recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gammelnorsk tid** er i norsk språkhistorie og Norges historie tiden fra rundt 1050 til 1350.

Norske vikinger ble kjent med det latinske alfabetet på de britiske øyer før år 900. En fredsavtale mellom vikinger og kong Adalråd ble skrevet med latinske bokstaver. Harald Hardråde preget mynter der norsk ble gjengitt med latinske bokstaver. I tiden 1000-1050 kan gammelnorsk ha vært brukt i bøker i Irland. Vinteren 1117-1118 skrev islendingene ned sine lover på morsmålet. Da latinske bokstaver ble brukt til å gjengi norsk talemål ble det etter engelsk mønster tilføyd tegn (þ, ð) som ikke fantes på latin. Norsk antas å ha vært skrevet i Norge fra rundt 1050. De eldste bevarte håndskriftfragmentene (blant annet gammelnorsk homiliebok) er fra rundt 1150 og disse kildene gir grunnlag for å anta at er avskrifter av eldre norske tekster. Fra rundt 1200 er det bevart et stort antall håndskrifter på norsk blant annet fragmenter av lovtekster og sagaer samt såkalte diplomer. Kongespeilet fra 1275 er bevart. Runealfabetet ble brukt samtidig og rundt 1200 var dette alfabetet med 23 tegn nokså likt over hele Skandinavia. Runer ble brukt til praktiske meldinger til langt ut på 1300-tallet.:68-80

I de eldste bevarte skriftene har skriveren trolig forsøkt å følge et bestemt mønster. Dialekter skinner gjennom samtidig som det trolig har vært en oppfatning av at skriftspråket var noe annet enn talemålet. Bispesetene i Bjørgvin (opprinnelig Selje) og Nidaros, og særlig erkebispesetet i Nidaros bidro til en normering av skriftspråket med påvirkning fra trøndersk og vestnorsk. En viss politisk selvstendighet på Østlandet medvirket til utvikling av særtrekk i skriftspråket basert på dialekten. Rundt 1350 hadde kanselliet i Oslo utviklet en skriftform som var mindre preget av dialektene og skriverens dialekt skinner ikke gjennom.:86-90

Referanser
----------

1. 1 2 3  Skard, Vemund (1976). *Norsk språkhistorie. Bind 1: Til 1523.* Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200023966.
2. ↑  *Norske historikere i utvalg*. Oslo: Universitetsforlaget. 1981. s. 74. ISBN 8200056961.
**Gammel jegermarsj** er en marsj skrevet for musikkorps av Frederik Schiöldberg i 1799. Den kalles i noen sammenhenger også *Gammel Norsk Jegermarsj*. Det antas at marsjen har enda eldre tradisjoner og at Schiöldberg kun var den første som skrev noter på den. Marsjens utbredelse i Mellom-Europa bekrefter også denne antagelsen.

*Gammel jegermarsj* er antagelig den mest spilte komposisjon i norske skolekorps gjennom alle tider hvis vi ser bort fra nasjonalsangene. Den er ofte på konsertrepertoaret til Hans Majestet Kongens Gardes Musikktropp, ved nesten samtlige av deres oppmarsjer, alltid på slutten av drillprogrammet og etter at hovedavløsningen har blitt gjennomført på Slottsplassen når musikktroppen er tilstede. Siden 1888 har marsjen vært en del av seremonien ved vaktavløsning på Slottet, da Oscar II henvendte seg til Ole Olsen som dengang var leder for *2. brigades musikkorps* i Kristiania. Olsen skrev da et nytt arrangement som han instruerte inn sammen med seremonien for vaktavløsing, og denne tradisjonen har fortsatt frem til idag.

Denne marsjen har også høyst offisielle tradisjoner i kongehuset, og når den kongelige prosesjon ankommer offisielle middager på Slottet, er det alltid akkompagnert av *Gammel jegermarsj*.

Det er senere skrevet flere forskjellige arrangement av marsjen, men de mest utbredte og benyttede er arrangementene skrevet av Øyvind Strand, Kjell Hagen og Idar Torskangerpoll. På kontinentet kan man imidlertid finne arrangementer og innspillinger som avviker betydelig fra hvordan den tradisjonelt har blitt spilt i Norge.

Marsjen var en av de nominerte da Norges nasjonalmarsj skulle kåres i 2018 da Norges Musikkorps Forbund (NMF) fyller 100 år og Forsvarets musikk fyller 200 år.

Innspillinger
-------------

* Medlemmer av 2.den Brigades Musikkorps. Innspilt i Kristiania cirka oktober 1907. Utgitt på de akustiske 78-platene Gramophone 80352, Gramophone 3-40497 og Gramophone 280028.

Satire
------

Øystein Dolmen og Gustav Lorentzen har med konstellasjonen *Knutsen & Ludvigsen* utgitt en barnesang kalt *Gammel negermarsj* som har en humoristisk og politisk ukorrekt tekst. Tekst og melodi på denne satiriske sangen har forøvrig ingen kobling til marsjen.

Barne-tv-serien Klabb og Babb som første gang ble sendt i 1976 hadde jegermarsjen med en egen tulletekst som kjenningsmelodi.

Referanser
----------

1. ↑  «Kåring av Norges nasjonalmarsj». *musikkorps.no*. Besøkt 9. januar 2018.
2. ↑  Liliedahl, Karleric: *The Gramophone Co Acoustic Recordings in Scandinavia*, Stockholm 2002, s. 93

Eksterne lenker
---------------

* Gammel jegermarsj på YouTube
* *Har nasjonalsang, men ingen nasjonalmarsj*, Aftenposten
**Christopher Fredriksen Blom** (født 1651, død 14. august 1735 i Lårdal) var en norsk skogeier og lensmann i Lårdal.

Han tilhørte slekten Blom og var sønn av sogneprest Fredrik Jensen Blom og Maren Christophersdatter Stockman(n); han var oppkalt etter morfaren, sogneprest i Stokke Christopher Hansson Stockman(n).

Christopher Fredriksen Blom eide en rekke gårder og store skogeiendommer i Lårdal, og ble også lensmann i 1680. Hans viktigste gård var Bjåland, som han kjøpte 12. juni 1676 og der han også bodde fra rundt 1680 til sin død. Han eide også Åkeren, Tveiten nordre, Midtbø, Oftelid, Askje, Lunde, Lundeberg, Fjellet søndre, Heggvteit søndre og Håtveit. Det ble i mange år holdt tingstue på Bjåland. Ifølge tradisjonen var han en «hard» mann.

Han ble gift i 1698 med Johanne Margrethe Ørn; deres fire barn var Martha Blom (f. 1699), gift med prokurator Paul Paus, lensmann i Lårdal Christopher Blom (f. 1703), lensmann i Lårdal Jens Blom (f. 1708), og Maren Blom (f. 1713), gift med jernverksforvalter Bertel Bomhoff. Christopher Fredriksen Blom har en rekke etterkommere med slektsnavn Blom, Paus, Bomhoff, von Koss, Coucheron, Cudrio, Altenburg, Ibsen, Cappelen, Aall, Herlofson, Borchsenius, Butenschøn, Flood, Wedel-Jarlsberg, Løvenskiold, Hofgaard, Christie og andre navn. Han var tipp-tipp-oldefar til Henrik Ibsen.

Referanser
----------

1. 1 2  B. Blom (1906). «Christopher Fredriksen Blom». *Slægten Blom fra Tønsberg: biografiske meddelelser om Fredrik Blom, sogneprest til Laardal, og hans efterslægt 1612–1905*. Kristiania: Cammermeyer. s. 8–9.
2. ↑  Andreas Blom (1904). «Christopher Fredriksen Blom». *Efterladte historiske optegnelser: særlig vedkommende Skien, Laardal og Kviteseid*. Skien: [s.n.] s. 82–84.
3. ↑  Jon Nygaard (2013). *«...af stort est du kommen». Henrik Ibsen og Skien*. Senter for Ibsen-studier. ISBN 9788291540122
**Thomas Wilhelmsen** (født 3. juli 1974) er konsernsjef og en av eierne av Wilh. Wilhelmsen-gruppen, storeier av Wilh. Wilhelmsen ASA, et av verdens største bilskibsrederier med 14 000 ansatte og 126 skip (2009).

Wilhelmsen er utdannet siviløkonom og har videreutdanning fra IMD i Lausanne.

Han er sønn av Wilhelm Wilhelmsen som overtok som eier av Wilhelmsen-konsernet sammen med sine tre søsken i 1978. Aksjemajoriteten i Wilh. Wilhelmsen eies av hans kusiner Pontine Paus, Olympia Paus, Cathrine Løvenskiold Wilhelmsen, Hedvig Juell, Maren Juell og Hannah Wilhelmsen, men Thomas Wilhelmsen eier den eneste stemmeberettigede aksjen i familieselskapet Tallyman; kvinnene i familien krevde i 2020 en ny styringsmodell som gir dem innflytelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Anonym Wikipedia-konto endrer sidene til milliardærer involvert i norsk rederistrid». *www.vg.no*. Besøkt 29. oktober 2020.
2. ↑  Grete de Lange (22. oktober 2010). «Shippingarvingen vil bli hjemme». Aftenposten. Besøkt 22. oktober 2010.
3. ↑  «Familieopprør i Wilh. Wilhelmsen, femte generasjon vil fornye eierstruktur og styringsmodell»
**Huw Jeremy Wyndham Thomas**(født 25. februar 1958) er en britisk lege med spesialisering i gastroenterologi. Siden 1994 har han vært overlege ved St. Mary’s Hospital i London og direktør for Familiekreftklinikken ved St. Mark’s Hospital i London. I 2007 ble han utnevnt til professor i gastrointestinal genetikk ved Imperial College London. I juli 2014 ble han utnevnt til sjef for Medical Household, den medisinske delen av Royal Household, hoffet til den britiske monarken, og dronningens lege.

Utdannelse
----------

Thomas ble født den 25. februar 1958 i London i England. Han ble utdannet ved Harrow School, en privatskole for gutter i London. Han studerte pre-klinisk medisin ved Trinity College, Cambridge, og ble uteksaminert med graden bachelor of arts (BA) i 1979: i henhold til tradisjon ble hans BA forfremmet til graden Master of Arts (MA Cantab). Han tok videre studier i medisin ved London Hospital Medical College, og fullførte gradene Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery (MBBS) i 1982. Han utførte kreftforskning ved University College, London, for å fullføre doktorgraden (PhD) i 1991.

Referanser
----------

1. ↑   The London Gazette 63218, side(r) N4[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Prf. Huw Thomas». *people*. Imperial College London. Besøkt 28. mai 2015.
3. ↑  «Prf. Huw Thomas». *Contacts by Department*. St Mark's Hospital. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 14. juli 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juli 2014. Besøkt 29. desember 2018.
4. ↑  «Thomas, Prof. Huw Jeremy Wyndham». Oxford University Press. doi:10.1093/ww/9780199540884.013.282180.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp)
5. ↑  «Professor Huw Thomas». Besøkt 22. desember 2017.
«**Gammel kjærlighetssang**» er tittelen på et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i bladet «Magasinet for alle» på 1950-tallet. Det er nok mulig at den er kjent under andre titler også. Opprinnelsen er ukjent.

Teksten
-------

**1.** Skal vi ut i lunden grønn bland de hvite roser små,  

elskovens blade, roser så skjønne de vil jeg strø på veien for deg.  

  

**2.** Dine øyne har meg bedåret men din falskhet har krenket meg,  

jeg som stor kjærlighet til deg har båret, aldri nei aldri glemmer jeg deg.  

  

**3.** Og ditt navn det vil jeg skrive i det hvite elfenben,  

at aldri ditt minne skal gå meg av glemme før enn jeg legges i graven hen.  

  

**4.** Du er rik, men jeg er fattig, jeg er fornøyet i min stand,  

blott når jeg får den vennen jeg elsker se da har jeg rikdom nok.  

  

**5.** Men er det så av Gud beskikket at jeg aldri skal deg få,  

da vil jeg ønske tiden var omme og at jeg aldri glad herfra monne gå.  

  

**6.** Nu står jeg på reisen ferdig og min hatt under armen bær  

glem da min kjære, at jeg har feilet, glem mine feiler, glem aldri meg.

Kilder
------

* *De gamle visene 2* med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, 1973
**Erik Pauelsen** (født 2. eller 14. oktober 1749 i Bygom, Østerbølle sogn, død 20. februar 1790 i København) var en dansk kobberstikker og kunstmaler som særlig er kjent for sine landskapsmalerier.

«Sarpfossen i Norge». Olje på lerret, 1789. Statens Museum for Kunst.
Pauelsen ble utdannet ved Kunstakademiet i 1777 og reiste i 1780–1783 til Hamburg, Düsseldorf, Berlin, Paris og Roma. Blant hans inspirasjonskilder var Vigilius Eriksen, Angelica Kauffmann, Claude Lorrain og Aelbert Jacobsz Cuyp.

Han utførte mange portretter, blant annet av Johannes Ewald fra ca. 1780, Søren Gyldendal med ektefelle i 1780 og Friederike Brun med datteren Ida i 1789. 

Pauelsens mest betydningsfulle verk er allikevel landskapsmaleriene. Et gjennomgående motiv her var norsk natur. Han var også kjent for sine prospekter fra både Danmark og Norge, utgivelsen av disse var støttet av kronprins Frederik, den senere Frederik VI.

Pauelsen ble medlem av flere europeiske kunstakademier, men oppnådde aldri samme anerkjennelse i samtiden som Jens Juel og Nicolai Abildgaard. Det kan synes som Pauelsens selvtillit fikk en knekk da Jens Juel både ble utnevnt til hoffportrettmaler og professor ved Kunstakademiet og han begikk selvmord i 1790.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 603, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00137041, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4  (da) Erik Pauelsen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Pauelsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata*
* (da) Erik Pauelsen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
* (no) Kunstnerne oppdager Norge, artikkel hos Norgeshistorie.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Danmark
**Frits Clausen** (født 12. november 1893 i Aabenraa, død 5. desember 1947 i København) var en dansk politiker. Han var partifører i Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti (DNSAP) fra 1933 til 1944.

Han var født i det daværende Preussen og tjenestegjorde i den tyske hær under første verdenskrig, der han falt i russisk krigsfangenskap i 1915. Etter krigen arbeidet han som lege, og var medlem i Det Konservative Folkeparti. Fra 1931 ble han med i DNSAP, og i 1933 kuppet han partiet og avsatte lederen Cay Lembcke.

Clausen ble valgt inn i Folketinget i 1939 og gjenvalgt i 1943. Under angrepet på Danmark i 1940 forsøkte han å komme til makten med tysk hjelp, uten å lykkes. Senere i krigen var han en kort periode innom Waffen-SS.

Claussen ble kastet som DNSAP-fører i 1944. Han ble arrestert i forbindelse med frigjøringen i 1945, og satt internert frem til sin død i desember 1947.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 145809310[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 23. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Frits Clausen» i *Den Store Danske*. Besøkt 27. mai 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Fana stadion** er et friidrettsstadion som ligger i bydelen Ytrebygda sør i Bergen kommune. Stadionet var ferdig til sommeren 1969 med gummiasfalt, som ble erstattet med tartandekke i 1978. Da Fana stadion stod ferdig i 1969 var den det mest avanserte og moderne friidrettsanlegget i Norge. Det er innlagt varmekabler i gressmatten, og er dermed mindre avhengig av et varmt klima for å benyttes.

Den opprinnelige tribunen og administrasjonsbygningen ble ferdigstilt i 1991, men tribunekapasiteten har økt to ganger siden da, først i 1996 og senere i 2004. I 2004 ble banen opprustet med på nytt med tartandekke (polytan) i forbindelse med at Bislett Games ble avholdt der da Bislett stadion i Oslo var under ombygging. I tilknytning til Fana stadion finner man også Høiehallen, som er en ca 110 meter lang innendørs tunnel for oppvarming, samt anlegg for både lengde, høyde, tresteg og kulestøt.

En rekke norske rekorder er satt på Fana stadion, samt to tidligere verdensrekorder (Trine Hattestad, Elvan Abeylegesse).

Selv om Fana stadion er bygget for friidrett, er den og Brann Stadion de eneste stadionene i Bergen som holder toppfotballstandard.

Kilder
------

* Fana stadion i Bergen byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fana stadion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
**Frederik «Frits» Carel Kuipers** (født 11. juli 1899 i Elst, død 10. oktober 1943 i Heemstede) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Kuipers var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.

Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Belgia - Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. 1 2   sports-reference.com, «Frits Kuipers», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ku/frits-kuipers-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 152530, oppført som Frits Kuipers †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frits Kuipers – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frits Kuipers – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frits Kuipers – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Frits Kuipers – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Frits Kuipers – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**«End of the Line»** er det siste sporet på The Traveling Wilburys' første album, *Traveling Wilburys Vol. 1*, gitt ut i 1988. Låten har en riding-on-the-rails rytme som passer godt til temaet i sangen og gruppens «på-farten»-natur (Traveling Wilburys). Låten har alle Wilburys på lead vokal, med unntak av Bob Dylan; Harrison, Lynne, og Orbison synger refrengene etter tur, mens Petty synger versene.

George Harrisons gitarintro er svært lik The Beatles-sangen «I'm Looking Through You». Sanger fortsetter inn i en «togrytme» for å passe temaet.

Sangen var den andre singelen fra albumet. Omslaget på 45 o/min-singelen, er et bilde tatt fire dager etter Roy Orbisons bortgang i desember 1988, viser en gitar i en gyngestol. Samme som i musikkvideoen for sangen, hvor kameraet fokuserer på gitaren i gyngestolen under Orbisons vokaldel.

Sangen ble brukt i rulleteksten på Things Aren't Simple Anymore, en episode av den britiske sitcomserien *One Foot in the Grave*.

Tom Petty har spilt denne sangen på en av sine nyligere USA-turnéer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *End of the Line* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *End of the Line* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Traveling Wilburys |
| --- |
| Medlemmer | **George Harrison**· **Jeff Lynne**· **Tom Petty**· **Bob Dylan**· **Roy Orbison** |
| Studioalbum | *Traveling Wilburys Vol. 1*  **·** *Traveling Wilburys Vol. 3* |
| Samlealbum | *The Traveling Wilburys Collection* |
| Veldedighetsalbum | *Nobody’s Child: Romanian Angel Appeal* |
| Singler | *«Handle with Care»*  **·** *«End of the Line»*  **·** *«Nobody's Child»*  **·** *«She’s My Baby»*  **·** *«Wilbury Twist»* |
| Relaterte artikler | Jim Keltner  **·** Dhani Harrison  **·** *Full Moon Fever* |
***Fanatics*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Raymond Wells.

Handling
--------

Robert Lathrop klarer ikke å få lån fra Nicholas Eyre, som er en venn av faren til kona hans. Så han får sin kone til å tigge om pengene, som han planlegger å bruke på elskerinnen sin. Han får snart en sjekk, og skynder seg til Lola. Men hun er allerede sammen med kjæresten hennes, Haskell.

I konflikten som oppstår blir Lathrop myrdet, og etterlatt i en park. Kona hans tror at Lathrop har begått selvmord, fordi Eyre nektet å gi ham penger. Hun planlegger derfor å hevne det hun anser som et mord.

Skuespillere
------------

* Adda Gleason som Mary Lathrop
* J. Barney Sherry som Nicholas Eyre
* William V. Mong som Hugh Groesbeck
* Don Fuller som Robert Lathrop
* Olga Grey som Lola Monroe

Referanser
----------

1. ↑  FANATICS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fanatics* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Fanatics* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Løytnant Kije*** (originaltittel: *Поручик Киже/Porutsjik Kizje*) er en sovjetisk film fra 1934, regissert av Aleksandr Faintsimmer.

Manus var skrevet av Jurij Tynjánov, med hans egen novelle av samme tittel som forelegg. Film-musikken ble komponert av Sergej Prokofjev som en orkestersuite i fem satser. Den ble fort meget populær og anses i dag som en del av det internasjonale konsertrepertoar.

Handling
--------

Handlingen er lagt til St. Petersburg i 1800, og handler om Paul I av Russland. og hans styre. Hans besettelse av stiv drill, umiddelbar lydighet og disiplin strekker seg ikke bare til hans soldater. Men også til hans hoffmenn, og til og med tjenerne som skrubber gulvet i palassets korridorer. En feil på en beskjed skrevet ved et militært kontor, når en liste skal skrives over offiserer for forfremmelse, fører til opprettelsen av en løytnant Kijé. Dokumentet blir snart signert av keiseren, og den ikke-eksisterende Kijé begynner snart å leve sitt eget liv.

En av keiserens medhjelpere er engasjert i amorøs lek med prinsesse Gagarinas ledsager, men en natt vekker dette den sovende keiseren. Den ikke-eksisterende løytnant Kijé får skylden for bråket, og sendt til en festning i Sibir. Men senere sendes en forespørsel om at Kijé skal komme tilbake til St. Petersburg, hvor han raskt blir forfremmet til oberst og deretter til general. In absentia gifter han seg med en hoffdame. Til slutt, når keiseren insisterer på et møte med sin Kijé, rapporteres det at general Kijé nylig har dødd. Tsaren arrangerer derfor en offentlig statsbegravelse, uten å vite at kisten som skal begraves faktisk er tom.

I en ironisk avslutning blir keiseren overbevist om at Kijé holdt på med underslag etter at en melding med teksten «General Kijé brukte alle pengene på måltider» som med vilje ble etterlatt av keiserens medhjelper blir oppdaget i den tomme statskassen. Den rasende keiseren husker da at den første gangen han hadde hørt om denne løytanten var når medhjelperen hans påstod at det var Kijé som opprinnelig hadde forstyrret søvnen hans. Kijé blir derfor degradert til rang som menig, og keiserens medhjelper forfremmes til general.

Skuespillere
------------

* Mikhail Yansjin som Pavel I
* Boris Gorin-Gorjainov som Von Pahlen
* Nina Sjaternikova som Gagarina
* Sofija Magarill
* Erast Garin som Koblukov

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 28. april 2016.
2. 1 2  ; besøksdato: 28. april 2016.
3. ↑  Рыцарь
4. ↑  Поручик Киже

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Løytnant Kije* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Løytnant Kije* på MovieMeter Rediger på Wikidata
Den assyriske kirke *Umra d'Sahdeh* («Martyrenes kirke» - det siktes fil de drepte i 1933)
**Sumel**, **Semel**, **Simele** eller **Sumail** (kurdisk سێمێل / Sêmêl, syrisk ܣܡܠܐ, arabisk سميل) er en by i guvernementet Dahuk langt nord i Irak. Byen ligger cirka 16 kilometer vest for Dahuk, og har drøyt 52 000 innbyggere.

Historie
--------

Byen ble kristnet på 100-tallet e.Kr. Den ble senere kjent for sine gammelsyriske manuskripter. Den assyriske befolkningen tilhørte dels den syrisk-ortodokse kirke, dels den assyriske kirke av Østen.
Assyrerne ble fordrevet av yazidiene som slo seg til der i år 1800. Og de ble i sin tur regelrett massakrert av Mir Muhammad av Rowanduz. Senere begynte arabiske stammefolk å bosette seg i området.

Simele var tidlig på 1900-tallet en ganske liten kurdisk landsby. En del assyrere slo seg ned i Simele etter første verdenskrig, som var kommet sørover fra Hakkariregionen i Tyrkia på grunn av folkemordet på assyrerne som fant sted parallelt med folkemordet på armenerne.

i 1933 ble assyrerne i Simele og omliggende områder ofre for en massaker den 7. august, denne gangen ansporet av den unge irakiske staten (ikke av tyrkerne, som det tidligere folkemordet). Anslagsvis tusen assyrere ble drept, de fleste i selve landsbyen Simele. Tusener flere ble tvunget på flukt, mange til Syria der de slo seg ned i 33 landsbyer ved Khaburelvens sletteland.

Befolkningen har lenge vært tiltagende igjen, på grunn av tilflytting fra landsbyer som er blitt rasert under regjeringen Saddam Husseins arabiseringskampanje på 1970-talletr. De fleste er muslimske kurdere. Om lag 170 assyriske familier bor (ca 2010) i byen Simele. De er for det meste enten medlemmer av den kaldeiske katolske kirke eller av den assyriske kirke av Østen. Det bor også et mindre antall armenere i byen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  مدينة سميل في التاريخ Ankawa.com
3. ↑   — FIDH report on ethnic cleansing in Iraq, which describes the Sumail massacre in the second paragraph of page 17.
**Marianne Juvik Sæbø** (født 23. juli 1966) er en norsk artist. 

Hun har utdanning fra Grieg Akademiet og Royal Academy of Music i London.

Repertoaret hennes spenner fra viser, folkemusikk, salmer og gospel til klassiske verk, musikaler og opera.

I tillegg til utstrakt konsert- og turnévirksomhet driver hun musikalskolen Musikalhuset og har der produsert en rekke semiprofesjonelle musikaloppsetninger som *Annie* (2012), *Oliver* (2014) og *Sound of Music* (2015).

Hun har sunget med en rekke orkestre som Bergen Filharmoniske Orkester og Ålesund Symfoniorkester.

Juvik Sæbø har medvirket under Festspillene i Bergen ved en rekke anledninger, både med egen konsert på Troldhaugen og andre prosjekter.

Hun har medvirket på rundt tyve og gitt ut seks egne cd-er.

Ord og draum var et samarbeidsprosjekt med Bergen Unge Kammerorkester der Per Indrehus har tonesatt dikt av Jakob Sande og Olav H. Hauge.

Diskografi
----------

* *Maria Magdalena* (1997)
* *Norske romanser* (1999)
* *Arv* (2001)
* *Ord og draum* (2003) (med Bergen Unge Kammerorkester)
* *Min tanke går til Betlehem (2005)*
* *Ei ørlita kvile* (2016)

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 450749[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Oppføring i bransjeregisteret MIC[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Kart over svenske dialekter i Finland.
**Finlandssvensk** er et fellesnavn på de ulike østsvenske dialektene som finlandssvenskene taler. Svensk er morsmål for 290 977 *(2012)* i Finland, av en samlet befolkning på 5 426 674 *(2012*), noe som utgjør 5,4 % av befolkningen. På Åland er 25 000 svensktalende (94 prosent av ålendingene), men ålandsk er nærmere beslektet med upplandsk enn med finlandssvensk.

Byene Helsingfors, Esbo, Raseborg, Borgå og Vasa har 35,9 % av den finlandssvenske befolkningen.

Svensk er offisielt språk på Åland og et av Finlands to offisielle språk.

Finland har ni svenskspråklige aviser, og den statlige kringkasteren Yle har en svenskspråklig TV-kanal og to svenskspråklige radiokanaler.

Se også
-------

* Finlandssvensker
* Liste over svensk- og tospråklige kommuner i Finland

Referanser
----------

1. ↑  Tabell: Befolkningen efter språk samt antalet utlänningar och landareal efter område 1980 - 2012 Arkivert 23. mars 2015 hos Wayback Machine. Statistikcentralen

Litteratur
----------

* Reflektioner om svenskan i Finland – i dag och i går; redigert av Marika Tandefelt. Utgitt av Svenska litteratursällskapet i Finland. Gratis e-bok.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Gewehr 71** (Mauser M1871) er en tysk rifle designet av våpenfabrikanten Mauser.

Historie
--------

Riflen ble adoptert i 1871 av Det tyske keiserrike unntatt Bayern som «Infanterie-Gewehr 71» og erstattet det alderstegne tennålgeværet. Dette var den første av millioner rifler produsert etter brødrene Paul Mauser og Wilhelm Mauser sitt design. Designet liknet det eldre tennålsgeværet, men var desiget for å ta en metallpatron i et mindre kaliber (11 mm).

Etter beleiringen av Plevna i 1877 ble europeiske hærer klar over fordelen med et magasin for infanteririfler. Tyskerne oppgraderte sine rifler med et 8-skudds rørmagasin under løpet i 1884, noe som gjorde den til Tysklands første repetergevær. Dette våpenet var bare et midlertidig tiltak. Både Gewehr 71 og den oppgraderte Gewehr 71/84 ble erstattet av Gewehr 88 med boksmagasin og et mindre kaliber med røyksvakt krutt i 1888.

Design
------

Riflen er en enkeltskudds 11 mm rifle med sylinderlås, bygget for svartkruttpatroner. Mekanisk liknet den samtidige franske Gras Modell 1874 og en rekke andre enkeltskudds sylinderlåsrifler.

Galleri
-------

* Mauser Model 1871 for JægereMauser Model 1871 for Jægere
* Mauser Model 1871 karabinMauser Model 1871 karabin
* Mauser Model 1871-84Mauser Model 1871-84

Se også
-------

* Gewehr 88
* Gewehr 98
* Karabiner 98k

Referanser
----------

1. ↑  Keith W. Doyon. «71 Mauser». Militaryrifles.com. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 26. mars 2011.
2. ↑  "The Plevna Delay: Arkivert 13. november 2015 hos Wayback Machine. Winchesters and Peabody-Martinis in the Russo-Turkish War: A small Turkish army is trapped, but with the help of surprising firepower, they hold up the entire Russian Campaign for over five months." av Richard T. Trenk, Sr. originalt publisert i *Man At Arms Magazine*, No 19, henfte 4, august, 1997
3. ↑  Keith W. Doyon. «71-84 Mauser». Militaryrifles.com. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 26. mars 2011.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Flagg for Storhertugdømmet Toscana 1840-1860 (med avbrudd 1848-49), Østerrikes flagg basert på Habsburg-våpenet med storhertugens våpen
Storhertugdømmet i grensene av 1815
**Storhertugdømmet Toscana** (it. *Granducato di Toscana*) var en stat i dagens Italia som eksisterte fra 1569 til 1859. Storhertugdømmet erstattet Hertugdømmet Firenze, som hadde oppstått fra den tidligere Republikken Firenze i 1532, og som hadde annektert Republikken Siena i 1557.

Storhertugdømmet omfattet det meste av dagens Toscana, bortsett fra de nordligste delene, som tilhørte Hertugdømmet Massa og Carrara og Republikken og Hertugdømmet Lucca (til 1847). Hovedstaden i storhertugdømmet var Firenze.

Medicifamilien styrte storhertugdømmet til slekten døde ut i 1737. Storhertugdømmet ble da arvet av Frans Stefan av Lothringen, svigersønn til keiser Karl VI. Frans Stefan, som selv ble tysk-romersk keiser i 1747, styrte Toscana til sin død i 1765, da han ble etterfulgt av sin yngre sønn Peter Leopold. Han styrte til 1790, da han etterfulgte sin bror som keiser.

Storhertugdømmet Toscana i Italia, 1796
I 1786 ble Storhertugdømmet Toscana den første staten som avskaffet dødsstraffen, påvirket av Cesare Beccarias *Dei delitti e delle pene* (1764).

Leopold ble etterfulgt av sin yngre sønn, Ferdinand III, som ble drevet ut av franskmennene etter Traktaten i Aranjuez (1801), for i stedet å bli kurfyrste i Salzburg.

Storhertugdømmet ble etter dette oppløst og erstattet av Kongeriket Etruria, styrt av medlemmer av huset Bourbon-Parma. Kongeriket Etruria ble i sin tur annektert av Frankrike i 1807 og omdannet til departementene Arno, Méditerranée og Ombrone.

Etter Napoleons nederlag i 1814 ble Ferdinand gjeninnsatt som storhertug og regjerte til sin død i 1824. Hans sønn, Leopold II, styrte til april 1859, da han ble drevet på flukt etter en revolusjon som følge av østerrikernes nederlag i krigen mot franskmennene og piemonteserne.

I juli samme år abdiserte Leopold fra sitt eksil i Wien til fordel for sønnen Ferdinand IV, som imidlertid aldri regjerte. Toscana var under Kongeriket Sardinias administrasjon, og Ferdinand ble formelt avsatt av den faktiske regjeringen 16. august. I desember 1859 opphørte Storhertugdømmet Toscana å eksistere, og det ble sammen med Hertugdømmet Modena og Hertugdømmet Parma innlemmet i De forente sentralitalienske provinser, som igjen ble annektert av Kongeriket Sardinia noen få måneder senere, i mars 1860.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Hans Erik Ramberg** (født 8. august 1976) er en norsk tidligere fotballspiller.

Ramberg var regnet som et av Norges største talenter,[] og dro tidlig på proffeventyr til Ajax Amsterdam, der han spilte på aldersbestemte lag med bl.a. Patrick Kluivert. 

Etter en vond strekkskade måtte han reise hjem til Norge igjen. Han spilte to sesonger for FFK, før han dro til tippeligaen for å spille for Moss FK. 
Men etter en ødeleggende kneskade måtte han legge opp, og av legene ble han erklært fotballinvalid. På tross av legenes dystre spådom klarte Hans Erik å trene seg opp igjen og ble en sentral spiller i FFK.

I cupfinalen i 2006 mellom Fredrikstad og Sandefjord, scoret han det første målet i 3-0-seieren til Fredrikstad.

Etter 2013-sesongen bestemte Ramberg seg for å legge opp.

Ved siden av fotballkarrieren har han vært lærer ved Kråkerøy ungdomsskole i Fredrikstad.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID de338a3f[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «– Ikke én eneste dag i FFK har vært kjedelig». *www.f-b.no* **(norsk)**. 5. november 2013. Besøkt 25. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Erik Ramberg – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Hans Erik Ramberg – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Hans Erik Ramberg – FBref Rediger på Wikidata
* Hans Erik Rambergs spillerprofil på ffksupporter.net
Finlands miljøsentrals hovedkontor, Rundradions gamle bygning på Sommargatan i Tölö i Helsingfors.
**Finlands miljöcentral** (**SYKE**) (finsk: *Suomen ympäristökeskus*) er et finsk forskninginstitutt og en offentlig etat for miljøspørsmål. Miljöcentralen ble grunnlagt i 1995 og er underlagt miljøministeriet.

Miljöcentralens forskning konsentrerer seg om miljøproblem av forskjellige slag med henblikk på å forebygge disse. Finlands miljøsentral opprettholder og utvikler, sammen med de regionale miljøsentralene, et nasjonalt databasesystem med opplysninger om blant annet vann, luft, kjemikalier og naturvern. Dessuten gir Finlands miljöcentral miljøinformasjon til allmenheten, ministerier og selskap. Siden 1997 har de sammen med miljøministeriet utgitt tidsskriftet *Ympäristö*. Tidsskriftet utkom første gang i 1987 og opphørte i 2017. Finlands miljøsentral hadde i 2001 ca. 390 ansatte. I 2007 var antallet ansatte 623.

Da Havforskningsinstituttet, som lå under kommunikasjonsministeriet, opphørte i 2009 ble dets virksomheter delt mellom Meteorologiska institutet og Finlands miljöcentral. Havscentralen ved SYKE har nå ansvar for forskningen om Østersjøen og forandringer i dens tilstand. Havforskningsfartøyet «Aranda» disponeres nå av Havforskningscentralen ved SYKE.

Finland miljöcentral startet i 2011 Järviwiki, som er et wikibasert nettsted i med informasjon om alle innsjøer i Finland som har et areal på minst 1 hektar.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Finlands miljöcentral». *Uppslagsverket Finland*. Besøkt 30. juni 2020.
2. ↑  «Ympäristö-lehti» **(finsk)**. Finlands miljöcentral. 9. juni 2017. Arkivert fra originalen 2. oktober 2018. Besøkt 30. juni 2020.
3. ↑  «Järviwiki:Om». *Järviwiki*. Besøkt 30. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** EU mva-nr.
 |
***Pachyta quadrimaculata*** er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er utbredt i det sørlige Finland i Norden.

Utseende
--------

En ganske stor (11–22 mm) og bred trebukk. Den brede kroppsformen og dekkvingenes karakteristiske farger gjør det lett å kjenne arten. Antennene er mørke og nesten så lange som kroppen. Hodet er ganske langstrakt, lengre enn bredt, med utstående, rundede fasettøyne. Pronotum er svart, omtrent så langt som bredt, i midten med en kraftig, butt pigg på hver side. Dekkvingene er brungule med fire store, svarte flekker (to på hver vinge), det fremste flekkeparet er ovale, det bakre gjerne omtrent rombeformede. Beina er lange og svarte.

Levevis
-------

Biologien til arten er ikke godt kjent, men ligner trolig slektningen *Pachyta lamed*.
Arten finnes i eldre barskog, oftest i tilknytning til gran. Til tross for at den er vidt utbredt synes den aldri være tallrik. Larvene utvikler seg i nylig døde røtter av gran og furu. Larveutviklingen tar tre år. De voksne billene kan man finne, gjerne på blomster, i juni-juli.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i den palearktiske sone, i Europa går den sør til Alpene, mot øst like til Stillehavet. I Norden er den utbredt i det sørlige Finland inkludert Åland. Det finnes noen gamle funn fra Sverige og Danmark, men det er uklart om dette dreier seg om at det har vært bestander der, eller om det er importerte eller feil-etiketterte individer.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae – 130 arter i Europa
						* Stammen Rhagiini
							+ *Pachyta quadrimaculata* (Linnaeus, 1758)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pachyta quadrimaculata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Pachyta quadrimaculata* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Pachyta quadrimaculata* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Pachyta quadrimaculata* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Pachyta quadrimaculata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pachyta quadrimaculata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pachyta quadrimaculata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pachyta quadrimaculata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Hans Eng** (født 6. november 1880 i Rakkestad, død 5. februar 1939) var en norsk skolemann, filolog og lærer for døve.

Han hadde lærereksamen fra Hamar lærerskole i 1900 og tok senere filologisk embedseksamen ved Universitetet i Oslo. Han var lærer for døve ved bl.a. Hamar døveskole, Sarpsborg folkeskole, Gløshaugen offentlige døveskole og Oslo døveskole. Han tok initiativ til at staten grunnla Granhaug offentlige skole for talehemmede på Lysaker, der han ble den første bestyreren. Han var også sakkyndig for Kirkedepartementet i spørsmål om barne- og skoleboksamlinger, og holdt en rekke foredrag. Han var sterk talsmann for en fremskrittsvennlig pedagogikk i døveskolene, og mente at tunghørte barn med en viss hørsel i større grad burde integreres med hørende barn.

Han hadde også en rekke offentlige verv i Bærum. Han var bror av barnepsykologen Helga Eng og far til legen Hans Eng.

Referanser
----------

1. ↑  *Norske skolefolk*. Stavanger: Dreyer. 1952. s. 82.
2. ↑  Solheim, Ingebjørg (1969). *Jubileumsskrift for Spesialskolen for talehemmede: fra Granhaug til Bredtvet, 1919–1969*. [Oslo: s.n.
3. ↑  Simonsen, Eva (1946–) (2000). *Vitenskap og profesjonskamp: opplæring av døve og åndssvake i Norge 1881–1963*. Oslo: Unipub forl. s. 164. ISBN 8274770285.
4. ↑  Kobro, I. (1938). *Norges læger: 1926-1936*. Oslo: Aschehoug. s. 94.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits’ flagg Sveits |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Sølv | OL 1952 i helsingfors |  Lagkonkurranse |
| Gull | OL 1952 i helsingfors |  Skranke |
| Bronse | OL 1952 i helsingfors |  Ringer |
| VM i turn |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Skranke |
| Bronse | VM 1950 i Basel |  Ringer |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Lagkonkurranse |
| Bronse | VM 1954 i Roma |  Skranke |
| Bronse | VM 1954 i Roma |  Lagkonkurranse |

**Hans Eugster** (født 27. februar 1927 i Heiden, død 12. november 1956 i Luzern) var en sveitsisk turner.

Han har vunnet medaljer fra ett OL og to turn-VM for Sveits. Han deltok i OL i 1952, der han fikk tre medaljer. Individuelt fikk han gull i skranke og bronse i ringer, delt med Dmitry Leonkin. Hrant Shahinyan vant ringer, foran Viktor Tsjukarin. Med 19,4 poeng var Eugster 0,15 poeng bak sølvet. I den individuelle mangekampen kom han på femteplass. I tillegg var han med og vant sølv i lagkonkurransen, bak Sovjetunionen.

I VM-sammenheng har han medaljer fra to VM. I 1950 fikk han gull i skranke og bronse i ringer, samt gull i lagkonkurransen. I neste VM, i 1954, fikk han bronse i skranke og i lagkonkurransen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Eugster – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Eugster – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* Profil på DatabaseOlympics
* Historiske VM-resultater i turn
**Drost** var en embedsmann i middelalderen som i de nordiske land, i Slesvig hertugdømme og i flere tyske land, var den øverste av kongens rådgivere, og noen ganger også hans stedfortreder. Drosten kunne kontrollere regnskaper og avsi dommer på hans vegne.

I Danmark opphørte embedet ved Henning Podebusks død omkring 1388, og ble under Erik av Pommern i Danmark-Norge erstattet av Rikshovmesterembedet på 1400-tallet.

I Sverige eksisterte droster fra slutten av 1200-tallet, men embedet ble ikke mer permanent før i andre halvdel av 1500-tallet, og var på 1600-tallet det høyeste embedet i rang av de fem høye Riksembedsmenn. Da Magnus Gabriel De la Gardie ble avsatt fra posten i 1684, ble embedet avskaffet i Sverige. Det gjenoppstod en kort periode fra 1787 til 1809, da Carl Axel Wachtmeister ble utnevnt til embedet.

Referanser
----------

1. 1 2  *Drost*, danmarkshistorien.dk. Besøkt 23. mai 2016
2. ↑  *Drots*, SAOB. Svenska Akademien. Besøkt 23. mai 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Chilwasjøen** er den nest største innsjøen i Malawi, etter Malawisjøen. Den befinner seg i distriktet Zomba, nær grensa til Mosambik. Den er omtrent 60 km lang og 40 km bred, og er omgitt av store våtmarksområder. Chisi, som er landets nest største øy, ligger midt i innsjøen. Innsjøen og våtmarksområdene har status som ramsarområde og er oppført på Malawis tentative verdensarvliste.

Chilwasjøen har ingen utløp, og vannstanden påvirkes veldig av regnperioder og av fordamping om sommeren. I 1968 tørket den helt inn på grunn av sjeldent tørt vær. Da David Livingstone besøkte sjøen i 1859, skrev han at den sørlige enden rakk så langt som til Mulanjemassivet, altså rundt 20 km lenger sør enn i dag. DANIDA har arbeidet for bevaring av innsjøen og våtmarksområdene.

Rundt innsjøen er det minst 335 landsbyer med til sammen over 60 000 innbyggere som livnærer seg av fiske. Sjøen har en sjøfuglpopulasjon på om lag 1,5 millioner, fordelt på rundt 160 arter. Befolkningen rundt sjøen øker stadig, noe som truer fuglebestanden ettersom innbyggerne jakter dem når vannstanden er lav og det er problematisk å fiske.

Referanser
----------

1. ↑  Chilwasjøens våtmarksområder hos UNESCOs verdensarvsenter]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Pacific Star
**Pacific Star** er en britisk militær kampanjemedalje tildelt for tjeneste i Stillehavet, Malaya og Øst-Asia under andre verdenskrig.

Utforming
---------

Pacific Star er utformet som en stjerne med seks tagger og er laget av bronse. Forsiden har en midtmedaljong som viser kong Georg VIs kronede monogram omgitt av en bord med innskriften «THE PACIFIC STAR». Baksiden er slett, men kan i noen tilfeller ha mottagerens navn inngravert. 

Medaljen er opphengt i et bånd med en smal gul midtstripe med bredere grønne kanter og utenfor dette igjen smale kanter i mørk blått bånd på den ene siden og lyst blått på den andre med brede røde striper ved hver kant av båndet. Gult og grønt skal symbolisere stillehavsstrendene og skogen. Rødt representerer den britiske hæren, mørk blått marinen og lyst blått luftvåpenet.

| Båndstriper for Pacific Star |
| --- |
| **PacificStar**  | **Pacific Star**med spennen ***Burma*** |
|

Tildeling
---------

Medaljen ble tildelt for stridstjeneste i Stillehavet mellom 8. desember 1941 og 2. september 1945 og for stridstjeneste andre steder i Kina, Hongkong, Malaya, Britisk Nord-Borneo, Brunei, Sarawak, Labuan og Sumatra etter nærmere bestemte vilkår og datoer.

Tjenestegjørende i Hongkong, Kina og Indonesia kunne etter nærmere bestemmelser også tildeles medaljen. Personell i marinen kunne, etter å ha blitt tildelt 1939–1945 Star, også gjøre seg fortjent til Pacific Star ved tjeneste i stillehavsområdet.  Krigsseilere i handelsflåten kvalifiserte også for medaljen. Personell i Royal Air Force måtte ha gjennomført ett operasjonstokt mot fienden for å bli tildelt medaljen.

Den som etter å ha gjort seg fortjent til Pacific Star også kvalifiserte seg til Burma Star, ble ikke tildelt en ekstra medalje. I stedet ble medaljebåndet for Pacific Star utstyrt med båndspenne med innskriften «BURMA». På båndstripen ble dette markert med en rosett.

Medaljen ble i hovedsak tildelt tjenestegjørende i Royal Navy og til australsk og nyzealandsk personell.

Se også
-------

* 1939–1945 Star
* Africa Star
* Air Crew Europe Star
* Arctic Star
* Atlantic Star
* Burma Star
* France and Germany Star
* Italy Star

Referanser
----------

1. ↑  John W. Mussell: *The Medal Yearbook 2014*, Honiton: Token Publishing, 2013, s. 185.
2. 1 2 3  «Pacific Star: Malaya, Singapore and the Pacific Ocean», Ministry of Defence, gov.uk. Lest 19. november 2015.
3. 1 2  «The Pacific Star Eligibility Rules» Arkivert 15. januar 2015 hos Wayback Machine. New Zealand Defence Force. Lest 19. november 2015
4. ↑  Peter Duckers: *British Military Medals: A Guide for the Collector and Family Historian*, Barnsley: Pen and Sword, 2009, s. 110.
Ordet **antiautoritær** er knyttet til frihetlige sosialistiske og anarkistiske retninger som er motstandere av autoritær ledelse og stram disiplin – også i partier og bevegelser på venstresiden.

Studentopprøret i 1968 tok i likhet med andre spontane opprør anti-autoritære former. For det første betydde det personlig konfrontasjon med autoritetene. Professorer, som mange tidligere var redde for, blei nå åpent motsagt. Som under den franske revolusjonen begynte folk å si "du", også til autoriteter man før frykta. For det andre betydde opprøret utviklingen av teorier om anti-autoritær ledelse, for eksempel at universitetet skulle styres av alle. Professorene skulle ikke ha mer formell makt (stemmerett o.l.) en andre. Man skulle lytte til alle som hadde noe fornuftig å si, herunder også professorer. Dette blei kalt «rasjonell autoritet».

Etter 1968 utviklet de anti-autoritære seg i forskjellige retninger. Noen gikk til anarkismen, noen blåste liv i den stalinistiske form for demokratisk sentralisme, andre forsøkte å fastholde og videreutvikle begrepet om rasjonell autoritet og masseorganisering uten autoritær ledelse. I praksis ble det den nye kvinnebevegelsen som mest konsekvent og med størst personlig opplevelse av frigjøring førte det anti-autoritære opprør videre.

Denne videreføring kom til å markere frontene: Motsetningen mellom det å kjøre frem med anti-autoritær retorikk mot de etablerte makthavernes undertrykkelse, og å tillate alle slags autoritære metoder innenfor sin egen organisasjon, familie eller miljø forøvrig. Altså motsetningen mellom feminister som ønsket demokratisk sentralisme innad i sin organisasjon og anarkafeminisme.

Se også
-------

* Autoritær