying Cross.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Krigskorset med sverd |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Deltakermedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Distinguished Flying Cross |

 |

Familie
-------

Han var nevø til komponisten Harald Sæverud og faren til jazzartisten Anne-Marie Giørtz og musikeren Ole Henrik Giørtz.

Bibliografi
-----------

* 2000 En krigsflyvers dagbok (ISBN 82-992194-5-0)

Referanser
----------

1. ↑  Ulstein, Ragnar (1965). *Englandsfarten 1: Alarm i Ålesund*. Oslo: Samlaget. s. 279.
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 114. ISBN 8250421906.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Frie Faglige Internasjonale** (**FFI**) (engelsk: *International Confederation of Free Trade Unions*) ble stiftet i London 9. desember 1949. Landsorganisasjonen i Norge var blant organisasjonene som deltok på stiftelsesmøtet.

Etter andre verdenskrig etablerte den vesteuropeiske og den russiske fagbevegelse den nye organisasjonen World Federation of Trade Unions (WFTU) som en samling av nasjonale fagbevegelser.

De russiske delegatene kom etter hvert i flertatt i WFTUs organer. Den amerikanske fagbevegelsen (CIO) og de vesteuropeiske fagorganisasjonene mente WFTU ble et talerør for russisk utenrikspolitikk. I januar 1949 meldte britiske TUC og amerikanske CIO seg ut av WFTU og noe som ble fulgt opp av mange av organisasjonens medlemmer. Landsorganisasjonen i Norge meldte seg ut av WFTU på organisasjonens kongress i mai 1949.

Etter Sovjetunionens fall fikk FFI også østeruopeiske medlemmer. FFI hadde i 2006 157 millioner medlemmer i 225 ulike organisasjoner i 148 ulike land og territorier.

1. november 2006 etablerte FFI og World Confederation of Labor (WCL) den nye organisasjonen International Trade Union Confederation (ITUC).

Generalssekretærer
------------------

* 1949-1960 J.H. Oldenbroek
* 1960-1967 Omer Becu
* 1967-1971 Harm G. Buiter
* 1972-1982 Otto Kersten
* 1982-1992 John Vanderveken
* 1992-1994 Enzo Friso
* 1995-2006 Bill Jordan

Kilder
------

* Konrad Nordahl: Med LO for friheten (Tiden, 1969)
* FFIs hjemmesider icftu.org

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
***Xylotrupes siamensis*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, blank, mørkt brunrød hornbille. Som de fleste andre artene i slekten *Xylotrupes* har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Thailand.

Systematisk plassering
----------------------

Arten blir ofte plassert som en underart enten av *Xylotrupes gideon* eller av *Xylotrupes socrates*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Xylotrupes* Hope, 1837
							+ *Xylotrupes siamensis* Minck, 1920

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten
* (en) *Xylotrupes siamensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xylotrupes siamensis* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Fridtjov Ottar Hegge** (1868–1926) var en norsk jurist og venstrepolitiker.

Han vokste opp i Trondheim. Han gikk latinlinjen ved Trondheim katedralskole og deretter universitetet, hvor han tok juridisk embedseksamen med laud i 1891. Han arbeidet så noen år i Nord-Norge.

I 1899 flyttet han tilbake til Kristiania (Oslo), hvor han ved siden av sin sakførerpraksis fikk en sekretærstilling i Venstre. I 1901 ble han høyesterettsadvokat og konstituert som dommer ved Kristiania byrett. I 1911 ble han statsadvokat. Samtidig var han medlem av både kommunestyre og formannskap.

Hegge var fra 1913 til 1920 sorenskriver i Namdal sorenskriveri med bolig i Namsos. Han innvalgt på Stortinget fra Namdalen krets i Nord-Trøndelag i perioden 1919–1921. Han var formann i Stortingets konstitusjonskomité.

Hegge ble i 1920 lagmann i Gula- og Frostating lagmannsrett med bolig i Trondheim. S. H. Finne-Grønn skriver:

> «Som lagmann viste Hegge seg frigjort fra ethvert stivbent juridisk resonnement. Hele hans juridiske syn var sterkt preget av den allsidige og erfarne dommers forståelse og menneskekunnskap.»
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 302[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Finne-Grønn, S.H. (1940). *Norges prokuratorer, sakførere og advokater 1660–1905. Biografiske oplysninger Bind III: Advokater 1861–1905 og sakførere 1848–1905*. Oslo: Den norske sakførerforening. s. 83–84.
3. 1 2 3 4  Haffner, Vilhelm (1949). *Stortinget og statsrådet. Med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814–1914*. 1. Oslo: Aschehoug & Co. s. 302.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Leirvik** er et tettsted i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger innerst i Bøfjorden som er en fjordarm på nordsiden av den ytre delen av Sognefjorden. Avstand til nærmeste tettsted Hyllestad er ca 9 km. Avstand til nærmeste hovedvei, E39, er ca 20 km og starter ved fergeleiet i Lavik.

Hjørnesteinsbedriften
---------------------

Havyard Ship Technology er et skipsverft lokalisert 3 km fra Leirvik sentrum, og regnes av mange som en hjørnesteinsbedrift i Leirvik. Havyard Ship Technology har siden oppstarten i 1928 sysselsatt befolkningen i Leirvik. Ved oppstarten var det først et motorverksted ved navn Løland Motorverksted, men dette ble kjøpt opp av Kværner-gruppen i 1990 og var da anerkjent som en kvalitetsleverandør av fiske- og offshore-fartøyer. Verftet ble igjen kjøpt opp i år 2000 og endret da navn til Havyard Leirvik. De var registrert i 2014med 266 ansatte som var basert i Leirvik.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. april 2016. Besøkt 23. februar 2016.
2. ↑    Arkivert 2016-08-03, hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Xylotrupes oudomxayicus*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske stor (40-50 millimeter), blankt svart hornbille. Som vanlig for slekten *Xylotrupes* har hannen et kløvet, fremoverrettet horn på pronotum og et krumt, båndformet horn på hodet som er delt i spissen. Hos denne arten er hornene ganske korte til middels lange.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Laos.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Xylotrupes* Hope, 1837
							+ *Xylotrupes oudomxayicus* Li, 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xylotrupes oudomxayicus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Xylotrupes oudomxayicus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Fredrik Crawfurd** (født 17. oktober 1815 på Næs verk, død 1878 i Grimstad) var en norsk skipsfører, skipsreder, politiker og forsikringsmann fra Grimstad.

Unge år
-------

Fredrik Crawfurd ble født på Næs Verk, der hans far Thomas Crawfurd arbeidet på jernverket til Jacob Aall. Faren var opprinnelig skotsk. Familien flyttet etterhvert til Grimstad. I begynnelsen av 20-årene ble Fredrik Crawfurd seilskuteskipper.

Skipsfører
----------

I 1843 ble den da 28 år gamle Crawfurd ansatt som kaptein på Norges første pelagiske hvalfangstekspedisjon. Det var skipsreder Christian Stephansen fra Arendal som var initiativtaker for ekspedisjonen. I desember 1843 forlot skipet "17de Mai" Arendal med retning Stillehavet. Ekspedisjonen skulle vare i over 2 år. Ekspedisjonen ble ingen suksess mye grunnet krangling med de franske fangstmennene som var ombord. Crawfurd førte dagbog under turen. Denne er senere blitt transkribert og ble i 1953 utgitt i bokform. Crawfurd ble tilbudt en ny hvalfangsttur i 1846, men takket nei og begynte å arbeidet på land for skipsreder Stephansen.

Forsikringsmann
---------------

I 1854 var han med på etableringen av Agders Gjensidige Assuranceforening sammen med skipsreder Morten Smith Petersen. Han var også med på å stifte Grimstad gjensidige Fragt-Assuranceforening i 1876.

Ordfører
--------

Crawfurd virket også i en periode som ordfører i Grimstad.

Arkivet
-------

Crawfurds dagbok fra Hvalfangstekspedisjonen i 1843-1846 befinner seg på Norsk Maritimt Museum i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Nedenæs Amts tidene, 06.02.1878
2. ↑  Norges første hvalfangstekspedisjon, Avtrykk.no, 24.01.2019
3. ↑  Hauge, Thomas. *Kaptein Crawfurds dagbok*, 1953, Cappelen Forlag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Xylotrupes carinulus*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (hannene 37-66 millimeter), blank, mørk hornbille. Som de fleste andre artene i slekten *Xylotrupes* har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen. Arten ligner mye på *Xylotrupes gideon*, men skiller seg fra denne ved at hornet på hodet mangler en tann på oversiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Ny-Guinea, der den er kjent både fra Papua Ny-Guinea, Vest-Papua og Aruøyene.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Xylotrupes* Hope, 1837
							+ *Xylotrupes carinulus* Rowland, 2011

Kilder
------

* Rowland, J.M. (2011): Notes on nomenclature in *Xylotrupes* Hope (Scarabaeidae: Dynastinae: Dynastini). *Insecta mundi*, (**0176**): 1-10. PDF Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xylotrupes carinulus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xylotrupes carinulus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Xylotrupes carinulus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Xylotrupes mindanaoensis*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, bred, halvblank, mørk hornbille. Som de andre artene i slekten *Allomyrina* har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen. Kroppen er kledt med fine, lyse, litt skinnende hår.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Filippinene (Mindanao).

Systematisk plassering
----------------------

Arten bør trolig plasseres i slekten *Allomyrina* som en synonym til *Allomyrina pfeifferi*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Allomyrina*
							+ *Allomyrina pfeifferi* (Redtenbacher, 1867) (synonym *Xylotrupes mindanaoensis* Schultze, 1920)

Kilder
------

* Beskrivelse av arten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xylotrupes mindanaoensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Veslefrikk med fela*** er en norsk animert kortfilm fra 1952 regissert av Ivo Caprino. Den er basert på Peter Christen Asbjørnsens eventyr med samme navn. Dette var den første dukkefilmen Ivo Caprino laget som hentet sitt emne fra norske folkeeventyr. Noe slikt hadde ingen gjort før ham, men Caprino var da også oldebarn av kunstmaleren, Hans Gude, som påtok seg ansvaret for den første gjennomillustrerte utgaven av Norske Folkeeventyr, som utkom i 1879. Som takk valgte også Asbjørnsen å dedikere utgivelsen til Gude.

*Dagbladet*s filmanmelder, Arne Hestenes mente Norge forspilte en stor sjanse ved ikke å sende denne dukkefilmen til filmfestivalen i Cannes i mai 1952. Senere samme år vant den en førstepris på barnefilmfestivalen i Venezia. Etter dette skrev Arne Bang-Hansen med en viss sarkasme: "Den nye kunstarten måtte til Italia før det ble virkelig sus og brus i laurbærene". Og filmen vakte oppsikt. Da Ingmar Bergman flere år senere besøkte Caprinos filmstudio ba han spesielt om å få med seg filmen om Veslefrikk til sin private filmsamling. Den ble filmet i Gevacolor.

Medvirkende
-----------

* Regi, manus og produksjon: Ivo Caprino
* Dukker: Ingeborg Gude
* Lyd: Robert Heuch
* Foto: Finn Bergan
* Assistent: Sverre Bergli
* Klipp: Jan Erik Düring
* Laboratorium: Nordisk Film A/S
* Musikk: Gunnar Sønstevold
* Tekniske assistenter: Trygve Rassmusen, Willy Gabrielsen
* Oppdragsgiver: Norsk Film A/S

Referanser
----------

1. ↑  Historikken fra det restaurete 2005 DVD-en.

Litteratur
----------

* Per Haddal (1993). *Ivo Caprino! : Et portrett av askeladden i norsk film*. Hjemmets bokforlag.

Eksterne lenker
---------------

* Ivo Caprinos filmer
* (en) *Veslefrikk med fela* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Veslefrikk med fela* hos Filmfront Rediger på Wikidata

Portal: Film
***Hvis du ikke finner meg, så let i byene*** er et musikkalbum med Folk & Røvere. Albumet ble utgitt den 9. mai 2011 på plateselskapet Voices of Wonder. *VG*s anmelder ga albumet terningkast 3, kalte den banal samtidig som anmelderen roste Therese Lechs vokal. *Fædrelandsvennen* ga terningkast 2 og beskrev musikken som behagelig, bra produsert og søvndyssende. Geir Rakvaag i *Dagsavisen* ga karakteren 4, beskriver musikken som fin og viseaktig, og roste Lechs vokal. Aftenpostens Svein Andersen ga den en firer og beskrev den som «behagelig, erotisk og ufarlig».

Sporliste
---------

1. «Syng meg sanger»
2. «Fremmede»
3. «Litt nærmere himmelen»
4. «Rust»
5. «Krysser spor»
6. «Hun har en måte»
7. «Vidunderlig verden»
8. «Sympati»
9. «Norge, du har så altfor lite sjel»

Referanser
----------

1. ↑  «Folk & Røvere: «Hvis du ikke finner meg, så let i byene»». *www.vg.no*. 6. mai 2011. Besøkt 22. april 2023.
2. ↑  Slyngstad, Rune (20. mai 2011). «Søvndyssende». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 22. april 2023.
3. ↑  *Dagsavisen* av Geir Rakvaag, side 25, 6. mai 2011
4. ↑  Andersen, Svein (20. mai 2011). «Ingen røvere, mest ufarlig kos». Aftenposten. s. 42.
Hovedgaten i Caerleon.
National Roman Legion Museum
**Caerleon**, walisisk **Caerllion**, Latin **Isca Silurum**, **Caerleon upon Usk**, er en landsby ved elven Usk, i den nordlige utkanten av Newport i Wales. Den utgjør et viktig arkeologisk område, da det lå en romersk festning på stedet mellom ca. 75 og 300. Det er også et keltisk fort på en årsrygg.

Navnet regnes gjerne for en forvanskning av et eldre walisisk stedsnavn som betydde «legionens festning». Dette viser til den romerske legionen II Augusta, som var forlagt på stedet. Romerne selv kalte stedet *Isca Silurum*, etter den keltiske stammen silurene, som bodde i området.

Store deler av det romerske anlegget er utgravd, og kan sees. Det inkluderer et militært amfiteater, som er et av de flotteste i Storbritannia, og badehuset. Et museum ligger over badehuset. Det arkeologiske området administreres av Cadw. Et annet museum, som tilhører sammenslutning De walisiske nasjonalmuseer og -gallerier, viser funn fra andre steder i landsbyen.

Arthurlegenden
--------------

Caerleon er også et av stedene som forbindes med kong Arthurs Camelot. De tidligste forfatterne som skrev om Arthurlegenden, som Geoffrey av Monmouth, Wace og Layamon, nevner ikke Camelot, men skriver i stedet at Arthurs hovedstad var i Caerleon. Mange mener derfor at Chretien de Troyes' referanse til Camelot er en forvrengning av navnet Caerleon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Robert Nicolai Hirsch** (født 29. juli 1821 i Stjørdal, død 16. juli 1894 i Trondhjem) var en norsk apoteker.

Han ble født inn i embedsmannsslekten Hirsch som sønn av oberstløytnant og stortingsmann Robertus Hirsch og hustru Nicoline Hornemann på gården By i Stjørdal. Blant søsknene hans var sogneprest og ordfører Thomas Conrad Hirsch, lege Christian Hornemann Hirsch og dommer, banksjef og ordfører Christian Hirsch. Han giftet seg i 1849 med Edvarda Carstens, datter av kjøpmann Jacob Johannes Carstens i Trondhjem.

Familien flyttet i 1837 til Trondhjem, hvor han året i forveien hadde begynt i lære ved Løveapoteket. Han tok lærebrev i 1842 og apotekereksamen i 1844. Etter endt utdannelse ble Hirsch ansatt ved Løveapoteket. I 1847 fikk han forpaktningsbevilling for Svaneapoteket i Bodø. I 1851 kjøpte han Løveapoteket i Trondhjem. Sønnene Robert Jacob og Jacob Johannes Carstens Hirsch ble også apotekere; Robert Jacob overtok Løveapoteket etter farens død i 1894. Sønnesønnen med samme navn eide apoteket frem til 1957.

Hirsch kjøpte gården Kvithammer i Stjørdal som konkursbo i 1864, og dyrket en del jord før han solgte den til Lars Bentsen i 1869.

Hirsch var innvalgt i Trondhjem bystyre i 16 år og medlem av flere kommunale utvalg og styrer i private foretak.

Referanser
----------

1. 1 2  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie. Bd. 2, d. 2: Stjørdal herad*. Stjørdal. 1950. s. 392.
2. 1 2 3 4  Flood, Jørgen W. (1889). *Norges Apothekere i 300 Aar 1588–1889*. Kristiania: Den norske Apothekerforening. s. 176–177.
3. ↑  «Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Domkirken sokn 1839–1847 (1601M2)». Digitalarkivet. Besøkt 4. juli 2016.
4. ↑  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie. Bd. 2, d. 1: Stjørdal herad*. Stjørdal. 1950. s. 175.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Yutu** (kinesisk: 玉兔, pinyin: *Yù tù*, etter den mytiske *Jadekaninen* kjent fra kinesisk mytologi) er et kinesisk ubemannet forskningskjøretøy som landet på månen 14. desember 2013. Den var med det den første myklandingen på månen siden 1976, og det første månekjøretøyet etter sovjetiske Lunokhod 2. *Yutu* er en del av Chang'e 3-ferden og veier 120 kg.

Navnet *Yutu* hadde den fått etter en avstemning på internett i Kina.

Roveren rullet ut på månen helt i utkanten av det planlagte landingsområdet, men dette området i *Mare Imbrium* er etter alt å dømme mer interessant enn det opprinnelig påtenkte (*Sinus Iridum*) - det kan berike kunnskapen om månens geologiske historie enda mer. Chang'e 3 landet i ytterste nordre rand av en rekke gamle lavaområder. Det lave antallet krater i området tilsier at dette er et geologisk relativt ungt område i månehistorien. Selv om det er uklart når den vulkansk aktive perioden kom til sin avslutning, kan man være rimelig trygg på at utbruddene ikke begynte før så sent som for 3,9 milliarder år siden. I Mare Imbrium kan det synes som om lavaen er mellom en og 2,5 milliarder år gammel. Dermed er måneoverflaten vesentlig yngre her enn de områdene man tidligere har hentet ned månesteiner fra.

*Yutu* kan dermed stå for viktige oppdagelser om den geologiske aktivitet på månen, ved at data fra funnene kan muliggjøre en rekonstruksjon av den vulkanske stratigrafi på denne delen av månen. Kanskje kan man da også gjøre seg opp en oppfatning om naturressurser som kunne være av interesse på jorden.

Yutu hadde sluttet å sende signaler i mars 2015.

Referanser
----------

1. ↑  *China's Jade Rabbit rover rolls on to Moon's surface*
2. ↑  AsiaNews: *Chang'e-3-Mission:* Jade-Rabbit *Sends First Pictures/Data from Lunar Surface**, 17. desember 2013; lest 26. desember 2013*
3. ↑  Wall, Mike; March 12, Space com Senior Writer |; ET, 2015 02:01pm. «The Moon's History Is Surprisingly Complex, Chinese Rover Finds». *Space.com*. Besøkt 10. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Aeropos II** (gresk: Ἀέροπος Βʹ; død 393 f.Kr.) var en konge av Makedonia. Han var en eldre verge og styrte sammen med den unge Orestes fra 399 f.Kr. etter kong Arkelaos I døde, og styrte alene fra 396 f.Kr. fram til 393 f.Kr. da han selv døde.

De relativt raske byttene av konger i tiden etter Arkelaos Is død tyder på alvorlige problemer i rekkefølgen og for kongens autoritet i Makedonia. Etter Arkelaos I styrte tronraneren Krateros i meget kort tid, kanskje kun noen dager, og at Aeropos II var verge for Orestes tyder det på at han ikke var sønn av Arkelaos I. På samme vis som Krateros ble mistenkt for å ha drept Arkelaos I, ble Aeropos II mistenkt, i henhold til historikeren Diodorus Siculus, for å ha drept Orestes. Aeropos II eget styre ble også av kort varighet. Han døde av «sykdom», ifølge Diodorus Siculus, i 393 f.Kr. Hans sønn Pausanias overtok tronen, men ble myrdet knapt et år senere.

Aeropos II var ikke en sønn av Arkelaos I da Orestes åpenbart var kongens eldste legitime arving. En teori er at Aeropos II var en sønn av en Arribaios, en makedonsk hærfører fra Lynkestis, hvilket innebærer at han ikke var direkte i slekt med argeadedynastiet, skjønt han *kan* ha vært inngiftet og således fått autoritet til å overta tronen. Det har vært forsøk på å knytte Aeropos II nærmere den rådende kongeslekten, om enn med tynne bevis. Et avsnitt hos Aelius Aristides, en gresk orator, hevder å vise at Aeropos II var den eldre broren av Arkelaos halvbror og således en sønn av Perdikkas II. Andre forskere har vanskelig med å akseptere denne koblingen. Usikkerheten om hans identitet er derfor store.

Referanser
----------

1. ↑   Kaerst, Julius (1893): «Aeropos 5» i: *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft* (RE). Bind I,1, Stuttgart, s. 679.
2. ↑   Fox, Robin J.; Fox, Robin Lane (2011): *Brill's Companion to Ancient Macedon: Studies in the Archaeology and History of Macedon, 650 BC - 300 AD*, BRILL, s. 216

Litteratur
----------

* Diodorus Siculus, 14, 37, 14, 84


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Orestes av Makedonia** | **Konger av Makedonia**(399 f.Kr.–393 f.Kr.) | Etterfølger:**Pausanias** |

| * v
* d
* r
Argeadedynastiet |
| --- |
| Karanos  **·** Koinos **·** Tyrimmas **·** Perdikkas I **·** Argaios I **·** Filip I **·** Aeropos I **·** Alketas I **·** Amyntas I **·** Aleksander I **·** Perdikkas II **·** Arkelaos I **·** Krateros **·** Orestes **·** *Aeropos II* **·** *Pausanias* **·** Amyntas III **·** *Argaios II* **·** Aleksander II **·** *Ptolemaios fra Aloros* (regent)  **·** Perdikkas III **·** Amyntas IV **·** Filip II **·** Aleksander den store **·** Filip III **·** Aleksander IV |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Mikvé Israel-Emanuel-synagogen i Willemstad er den eldste synagogebygningen i kontinuerlig bruk i Amerika. Den ble innviet i 1732.
Den jødiske **synagogen i Curaçao** (*Mikvé Israel-Emanuel Synagoge* (hebraisk: **בית הכנסת מקווה ישראל-עמנואל** *The Hope of Israel-Emanuel Synagogue*), i Willemstad, er den eldste synagogen i Amerika som fremdeles er i bruk. Det er allment kjent som *Snoa*; det er en kortform av *esnoga*, et gammel ord for synagoge på portugisisk og ladino.

I 1659 ble det etablert et permanent jødisk samfunn. Det var sefardiske jøder, etterkommere etter jøder som ble forvist fra Spania og Portugal i 1492, og som hadde etablert seg i Amsterdam, som slo seg ned på øya.

70 menn, kvinner og barn fikk i mars 1659 kompaniets tillatelse til å bosette seg på Curaçao. Flere av dem hadde tidligere holdt til i Nederlandsk Brasil. De fikk tildelt land og flere forsøkte seg på jordbruk før de gikk over til handel, der de kunne utnytte handelsnettverk på begge sider av Atlanterhavet.

Det jødiske samfunnet slo rot og det ble bygget synagoger. Den femte av disse, fra 1696, hadde plass til 200 menn og 80 kvinner. Skattelistene for 1702 inneholdt 101 jødiske familier. I tillegg kom 25 familier som var for fattige til å betale skatt.

Den første synagogebygningen ble kjøpt i 1674; den nåværende bygningen er fra 1732. Det jødiske museet, som ligger i tilknytning til synagogen, inneholder kopier av gravsteiner fra Beit Chaim Bleinheim i Curaçao, den eldste jødiske kirkegården som fortsatt er i bruk i Amerika.

I 1729 var synagogen fra 1703 blitt for liten og det ble besluttet å erstatte den med en ny. Den nye synagogen i Curaçao ble bygget på et sentralt sted i Willemstad og i samme arkitektoniske stil som den sefardiske synagogen i Amsterdam. Den ble innviet i 1732. Denne synagogen er fortsatt i bruk. I 1743 ble det også åpnet en synagoge i Otrabanda, den nye bydelen på den andre siden av sundet. I Willemstad bodde jødene for det meste innenfor bymuren. I 1789 bodde det 1023 jøder i Willemstad, tilsvarende 8,9 % av byens befolkning på 11543.

Selv om jøder kunne drive handel og bli velstående, og hadde religionsfrihet, hadde de ikke politiske rettigheter. Retten til å inneha offentlig embete fikk jødene i 1825.

Den andre nederlandske øya i Karibia med jødisk historie er Sint Eustatius, hvor ruinene av Honen Dalim-synagogen fra 1739 står. En enda eldre synagoge fantes på Jodensavanne i Surinam, bygget mellom 1665 og 1671.

Referanser
----------

1. ↑  Rupert 2012, s. 44.
2. 1 2  Rupert 2012, s. 56.
3. 1 2  Rupert 2012, s. 95.
4. ↑  Curacao Virtual Jewish History Tour; jewishvirtuallibrary.org
5. 1 2  Rupert 2012, s. 154.
6. ↑  «The Dedication», Mikvé Israel-Emanuel. Lest 1. april 2016.
7. ↑  Rupert 2012, s. 134.
8. ↑  Rupert 2012, s. 140.

Litteratur
----------

* Rupert, Linda M. (2012): *Creolization and Contraband. Curaçao in the Early Modern Atlantic World*, Athens: University of Georgia Press. ISBN 9780820343051

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mikve Israel Synagogue – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata