recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kulob** (tadsjikisk: *Кӯлоб*, russisk: *Куляб*, persisk: ‏کولاب‎ og engelsk: *Kulob*) er en by i Tadsjikistan. Den ligger i provinsen Khatlon i vestre del av landet, om lag tre mil nord og vest for grensen mot Afghanistan. Byen ligger ved elven Jaksu, som senere munner ut i elven Amu Darja. Innbyggertallet er cirka 82.000.[] Byen sier seg å være fra ca 700 år før Kristus.[] Det finnes et universitet i byen.

Bynavnet før ca 1750 var Khatlān.[]

Historie
--------

Byen nevnes i en kilde i 737 e.Kr. av historikeren Muhammad ibn Jarir al-Tabari.[] Byen var et betydelig kulturelt, vitenskapelig og åndelig sentrum i Sentral-Asia og viktig handelsby på den såkalte Silkeveien.[] Den var del av Bukhara-khanatet (1500–1785) og Bukhara-emiratet (1785–1920). 

Den 15. mars 1921 inntok russiske styrker byen. I 1934 ble Kulob hovedstad for en provins av samme navn. Etter Sovjetunionens oppløsning og sammenslåingen av provinsene Kulob og Qurghonteppa til den nye provinsen Chatlion i 1992 gikk denne status over til Qurghonteppa.[]

Byens mest kjente landemerke og attraksjon er mausoleet til den muslimske dikter og lærde Mir Sayyid Ali Hamadani.

Litteratur
----------

* Habib Borjian: *Kulab,* i Encyclopædia Iranica (.
* *Kulob*. I: Kamoludin Abdullaev, Shahram Akbarzadeh: *Historical Dictionary of Tajikistan.* Scarecrow Press, Lanham (Maryland), 2010, s. 211
* Baymirza Hayit: *Turkestan im XX. Jahrhundert*, Darmstadt 1956
* Michael Kemper, Anke von Kügelgen, Dmitriy Yermakov: *Muslim Culture in Russia and Central Asia from the 18th to the Early 20th Centuries.* Klaus Schwarz, Berlin 1996

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |


1. ↑  .
Pillnitzslottet.  Foto: Kolossos 
**Pillnitzslottet** (tysk: Schloss Pillnitz) er et slott i den tidligere landsbyen Pillnitz ved Elben, nå en bydel i Dresden, hovedstad i den tyske delstaten Sachsen. Slottet ble oppført fra 1720 til 1724 etter planer av Matthäus Daniel Pöppelmann.

Slottet ble oppført på eiendommen der den gamle Pillnitzborgen stod, et av slekten Zieglers stamslott i perioden 1435–1569. Slottet består av tre deler: Elvepaleet (*Wasserpalais*) ved Elben, Bergpaleet (*Bergpalais*) i åsen innenfor og De nye paleet (*Neue Palais*) som forbinder disse to delene. Det barokke hageanlegget Lustgarten omsluttes av bygningene og grenser til en slottspark som omkranser hele slottet.

Pillnitzslottet er et fremragende eksempel på kinamoten på 1700-tallet. I 1791 var slottet møtested mellom Fredrik Vilhelm II kongen av Preussen og Leopold II  keiseren av Østerrike-Ungarn. Fyrstene ble her enige om Pillnitzdeklarasjonen til støtte for Ludvig XVI under den franske revolusjonen. Fyrstene behandlet det «polske spørsmålet» og Den russisk-tyrkiske krig. 

I dag finnes i Neue Palais et slottsmuseum, mens Bergpalais disponeres av kunstindustrimuseet til Staatlichen Kunstsammlungen Dresden.

Referanser
----------

1. ↑  Schlosspillnitz.de lest 14. november 2013
2. ↑  Stieglitz, Christian Ludwig (1832). *Bericht an die Mitglieder des sächsischen Vereines für Erforschung und Bewahrung vaterländischer Alterthümer, Volum 7*. Leipzig: Vogel. s. 16.
3. ↑  epoche-napoleon.net lest 14. november 2013
4. ↑  Pillnitzdeklarasjonen på Wikikilden lest 14. november 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (cs) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pillnitz Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Schloss Pillnitz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler kanonen.  For galaksen, se Messier 101.

**M101** var en 105 mm haubits produsert i USA fra 1939–1953. M101 finnes i flere varianter og den har vært i bruk i svært mange land, inkludert Norge. Den opprinnelige betegnelsen på kanonen var **M2A1**. M101 er typebetegnelsen brukt etter 1962. **M101A1** er en variant med flere skjold og en ny mekanisme for sideretting. M101 avfyrte høyeksplosive 105x372R granater, og hadde en rekkevidde på 11,27 km, noe som gjorde den velegnet for å gi ildstøtte til infanteri.

Under andre verdenskrig var M2A1 (M101A1) den vanligste lette felthaubits i den amerikanske hæren, og den ble brukt både under krigen i Europa og under Stillehavskrigen. Den ble satt inn i krigen mot den keiserlige japanske hær fra 1941 og ble kjent for sin presisjon og kraftige slag.

Norge mottok flere enn 200 M101 som en del av den amerikanske våpenhjelpen på 1950-tallet. Disse var i bruk i mobiliseringsforsvaret til begynnelsen av 1990-tallet. Enkelte har også vært i bruk på statiske stillinger, slik som f.eks. på Banak fort ved Lakselv. M101 er en av tre kanoner som er godkjent til bruk ved saluttering i Norge, men til dette bruket er den bygget om til 75 mm. Salutteringer med M101 foregår fremdeles bl.a. på Kristiansten festning, Rena, Setermoen og Ulsnes.

Se også
-------

* M114 155 mm middelstung felthaubits

Referanser
----------

1. ↑  *Technical Manual TM 9-1325, 105mm Howitzers M2 and M2A1; Carriages M2A1 and M2A2; and Combat Vehicle Mounts M3 and M4*. The War department. 21. september 1944. Besøkt 21. juni 2014.
2. ↑  «Kanonklar for 17. mai». Stavanger Aftenblad. Besøkt 21. juni 2014. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) M101 105 mm howitzer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Flekkmarihand** (*Dactylorhiza maculata* ssp. *maculata*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Denne orkidéen har fått navn etter utseendet på bladene sine. Den har nemlig massevis av svarte flekker på de grågrønne bladene. Blomstene kan variere veldig i farge, helt fra ganske mørk rosa med røde tegninger til nesten hvit med lyserosa tegninger. Flekkmarihand blir rundt 20–30 centimeter høy.

Flekkmarihand tilhører den vanskelige slekta *Dactylorhiza*, på norsk marihandslekta. Innad i slekta er det mange arter og underarter som det kan være vanskelig å se forskjell på. To av de vanligste er flekkmarihand og skogmarihand. De vokser tildels i samme habitat og kan være vanskelig å skille. Den største forskjellen på disse to er at skogmarihandplanter som regel er større og har flere, kraftigere fargede blomster. Flekkmarihand har også en ganske rund form på underleppa, mens skogmarihand har en mer tredelt underleppe der midtfliken er lenger enn sideflikene.

Systematikk
-----------

Flekkmarihand og skogmarihand har vært regnet som separate arter, men blir nå regnet som underarter av *Datylorhiza maculata*, som har fått artsnavnet blekmarihand, et navn som er lite innarbeidet. Flekkmarihand er nominatunderarten ssp. *maculata*, mens skogmarihand er ssp. *fuchsii*.

Forekomster i Norge
-------------------

Om ikke dette er Norges vanligste orkidé, så er det i hvert fall den en ser oftest. Den vokser fra fjæra og langt opp på fjellet, og den har utbredelse helt fra Lindesnes til Nordkapp.

Grunnen til at flekkmarihand er såpass vanlig er at den er "altetende" hva terreng og næringstilgang angår. Riktignok foretrekker den å ha det litt fuktig, men ellers trives den stort sett overalt. Det er likevel vanligst å finne flekkmarihand i kystheiene på Vestlandet og i Nord-Norge. I Norsk rødliste for arter (2021) er den vurdert som livskraftig (LC).

Tradisjonell bruk
-----------------

Flekkmarihand ble i likhet med mange andre orkidéer tidligere benyttet som potensfremmende middel. Den er ellers blitt brukt mot utslett, tannpine, øyesykdommer og tuberkulose, og den har også tilhørt trolldomsmedisinen.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 21. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *flekkmarihand* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *flekkmarihand* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* *Dactylorhiza maculata subsp. maculata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Et **pilotprosjekt** (også kalt **pilotundersøkelse** eller **piloteksperiment**) er en preliminær undersøkelse til en egentlig undersøkelse, eller som en test eller prøveordning til et eksperiment eller et prosjekt. Uttrykket kan henvise til mange forskjellige typer undersøkelser og prosjekter, men oftest er det en nesten nøyaktig kopi av det egentlige prosjektet, men i mye mindre skala.

Et pilotprosjekt brukes ofte for å teste utformingen av det endelige prosjektet eller undersøkelsen i realistiske omgivelser. På denne måten kan man oppdage feil ved prosjektets design før det egentlige og mye dyrere fullskalaprosjektet igangsettes. Et eksempel er samfunnsforskere som bruker en pilotundersøkelse for å teste om spørsmålene i et spørreskjema fungerer i praksis. Skulle det vise seg å være uhensiktsmessige eller åpenbart glemte spørsmål kan justering foretas i tide.

Pilotprosjekter kan derfor bidra til å sikre at den endelige undersøkelsen eller prosjektet er i samsvar med kriteriene som er satt for det, og de minimerer derfor risikoen for feil og unødvendige omkostninger.

Se også
-------

* Tilfellestudie, en undersøkelsesmetode hvor man fordyper seg i en hendelse eller et tilfelle
* Konseptbevis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Flekterende språk**, fusjonerende språk eller bøyningsspråk er i språktypologien språk av syntetisk type der grensa mellom de enkelte morfene i orda er uklar fordi den delen av ordet som angir betydning smelter sammen med endelsene.
 De enkelte morfene kan uttrykke flere grammatiske forhold (samlemorfer). Slike språk har ofte indre bøyning av typen avlyd eller omlyd. Norsk regnes som flekterende blant annet fordi en enkelt bøyningsendelse kan uttrykke flere grammatikalske forhold.

Indoeuropeiske språk er flekterende språk, særlig de eldre indoeuropeiske språka og eldre utviklingssteg av moderne språk. Det rekonstruerte indoeuropeiske urspråket har også vært et utpreget flekterende språk. Norsk og mange andre indoeuropeiske språk har imidlertid utvikla seg i agglutinerende retning, ofte beskrevet som «språklig forenkling». Norrønt var et mer utpreget flekterende språk enn moderne norsk. I norrønt hadde hvert ord flere former enn i moderne norsk som er resultat av sterk forenkling siden norrøn tid. I norrønt ble ordets rolle i setningen uttrykt ved ordets form, og skulle være samsvar (kongruens) mellom ord i samme setningsledd og setningsledd som fungerer sammen (samme kasus, samme person, samme tall). Flere verb som i norrønt var sterke er blitt svake i moderne norsk: *flá – fló* → *flå – flådde*. Tendensen ser ut til å fortsette: *skjære – skar* → *skjære – skjærte*. Dansk utviklet seg fra et flekterende språk til et analytisk språk i middelalderen og var omkring 1350 i vesentlig trekk utviklet der det er i dag.

Gresk, latin og arabisk er utpreget flekterende språk, mens tyrkisk og tamil er typisk agglutinerende språk. Vietnamesisk og klassisk kinesisk er språk uten flekterende innslag.

Referanser
----------

1. ↑  *Språkvitenskap: en elementær innføring*. Oslo: Universitetsforl. 1982. ISBN 8200062732.
2. ↑  «syntetiske språk – Store norske leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 10. juni 2017.
3. 1 2  Aikhenvald, A. Y. (2007). Typological distinctions in word-formation. *Language typology and syntactic description,* 3, 1-65.
4. ↑  «flekterende språk – Store norske leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 10. juni 2017.
5. 1 2  Øzerk, Kamil (1993). *Andrespråksinnlæring: innføring i språkpedagogiske kunnskapsområder, teorier og modeller*. Oslo: Universitetet i Oslo, Pedagogisk forskningsinstitutt.
6. ↑  Hognestad, Jan K. (1997). *Tonemer i en høytonedialekt: en undersøkelse med utgangspunkt i Egersund bymål*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252151280.
7. 1 2  Skard, Vemund (1973). *Norsk språkhistorie*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200022870.
8. ↑  Johannessen, Janne Bondi (1990). *Automatisk morfologisk analyse og syntese: tonivåmodellen benyttet på norsk substantivbøying*. GCS. ISBN 8270991503.
9. ↑  Leitre, Arild (1975). *Språket vårt før og nå*. [Oslo]: Gyldendal. ISBN 8205078068.
10. ↑  Kelly, B. Wigglesworth, G. Nordlinger, R. & Blythe, J. (2014). The acquisition of polysynthetic languages. *Language and Linguistics Compass*, 8(2), 51-64.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Jenny Perret** (født 23. desember 1991) er en sveitsisk curlingspiller, som i mixpar spiller sammen med Martin Rios. Hun vant sølv i curling for mikspar under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.

Idrettskarriere
---------------

Perret fikk bronse under Europamesterskapet i curling for mikslag 2014, sammen med Silvana Tirinzoni, Martin Rios og Romano Meier. I VM i curling for mixpar 2017 vant hun gull, sammen med Martin Rios.

Hun representerte Sveits under Vinter-OL 2018, der hun spilte i mixpar sammen med Martin Rios, og de fikk der sølv etter finaletap mot Kaitlyn Lawes og John Morris fra Canada.

OL-medaljer
-----------

* 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang - Sølv **Sølv** - curling, mixpar

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenny Perret – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Perret – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Perret – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Perret – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Jenny Perret – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL 2018
**Boston Breakers** er et fotballag fra Boston i Massachusetts i USA. Boston Breakers spiller sine hjemmekamper på Harvard Stadium ved Harvard universitet.

Laget er et rent kvinnelig fotballag, og de spiller i Women's Professional Soccer. Boston Breakers er en av tre lag som også spilte i WUSA, den kortlivede profesjonelle serien fra tidligere forsøk på begynnelsen av 2000-tallet med norske Dagny Mellgren og Ragnhild Gulbrandsen på laget. Imidlertid har ikke dette Boston Breakers direkte røtter tilbake til WUSA-laget, og må sees på som selvstendig, enda navn og logo er lik.

Boston Breakers ble dannet i 2008, men planene for laget ble lagt før. Treneren til laget, Toni DiCiccio, ble valgt ut allerede i september 2007. DiCiccio har trent det amerikanske kvinnelandslaget til seier i VM i 1999. Breakers skaffet seg etablerte navn som Kristine Lilly, stjerner som Kelly Smith og Fabiana og spennende spillere som Amy Rodriguez og Alex Scott. Lenge så det ut til at Breakers skulle ta fjerdeplassen og dermed bli kvalifisert til sluttspillet, men tre tap på rad mot slutten ødela det. 

Etter at 2009-sesongen var over og de to nye lagene Atlanta Beat og Philadelphia Independence valgte spillere, mistet Breakers i hovedsak flere forsvarsspillere. Flere andre, inkludert Rodriguez, ble fristilt fra kontraktene, men er offisielt del av Boston. Fabiana hadde en dårlig sesong for Boston, og er knyttet til Boston Aztecs, et amatørlag fra den nest øverste divisjonen. Per desember 2009 har dermed Boston Breakers et noe tynt lag.

Kjente spillere på Boston Breakers
----------------------------------

Kjente fotballspillere som nå spiller for Boston Breakers inkluderer:

* Englands flagg Kelly Smith
* USAs flagg Kristine Lilly
* Englands flagg Alex Scott

Referanser
----------

1. ↑  Offseason transactions Arkivert 6. januar 2010 hos Wayback Machine. fra WPS' fancorner-side

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Boston Breakers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Tidslinje som viser den omtrentlige kronologiske utbredelse av stilartene innenfor norrøn kunst i vikingtiden.
**Berdalstilen** er en norrøn kunst- og kunsthåndverksstil fra begynnelsen av vikingtiden på 800-tallet. Denne stilen var samtidig med osebergstilen, og enkelte forskere betrakter den også som vesentlig identisk med denne. 

Ved utgravninger i Berdal i vestlige Norge ble det avdekket et stort forråd av metallarbeider, blant annet skålformede draktspenner i sølv, og som i sine dekorasjoner avvek fra funnene i Vendal. De senere funnene i Osebergskipet ved Tønsberg fant man i den rike treskuren tilsvarende dekorasjoner i samme eller lignende stil. Det er av den grunn ikke alle forskere som vil karakteriserer berdalstilen som en egen stil, men har underordnet den osebergstilen.

I den grad berdalstilen kan oppfattes som en egen stil var den mest utbredt i den vestlige delen av Norden. Det er dog funnet gjenstander med utsmykninger i Birka i Sverige. Et hovedproduksjon for denne typen draktspenner kan ha vært Ribe i Danmark. Berdalstilen kan bli karakterisert av langstrakte og buttede dyrefigurer med trekantede poter. Bilder er i motsetning til senere norrøne stilperioder utført med en viss naturalisme.

Berdalstilen var sammen med osebergstilen, eller underordnet denne, en av de første betydelig stilene i norrøn kunst. De påfølgende var borre-, jelling-, mammen-, ringerike- og urnesstil.

Referanser
----------

1. ↑  Kunststile der Wikingerzeit Arkivert 9. januar 2010 hos Wayback Machine.
2. 1 2   Skibsted Klæsøe (2002) s. 11
3. ↑  Klæsøe, Iben Skibsted: *How they came to be Viking-period style groups from Broa to Urnes*

| * v
* d
* r
Stilretninger i norrøn kunst |
| --- |
| Osebergstil **·** (Berdalstil) **·** Borrestil **·** Jellingstil **·** Mammenstil **·** Ringerikestil **·** Urnesstil |

Portaler: Kunst | Arkeologi
**Jens-Reidar Larsen** (født 8. mai 1895, død 20. mars 1980) var grunnleggeren av konjakkhuset Larsen. 

Han var opprinnelig en skipper fra Tromsø, og det sies at han egentlig var på vei til England for å fullføre utdanningen sin, men seilte feil og havnet i Bordeaux i Frankrike. Han begynte såvidt å jobbe med vin og brennevin her, men flyttet snart til byen Cognac etter at han fikk stor interesse for konjakken. 

Her jobbet han først for konjakkhuset *Prunier*, deretter kjøpte han et konjakkhus (*Joseph Gautier*) i 1926, og lanserte sitt eget merke; *Larsen*. Vikingtemaet hadde han helt fra starten, og fra ca. 1950 introduserte han også flasker formet som vikingskip, som huset er kjent for i dag. Slagordet ble tidlig «Le Cognac des vikings». 

Jens-Reidar Larsen giftet seg med en kvinne fra Cognac, og sammen fikk de sønnen Jean, som senere overtok huset og lyktes veldig godt, særlig med eksporten. Jeans sønner Frédéric og Nicolas Larsen overtok senere driften, men i 2012 ble selskapet solgt ut av familien.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Bjørnsund** er et fraflyttet fiskevær og ei øygruppe i Hustadvika kommune i Romsdal i Møre og Romsdal. Øygruppen ligger like vest for Bud på ytterst på Romsdalshalvøya i samme kommune. 

Fiskeværet ble avfolket etter vedtak i Fræna kommunestyre i 1968. Innføring av niårig grunnskole med påfølgende skoleskyss til fastlandet for ungdomsskoleelever, og behov for investeringer i infrastruktur som vei- og havnebelysning, innlagt vann, allmenningskai og opprensing av havna var blant momentene som lå bak beslutningen. De siste innbyggerne flyttet i 1971. Noen flyttet til hus i et nyanlagt boligfelt i kommunesenteret Elnesvågen som ble kalt Bjørnsundsfeltet.

I årene etter 1945 bodde mellom 500 og 600 mennesker på Bjørnsund. I dag er Bjørnsund et ferie- og leirskolested.

På det høyeste punktet på Nordre Bjørnsund står en isbjørnskulptur til minne om de som mistet livet på havet mellom 1850 og 1950.

Se også
-------

* Bjørnsund fyr

Referanser
----------

1. ↑  «Velkommen til Bjørnsund!». *www.bjornsund-leirskole.no*. Besøkt 25. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjørnsund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Side med bilder fra Bjørnsund (besøkt 29. januar 2008)
* Bjørnsund Nettportal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Brusk** er et mykt vev (støttevev) som utgjør hele eller deler av skjelettet hos virveldyr. Tilsvarende stive bruskstrukturer finnes også hos enkelte virvelløse dyr. Hos bruskfisker og kjeveløse fisker består hele skjelettet av brusk. Hos øvrige virveldyr blir skjelettet avlagt av brusk på fosterstadiet, og erstattet av beinvev senere. Brusk finnes fortsatt på leddflatene på ben der de er i kontakt med andre ben i et ledd. Mange ledd er ledd med synovialhinne og en kapsel. Kapselen er festet rundt begge de tilgrensende bena.

Ved slitasjegikt, artrose, er brusklaget tynnere og ofte mer uregelmessig knudrete på overflaten. Siden brusk er levende vev, kan det skje at brusken kan bli bedre ved redusert belastning, og trening med bevegelse uten særlig motstand.

Dersom et benbrudd ikke får gro i fred og er utsatt for mye bevegelse, kan det dannes brusk i bruddflaten slik at det blir et slags bruskledd uten synovialhinne. Et slikt ledd kalles en pseudartrose.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Jens-Sveinung Wegner** (født 20. januar 1948 i Skien) er en norsk jurist og dommer. Han er tingrettsdommer ved Asker og Bærum tingrett, og har tidligere vært ekspedisjonssjef i sivilavdelingen i Justisdepartementet (1988–1992), der han bl.a. hadde ansvar for domstoladministrasjon og domstolutvikling.

Han ble cand. jur. i 1974 og ble samme år ansatt i Justisdepartementet, der han senere ble avdelingsdirektør og til slutt ekspedisjonssjef. I 1992 ble han utnevnt til dommer og avdelingsleder i daværende Asker og Bærum herredsrett. Fra 2018 til 2021 var han ekstraordinær lagdommer i Borgarting lagmannsrett.[]

Han har vært sekretær for Domstolkommisjonen og medlem av Koordineringsrådet for sivilt beredskap. Hans bror er politimester Rolf B. Wegner, som var ekspedisjonssjef i Justisdepartementet samtidig med ham.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*, morgen, 20. januar 1998 s. 14
2. ↑  «Nytt fra statsråd», *Bergens Tidende*, morgen, 30. mars 1992 s. 35
3. ↑  Jens Sveinung Wegner[*død lenke*], NSD
***Olivia*** er en amerikansk-tysk thriller fra 1983 regissert av Ulli Lommel. Filmen handler om en vakker britisk kvinne i et ulykkelig ekteskap som innleder et forhold til en amerikaner. Etterhvert flykter hun fra sin ektemann og flytter til USA. Der møter hun sin tidligere elsker og de flytter sammen. Men omsider blir hun innhentet av fortiden. Hovedrollen spilles av Suzanna Love og en birolle av Robert Walker Jr.

Filmen er også kjent under engelske titler som *A Taste of Sin*, *Beyond the Bridge*, *Double Jeopardy* og *Prozzie*.

Handling
--------

En amerikansk ingeniør, som er i London for å demontere og flytte London Bridge til Arizona, innleder et forhold til en ung britisk kvinne som blir dårlig behandlet av sin ektemann. Voldsomme omstendigheter gjør at de adskilles. Noen år senere har han forflyttet seg til broens nye beliggenhet i Arizona. Der oppdager han en dag en kvinne med britisk aksent og som er forbausende lik henne han møtte i London. De to innleder et forhold og etterhvert avslører Olivia at hun er den samme kvinnen og at hun flyktet fra alt da hennes mann falt i elva under basketaket mellom ham og hennes elsker. Hun flytter inn hos ham, men etterhvert blir hun innhentet fortiden. Hun plages stadig av traumer fra barndommen og mystiske stemmer fra hennes forlengst avdøde mor. I tillegg blir hun overvåket av en mystisk fremmed.

Om filmen
---------

Filmen ble innspilt i 1981. Produksjonskostnadene var på ca $500 000.

I rollene
---------

(utvalg)

* Suzanna Love ... Olivia
* Robert Walker Jr. ... Mike
* Jeff Winchester ... Richard
* Amy Robinson ... Olivia som barn
* Bibbe Hansen ... Olivias mor
* Nicholas Love ... The Soldier
* Kenneth R. Shippy ... Eric

Referanser
----------

1. ↑  Horror, The Bloody Pit Of (19. november 2016). «The Bloody Pit of Horror: Olivia (1983) [filmed in 1981]». *The Bloody Pit of Horror*. Besøkt 11. mai 2019.
2. ↑  «Olivia (1983) Review by RevTerry». Besøkt 13. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Olivia* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Olivia* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Olivia* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Olivia* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Olivia* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Andrew Higginson** (født 13. desember 1977) er en profesjonell engelsk snookerspiller.

Higginson ble profesjonell i 1995 og hadde meget begrenset suksess før sesongen 2006/2007. Under Malta Cup kom han til kvartfinalen etter at han slo Steve Davis 5–4, kvartfinalen tapte han 2–5 mot Ken Doherty.

Under Welsh Open viste Higginson usedvanlig god form og gjorde sitt første maksimum break i 5–1 seieren mot Allister Carter. Han slo også John Higgins, Michael Judge, og Stephen Maguire før han møtte Neil Robertson i finalen. Higginson ble omtalt som den minst sannsynlige finalisten gjennom tidene og var den første spilleren uten ranking som hadde kommet til en finale siden Terry Griffiths under VM i 1979.

I finalen kom han raskt under med 2–6, før han tok seks strake partier og var dermed et parti unna seier. Robertson tok imidlertid de tre neste partiene og vant dermed med minst mulig margin. I turneringen tjente Higginson £ 39 500 for sitt maksimum break og andreplass i turneringen. Tidligere i karrieren hadde han spilt inn i underkant av £ 70 000 til sammen.

Prestasjonene under Malta Cup og Welsh Open medførte at Higginson klatret til 44. på rankingen for sesongen 2007/2008. I løpet av denne sesongen klarte han bare å kvalifisere seg til en turnering, dette var Welsh Open, men han gjentok ikke suksessen fra året før. Han kvalifiserte seg til VM for første gang i 2009, men tapte i første runde.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrew Higginson – CueTracker Rediger på Wikidata
**Cividale del Friuli** er en by med ca. 11 000 innbyggere i nordøstlige Italia, i provinsen Udine i regionen Friuli-Venezia Giulia, 17 km østnordøst for byen Udine, ved elven Natisone. Byen er både et industri- og et landsbrukssentrum, og er særlig kjent for sine byggverk fra tidlig og høy middelalder, spesielt det såkalte *tempietto*: et langobardisk hoffkapell fra det åttende århundre, et av Italias mest omdiskuterte middelalderbyggverk, undersøkt blant annet av Ejnar Dyggve og Hjalmar Torp. Byens sentrumsplan bærer ennå preg av den opprinnelige romerske byplan, med *cardo* og *decumanus*, som krysser hverandre ved domplassen, *Piazza del Duomo*.

Historie
--------

Djevelbroen i Cividale
Byen ble grunnlagt av Gaius Julius Cæsar omkring år 50 f.Kr. og fikk navnet *Forum Iulii*, som gjenspeiles i områdenavnet Friuli. I år 568 eller 569 ble den erobret av langobardene, som her grunnla sitt første hertugdømme. I 610 ble den plyndret, brent og rasert av avarene; dette bevirket endringer i gatemønsteret, og nye hus ble reist hvor det kunne falle seg. Historikeren Paulus Diaconus ble født her i år 730; hans beretning *Historia Langobardorum* er et viktig kildeskrift fra tidlig middelalder. I 776 ble byen erobret av frankerne under ledelse av Karl den store. Fra 737 til 1238 var Cividale setet for patriarken av Aquileia. I 1419 kom byen under republikken Venezia; i 1813 under Østerrike, og i 1866 ble den forenet med kongedømmet Italia. 

For sitt historiske arbeid med byen ble Hjalmar Torp utnevnt til æresborger av byen.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cividale del Friuli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cividale del Friuli – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Brunvinget hårmygg** (*Bibio rufipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er en nordlig art som man helst finner på fuktige steder i fjellet.

Utseende
--------

En middelsstor (lengde 7 – 9 mm), kraftig bygd hårmygg. Vingene er brune med markerte årer. Den kan ellers kjennes på at antennene består av ti ledd, og at framleggen (protibia) har en bevegelig spore som er nesten like lang som den piggaktige spissen som leggen er trukket ut til, hos de fleste andre arter er denne mye kortere. Hannen har svart kropp, hårene på ryggen av forkroppen er mørke, ellers er kroppshårene for det meste lange og bleke. Beina er rødlige. Hunnen har hode og kropp svart, beina brunrøde. Larvene er gulbrune.

Levevis
-------

Denne arten finnes helst på fuktige steder, som myrer og vierkratt, fra tregrensen og opp til ca. 1350 meter over havet i Sør-Norge. Larvene lever i tette klynger i bakken, der de spiser dødt plantemateriale. Larveutviklingen tar to år. De voksne myggene flyr i august – september, flygetiden begynner et par uker senere enn hos gulvinget hårmygg og høyfjellshårmygg som gjerne finnes i de samme områdene.

Utbredelse
----------

Arten finnes i fjellene i Norden og i Nord-Amerika, men ser ut til å mangle i Mellom-Europas fjellområder. Et publisert "funn" fra Ungarn viste seg å skyldes en misforstått lokalitetsetikett. I Norge ser arten ut til å være noe mindre utbredt og sjeldnere enn gulvinget hårmygg, men finnes i mange av de samme områdene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ **Brunvinget hårmygg**, *Bibio rufipes* (Zetterstedt, 1838)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. mars 2021. Besøkt 12. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brunvinget hårmygg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *brunvinget hårmygg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brunvinget hårmygg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brunvinget hårmygg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brunvinget hårmygg* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Andrew Hao Jinli** (født i 1916 i Kina, død 9. mars 2011 i landsbyen Gonghui i Hebei i Kina) var katolsk biskop av bispedømmet Xiwanzi (Chongli) i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. 

Han ble presteviet i 1943. Han ble dømt til ti år i fengsel for sin tros skyld i 1958. Så ble han sendt til Gonghui for reform-gjennom-arbeid. Etter sin løslatelse i 1981 gikk han tilbake til sitt virke som sogneprest.

Han ble bispeviet i hemmelighet i 1984 og etterfulgte biskop Melchior Zhang Kexing som ordinarius av Xiwanzi fire år etter. 

Den aldrende biskopen residerte i fylket Zhangbei, der han ble pleiet av ordenssøstre.

Hans bispedømme, som av den romerske kurie kalles Chongli-Xiwanzi, ble av de kinesiske myndigheter i 1980 sammenslått med nabobispedømmet Xuanhua for å tilpasse til ny prefekturinndeling. Det kombinerte bispedømmet, opprettet uten pavelig mandat, kalles Zhangjiakou.

Xiwanzi var på 1800-tallet blitt senter for det apostoliske vikariat for Mongolia og misjonsbasen for Scheutmisjonærene for det enorme området hinsides Den kinesiske mur.

Referanser
----------

1. ↑   www.ucanews.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
*For artikkelen om den danske sagnkongen med samme navn, se Gudrød Sigfredsson Veidekonge.*

**Gudrød Halvdansson Veidekonge** (norrønt: *Guðrøðr veiðikonungr*), født ca. 780 død ca. 821, var ifølge Snorre Sturlason konge over Vestfold, Romerike og halve Vingulmark (omtrent dagens Østfold). Gudrød var (ifølge Snorre) sønn av Halvdan Øysteinsson den gavmilde og Liv Dagsdatter, og far til Olav Geirstadalv Gudrødsson og Halvdan Svarte. Frem til ca. 815 var han gift med Alvhild Alfarinsdatter (f. 790), og deretter med Åsa Haraldsdatter.

Gudrød fikk halve Vingulmark som medgifte da han giftet seg med Alvhild, datter av kong Alvarin Alvheim fra Alvheim (Bohuslän).

Etter Alfhilds tidlige død, la Gudrød ut på frierferd til Agder, etter datteren til kong Harald Granraude, Åsa. Harald avviste ham og Gudrød svarte med å ta livet av ham og hans sønn Gyrd, for så å røve med seg Åsa og ta henne til ektemake.

Gudrød ble myrdet av dronning Åsas skosvein på ordre fra Åsa for mordet på hennes far og bror, og for å ha voldtatt henne.

Gudrøds tilnavn *Veidekonge* kan oversettes «jegerkonge».

Referanser
----------

1. 1 2   Heimskringla[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Heimskringla, Ynglingesagaen, kap. 48 og 49
3. ↑  Årstallene her er usikre. Halvdan Svarte angis i noen kilder å være født ca. 810 og å ha vært konge fra ca. 829. Han skal, ifølge Snorre, ha vært ett år da Gudrød ble drept. Olav skal ha vært 19 år eldre enn sin halvbror Halvdan, og han må dermed ha vært født ca. 791. Dette stemmer ikke med at hans mor Alvhild oppgis å være født 790.
4. ↑  *Min familie fra Njord's far Yngve til Loftur 'den rike'.*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Halvdan Øysteinsson den gavmilde** | **Konge av Vestfold**(ca. 800–821) | Etterfølger:**Olav Geirstadalv Gudrødsson** |
| Forgjenger:**Harald Granraude** | **Konge av Agder**(ca. 815–ca. 821) | Etterfølger:**Åsa Haraldsdotter** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Andrew Henry** (født omkring 1775 i Fayette County i Pennsylvania, død 10. januar 1832 i Washington County i Missouri) var en amerikansk trapper og pelshandler og entreprenør.

Entreprenør i Saint Louis
-------------------------

Andrew Henry flyttet Nashville som ung mann og så til Ste. Genevieve i det som senere ble Missouri allerede innen det var blitt amerikansk ved Louisianakjøpet i 1803. Dette sted ligger tett ved Saint Louis, der han ble engasjert i forretningslivet. Der ble han deleier i blygruvene nær dagens Potosi.

**Missouri Fur Company**: I 1809 opprettet han sammen med Manuel Lisa, Jean Pierre Chouteau og William Clark pelshandelsselskapet Missouri Fur Company. 

Andrew Henry ledet en av selskapets ekspedisjoner til Three Forks i nåværende Montana. Der ledet han i 1810 byggingen av et handelsfaktori som ble oppkalt etter ham selv - Fort Henry. Det måtte snart oppgis. I 1811 oppdaget han også Henry's Lake. Under den samme ekspedisjon bygde han nok en stasjon (også kalt Fort Henry, ved Henry's Fork ved Snake River, nær dagens Saint Anthony i Idaho.

Under sin tid i fjellene ble Henry og selskapet motarbeidet svartfotindianerne, og han vendte i 1812 tilbake til St. Louis. Da 1812-krigen brøt ut ble Henry major i militsen.

I 1818 giftet Andrew Henry seg med Mary Flemming, datter av en annen av eierne av blygruven. Mary Flemming var franskfødt, og betydelig yngre enn Henry; de fikk fire barn.

Rocky Mountain Fur Company
--------------------------

I 1822 opprettet han og William Henry Ashley et nytt pelsforetak, Rocky Mountain Fur Company. Henry ledet en pelshandelsekspedidjon med 150 mann oppover Missouri og nådde munningen av Yellowstone River; der bygde man et nytt handelsfaktori, også det kalt Fort Henry. Arikarakrigen gjorde at selskapets strategi ble endret, og man oppgav Missourielven som transportled. 

I 1824, etter en innbringende sesong, men med mange risikofylte hendelser, forlot Henry *Missouri Fur Company*. I 1826 solgte han og Ashley *Rocky Mountain Fur Company* til William Sublette og Jedediah Smith. Han gikk tilbake til gruvenæringen og døde i 1832.

Referanser
----------

1. ↑   Henry, Andrew (1775-1833), miner, fur trader, and explorer, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Lindsley, Margaret Hawkes. 1990. Andrew Henry: Mine and Mountain Major. Jelm Mountain Publications. 374 pp.
3. ↑  «Fort Henry (2) - FortWiki Historic U.S. and Canadian Forts». Besøkt 23. januar 2017.
4. ↑  W. Raymond Wood. First Post in the Far West: (November 1807 – March 1813). Discovering Lewis & Clark. Arkivert 12. mai 2012 hos Wayback Machine. (See Figure 6)

Litteratur
----------

* Margaret Hawkes Lindsley, *Andrew Henry: mine and mountain major* (Laramie: Jelm Mountain Publications, 1990).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Civilization: Call to Power*** er et turbasert strategispill utviklet for PC av Activision som en oppfølger til Civilization-serien laget av Sid Meier. Spillet strekker seg fra siviliasjonenes begynnelse og inn i fremtiden, og man skal lede sin sivilisasjon til makt og ære med alt fra steinalderteknologi til futuristiske våpen og teknologier. Spillet lignet mer på de foregående spillene enn Sid Meier's Alpha Centauri som kom omtrent samtidig. 18 måneder senere kom oppfølgeren *Call to Power II* da Activision ikke lenger hadde rettigheter til Civilization-navnet.

Spillet
-------

Spillet minner om *Civilization II*, men strekker seg lengre, fra år 4000 f.Kr. til år 3000. Som tidligere spill må man bygge byer, handle og/eller krige mot naboer, holde befolkningen fornøyde og forske frem nye teknologier. Spillet åpner, til forskjell fra tidligere spill, for å bygge byer under vann eller i verdensrommet, og man kan gå til krig ved bruk av propaganda, religion, biologi eller konvensjonelle metoder. Spillet utvider grensene fra de tidligere Civilization spillene også med flere teknologier, bygninger, diplomatiske muligheter og handel. Spillet vinnes ved å beseire alle byer i verden, syntetisere utenomjordisk liv ved hjelp av teknologi, eller ved å være den mest vellykkede sivilisasjonen i år 3000.

*Civilization: Call to Power* åpnet også for flere spillere via lokale nettverk eller internet.

Historie
--------

Activision kjøpte rettighetene til å lage videospill med navnet Civilization av Avalon Hill. MicroProse hadde tidligere laget Civilization på lisens fra Avalon Hill, og da rettighetene ble overført til Activision saksøkte de MicroProse som fortsatt lagde oppfølgere til Civilization II. Like etter ble både MicroProse og Avalon Hill kjøpt av Hasbro, og Activison endte opp med lisens til å lage "Civilization: Call to Power", mens MicroProse fikk rettighetene til Civilization.. Civilization: Call to Power ble dermed det eneste Civilization-spillet (med unntak av Avalon Hills dataversjon av brettspillet Civilization) som ble laget uten Sid Meiers innflytelse.

Referanser
----------

1. ↑  Geryk, Bruce (20. november 2000). «Call to Power II for PC Review». *GameSpot PC Games* p. 1*. CNET Networks. Besøkt 26. januar 2016.*
2. ↑  Civilization Lawsuit Settled, Alan Dunkin, 4. juli 1998

Portal: Videospill

| * v
* d
* r
*Civilization*-serien |
| --- |
| Sid Meier's Civilization | *Sid Meier’s Civilization*  **·** *Civilization II*  **·** *Civilization III*  **·** *Civilization IV*  **·** *Civilization V*  **·** *Civilization VI* |
| Andre videospill | *Sid Meier’s Alpha Centauri*  **·** *Civilization: Call to Power*  **·** *Civilization IV: Colonization*  **·** *Incunabula*  **·** *Avalon Hill's Advanced Civilization* |
| Brettspill | *Civilization*  **·** *Advanced Civilization*  **·** *Civilization: The Boardgame*  **·** *Civilization: The Board Game*  **·** *Civilization: A New Dawn* |
| Kortspill | *Civilization: The Card Game* |
**Gudrun Skeie Stokstad** (født 3. juli 1940 i Kvinnherad, død 1. februar 2016 i Trondheim) var en norsk tekstilkunstner. Hun hadde sin utdannelse fra Bergens Kunsthåndverkskole 1959-1964 og har hatt 15 separatutstillinger i Norge, og flere utstillinger i utlandet.

Hennes verker består hovedsakelig av tekstilskulpturer og applikasjoner som blant annet er innkjøpt av kunstindustrimuseer i Oslo, Trondheim og Bergen samt andre offentlige samlinger. Hun har også hatt 24 stedsrelaterte utsmykningsoppgaver for bl.a. universiteter, industribygg, kulturhus og militære anlegg.

Hun mottok Statens reise- og studiestipend (1976), stipend fra Trondheim bys kulturfond (1977) og Sør-Trøndelag fylkes kulturstipend (1982). Hun mottok Statens garantinntekt for kunstnere fra 1978 til 2007.

Hun var gift med jazzmusiker og billedkunstner Ove Stokstad, som døde i 2018. Sammen hadde de en datter og en sønn.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Gudrun\_Skeie\_Stokstad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 1812c3f6-eceb-4215-b0c5-438a47675ebf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Sande, Bård (9. februar 2016) «Hevet fanene, skapte fuglene». I: *Adresseavisen*, s. 44

Eksterne lenker
---------------

* Gudrun Skeie Stokstad - Norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Guds Fred-fellesskapet** var en norsk kristen ungdomsbevegelse som drev fra 1972 til 1980, hovedsakelig i Oslo. Fellesskapet var et av de tydeligste norske uttrykkene for Jesusbevegelsen på 1970-tallet.

Sokneprest Leif Salomonsen tok kontakt med Guds Fred-miljøet og startet gospelkvelder i Trefoldighetskirka annenhver søndag. Gospelkveldene samlet på det meste 2000 mennesker. Guds Fred ble landskjent gjennom plakatdesign og nyskrevne sanger. Sangene ble publisert i sangboka *Kampsanger og Fredsviser* som ble trykt i flere opplag. Fellesskapet ga også ut to LP-er: *Guds Fred* i 1973 og *Brødskiva* i 1979. Visegruppa Kari Hansa og Gregers Hes hadde utspring i Guds Fred.

Gjennom sitt gatearbeid og oppsøkende virksomhet kom Guds Fred-fellesskapet i kontakt med mange unge mennesker med eksistensielle spørsmål, stoffavhengige uten gode nettverk og mennesker som slet med psykiske problemer. 
Guds Fred hadde sin hovedbase i Norbygata 45 på Grønland i Oslo. For å styrke det sosiale og diakonale arbeidet ble det dannet bokollektiv på Fredens bolig på Krokskogen ved Lommedalen, på Styve gård ved Voss og på Fjellgården i Arna. Fellesskapet hadde mange heltidsarbeidere. De fikk ikke lønn, men jobbet for kost og losji. Mange av heltidsarbeiderne hadde helse- og sosialfaglig bakgrunn.

I 1980 ble Guds Fred-fellesskapet aktivt nedlagt av ledelsen til tross for at gospelkveldene samlet fulle hus og miljøet tiltrakk seg mange unge mennesker. Selv så sent som på midten av 80-tallet ble det arrangert gospelkvelder i Trefoldighetskirka med så mange ungdommer tilstede at man sågar satt tett i tett på gulvet i midtgangen fordi alle benkeradene var smekkfulle.

Referanser
----------

1. ↑  Per Eriksen (27.08.2007). «Hvor ble det av kirkens blomsterbarn?» **(norsk)**. Vårt Land. Besøkt 27.08.2011. [*død lenke*]

Litteratur
----------

* Jan Inge Sørbø. *Blomsterbarn i kyrkja*. Samlaget, 1985. ISBN 82-521-2616-2
* Jørgen Aass. *Levende Fellesskap, visjonen fra Guds Fred*. Vårt Land forlag 1982 ISBN 82-90021-27-5
* Lars Mørch Finborud. *Frisk luft mot åndelig forurensing*. Vinduet nr 1, 2011, Gyldendals tidsskrift for litteratur
* Inger-Lise Finstad *Brennende hjerter. Jesusbevegelsen og de radikale 70-åra. Essay*. Efrem forlag 2022
Overblikk over Mosel og Bernkastel-Kues, i den midtre delen av Moseldalen.
**Moseldalen** er en særpreget dal i den vestlige delen av Tyskland. Vanligvis regnes Moseldalen mellom byene Trier og Koblenz, der elven Mosel renner nede i dalen under det flate slettelandet rundt dalen. Her har elven en rekke svinger og sløyfer. Dalsidene er bratte, og her blir temperaturen høy. Derfor er området godt egnet for dyrking av vindruer, og området er kjent for sine hvitviner. Moseldalen har blitt fremmet for dens kvalitetsproduksjon av hvitvin siden 1800-tallet og «moselvin» framstilles i tre land: i hjertet av Luxembourg, i den tyske Moselregionen og det er en del vingårder i Frankrike.

Områder og byer
---------------

Middelalderhus i Cochem.
Sett fra begynnelsen av dalen ved Saar går Moseldalen igjennom tre landkretser, disse er angitt under sammen med de viktigste byene og tettstedene.

* Landkreis Trier-Saarburg
	+ Saarburg
	+ Konz
	+ Trier (kretsfri by, men omgitt av landkretsen)
	+ Schweich
* Landkreis Bernkastel-Wittlich
	+ Wittlich
	+ Bernkastel-Kues
	+ Traben-Trarbach
* Landkreis Cochem-Zell
	+ Zell
	+ Cochem

Referanser
----------

1. ↑   «Luxembourg», BBC. 14. mai 2012

Eksterne lenker
---------------

(en) Moselle valley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons



  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Mexicos flagg Mexico |
| Friidrett |
| Parapanamerikanske leker |
| Bronse | Lima 2019 | F55 - Diskos |

**Belen Montserrat Sánchez Domínguez** (født 28. april 2001) er en meksikansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F55. Dette er en klasse for sittende utøvere med ingen funksjon i beina, delvis funksjon i overkroppen og full funksjon i armene.

Bakgrunn
--------

Sánchez drev tidligere med parasvømming og styrkeløft, men byttet til parafriidrett, og trenes av Ivan Rodriguez Luna.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Parapanamerikanske leker 2019 i Lima i Peru, og fkk der bronse diskos i klassen F55, bak Rosa Maria Guerrero fra Mexico og Erica Maria Castaño fra Colombia. Hun satte der personlig rekord med 22,25 meter.

Referanser
----------

1. ↑   wrsd.lima2019.pe[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  IPC - *Belen Montserrat Sanchez Dominguez*, besøkt 23. november 2019.
3. ↑  Lima 2019 - *Result - Women's Discus Throw F55 Final* Arkivert 23. november 2019 hos Wayback Machine. besøkt 23. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 23. november 2019 hos Wayback Machine.
**Gastone Pierini** (født 27. september 1899 i Ancona, død 1967 i Brasil) var en italiensk vektløfter som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Pierini vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i den nest letteste vektklassen, lettvekt opp til 67,5 kg som ble avviklet 30. juli 1932. Det var totalt fem vektklasser samme som under foregående OL i Antwerpen. Galimberti løftet sammenlagt 302,5 kilo, 22,5 kilo mindre enn gullvinneren René Duverger fra Frankrike. Hans Haas fra Østervike kom på andreplass med 307,5 kg. Det var seks utøvere fra fire nasjoner i vektklassen lettvekt.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse i vektløfting, mellomvekt Italias flagg Italia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID pi/gastone-pierini-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gastone Pierini – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gastone Pierini – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gastone Pierini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Gastone Pierini – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**«Biko»** er en sang av den britiske musikeren og sangeren Peter Gabriel om den sørafrikanske apartheid-motstanderen Steve Biko som ble drept mens han var i politiets forvaring i 1977. Sangen var med på Gabriels eponyme tredje soloalbum fra 1980.

«Biko» ble først gitt ut som singel og den solgte til 38.-plass i Storbritannia.

Gabriel avsluttet verdensturneen *Conspiracy of Hope* for Amnesty International i 1986 med en stemningsfull framføring av «Biko», med avslutningen «*The rest is up to you!*».

Linjen «Yihla Moja» er fra xhosa og betyr «Kom ånd».

Steven Van Zandt har hevdet at han ble inspirert av denne sangen da han i 1985 skrev sin anti-apartheid sang «Sun City», framført av Artists United Against Apartheid.

Andre versjoner
---------------

Simple Minds har en innspilling av sangen på albumet *Street Fighting Years* fra 1989. Den er også spilt inn av Joan Baez på albumet *Recently* fra 1987 og av Manu Dibango på albumet *Wakafrika* fra 1994.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Biko* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* «Biko» på YouTube
* Peter Gabriel framfører «Biko» som avslutningsnummer på *Conspiracy of Hope*-turneen