recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Webcal** er en uniform ressursidentifikator (URI) -ordning for å aksessere iCalendar filer. WebCal lar brukere opprette og vedlikeholde en interaktiv hendelses-kalender eller et planleggingssystem på et nettsted eller i en applikasjon.

`webcal`-ordningen ble utviklet for bruk sammen med Apple sin Kalender (som da het *iCal*, ikke til å forveksle med iCalendar), og har siden blitt en vanlig de facto-standard for å aksessere iCalendar-formaterte filer via WebDAV, vanligvis ved hjelp av GET-metoden. Webcal er ikke en offisiell URI-ordning (som for eksempel `http` og `FTP` som registrerte hos IANA). Per 2012 september 23 hadde webcal-ordningen status som foreløpig registrert hos IANA. Webcal-protokollprefikset brukes for å utløse en ekstern protokollbehandler som sendes URL-en av .ics-filen istedet for å bli sendt det nedlastede innholdet i filen (på omtrent samme måte som `feed` noen ganger brukes for å utløse eksterne RSS-lesere). Tanken var at med dette protokollprefikset skal *målfilen* abonneres på i stedet for å *importeres* til kalenderapplikasjonen, hvilket ville skjedd ved en enkel nedlasting.

Behandlingsprogram
------------------

Notable programvarepakker og webapplikasjoner som støtter webcal-protokollen inkluderer:

* Google-kalender
* Microsoft Outlook
* Mozilla Lightning

Alternative protokoller
-----------------------

CalDAV og GroupDAV er begge anstrengelser for å gi WebDAV-basert tilgang til kalenderlagre med finere granularitet. CalDAV Access protocol er standardisert av IETF og publisert som RFC 4791. Utvidelser til CalDAV for automatisert planlegging er også standardisert som RFC 6638.

Ingen av disse protokollene krever bruk av URI-er i `DAV-`stil. Istedet krever begge utkastene bruk av HTTP OPTIONS-funksjonen for å returnere at serveren støtter kalenderutvidelser.

Referanser
----------

1. ↑  «WebCal Documentation Part 1». Arkivert fra originalen 19. november 2022. Besøkt 19. november 2022.
2. ↑  «Resource Identifier (RI) Scheme name: webcal».
3. ↑  «Open Webcal Links with Google Calendar».
4. ↑  «View and Subscribe to Internet Calendars».
5. ↑  «Creating New Calendars».

Eksterne lenker
---------------

* RFC 4324 : Calendar Access Protocol (CAP)
* RFC 5545 : Internet Calendaring and Scheduling Core Object Specification (iCalendar) (erstatter RFC 2445 )
* Webcal description and rationale archived at the Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Kalenderprogramvare |
| --- |
| Standarder | 
* iCalendar
* CalDAV
* DAViCal
* Web Calendar Access Protocol
* Webcal
* Relaterte standarder:
	+ SyncML
	+ vCard
	+ WebDav

 |
| Nåværende implementasjoner | 
* ical (Unix-pakke)
* cal (Unix-kommando)
* Kontact
* GNOME Evolution
* Google Kalender
* Kalender (Apple)
* Calendar (Windows)
* Microsoft Outlook
	+ Outlook Web Access
	+ Outlook.com
* Yahoo! Calendar

 |
| Utgått | 
* MobileMe
* Mozilla Calendar Project

 |
**Carl Mayet** (1810–1868) var en tysk sjakkmester.

Mayet kom fra en hugenottfamilie. Han studerte jus i Berlin og Heidelberg og arbeidet senere i det prøyssiske rettsvesenet.

Ved siden av Ludwig Bledow, Paul Rudolf von Bilguer, Tassilo von Heydebrand und der Lasa og fetteren Wilhelm Hanstein var Mayet fra 1836 en av de ledende i Berlinerskolen, ei gruppe mesterspillere i *Berliner Schachgesellschaft*. Fra 1850-årene var han den siste aktive spilleren i gruppa.

Mayet bidro med verdifulle analyser over spansk åpning til den første utgaven av *Handbuch des Schachspiels*. Ved siden av matcher mot de andre mestrene i Berlin, spilte han matcher mot ledende sjakkspillere som József Szén (1839 +2 =1), Augustus Mongredien (1845 +3 -3 =1), Daniel Harrwitz (rundt årsskiftet 1847/48 +2 -5 =2) og Jean Dufresne (1853 +5 -7). Når Adolf Anderssen var på gjennomreise eller ferierte i Berlin, spilte Mayet ofte mot ham.

Mayet deltok i sjakkturneringen i London 1851, men ble slått ut av Hugh Alexander Kennedy i første runde. I 1853 deltok Mayet i det første klubbmesterskapet i *Berliner Schachgesellschaft* og kom på tredjeplass, etter Jean Dufresne og Max Lange.

Litteratur
----------

* Mario Ziegler: *Das Schachturnier London 1851*. ChessCoach, St. Ingbert 2013. ISBN 978-3-944158-00-6, s. 98–101

Referanser
----------

1. ↑  O. Koch: *Karl Mayet*, i *Deutsches Wochenschach* 1908, s. 121–127.
2. ↑  Ref. Tassilo von Heydebrand und der Lasa, *Berliner-Schach-Erinnerungen* (1859), s. 21ff.
3. 1 2  O. Koch: *Karl Mayet*, i *Deutsches Wochenschach* 1908, s. 123.
4. ↑  *Schachzeitung* 1848, s. 95.
5. ↑  O. Koch: *Karl Mayet*, i *Deutsches Wochenschach* 1908, s. 125.

Eksterne lenker
---------------

(en) Carl Mayet – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Carl Mayet – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* *Carl Mayet*, nekrolog i *Neue Berliner Schachzeitung*, 1868, s. 161
Den amerikanske generalen Douglas MacArthur er en av de mest kjente eksempler på en mulig ordrenekt, her med president Harry S. Truman, hvis autoritet han undergravde og ble avsatt på grunn av  Foto: United States Department of State 
**Ordrenekt** eller **insubordinasjon** er en handling hvor en person innenfor et hierarki med vitende og vilje motsetter seg ordre fra overordnet. Nektelse av en ulovlig eller uetisk ordre er ikke ordrenekt, jfr Nürnbergprosessene; ei heller en ordre som ikke er innenfor rammer for autoritet for vedkommende som gir ordren. 

I en hierarkisk organisasjon som er avhengig av at personer innenfor hierarkiet utfører ordre, er ordrenekt vanligvis forbundet med ulike former for straff.

Eksterne lenker
---------------

* «Ordrenekt som grunnlag for avskjed eller oppsigelse», fra nettsidene til Utdanningsforbundet
* Om ordrenekt i arbeidslivet Arkivert 3. september 2014 hos Wayback Machine. fra nettstedet oppsigelse.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Må ikke forveksles med iPhone SE 1.
Den andre generasjonen av **iPhone SE** (forkortelse for *Special Edition*, engelsk for «spesiell utgave»), også kjent som **iPhone SE 2** eller **iPhone SE 2020**, er en smarttelefon i Apple sin iPhone-serie som ble presentert 15. april 2020. Forhåndsbestilling åpnet 17. april 2020, og de første telefonene ble levert 24. april 2020. iPhone SE 2 er en del av 13. generasjon av iPhone sammen med iPhone-11 og 11 Pro/Pro-Max. Telefonen ble markedsført som en budsjettelefon og hadde en utsalgspris på 399 amerikanske dollar i USA.

### Utseende

Mens iPhone SE 1 deler samme fysiske størrelse som iPhone 5s og innmat som iPhone 6S, så har iPhone SE 2 samme formfaktor som iPhone 8 og mye den samme innmaten som iPhone 11 inkludert A13 Bionic SoC (i motsetning til A11 Bionic SoC som ble brukt på iPhone-8-serien). Telefonen bruker Nano SIM-kort for funksjoner som ringing og 4G. iPhone SE 2 har frontkamera for videosamtaler og bilder. Kameraet med vidvinkellinse er på baksiden, og tar skalte Smart HDR-2 bilder som ifølge Apple skal være bedre enn Smart HDR-funksjonen på iPhone XS og iPhone XR.

Bilde av et skrujern i eske fra iFixitSkrujern som kan brukes på iPhone mobiler. iPhoner SE (utkommet i 2020) og tidligere model krever femkantet bits. Type p2 fra levrandøren iFixiit
Denne utgaven kom lansert med en bakside av glass, og ble solgt med enten Rød Hvit eller Sort bakside. Rammen i metall kan ses langs sidene, mens porten for å lade opp telefonen er på undersiden, sammen med høytalerne. Rammen holdes sammen av deler på undersiden skrus løs ved reparasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  Apple. «iPhone SE: A powerful new smartphone in a popular design - Apple». Apple Newsroom (apple.com). Arkivert fra originalen 28. april 2020. Besøkt 6. mai 2020.
2. ↑  Annie Gaus. «Who Apple Is Targeting With Its New iPhone SE - TheStreet». TheStreet (TheStreet.com). Besøkt 11. mai 2020.
3. ↑  Peters, Jay (15. april 2020). «How the second-gen iPhone SE compares to the iPhone 11». *The Verge*. Besøkt 18. april 2020.
4. ↑  Stephen Shankland. «iPhone SE outclasses all Android phones thanks to Apple's A13 chip». MSN News (MSN.com). Arkivert fra originalen 29. april 2020. Besøkt 6. mai 2020.
5. ↑  Sareena Dayaram. «How iPhone SE 2020 specs compare to old iPhone SE, iPhone 8, iPhone XR, iPhone 11 - CNET». CNET (cnet.com). Besøkt 6. mai 2020.
Eikenipler på 12 mm og 16 mm
En **eikenippel** er en sykkeldel på eikehjul (den vanligste typen sykkelhjul) som strammer eikene mellom felgen og navet. Eikeniplene kan justeres for å eliminere eventuelt kast i høyden og sideveis.

Konstruksjon
------------

Det finnes mange forskjellige typer nipler. De vanligste typene er en sylinder med skulder og spor til eikenøkkel på utsiden, og gjenger inni. Tradisjonelt monteres niplene tredd gjennom hull i felgen slik at skulderen får anlegg mot felgens utside, slik at den smale enden vil peke innover mot navet. Stramming eller løsning av eiken vil påvirke felgens posisjon sammenlignet med navet.

Gjengetyper
-----------

Typiske eiker har gjengestigning på 0.454 mm, og kan være av gjengetypene som Fg 2, Fg 2.3 eller Fg 2.6. Det er viktig at det er samme gjengetype på eikene og niplene, og dersom man kjøper eiker løst følger det vanligvis med nipler med passende gjenger.

Materialer
----------

Aluminium eller forniklet messing er vanlige materialer for eikenøkler, mens eikene ofte er av stål. Messing er tyngre, men mer holdbart og mindre utsatt for korrosjon, avrunding av nøkkelsporet strammer, brekkasje og kaldsveising. Aluminium har derimot fordelen av å være langt lettere. Dersom det brukes alunipler bør eikene være lange nok til å entre hele gjengepartiet for å lasten skal bæres nært hodet til eikenippelen.

Se også
-------

* Eikenøkkel, for en oversikt over de tre vanligste nippeltypene

Referanser
----------

1. ↑  «Bicycle Screw Thread DIN 79012». Besøkt 4. desember 2021.
2. ↑  «Succeeding with aluminum nipples». Arkivert fra originalen 10. januar 2016. Besøkt 6. januar 2016.

| * v
* d
* r
Sykkeldeler |
| --- |
| Ramme | 
* Styre
* Styrefremspring
* Styrerør
* Styrelager
* Gaffel
	+ Gaffelende
	+ Girøre
* Setepinne
* Sadel
* Kranklager
* Demping
* Geometri

 | Diagram |
| Hjul | 
* Dekk
	+ Pariser
	+ Kanttråd
		- Slange
		- Slangeløs
* Dekkventil
* Ventilhette
* Eike
* Eikenippel
* Hurtigkobling
* Nav
	+ Fastnav
	+ Frinav
	+ Mikronav
	+ Flippflopp
* Platehjul

 |
| Drivverk | 
* Pedal
* Effisiens
	+ Meter per pedalomdreining
* Kranksett
	+ Frikrank
	+ Klinge
* Kjede
* Kjedelås
* Krans
	+ Frikrans
	+ Kassett
* Kjedestrammer
* Gir
	+ Kjedegir
	+ Navgir
	+ Automat
	+ Girkasse
* Drev
* Kjedeløs
	+ Akseldrift
	+ Beltedrift
	+ Snordrift

 |
| Kabling | 
* Girskifter
* Bowdenkabel
* Kabelføring
* Brems
* Endehylse

 |
| Utstyr | 
* Bjelle
* Flaskestativ
* Sykkelkåpe
* Sykkeldata
	+ Fart
	+ Effekt
	+ Kadens
	+ Puls
* Støtte
* Lys
* Skjerm
* Sykkelpakking
	+ Bagasjebrett
	+ Lav frontbærer
	+ Kurv
	+ Sidevesker
	+ Seteveske
* Eikekort
* Refleks
* Klesbeskytter
	+ Frakkbeskytter
	+ Kjedeskjerm
* Styrevotter
* Støttehjul
* Sykkelverktøy
* Varselpinne

 |
**Skolastikken** (av latin *scholasticus* = lærd) var en teologisk og filosofisk retning, utbredt på katedral- og klosterskoler i Europa fra 1100- til 1500-tallet, og opptatt av å forene kristen dogmatikk med Platon og Aristoteles' logikk.

Thomas Aquinas var den mest betydningsfulle bidragsyteren, med sitt ønske om å bygge bro mellom tro og fornuft. Han mente at vi må forstå Gud gjennom verden, og ikke «verden gjennom Gud» som Augustin kunne ha sagt. Thomas Aquinas var dessuten som alle andre skolastikere inspirert av Aristoteles, og hevdet blant annet at privat eiendomsrett ikke var syndig, men en del av den naturlige orden. Sosiale forskjeller ble begrunnet som «vårherres mening».

I starten var fagkretsen opptatt av logikk og grammatikk som den gang ble regnet som et filosofisk fag og førte til at man ble hengende fast i språkanalyse som filosofisk redskap. På slutten av 1200-tallet hadde fagkretsen vokst til å omfatte også etikk, sjelelære, fysikk og metafysikk. I løpet av 1500-tallet ga de fleste universiteter opp den skolastiske filosofiundervisningen, mens mange katolske læresteder holdt fast på retningen til utpå 1600-tallet.

Skolastikken satte kristne standarder for hvordan man utfører økonomisk aktivitet, og forklarte dette ut i fra viktige prinsipper som privat eiendomsrett, rettferdig pris, og ågerrenter som var sett på som syndig og forkastelig. Man skulle ikke tjene penger på penger.

Etter 1350-tallet engasjerte skolastikken seg i spissfindige spekulasjoner rundt spørsmål som hvor Gud befant seg før skapelsen, og om en mus som spiser av en oblat, får i seg noe av Kristi legeme; om avklippet hår og negler får noen andel i oppstandelsen, og om hvordan Kristus kunne bli menneske i jomfru Marias livmor. Religiøse sinn vendte seg i stedet mot mystikken, andre mot humanismen med sin fordypelse i antikkens kultur, og mot reformasjonen som tok teologien tilbake til Bibelens ordlyd.

Se også
-------

* Føydalismen

Referanser
----------

1. ↑  «skolastikk» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 25. mai 2023 fra
2. ↑  Ebbesen, Sten: «skolastik» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 25. maj 2023 fra
3. ↑  Lorenz Bergmann: *Kirkehistorie*, bind 1 (s. 267), forlaget Haase, København 1973
4. ↑  Lorenz Bergmann: *Kirkehistorie*, bind 1 (s. 208)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
Sprekkedal i Tivedens nasjonalpark, Sverige
**Sprekkedal** er en landform som er oppstått på grunn av spenninger i og oppsprekking av jordskorpen. Norwegian biodiversity information centre definerer sprekkedal som «mindre daler og kløfter langs sprekker og svakhetssoner i fjellgrunnen». Sprekkesonene vil med tiden bli erodert og gravd ut av blant annet nedbør, elver eller isbreer. Fenomenet finnes i alle størrelser, fra bare noen meter i bredde, slik som Mørkgonga på Ringerike, til de mer egentlige daler som langs innsjøen Rottnen i Värmland. Ellers finnes det også sprekkedaler som er langt ifra små. Den største er Riftdalen i Øst-Afrika, men her spiller også forkastninger en rolle. Denne dalen betegnes derfor også som en forkastningsgrøft. Riftdalen strekker seg fra Malawisjøen i sør gjennom det vestlige Tanzania, Uganda og Etiopia til Rødehavet. Det samme systemet fortsetter nordover gjennom Rødehavet og Jordandalen.

Sprekkesonene kan ofte gå på tvers av hverandre, slik som terrenget langs Songdalselva i Agder. Elva renner lenge i en sørøstlig retning ned til Rosseland. Her fortsetter den ikke i samme retning gjennom Rossevannet, men dreier sørvestlig og følger en annen sprekkedal i samme retning som Farvatnet peker. Her skifter elva også navn, og blir hetende Søgneelva.

Se også
-------

* Riftdal
* Graben
* Forkastning

Referanser
----------

1. ↑  «Sprekkedal». Norwegian biodiversity information centre. Besøkt 6. juni 2021.
2. ↑  «Riftdalen». *Store Norske Leksikon*. Länsstyrelserna. Besøkt 6. juni 2021.
3. ↑  Gjessing, Just (1978). *Norges landformer*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 35. ISBN 82-00-01772-9.
4. ↑  «Søgneelva». *Verneplan for vassdrag*. NVE. Arkivert fra originalen 13. august 2023. Besøkt 13. august 2023.
**Paraplyorganisasjon** er en organisasjon som har andre organisasjoner – ikke individer – som medlemmer. Organisasjonene som er sluttet sammen i en paraplyorganisasjon har som regel felles interesser, eller arbeider innenfor samme interesseområde eller samfunnssektor. Medlemskap i paraplyorganisasjonen innebærer som regel ikke at medlemsorganisasjonene pådrar seg noen forpliktelser, ettersom de beholder retten til å fatte sine vedtak på selvstendig grunnlag. Et beslektet begrep er meta-organisasjon, som henspiller på at det dreier seg om en organisasjon dannet av andre organisasjoner.

Norske eksempler
----------------

På arbeidslivsområdet er hovedsammenslutningene av fagforeninger og bransjeforbund, Landsorganisasjonen i Norge og Næringslivets Hovedorganisasjon, eksempler på paraplyorganisasjoner. Et eksempel fra et annet området er Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité, som organiserer særforbundene i norsk idrett. I en nyere kartlegging anslås det at det finnes rundt 300 paraplyorganisasjoner i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2  Arnesen, Daniel (2018). *Mellom organisering, politikk og forvaltning : en studie av nasjonale paraplyorganisasjoner i Norge*. Senter for forskning på sivilsamfunn og frivillig sektor. ISBN 978-82-7763-593-4.
2. ↑  Ahrne, Göran (2008). *Meta-organizations*. Cheltenham, Glos, UK: Edward Elgar. ISBN 978-1-84720-950-4. OCLC 220005307.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Supraorganizations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Hans Frölicher** (født 3. desember 1887 i Solothurn i Sveits; død 30. januar 1961 i Bern) var en sveitsisk diplomat. Fra 1938 til 1945 var han sitt lands sendemann i Berlin, da Tyskland ble styrt av Adolf Hitler.

Han ble i perioder under annen verdenskrig gjenstand for misnøye i noen kretser i Sveits, og dette igjen i 1990-årene, ettersom han ble oppfattet som i overkant tyskvennlig.[] At hans innstilling var at den sveitsiske nøytralitetspolitikk burde særlig støtte seg til et godt forhold til Tyskland og Italia, er uten tvil riktig.[] Det er imidlertid et annet spørsmål om han i dette spørsmål og som ambassadør gav uttrykk for sin helt personlige oppfatning, eller om han hadde ryggdekning i toneangivende kretser i det sveitsiske utenriksdepartement og sveitsiske politiske samfunn.[]

Litteratur
----------

* Thomas Hürlimann: *Der Gesandte*. Zürich: Amman, 1990.
* Hans Frölicher: *Meine Aufgabe in Berlin*. Zur Erinnerung an Hans Frölicher, schweizerischer Gesandter in Berlin, 1938-1945. Privatdruck. Wabern bei Bern: Büchler, 1962.
* DDS, Bd. 13, no. 303: Hans Frölicher an den Vorsteher des EPD, M. Pilet-Golaz, 11. Juni 1940 (www.dodis.ch)
* DDS, Bd. 13, no. 383 und 392: Hans Frölicher, an den Chef der AfA, P. Bonna, 17. September 1940, (3. Oktober 1940). (www.dodis.ch)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**Nadezjda Adolfovna Ioffe** (russisk: Надежда Адольфовна Иоффе, født 1906, død 18. mars 1999) var en sovjetisk trotskist og datter av den tidlige sovjetlederen Adolf Ioffe.

Ioffe sluttet seg til den trotskistiske venstreopposisjonen innen det sovjetiske kommunistiske parti kort etter at den ble dannet i 1923, og ble sendt i eksil fra Moskva i 1929. Hun ble arrestert på nytt med begynnelsen av den store terroren i 1936 og sendt til arbeidsleirene ved Kolyma i Sibir, der hennes første ektemann, trotskisten Pavel Kossakovskij, ble drept i 1938. Hun var senere den siste person som så Leo Trotskijs første hustru, Aleksandra Sokolovskaja, i live, i Kolyma i 1938.

Etter Josef Stalins død i 1953 ble Ioffes domfellelse annullert, og hun vendte tilbake til Moskva i 1956. Hun skrev en erindringsbok, *Back in Time: My Life, My Fate, My Epoch* i 1971-1972, som først ble publisert i Moskva etter Sovjetunionens oppløsning i 1992. Hennes familie emigrerte til USA mot slutten av hennes liv, og hun slo seg ned i Brooklyn i New York City. Hun arbeidet på farens biografi og hans brev frem til sin død i 1999 på sykehus i Brooklyn i en alder av 92 år.

Hennes levninger ble bragt til Moskva og ble gravlagt på Novodevitsjijkirkegården.

Verker
------

* Nadezhda Joffe. *Back in Time: My Life, My Fate, My Epoch*, Oak Park, MI, Labor Publications, 1995, ISBN 0-929087-70-4 (translated from the Russian by Frederick S. Choate) Original Russian title *Vremya Nazad*
* Nadezhda Joffe. *On Trotsky's Romances, Real and Imagined*, a letter published in *Novoye Russkoye Slovo*, March 18, 1997

Litteratur
----------

* Helen Halyard. *Nadezhda Joffe 1906 - 1999. Obituary* in *Workers' Liberty* #57, 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
The Great Barrington Declaration
***The Great Barrington Declaration*** er en uttalelse utarbeidet ved American Institute for Economic Research i Great Barrington, Massachusetts, og undertegnet der den 4. oktober 2020. Den tar til orde for en alternativ, risikobasert tilnærming til COVID-19-pandemien som involverer «fokusert beskyttelse» av de som er mest utsatt, og søker å unngå eller minimere den samfunnsmessige skaden av COVID-19-nedstegninger.

Erklæringen krever at personer med betydelig lavere risiko for å dø av COVID-19 – så vel som de med høyere risiko som ønsker det – skal få lov til å gjenoppta sitt normale liv og arbeide normalt på de vanlige arbeidsplassene sine i stedet for hjemmefra, sosialt samvær på barer og restauranter, og samling på sports- og kulturarrangementer. Erklæringen hevder at økt infeksjon av de med lavere risiko ville føre til en oppbygging av immunitet i befolkningen som til slutt også ville beskytte de med høyere risiko mot Wuhan-viruset.

Referanser
----------

1. ↑  «AIER Hosts Top Epidemiologists, Authors of the Great Barrington Declaration». American Institute for Economic Research. 5. oktober 2020. Arkivert fra originalen 9. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.
2. ↑  Reynolds, Matt (7. oktober 2020). «There is no 'scientific divide' over herd immunity. There's a lot of talk of scientists divided over COVID-19, but when you look at the evidence any so-called divide starts to evaporate». *Wired*.
3. ↑  Lenzer, Jeanne (7. oktober 2020). «Covid-19: Group of UK and US experts argues for "focused protection" instead of lockdowns». *British Medical Journal*. British Medical Association. 371: m3908. PMID 33028622. doi:10.1136/bmj.m3908.
4. ↑  Sample, Ian (7. oktober 2020). «Why herd immunity strategy is regarded as fringe viewpoint». *The Guardian*.
5. ↑  Sample, Ian (6. oktober 2020). «Scientists call for herd immunity Covid strategy for young». *The Guardian*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Invictus Games** er et internasjonalt multiidrettsarrangement, lansert av prins Harry, der sårede og syke soldater og krigsveteraner konkurrerer i idretter som rullestolbasketball, sittende volleyball og innendørs roing. Arrangementet er oppkalt etter Invictus, latin for "ubeseiret", og ble lansert etter inspirasjon fra Warrior Games, et lignende arrangement fra USA. De første Invictus Games fant sted i mars 2014 i Queen Elizabeth Olympic Park i London.

Lansering
---------

Installasjon av en stor plakat av en industriklatrer for Invictus Games i Düsseldorf 2023.
Invictus Games ble lansert 6. mars 2014 av prins Harry på Londons Copper Box, som ble brukt som arena under OL i 2012. Han hadde sett et britisk lag konkurrere i det amerikanske Warrior Games i Colorado i 2013, og ønsket å bringe konseptet for et lignende internasjonalt idrettsarrangement til Storbritannia. Med støtte fra Londons borgermester Boris Johnson, Londons organisasjonskomité for OL og PL og forsvarsministeriet ble arrangementet planlagt og etablert over en periode på ti måneder. Finansiering på én million pund ble sikret fra Royal Foundation, en ideell stiftelse etablert av prins Harry sammen med hertugen og hertuginnen av Cambridge, og en tilsvarende sum fra staten, kunngjort av finansminister George Osborne, basert på inntekter fra bøter utstedt til banksektoren etter Libor-skandalen. Invictus Games ble også sponset av Jaguar Land Rover.

Referanser
----------

1. ↑  «Prince Harry launches Paralympic-style games for soldiers». BBC News. 6. mars 2014. Besøkt 6. mars 2014.
2. ↑  «What this inspiring contest means to me». 6. mars 2014. Besøkt 6. mars 2014.
3. ↑  «Prince Harry launches Invictus Games for injured troops at Olympic Park». *The Guardian*. 6. mars 2014. Besøkt 6. mars 2014.
4. ↑  Jobson, Robert (6. mars 2014). «London will host Prince Harry's version of the Warrior Games». *London Evening Standard*. Besøkt 9. mars 2014.
5. ↑  Sherwin, Adam (6. mars 2014). «Prince Harry wins £1m funding in LIBOR bank fines to help stage 'Invictus Games' for injured servicemen and women at the Olympic Park». *The Independent*. Independent Print Limited. Besøkt 6. mars 2014.
6. ↑  «Prince Harry launches 'Invictus Games' for wounded veterans». Postmedia News. 6. mars 2014. Arkivert fra originalen 24. mai 2014. Besøkt 7. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Invictus Games – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

	+ Invictus Games 2014
	+ Invictus Games 2016
	+ Invictus Games 2017
**BAMA Gruppen AS** er en norsk virksomhet innen fersk frukt, bær, grønnsaker, salater og poteter. Selskapet opererer også innen andre ferske produkter som blomster og planter, ferske drikker og påsmurte produkter. BAMA håndterer årlig over 500 000 tonn ferske produkter fra 1400 leverandører i 85 land på alle kontinenter. Norsk frukt og grønt står for 34 prosent. Konsernet sysselsetter rundt 3400 medarbeidere og omsatte for ca. 21 milliarder kr i 2022.

Virksomhet
----------

I Lardal ligger Lågendalspakkeriet som er et av landets største potetpakkeri.

Historie
--------

Christian Marius Emil Matthiessen startet en agenturforretning i Oslo i 1886. I begynnelsen var trelast hovedsatsingsområdet. I 1905 startet selskapet med å importere bananer. På grunn av aktiv markedsføring ble selskapet etterhvert også omtalt som *Banan-Matthiessen*. I 1981 endret man navnet fra Chr. Matthiessen AS til BAMA Gruppen AS.

BAMA eies av tre selskaper, der Reitan-familien eier 20 prosent, Nergaard-familien eier 34 prosent og NorgesGruppen eier 46 prosent.

Selskapet har lokale avdelinger i hele landet, i tillegg til pakkerier og foredlingsproduksjon. Virksomheten i Sverige produserer og selger måltidsløsninger til eget marked, gjennom selskapet i Polen Sources og selges frukt og grønnsaker til Europa, mens virksomhetene i Holland leverer bær, eksotiske produkter og blomster til Norge.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Francis Hans (Frank) Johnston** også kalt **Franz Johnston** (navneskifte i 1927) født i Toronto 19. juni 1888, - død samme sted 19. juli 1949, var en kanadisk maler som var medlem av kunstnergruppen Group of Seven.

Han var utdannet i Toronto og Pennsylvania Academy of Fine Arts, der han var ferdig 1912. Han arbeidet deretter som formgiver og illustratør, og fikk jobb ved Royal Air Force Aerial Gunnery School i Beamsville, Ontario i 1918 som dokumentator for Canadian War Memorials.

Selv om han var med på turer til Algoma med gruppemedlemmer allerede i 1918 og 1919, og deltok med flest bilder på startutstillingen i 1920, dro han allerede i 1921 til Winnipeg for å bli leder ved kunstskolen der.

Han var forøvrig den eneste i gruppen som benyttet tempera som malemedium. Dette hadde virkning på stilen hans, som var mere på den dekorative siden enn kollegenes. Han ble gjennom karrieren mere og mere opptatt av lysets innvirkning på reflekser i vann og snø. Han malte over 250 bilder i løpet av livet, og fikk solgt de fleste, noe som var sjelden for kanadiske kunstnere på den tid.

Han tok forøvrig avstand fra gruppen noe senere.

Kilder
------

* «Terre Sauvage» - utstillingskatalog, Lillehammer kunstmuseum år 2000 ISBN 0-88884-705-X

Referanser
----------

1. ↑   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Francis Hans or Franz or Frank Johnston, Benezit-ID B00095372, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Frank Hans Johnston, Find a Grave 10482, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Johnston – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
*For bilmodellen, se Opel Adam.*

**Adam Opel** (født 9. mai 1837 i Rüsselsheim i storhertugdømmet Hessen, død 8. september 1895 i Rüsselsheim) var en tysk industrimann.

Opel startet sin karriere hos en låsesmed, før han reiste ut i Europa som tenåring. Han ble raskt fascinert av symaskiner, og i 1863 åpnet han en fabrikk i Rüsselsheim for å masseprodusere slike maskiner.

I 1868 giftet Opel seg med Sophie Marie Scheller. De fikk fem sønner: Carl, Wilhelm, Heinrich, Friedrich og Ludwig. Alle fem ble senere involvert i familiebedriften.

I 1885 utvidet Opel til produksjon av sykler. Adam Opel skal ha vært skeptisk til å starte bilproduksjon. Årsaken skal ha vært at han trodde bilen først og fremst ville komme til å bli "et leketøy for rikmannssønner", snarere enn et nyttig kjøretøy. Opels bilproduksjon startet således etter grunnleggerens død.

Han døde i 1895, da selskapet var Europas ledende innen produksjon av symaskiner, og hadde en produksjon på over 2.000 sykler årlig.

Tre år etter Adam Opels død begynte familien Opel å lage automobiler, et område der selskapet senere kom til å få en ledende stilling i Europa.

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=adam;n=opel[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17706906b[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id opel-adam[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p16240.htm#i162397, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Opel Club Arkivert 18. juli 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
Marinen og Bastion Prins Carl
**Marinen** er et gammelt forsvarsanlegg ved Nidelva i Trondheim. I dag er området et rekreasjonsområde for byens befolkning. 
Marinen dannet sammen med *General von Hüths bastion* og Bastion Prins Carl et forsvarsanlegg som skulle beskytte byen mot fiendtlige marinefartøyer. 
Anlegget ligger mellom Nidarosdomen og Erkebispegården på den ene siden, 
og Nidelva på den andre, og strakk seg helt fra Gamle Bybro til Elgeseter bru.

Området der dagens bygninger står, var opprinnelig en del av forsvarsverket av bastioner og pallisader lands Nidelven. De fikk ved begynnelsen av 1800-tallet en ny og utvidet funksjon. Forsvarsverkene rundt Trondheim var opprinnelig bygd for å beskytte mot angrep fra øst. Britenes angrep på København i 1801 og 1807 viste potensialet til fiendtlige marinefartøyer. På denne bakgrunnen fikk sjøforsvaret og kystfortene en større plass. Det ble etablert en opplagsplass for flotiljen og et verft for bygging og vedlikehold av fartøyer på Marinen.

Anlegget hadde store dimensjoner med bygninger langs Nidelven helt til Elgesæter bru. Men store deler av anlegget har gått tapt ved brann eller riving. I dag gjenstår kun seks bygninger. De siste gjenværende skur for kanonsjalupper ble revet i 1960-årene. Området brukes i dag som rekreasjonsområde for byens befolkning.

Kilder
------

* Britt-Alise Hjelmeland, Janne Wilberg (2000): Landsverneplan for Forsvaret : verneplan for eiendommer, bygninger og anlegg: Katalog Sør- og Vestlandet, Trøndelag og Nord-Norge, s. 162-65. Forsvarets bygningstjeneste. ISBN 8279720057.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Marinen (Trondheim)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
I USA er **Adult Protective Services** (**APS**) en sosialtjeneste for eldre som er særlig sårbare for misbruk, neglisjering eller utnyttelse. Brukerne klarer gjerne ikke å ta vare på seg selv på grunn av fysiske eller kognitive funksjonsnedsettelser. Tjenestene til APS består hovedsakelig i eldrevern, og tilbys for eksempel i Ohio til personer som er 60 år eller eldre. Noen steder tilbyr APS også tjenester innen voksenvern til yngre voksne fra 18 år og eldre dersom de har funksjonshemninger og regnes som særlig sårbare.

Tilbudet kan variere stort mellom ulike delstater og lokale nivåer. Tjenester spenner fra innledende undersøkelser til eventuelt påfølgende helsetjenester, juridiske inngrep og oppnevnelse av verge. Funksjonshemminger kan skyldes aldring, utviklingshemming, fysiske funksjonshemninger, psykisk lidelse eller kognitive funksjonsnedsettelser. Former for misbruk inkluderer fysisk, emosjonell, verbal og seksuell misbruk, samt økonomisk utnyttelse. Selvforsømmelse regnes også ofte som en grunn til vern.

Det har vært diskutert om man burde opprette voksenvern og eldrevern i Norge.

Se også
-------

* Voksenvern
* Eldrevern

Referanser
----------

1. 1 2  «How APS Helps | National Adult Protective Services Association». Arkivert fra originalen 29. april 2021. Besøkt 29. april 2021.
2. 1 2 3 4  O’Shaughnessy, Carol. «The Basics - The Elder Justice Act: Addressing Elder Abuse, Neglect, and Exploitation» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 14. mai 2021. Besøkt 28. april 2021.
3. ↑  «Ohio | Department of Job and Family Services Fact Sheet» (PDF).
4. ↑  «Mener voksenvern kan redde liv». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 22. mai 2022.
5. ↑  Arendalsuka. «Tryggest - fra voksenvern for de få, til voksenvern for alle». *Arendalsuka* **(norsk)**. Besøkt 22. mai 2022.
6. ↑  Samuelsen, Ewie (19. juni 2018). «Til rådmannen: – Hvor er eldrevernet?». *Sarpsborg Arbeiderblad* **(norsk)**. Besøkt 22. mai 2022.
7. ↑  «Dyrevern og barnevern, men ikke eldrevern! Ukebrev uke 50/2021». *Senior Norge*. 13. desember 2021. Besøkt 22. mai 2022.
8. ↑  «Kronikk: Stopp hjemmevolden mot eldre». *Kronikk: Stopp hjemmevolden mot eldre*. Arkivert fra originalen 22. oktober 2021. Besøkt 22. mai 2022.
Chrysler Voyager
**Flerbruksbil** (engelsk: *multi-purpose vehicle*, MPV) er en personbil som er en blanding mellom en minibuss og en forvokst stasjonsvogn.
Denne typen bil har mange praktiske fordeler, stor plass, mange seter og lett inn- og utstigning, en stor fordel for barnefamilier.

Citroën C4 Picasso II
En flerbruksbil er et praktisk kjøretøy med utallige muligheter for å innrette setearrangementet etter det spesifikke behov. Man kan velge mellom å ha mange seter i bruk og litt bagasjeplass eller få seter og mye bagasjeplass.

Renault Espace
Det er viktig at adgangen til bagasjerommet er enkel, at åpningen er stor og lessekanten lav. Bagasjerommet i de fleste flerbruksbiler rommer mellom 350 og 500 liter, det vil si at plassen omtrent fordobles når setene tas ut eller bare legges ned. Mange flerbruksbiler er utstyret med spesielle og praktiske setearrangementer.

Fiat Multipla
Flerbruksbiler er typisk fem, seks eller syvsetede. To av de flerbruksbiler som finnes på det norske markedet, Fiat Multipla og Honda FR-V har tre forseter,

En fordel ved en flerbruksbil, utover plassen og innretningsmulighetene, er inn- og utstigningsforholdene. Da bilen er høyere enn en alminnelig stasjonsvogn, kommer folk lett inn og ut, og for barnefamiliene er det lett å få barna plassert i barnestoler og seler.

Mange regner Stout Scarab fra 1932 som den første flerbruksbilen.

Referanser
----------

1. ↑  «BLAST FROM THE PAST: 1936 STOUT SCARAB». *web.archive.org*. 17. oktober 2013. Archived from the original on 17. oktober 2013. Besøkt 16. januar 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Axel Mowat** (født ca. 1592, død 27. januar 1661) var en norsk adelsmann og sjøoffiser. Mowat var engasjert i handelen mellom Norge og Shetland og slo seg opp som Vestlandets største godseier.

Mowat er nevnt som kaptein i 1628 og avanserte senere til admiral. I 1630 deltok han i toktet mot Hamburg, og mellom 1631 og 1636 hadde han ansvar for å hindre piratvirksomhet i Nordsjøen. Siste stillinga Axel hadde, før sykdom gjorde slutt på militærkarrièren, var som ansvarlig for marinens skipsverft på Flekkerøy.

Han brukte inntektene fra handelsvirksomheten og embetsinntektene til å øke jordegodset sitt, gjerne gjennom utlån av penger mot pant i fast eiendom. Denne virksomheten la grunnlag for en av Norges største jordegods. Mens Axel, broren Kristoffer og moren deres i 1624 til sammen eide et jordegods på 127,5 tønner hartkorn, eide Axel i 1639 et jordegods på hele 444 tønner hartkorn.

Axel Mowats jordegods la senere det økonomiske grunnlaget for Baroniet Rosendal.

Familie
-------

Han var sønn av Anders Mowat og Else Rustung, og ble ca. 1625 gift med Karen Knutsdotter Bildt. I ekteskapet med Karen Bildt hadde han tre barn: 

* Axel – drept i duell med Lauritz Galtung til Torsnes.
* Ukjent barn – død 1637.
* Karen Mowat – født ca. 1630, død 1675. Med henne og farens søster, som også het Karen, døde slekten Mowat ut.

Da Axel Mowat døde, var datteren Karen hans eneste gjenlevende arving. Hun ble ca. 1658 gift med Ludvig Rosenkrantz, som med grunnlag i svigerfarens jordegods opprettet baroniet i Rosendal.

Fra før sitt ekteskap med Karen Bildt fikk Axel i ca. 1620 sønnen Anders Axelson Helvik med Margrete Eriksdotter Dall. Axel anerkjente sønnen, som bodde på Ænes inntil faren skjenket ham gården Helvik i Kvinnherad. Anders fikk 10 barn og har med dette stor etterslekt i Norge.

Referanser
----------

1. ↑   norgeskirker.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Jørn Øyrehagen Sunde. *Vegen over havet - Frå Mowatane på Shetland til Baroniet Rosendal*. Baroniet Rosendal, 2010
3. 1 2  Christoffer Owe. «Anders Mowat og hans slekt». *Norsk Slektshistorisk Tidsskrift* 1998, hefte 3 (bd XXXVI)
4. ↑  «Karen Mowat», *NBL*
5. ↑  Vaage, E. Kvinnherad. Gards- og ættesoga 4, s. 69. Drange, E.B. Tysnes Gards- og ættesoge 4, s. 59.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
Spåtind med den karakteristiske masta. Sett fra Oppsjøhøgda.
**Spåtind** er den høyeste fjelltoppen på Synnfjellet, som ligger midt i mellom Lillehammer i øst og Fagernes i vest. Fjellet har en høyde på 1 414 meter over havet. Toppen ligger på grensen mellom kommunene Nordre Land og Etnedal, begge i Innlandet fylke.

Fjellmassivet Synnfjell ruver godt i forhold til omgivelsene. Dette gjør Spåtind ganske unik med tanke på utsikt. Det er bare Gaustatoppen ved Rjukan som har tilsvarende utsyn fra toppen. Fra Spåtind ser man fjelltopper i seks fylker. I sør skimtes Norefjell og mot høyre ligger Hallingskarvet, Skogshorn i Hemsedal. Valdresfjellene Rundemellen og Skaget sees i vest. I nordvest dukker Jotunheimens spisse tagger opp med blant annet Hurrungane og Glittertinden opp. Mer mot høyre ser man Rondane. Det er lett å kjenne igjen karakteristiske topper som Stor-Sølnkletten i Alvdalsfjellene og Muen i Ringebufjellet. Alpinanlegget ved Hafjell er også godt synlig. Søsterkirkene på Hadeland og kirken i Stange er også synlig. Sommeren 2014 ble det på Spåtindtoppen avduket en av de største sikteskivene her i landet med sine 155 siktepunkter.

Ved foten av Spåtind er det mange store og små hyttefelt. De største er i Synnadalen på østsiden av fjellet, og Hugulia, på sørsiden av Spåtind. På østsiden er det en alpinbakke og et hotell.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Referansesadelen til Spåtind ligger i Skruvdalen på vannskillet mellom Fullsenn og Fjelldokka.
2. ↑  Avstand til Langsua.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 3. juli 2015.
3. ↑  Geir Norling: *Fylkets største sikteskive*. Artikkel i Oppland Arbeiderblad 14.07.2014

Litteratur
----------

* Kåre Kompelien (2005): *Synnfjellet i våre hjerter*. ISBN 978-82-91525-13-7

Eksterne lenker
---------------

* Detaljert beskrivelse av Spåtind på Peakbook.org
* Hugulia fjellstue
* Hugulia velforening Arkivert 28. august 2016 hos Wayback Machine.
* Spåtind sport hotell Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine.
* Spåtind Skisenter Arkivert 20. september 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Pioneer 4 på utskytingsrampen, om bord i en Juno II-rakett
Utformingen til Pioneer 4 og 3
**Pioneer 4** var en amerikansk romsonde som passerte 60 000 kilometer fra månen. Den ble skutt opp 3. mars 1959 med en Juno II-rakett fra Cape Canaveral, og ble den første amerikanske romsonden til å slippe unna til jordens tyngdekraft

Pioneer 4 var kjegleformet - 51 centimeter høy og med en diameter på 23 centimeter i den butte enden. Kjeglen var formet av et tynt skall av fiberglass dekket med gull for at den skulle lede strøm. Kjeglen var også malt med hvite striper for å holde temperaturen mellom 10° og 50° celsius. På tuppen av kjeglen var det en liten sonde som sammenmed kjeglen selv virket som en antenne. Sonden var spinnstabilisert og veide 6,1 kg

Pioneer 4 hadde en vellykkede oppskyting og nådde hovedmålet sitt: en kurs fra jorden til månen. Sonden sendte tilbake strålingsdata og ga en verdfull øvelse i sporing. Den 4. mars 1959 passerte Pioneer 4 innenfor 60 000 km fra månen og videre inn i en solbane. Sonden hadde fotomålere som skulle gå av ved en avstand på 30&ns;000 kilometer eller mindre fra månen; men disse gikk ikke av på grunn den store passeringsavstanden.

Kilder
------

* *Pioneer 4* - NSSDC
**Yongchang** (kinesisk: 永昌县; pinyin: *Yǒngchāng Xiàn*) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jinchang.

I 1999 var folketallet på 250 811 innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Chengguan (城关镇); Hexipu (河西堡镇); Xinchengzi (新城子镇); Zhuwangpu (朱王堡镇); Dongzhai (东寨镇); Shuiyuan (水源镇);

**Kommuner:**

* Hongshanyao (红山窑乡); Jiaojiazhuang (焦家庄乡); Liuba (六坝乡); Nanba (南坝乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Jinchang City
* Hjemmesider Arkivert 18. mai 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Finn Ravndal** (født 24. august 1942 i Nesna) er en norsk fysiker. 

Han vokste opp i Molde hvor han tok artium i 1961. Samme år begynte han som student på linjen for Teknisk Fysikk ved Norges tekniske høgskole. I 1966 var han ferdig utdannet sivilingeniør med en diplomoppgave innen teoretisk fysikk under veiledning av Harald Wergeland. I løpet av denne perioden var han med i Klubbstyret ved Studentersamfundet i Trondhjem, hvorav to år som Husmann. Sommeren 1965 var han på CERN hvor han arbeidet i en eksperimentell gruppe med å analysere bilder tatt i boblekammer for å oppdage nye elementærpartikler

Han mottok graden dr.ing. i 1968 med et arbeid innen teoretisk elementærpartikkelfysikk. Dette ble fullført samtidig med at han gjennomførte militærtjenesten ved Forsvarets forskningsinstitutt hvor han arbeidet med effekter av elektromagnetisk puls (EMP) fra eksplosjoner av atomvåpen. Fra 1968 fortsatte han videregående studier ved California Institute of Technology (Caltech). Gjennom et samarbeid med Richard Feynman utviklet han en relativistisk versjon av kvarkmodellen som resulterte i en ph.d.-grad i 1971.

Han ble der i tre år til som postdoktor og fortsatte som forsker ved Nordita i København fra 1974 til 1976. Forskningsinteressen der gikk mer i retning av kvantefeltteori. I tillegg ga han en serie forelesninger om renormaliseringsgruppen hvis skriftlige versjon fikk vid utbredelse.

I 1976 ble han tildelt Fridtjof Nansens belønning for yngre forskere og tilsatt som professor i teoretisk fysikk ved Universitetet i Oslo.
Ved siden av å starte opp undervisning i generell relativitetsteori, forble hans hovedinteresse kvantefeltteori. Sammen med Alex Hansen ga ha en forklaring på Kleins paradoks ved å inkludere effekten av antipartikler i bruk av Dirac-ligningen. Senere bidro han også med arbeider innen effektive kvantefeltteorier og kosmologisk fysikk. I 2012 gikk han over i stilling som professor emeritus. Han er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i Oslo og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «A Relativistic Quark Model with Harmonic Dynamics» (PDF). California Institute of Technology. 1971.
3. ↑   Finn Ravndal, *Scaling and Renormalization Groups*, Nordita (1976).
4. ↑   Alex Hansen og Finn Ravndal, Physica Scripta **23**, 1036 (1981); «The Klein Paradox» (PDF). 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Ansattprofil ved UiO
* 

* (no) Publikasjoner av Finn Ravndal i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP
 |
**Trond Eirik Schea** (født 27. mars 1965) er en norsk jurist og tidligere sjef for Økokrim. Fra 2022 jobber han som juridisk direktør i Arbeids- og velferdsdirektoratet. 

Han er utdannet jurist (1995) og har tidligere arbeidet som forsker ved Institutt for offentlig rett i Oslo (1993–1995), og som rådgiver i Finansdepartementet (1995–1997). Han har vært konstituert statsadvokat i Oslo statsadvokatembeter, konstituert politiinspektør ved Uttrøndelag politidistrikt, konstituert førstestatsadvokat, konstituert statsadvokat ved Riksadvokatembetet (1997), og politiadvokat (1997–1998) og førstestatsadvokat (2001–2004) i Økokrim. Han har også vært tilknyttet Det juridiske fakultet i Oslo.

Han har vært ved Økokrim fra 1997, blant annet som leder for enhetens Verdipapirteam. Fra 2004 til 2008 var han assisterende sjef for Økokrim, og tiltrådte stillingen som Økokrim-sjef 25. september 2009.

Referanser
----------

1. ↑  NTB: Fakta om Trond Eirik Schea, 2009-09-25
2. ↑  Adresseavisen:Internt opprykk i Økokrim, 2009-09-26, side 14

Eksterne lenker
---------------

* Ledelsen i Økokrim
* Om Økokrim
**Annette Faltin** (født 1. februar 1959) er en norsk fotograf og bildekunstner, bosatt i Oslo.

Hun har fotografisk utdannelse fra Fotoskolan i Stockholm (1981) og diplomkurs John Cass School of Arts, London (1987–1988). Faltin har arbeidet som frilans bilderedaktør siden 1993.

Hun har blant annet fått arbeider innkjøpt av Det Kongelige Bibliotek i Danmark, Norsk kulturråd samt Robert Meyers samlinger. Hun har stått for utsmykning ved Tinghuset i Fredrikstad og Vestfold høyskolesenter, Borre.

I 1997 vant hun Grafills gullpris for redaksjonell fotografi for boka om arkitekten John Hejduks prosjekt Security. Faltin er blant annet tildelt Statens reise- og studiestipend (1983), Statens materialstipend (1985), Oslo bys kulturstipend (1989), Statens reise- og studiestipend (1991) og Forbundet Frie Fotografers utstillingsstipend (1998). 

Faltin har vært aktiv i Forbundet Frie Fotografer, der hun har hatt verv i stipendkomiteen, innkjøpskomiteen og styret. Hun er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

Utstillinger
------------

* 1985 Holmenbukta Galleri, Asker.
* 1989 Galleri Rom for arkitektur, Oslo.
* 1993 Jakten på det norske. Galleri arkitekthøyskolen i Oslo.
* 1998 Galleri NK, Lillehammer.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon som fagansvarlig i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Victoriano Luciano** (født 28. mai 1833 i Cavite City i Cavite i Filippinene, henrettet 12. september 1896 i Cavite) var en apoteker og filippinsk nasjonalist under den filippinske frigjøringskrig mot spanjolene. 

Han drev sitt egen apotek i byen Cavite. Han hadde lyktes i å ekstrahere oljer fra filippinske blomster som *sampaguita*, *champaca*, og *ilang-ilang*, og forbedret smaken på sigarettene han solgte. Han delte ut gratis medisiner under koleraepidemien i 1892. Han var medlem av det filippinske frimureri, som spanjolene fant ut konspirerte mot det spanske styre. Han ble arrestert og holdt fengslet i Fort San Felipe i Cavite. Han forsvarte seg i retten, men da den filippinske revolusjon startet, ble han og tolv andre (*De tretten Cavite-martyrer)* henrettet den 12. september 1896. 

De øvrige som ble henrettet var Luis Aguado, Eugenio Cabezas, Feliciano Cabuco, Agapito Conchu, Maximo Gregorio, Maximo Inocencio, Jose Lallana, Severino Lapidario, Alfonso de Ocampo, Francisco Osorio, Hugo Perez og Antonio San Agustin.