recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norsk Institutt for Styremedlemmer** er en forening for medlemmer av styrer og nominasjonskomiteer i norske børsnoterte og statseide selskaper. Foreningen har kontor på Lysaker i Oslo. 

Foreningen har som formål å fremme verdiskaping gjennom god eierstyring og selskapsledelse. Foreningen arrangerer temamøter og konferanser hvor styremedlemmer kan utveksle erfaringer om styrearbeid. Den utarbeider beskrivelser av beste praksis for styrearbeid, gjennomfører selv undersøkelser på temaer av relevans for medlemmene og samarbeider om annen forskning for å styrke kunnskapsgrunnlaget for norsk styrefaglig arbeid. 

Per 1. januar 2015 består styret av styreleder Grace Reksten Skaugen og styremedlemmene Dag Opedal, Tore Olaf Rimmereid og Olaug Svarva. Gro Brækken er daglig leder for foreningen.

Historie
--------

Norsk Institutt for Styremedlemmer ble stiftet 24. mars 2009 av Grace Skaugen, Turid E. Solvang, Svein Rennemo, Harald Norvik og Olaug Svarva. 

Selskapene Equinor, Telenor, Norsk Hydro, Statkraft, DNB, Orkla, Veidekke, Storebrand, Entra og Schibsted er *Founding Members*[*klargjør*] av foreningen.

Medlemmer
---------

Foreningen tilbyr bedriftsmedlemskap og personlig medlemskap til styremedlemmer og medlemmer av nominasjonskomiteer i børsnoterte, privateide og statseide selskaper med forretningsmessig mål. Styremedlemmer i private selskaper kan tegne assosiert medlemskap. Foreningen har ca. 600 medlemmer, hvorav ca. 40 % kvinner og 60 % menn.

Internasjonalt samarbeid
------------------------

Foreningen er Norges representant i European Confederation of Directors Associations (ecoDA), som arbeider for å fremme god eierstyring i europeiske selskaper. ecoDA samler 12 nasjonale styreinstitutter som representerer 60 000 styremedlemmer. Turid E. Solvang er styremedlem i ecoDA.

Foreningen har også bidratt til å starte European Women on Boards (EWOB), et initiativ som skal bidra til at flere godt kvalifiserte kvinner blir styremedlemmer. EWOB ble etablert i 2013 med hovedkontor i Brussel.

Foreningens arbeid
------------------

En av foreningens viktigste oppgaver er å bidra til beste praksis styrearbeid. Foreningen gjennomfører årlig en kartlegging av styrehonorarer i norske børsnoterte og statseide selskaper. 

Gjennom arrangementer, spørreundersøkelser mm. bidrar Norsk Institutt for Styremedlemmer også til å sette styrefaglige temaer på samfunnsagendaen. En viktig sak gjennom foreningens fem første år har vært å styrke kompetanse og mangfold i norske styrer.

Møtene og konferansene foreningen arrangerer gir medlemmene arenaer for å diskutere styrefaglige temaer, utveksle erfaringer og bygge kompetanse- og kontaktnettverk.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Eiler Rasmussen Eilersen** (født 1. mars 1827 i Østerby i Svanninge sogn på Fyn, død 24. april 1912 i København) var en dansk landskapsmaler.

Eilersen var sønn av gårdbruker og sognefogd Rasmus Eilersen (1788-1869) og hans mor var Anne Hansdatter (1795-1873). Han vokste opp på landet som en av datidens bondesønner, men da han fortsatt viste interesse for tegning kom han i malerlære i Faaborg og i 1847 reiste han videre til København, da han ville bli kunstner.

Treårskrigen avbrøt hans studier, bondesønnen «Ejler Rasmussen Østerby» var vernepliktig etter en eldre lov og måtte tjene to år som soldat. Deretter tok han opp studiene igjen, og fra 1849 begynte han å stille ut under navnet Rasmussen. Han arbeidet iherdig, og i 1858 fikk han Kunstakademiets reisestipend for to år. Stipendet som han hovedsakelig tilbrakte i Paris, Pyreneene og Sveits før han avsluttet med en tid i Nord-Frankrike og Belgia. I 1856 hadde han giftet seg med Eleonore Vinning fra Faaborg.

I ungdomsårene ble han støttet av grev Preben Bille-Brahe og hans sønn, stiftamtmann og kammerherre Christian Bille-Brahe, som kjøpte flere av hans arbeider. Senere ble han populær både i utlandet og i Danmark. Landskapsmaleriet som eies av Den Kongelige Malerisamling, *Parti af Frijsenborg Dyrehave*, regnet han ikke selv for blant sine bedre arbeider. Han malte det da han var svekket etter en større sykdom. Eilersen ble medlem av Kunstakademiet i 1871.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, «E. Rasmussen Eilersen», Kunstindeks Danmark kunstner ID 302[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00059810[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00058057, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500137035, utgitt 31. mars 2011, besøkt 25. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Eiler Rasmussen Eilersen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN
 |
**Johan Eilert Stang Lund** (født 15. juli 1939 i Tønsberg) er en norsk jurist og høyesterettsdommer. Som ung var han jazzmusiker (trommer) blant annet i kvintett med Ditlef Eckhoff (1958).

Han er cand.jur. fra Universitetet i Oslo. Han ble utnevnt som høyesterettsdommer i statsråd 16. desember 1994 og tiltrådte 1. april 1995. Lund fratrådte som høyesterettsdommer 1. august 2009. Han har tidligere vært advokat hos Regjeringsadvokaten og privatpraktiserende advokat. 

Han er gift og har tre barn fra første ekteskap.
Han er tippoldebarn til Frederik Stang og tremenning av høyesterettsdommer Ketil Lund, alle av slekten Stang.

Fritz Moen-saken
----------------

Privatetterforsker Tore Sandberg anmeldte de tre høyesterettsdommerne Lund, Karin Maria Bruzelius og Magnus Matningsdal i 2006. Sandberg anmeldte dommerne for å få vurdert om de tre hadde gjort seg skyldig i grov uforstand i tjenesten da de vurderte gjenopptakelsesbegjæringen av sakene mot Fritz Moen. En enstemmig  kontrollkomite på Stortinget bestemte den 5. februar 2008 å åpne sak for å vurdere om de tre høyesterettsdommerne skulle stilles for riksrett i etterkant av justismordet. Den 8. mai samme år besluttet et flertall i komiteen at det ikke var grunnlag for å gå til riksrettssak.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten.no: *Stortinget må vurdere riksrett*
2. ↑  NRK.no: *Skuffa over Moen-avgjersle*

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Haaslava**  er en tidligere landkommune i Tartu fylke i det østlige Estland, plassert sør i den sentrale delen av fylket. Kommunen hadde cirka 1 680 innbyggere og et areal på om lag 110 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Kurepalu med ca. 200 innbyggere, mens Roiu hadde 462 innbyggere. Folketallet i kommunen var svakt fallende.

Gjennom kommunen renner elva Emajõgi fra Tartu og østover. I dokumenter fra 1501 nevnes landsbyen og Haaslava slott. En stund bodde den svenske adelsmannen Johan Skytte der. Han tok initiativ til å danne Tartu-universitetet og ble universitetets første rektor. Landsbyen Kurepalu har blitt et populært rekreasjonssted med sin kunstige innsjø. Ved Haaslavasjøen malte impresjonisten Endel Kõks (1912-1983) i 1943 et av sine siste bilder før han rømte til Tyskland og Sverige, da Sovjetunionen invaderte Estland. Andre malere som har virket her er Juhan Püttsepp og Eerik Haamer.

Haaslava har et oppdrettsanlegg for karpe på 48 hektar, og dette er landets største leverandør av ferskvannsfisk. Anlegget ble etablert i Sovjetperioden, sent på 1960-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Maakatastri statistika». Det estiske landinspektorat. Besøkt 26. mars 2020.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 30. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Haaslava Parish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Tartu fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Bykommuner | Tartu | Estlands flagg |
| Landkommuner | Elva **·**  Kambja **·**  Kastre **·**  Luunja **·**  Nõo **·**  Peipsiääre  **·**  Tartu |
| Historiske kommuner | Alatskivi **·**  Elva **·**  Haaslava **·**  Kallaste **·**  Konguta **·**  Laeva  **·**  Meeksi **·**  Mäksa **·**  Piirissaare **·**  Puhja **·**  Rannu **·**  Rõngu **·**  Tähtvere **·**  Vara **·**  Võnnu **·**  Ülenurme |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tob** (hebraisk for «God»/«Godhet») er et sted i oldtidens Israel som er nevnt fem ganger i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). Det var et distrikt øst for Jordanelven, rundt 20 km sørøst for Genesaretsjøen  hvor den bibelske fortellingen sier at Jefta flyktet til fra sine brødre i Gilead.

Dets nøyaktige lokalisering er ikke kjent, men i henhold til *Andre Samuelsbok*  lå det ved den nordlige grensen av Perea (gresk Περαία, «landet bortenfor»), mellom Syria og landet Ammon i distriktet hvor det moderne navnet er *Taiyibeh*, sørøst for Genesaretsjøen. I Tob samlet Jefta en del menn inntil hans brødre ønsket ham tilbake for å få hjelp til å bekjempe ammonittene.

Tob er trolig også identisk med *Isjtob* som omtalt i *Andre Samuelsbok 10*. Isjtob kan simpelthen bety «Tobs menn» og teksten skal derfor sannsynligvis oversettes med «mennene fra Tob» snarere enn «Isjtob».

Tob er også referert til Amarnabrevene, en gang rundt 1350 f.Kr. Det er omtrent 382 brev totalt, EA 1 til EA 382, og det er kun en hentydning til byen, ordet *TuBu*, og her er lederen for byen Tubu kun referert til som «mannen» av byen. Denne mannen kan ha vært en lokal leder, høvding for sin stamme, by eller region. Brevet EA 205 er fra «mannen i TuBu», og er et av 6 brev som er fra samme skriver.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Tob», *Topicalbible.org*
2. ↑  Nettbibelen: *Dommernes bok* 11:2-3, 5[*død lenke*]: «Også Gileads kone fødte ham sønner. Da disse sønnene ble voksne, jaget de Jefta bort og sa til ham: «Du skal ikke få del i farsarven vår, for du er sønn av en annen kvinne.» Da flyktet Jefta for brødrene sine og slo seg ned i landet Tob.»
3. ↑  Nettbibelen: *Andre Samuelsbok* 10:6, 8[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelen: *Dommernes bok* 11:3-11[*død lenke*]
5. ↑  Nettbibelen: *Andre Samuelsbok* 10:6-8[*død lenke*]
6. ↑  Moran, William L. (1987, 1992): *The Amarna Letters*. Johns Hopkins University Press, ISBN 0-8018-6715-0. Se *Index, Introduction, Maps*, etc.
7. ↑  Amarna letters–localities and their rulers, «No. 201-206: «Ready for marching orders (1-6)»
Må ikke forveksles med Hålogaland Avis.
**Haalogaland** var en avis som utkom i Harstad i perioden 1902 til 1954, med avbrudd mellom 1941 og 1949. Avisen betraktes som et organ for partiet Venstre. I en tiårsperiode fra 1912 var avisen byens største.

I 1919 og 1920 økte avisen utgivelsesfrekvensen fra tre utgaver i uka til seks utgaver i uka, men disse satsningene kom i de økonomiske nedgangstidene etter første verdenskrig, og avisen måtte snart gå tilbake til tre utgaver i uka, og senere ytterligere ned til to.

Under annen verdenskrig, i 1941, ble avisen stoppet på dagen etter at redaktør Ole Aas gjorde narr av nazistene gjennom å finurlig vri på et bibelsitat. Aas maktet ikke å starte opp avisen igjen etter fredsslutningen i 1945, og først i 1949 ble den gjenoppstartet på initiativ fra Venstre-mannen Magnar Hellebust. I mellomtiden hadde avisens argeste konkurrent Harstad Tidende skaffet seg tekniske og markedsmessige fordeler som gjorde konkurransen hard. Avisen gikk inn i 1954, og siste redaktør var Thor Conradi.

Redaktører
----------

| År | Fra nr. | Navn |
| --- | --- | --- |
| 1902 | 1 | Olaf Paulsen |
| 1906 | 49 | Atle Øgaard |
| 1907 | 27 | R. L. Eide |
| 1917 | 17 | Karl Sjurseth |
| 1919 | 46 | Karl Sjurseth (og Birger Jensen) |
| 1920 | 197 | Karl Sjurseth |
| 1926 | 127 | Peder Myrhaug |
| 1927 | 26 | Inge Næsvik |
| 1928 | 16 | Knut M. Saue |
| 1930 | 109 | Agnar Saue |
| 1932 | 92 | Martin Strømsnes |
| 1934 | 8 | Roald M. B. Schjølberg |
| 1934 | 25 | Ole Aas |
| 1949 | 1 | Gudmund Brede |
| 1951 | 101 | Thor C. Conradi |

Referanser
----------

1. 1 2  Reppen, Gunnar (2007). «6». *Trykkerier og aviser i Harstad i medierevolusjonens tidsalder*. ISBN 978-82-303-0952-0.

Eksterne lenker
---------------

* Haalogaland på lokalhistoriewiki.no.

Portal: Litteratur
Illustrasjon av en konsertina.
**Konsertina** (trolig fra engelsk *concertina*, av *concert*, «konsert») er et lite musikkinstrument i rom av et sekskantet, kromatisk trekkspill. Det består av ekspanderende og trekkende belg, med knapper (eller taster) vanligvis i begge ender, i motsetning til trekkspillknapper, som er på forsiden. 

Det ble utviklet uavhengig i både England og Tyskland. Den engelske versjonen ble oppfunnet i 1827 av Charles Wheatstone, mens Carl Friedrich Uhlig introduserte den tyske versjonen fem år senere, i 1834. Det lages i fire størrelser; sopran, tenor, baryton og bass, som til sammen har et toneomfang fra c til c4. Ulike former for konsertina brukes til klassisk musikk, til tradisjonell musikk i Irland, England og Sør-Afrika, og til tango- og polkamusikk.

Referanser
----------

1. ↑  «konsertina», *NAOB*
2. ↑   Worrall, Dan Michael (1. januar 2009): *The Anglo-German Concertina: A Social History*. Bind 1. Dan Michael Worrall. ISBN 978-0-9825996-0-0; s. 4–.
3. ↑  Chisholm, Hugh, red. (1911): «Concertina», *Encyclopædia Britannica*.Bind 6 (11. utg.). Cambridge University Press; s. 824.
4. ↑  «Carl F. Uhlig», *ConcertinaMusic.com*

Litteratur
----------

* Eydmann, Stuart (2005): *The Life and Times of the Concertina: the adoption and usage of a novel musical instrument with particular reference to Scotland*. Concertina.com
* Worral, Dan (2007): *A Brief History of the Anglo Concertina in the United States*. Concertina.com

Eksterne lenker
---------------

(en) Concertinas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* International Concertina Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
*Charadrius vociferus*
**Tobeltelo** (*Charadrius vociferus*) er en fugl i lofamilien.

Voksne fugler har brune vinger og ryggside, hvit buk og hvitt bryst med to svarte bånd. Gumpen er gulbrun oransje. Ansiktet og issen er brunt, med hvit panne. De har en oransje-rød øyering. Ungene har nesten identisk utseende med de voksne, og er velutviklet og i stand til å gå rett etter hekking. Tobeltelo har et karakteristisk, støyende skrik. Det amerikanske navnet "killdeer" er en etterligning av denne lyden.

Hekkeområdene er åpne jorder eller plener, ofte ganske langt borte fra vann, over det meste av Canada, USA og Mexico, med isolerte populasjoner i Costa Rica og Peru. De hekker på bar bakke, ofte på grus. Reiret kan være en liten grop i grusen for å holde eggene på plass. Reiret fôres ikke, eventuelt bare med noen få steiner. Siden reiret ikke er strukturert, går reiret i ett med bakgrunnen, og de flekkete eggene minner om steiner.

I de nordlige områdene er tobeltelo trekkfugl, og overvintrer så langt sør som nordlige deler av Sør-Amerika. De gjester sjelden Vest-Europa, som oftest sent på året. Arten er registrert en gang i Skandinavia: På Jomfruland, Telemark, 10. april 1974.

Denne loen leter etter mat på jorder, gjørmebanker og kyststriper, og fanger mat etter synet. De eter hovedsakelig insekter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tobeltelo* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Tobeltelo* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Tobeltelo* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Tobeltelo* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tobeltelo* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Tobeltelo* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Tobeltelo* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tobeltelo* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Charadrius vociferus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Charadrius vociferus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Charadrius vociferus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Konservatoriet anno 1913
**Konservatoriet i St. Petersburg** er en utdanningsinstitusjon for høyere musikalsk utdanning i St. Petersburg. Den fulle tittelen er: *N. A. Rimskij-Korsakov St. Petersburg Statskonservatorium* (russisk: *Санкт-Петербургская государственная консерватория имени Н. А. Римского-Корсакова*). Konservatoriet ble opprettet i 1862 og er dermed det eldste konservatoriet i Russland.

Historie
--------

Grunnleggeren av konservatoriet var komponisten Anton Rubinstein. Han var leder for konservatoriet frem til 1867, da Nikolaj Zaremba tok over. I 1871 ble Nikolaj Rimskij-Korsakov med i lærerkollegiet. Rubinstein vendte tilbake som leder i 1887. Nå satte han som mål å bedre kvaliteten på det og sette i gang ved å fjerne studenter som presterte dårlig, sparket eller degraderte en del professorer, skjerpet kravene for opptak og eksaminasjon samt restrukturerte pensum. Da det russiske keiserdømmet fremsatte krav om rasekvoter til konservatoriet, trakk Rubinstein seg som leder nok en gang.

Bygningen som ennå står i dag ble bygget i 1890-årene der det gamle Bolsjoj-teateret tidligere stod. Navnet på konservatoriet endret seg i takt med endringene av byens navn, først til *Petrograd* og deretter *Leningrad*. Gjennom tidene har konservatoriet uteksaminert studenter som Pjotr Tsjajkovskij, Sergej Prokofjev, Dmitrij Sjostakovitsj, Artur Kapp og Rudolf Tobias. Konservatoriet har i dag omtrent 1 400 studenter og 275 lærerere.

Referanser
----------

1. 1 2  *MSR/Konservatorier i Russland*; sitat: В 1900-01 в к. было 75 преподавателей по художеств. предметам и 870 учащихся (348 муж. 522 женщ.)..

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Saint Petersburg Conservatory – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Helgelandshallen** er en flerbrukshall som ligger i Sandnessjøen i Alstahaug kommune. Hallen ble åpnet i 1995. Flerbrukshallen har en aktivitetsflate på 44 x 66 meter. Hallen har krøllfiberdekke med sand og benyttes primært til fotball. I slutten av 2017 ble jobben med å legge nytt kunstgress fullført etter at det forrige kunstgressdekket hadde ligget i 22 år.

Hallen kan deles inn i tre deler på 22 x 44 meter hver. I tillegg har hallen en løpebane på 60 meter med fire baner. Dekket på løpebanen er av typen Nortan Sandwich 13 mm.

Hallen benyttes også en del til ulike arrangementer, som messer, konserter, dansegallaer og lignende.
Hallen har  garderobefasiliteter og tilskuerplass for ca. 400 mennesker.

Se også
-------

* Stamneshallen
* Stamnes kunstgressbane
* Radåsmyra idrettsanlegg

Referanser
----------

1. ↑  "Endelig nytt kunstgressdekke" Helgelendingen papirutgave. Side 15, utgitt 14. desember 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7   Helgelandshallen på www.alstahaug.kommune.no Informasjon hentet fra Alstahaug kommunes hjemmeside.
3. ↑  "Nytt kunstgress!" Helgelands Blad papirutgave. Side 29, utgitt 11. desember 2017.
Når man prater om datanettverk og telekommunikasjon er **pakkesvitsjing** en måte å kommunisere på hvor pakker (meldinger eller deler av meldinger) hver for seg sendes via noder til mottakeren, uten først å ha opprettet en direkte kommunikasjonslinje.

Pakkesvitsjing ble oppfunnet av Donald Davies og Paul Baran tidlig på 1960-tallet. Noen hevder at Leonard Kleinrock også fant opp pakkesvitsjing, men Davies fortalte før han døde at Kleinrocks forskning egentlig var innen køalgoritmer, som er et viktig teoretisk prinsipp innen pakkesvjitsjing. Artiklene om Kleinrocks forskning inneholdt aldri informasjon som omhandlet det å dele opp en melding i flere deler, for så å sende dem gjennom nettverket hver for seg, noe som var hovedprinsippet bak Davies og Barans arbeid.

En pakke er et stykke informasjon med en adresse og annen informasjon, slik at det blir mulig å levere pakken til riktig sted i nettverket. En tilkobling til nettverket vil vanligvis levere en strøm av pakker bestående av data, som ikke nødvendigvis vil følge den samme veien i nettverket frem til mottakeren. Dette kan sammenlignes med å sende et brev; adressen er skrevet på utsiden av pakken, slik at det blir mulig for nettverket (postverket) å levere pakken til riktig mottaker.

Pakkene sendes den raskeste veien gjennom nettverket, og ikke alle pakker som blir sendt fra den sammen maskinen vil nødvendigvis følge den samme ruten. I mottakerenden vil en datamaskin sette sammen pakkene igjen slik de var i før de ble delt opp ved sending. Pakkesvitsjing er beregnet på å utnytte båndbredden i nettverket maksimalt, og samtidig sørge for at forsinkelsen holdes til et minimum.

Internett er et pakkesvitsjet nettverk som benytter seg av et protokollag som ligger over flere andre nettverksteknologier, se TCP/IP. Nyere mobilteknologier, som f.eks. GPRS, benytter seg også av pakkesvitsjing.

Se også
-------

* ARPANET, forgjengeren til Internett
* Linjesvitsjing, et alternativt prinsipp

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Helgehornet** er et fjell i Volda kommune på Sunnmøre. Det ligger på Berkneshalvøya mellom Voldsfjorden og Ørstafjorden. Fjellet har en høyde på 623 meter over havet.

Helgehornet er det dominerende fjellet noen få kilometer nord for E39 mellom Volda og Ørsta. Fylkesvei 653 Eiksundsambandet tar av fra E39 sør for Helgehornet, og går langs østsida av fjellet langs Hovdevatnet, går gjennom Helgehorntunnelen og går deretter nord for fjellet til like før veien går inn i Eiksundtunnelen.

Kommunegrensa mellom Volda og Ørsta går et stykke oppe i nordøstsida av fjellet.

Fottur
------

Utsikt fra Helgehornet retning Ørsta med Hovdevatnet i forgrunnen
Helgehornet er et svært populært turmål, da det er lett tilgjengelig, og byr på flott utsikt i alle retninger. Mellom annet kan en se Slogen om lag 35 kilometer rett øst. Den vanligste og korteste ruten går fra skytebanen i Sollidalen (ca 270 moh), og gå derifra etter tydelig merket sti. Turen tar fra 30 minutter til litt over time alt etter kondisjon og tempo. Lett trimrute 3 kilometer tur-retur.

Det er også mulig å kjøre eller gå opp skogsveien som starter ved Hovdevatnet, like ved Helgehorntunnelen, og deretter gå merket sti.

På toppen er det en radio/TV/kommunikasjonmast.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 29. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Iriss.no - Rutebeskrivelse fra Sollidalen Arkivert 10. april 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hannah Chaplin** (født 11. august 1866, død 28. august 1928) var en britisk underholdningsartist og mor til den kjente skuespilleren Charlie Chaplin.

Hun var født Hannah Harriet Pedlingham Hill i Camden Street, Walworth, London, datter av Mary Ann (født Terry) og Charles Frederick Hill. Hun ble Varietéartist og brukte kunstnernavnet «Lily Harley».

Den 16. mars 1885 fødte hun Sydney John Hill, senere Sydney Chaplin og 22. juni samme år giftet hun seg med Charles Spencer Chaplin som også var varietéartist. Deres sønn Charles ble født 16. april 1889.

Den 31. august 1892 fødte hun George Wheeler Dryden, sønn av varietéartisten Leo Dryden. George var derfor halvbror til Charles and Sydney Chaplin. På grunn av hennes forhold til Dryden ble Hannah separert kort etter Georges fødsel. Hannah tok seg av Charlie og hans eldre bror Sydney, mens George bodde hos sin far. 

Da Charlie var 5 år gammel var han med sin mor på en opptreden på «The Canteen», en underholdningsscene drevet av den britiske hæren i Aldershot i Hampshire, Hannahs stemme sviktet og unge Chaplin gjorde sin første improviserte opptreden. Hendelsen ble vist i filmen *Chaplin*, basert på hans liv, og lansert i 1992.

Hannah Chaplins mentale helse var sviktende og hun fikk et sammenbrudd i 1895. I juni 1896 tok hun sammen med sønnene opphold på Lambeth arbeidshus og etter noen uker ble guttene sendt til Hanwell School for Orphans and Destitute Children.

I 1898 hadde Hannah et nytt sammenbrudd og guttene bodde en periode hos sin far. Fra mai 1903 til september 1912 var Hannah ved Cane Hill Lunatic Asylum i Surrey. Charlie Chaplin skrev senere om et besøk de to brødrene gjorde hos sin mor i 1912:

> Det var en deprimerende dag for hun var ikke bra. Hun hadde akkurat kommet over en periode med å synge salmer og hadde blitt plassert på et polstret rom. Pleiersken hadde advart oss om dette i forkant. Sydney var inne hos henne, men motet sviktet meg, så jeg ventet. Han var opprørt når han kom tilbake og fortalte at hun hadde fått sjokkbehandling med kald dusj og at ansiktet hennes var ganske blåfarget. Det fikk oss til å bestemme oss for å plassere henne i en privat institusjon, vi hadde råd til det nå.
> 
> 
> 

Hennes to sønner tok Hannah ut av Cane Hill og plasserte henne i Peckham House, en privat institusjon, men hun ble tilbakeført til Cane Hill Asylum i mai 1915 da brødrene ikke betalte den ukentlige summen for oppholdet. I 1921 tok sønnene henne til California og tok seg av henne der, frem til hennes død i 1928.

Referanser
----------

1. ↑   books.google.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, besøkt 24. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Chaplin: A Life (hardcover 4 ed.), side(r) 73, kapittel 5[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Charlie Chaplin[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Charlie Chaplin, *My Autobiography* Bodley Head (1966)

Litteratur
----------

* David Robinson: *Chaplin. Sein Leben, seine Kunst*, Diogenes, Zürich 1993, ISBN 3-257-22571-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
*Nokre salmar* kom i flere utgaver, de første anonymt
***Nokre salmar*** var den første nynorske salmesamlingen, utgitt anonymt av Elias Blix. Den ble først utgitt som hefter, det første kom i 1869, de neste i 1870 og 1875, og siden utvidet i 1883 (Det norske Samlaget). 4. mars 1892 ble *Nokre Salmar* autorisert til bruk ved den offentlige gudstjenesten, og disse landsmålssalmene ble trykt bak i *Landstads kirkesalmebog* som nr 635–784.

I 1908 ble Tekstbok og Alterbok for Den norske kirke i Peter Hognestad sin oversettelse autorisert for offentlig bruk. Med dette ble litaniet og prekestolversene òg autorisert, og i senere opplag var de lagt til i dette såkalte *Blix-tillegget* som nr 785 til 791.

De første menighetene som benyttet seg av retten til å synge Blix-salmene i gudstjenesten, var Ranum og Skage i Overhalla i Namdal prosti; de gjorde det alt i 1892. I 1901 hadde 76 menigheter gjort det samme, i 1914 366 og i 1926 mer enn 500. Mange plasser ble det strid om Blix-tillegget. Etter resolusjonen av 1892 var det anledning for et flertall i menigheten å nekte bruk av Blix-tillegget. I 1926 ble det ved kongelig resolusjon vedtatt at de som brukte Hauges og Landstads salmebøker også *skulle* bruke salmene i *Nokre salmar*. Men da var allerede Landstads reviderte salmebok og Nynorsk salmebok autorisert for bruk i de menighetene som gjorde vedtak om det.

De første utgavene
------------------

* Hefte I kom i 1869 og inneholdt 13 salmer, av dem 4 nyskrevne og 9 gjendiktede.
* Hefte II kom i 1870 og inneholdt 27 salmer, av dem 10 nyskrevne og 17 gjendiktede.
* Hefte III kom i 1875 og inneholdt 17 salmer, av dem 14 nyskrevne og 3 gjendiktede.

Andre utgava kom i 1883 og hadde 68 salmer, av dem 39 nyskrevne og 29 gjendiktede.

Tredjeutgaven ble utgitt i Bergen i 1887 og hadde det samme innholdet som andreutgaven, med den forskjellen at denne var trykt med latinske bokstavar.

Fjerde (1891) og femte utgave, som ble autorisert for kirkelig bruk i 1892, inneholdt 150 salmer. Boken ble òg trykt som et tillegg til Landstads Kirkesalmebog, da med 157 salmer; de siste sju var litaniet og prekestolvers.

Kilder
------

* Anders Aschim. *Ein betre vår ein gong. Elias Blix*. Det norske Samlaget, 2008 ISBN 978-82-521-6429-9

| * v
* d
* r
**Den norske kirkes Salmebøker**, et utvalg |
| --- |
| Kingos salmebok (Kingo; 1699) **·** Guldbergs salmebok (Harboe og Guldberg; 1778) **·** Landstads kirkesalmebog (Landstad; 1869) **·** Hauges salmebok (Hauge; 1873) **·** Nokre salmar (Blix; 1892) **·** Landstads reviderte (Jensen; 1924) **·** Nynorsk salmebok (Støylen, Hognestad og Hovden; 1925)  **·** Gir’ko-sál’bmagir’ji (1957) **·** Salmer 1973 (1973) **·** Norsk Salmebok (1985) **·** Salmer 1997 (1997)  **·** Norsk salmebok 2013 (2013)  |
| Se også Liste over forfattere i Norsk Salmebok og Salmer 1997 **·** Liste over forfattere i Norsk Salmebok 2013 |
Helgebostad på Hitra
**Helgebostad** er ei øy som ligger nordvest for Hitra i Trøndelag. Øya deler Straumfjorden som blir hetende *Hestnessundet* nord for øya og *Håvikstraumen* sør for øya.

Lenge så øya ut til å bli fraflyttet selv om det bare skilte noen få meter til fast-Hitra ved sørenden av øya. Et gammelt krantårn ble kjøpt fra det nedlagte Kullkompaniet i Trondheim og benyttet som bru. Vegforbindelse til Hitra ble åpnet i 1983. Like øst for brupåslaget på øya ligger Helgebostadøya naturreservat med en unik furuskog.

Et gammelt sagn forteller at etter svartedauen var det røyk bare fra to hus på Hitra. Den ene plassen var Smågesjø og den andre Helgebostad. 

Fra 1891 til 1913 jaktet tyskeren Ernst Leverkusen (1851–1936) hjort på Helgebostad hvor han i 1900 kjøpte en jakthytte som etter hvert ble utbygd til noe som minner om et lite jaktslott. Hytta ble opprinnelig bygd av konsul Hans Peter Jenssen fra Trondheim i 1889. Bygningen ble etter hvert en slags miniatyr av Leverkusens jaktslott i Eifel i Tyskland som sto ferdig i 1904. Til tross for noe ombygging eksisterer hovedbygningen fortsatt på samme sted den dag i dag. Bygningene forøvrig (brygge, stabbur, to hytter for jaktloser m.m.) ble solgt og revet i 1939. Til stedet hører også med en kai ved Straumfjorden bygd av stein som fortsatt står nærmest intakt.

Litteratur
----------

* Fredrik Strøm: *Ernst Leverkusen. Kjent tysk hjortejeger på Hitra* – ÅRBOK FOR FOSEN 2011.

  

  

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Radérklassen** var en klasse på SHKS som ble opprettet etter et stortingsvedtak i 1897. Bakgrunnen var påtrykk fra en rekke kjente kunstnere og behovet for å utdanne folk til å lage reproduksjoner av kunstverkene til kjente kunstnere så vel som behovet for litografisk kompetanse innen karttegning. 

Tegneren Johan Nordhagen ved Norges geografiske oppmåling fikk et stort stipend for å reise til Tyskland og studere ved kunstakademiet i Berlin. Da han kom hjem til Norge etter endt utdanning, hadde han med den første grafiske presse og annet utstyr. Dette ble installert på Kunst- og Håndverkskolen og han ble den selvskrevne leder av «raderklassen» som startet opp i 1899. I 20 år var han overlærer for radérklassen, men i 1919 sluttet han for å kunne arbeide med egen kunst.

Fra 1945 til 1974 var Chrix Dahl overlærer for denne klassen på Statens håndverks- og kunstindustriskole, og fra 1974 til 1981 var Ottar Helge Johannessen overlærer der.

Kunstnere som har gått i Radérklassen
-------------------------------------

* Arent Christensen
* Knut Dahl
* Gunnar S. Gundersen
* Håkon Bleken
* Eva Harr

Referanser
----------

1. ↑  Solveig A. Torp: Johan Nordhagen – en høyt skattet kunstner fra Ringsaker Arkivert 16. oktober 2006 hos Wayback Machine.
**Helgeland skogselskap**  er en ideell organisasjon som har til formål å fremme forståelse for skogens mangesidige betyding. Laget er tilknytta Det norske Skogselskap.

Helgeland Skogselskap ble stifta den 23. juni 1905, etter at Nordlands Amts Skoghusholdningsselskap var nedlagt året før. Initiativtakerne var godseier Hans Coldevin på Dønnes og lensmann A. B. Hansen, kjøpmann Hans A. Meyer, skogforvalter Einar Nilsen og skogplatner Th. Scheflo, alle fra Mo i Rana. Blant innbyderne til stiftingsmøtet var ellers bl. a. stortingsmennene Andreas Andersen Grimsø og Mikal Bjørnåli, og folkehøgskolelærer Odin Benum.

Helgeland skogselskap driver Alstahaug planteskole.

Helgeland skogselskap eier bl.a. eiendommene Østenbakken i Rana, Tuvneset ved Ømmervatnet i Vefsn, Lauvøya i Dønna og Finnkona i Leirfjord.

Laget har mottoet «Vi vil skogkle Helgeland».

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Arvid Sveli: *Skogbruk i Nord-Norge*. 1987 ISBN 82-90349-11-4
* Arvid Sveli: *Helgeland Skogselskap gjennom 75 år*. 1980.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Helgeland Skogselskap på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Chateau Haut Koenigsbourg, med utsikt mot Rhinen
**Château du Haut-Koenigsbourg** (tysk: Hohkönigsburg) er en borg ved Orschwiller, departement Bas-Rhin i Alsace. 

Haut-Koenigsburg ble opprinnelig oppført på 1100-tallet og hugget inn i fjellet. Under tredveårskrigen ble den erobret av svenskene og ødelagt. Enkelte forsøk på restaurering ble gjort midt på 1800-tallet, men arbeidene stanset av økonomiske grunner. Etter den tysk-franske krig ble Alsace tysk og borgen ble restaurert av Vilhelm II. Borgen er idag et av de mest populære turistmål i Frankrike.

Bildegalleri
------------

* Borgruinene i 1851Borgruinene i 1851
* Slottet om vinterenSlottet om vinteren
* Inngangsparti med minneskrift over Vilhelm II  Foto: Michael SchmalenstroerInngangsparti med minneskrift over Vilhelm II  Foto: Michael Schmalenstroer
* Borgmurene sett nedenfraBorgmurene sett nedenfra

Referanser
----------

1. ↑  strasbourg.info besøkt 21. september 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Château du Haut-Kœnigsbourg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Commons:Château du Haut-Koenigsbourg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Rae Strait** (*Rae-stredet*) er et lite sund i Kitikmeot Region i Nunavut i Canada. Sundet skiller øya Qikiqtaq fra Boothiahalvøya på fastlandet mot øst. Det er oppkalt etter den skotske arktisutforskeren John Rae som i 1854 var den første europeer som kom til området mens han kartla Nord-Amerikas nordkyst.

Den gang ble Qikiqtaq kalt «King William Land», ettersom det ble antatt å være sammenhengende med Boothia. Da Rae og hans to reiseledsagere kom til et utspring på vestkysten av Boothia 6. mai 1854, og fikk godt utsyn langt mot vest, innså de at King William Land var atskilt fra fastlandet.

Denne øya skjermer stredet for en for sterk tilflyt av pakkis fra nord, noe som gjorde stredet farbart for 1800-tallsskip. Dette viste seg å bli av store betydning for den senere etablering av farbarheten av Nordvestpassasjen som Roald Amundsen utforsket 1903-06. Nordmannen seilte med *«Gjøa»* gjennom Rae-stredet, overvintret i Gjoa Haven på sørøstsiden av King William Island, og seilte deretter langs kysten vest til Beauforthavet. Under overvintringen tilegnet Amundsen seg ferdigheter fra inuittene som han hadde nytte av ved sin senere ekspedisjon til Sydpolen.

Referanser
----------

1. ↑  1947-, McGoogan, Kenneth, (2002). *Fatal passage : the story of John Rae, the Arctic hero time forgot* (1st Carroll & Graf utg.). New York: Carroll & Graf Publishers. ISBN 0786709936. OCLC 49226113.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lysøya** er en halvøy på nordsida av Mellom-Vikna i Nærøysund kommune i Trøndelag.

Lysøya tilhører grunnkretsen Drag i Nærøysund. 

Området er noe dyrket utmark med mindre fiskevann. Fra fylkesvei 770 ved Drag går fylkesvei 505 norøstover til Lysøya og langs sørsiden av halvøya, hvor det er boliger og feriesteder. 

Gården «Lisønn» / «Lyssønn» var krongods i 1549. 

> I en avisartikkel som stod på trykk i avisa Nordtrønderen & Namdalen 25.08.1980, fortalte fiskeren Bjarne Lysø om hvordan han observerte en sjøorm på Lysøyvika en augustdag i 1926. Denne dagen dro han og kameraten Johan Eriksen utmed seksringen for å fiske stormakrell med strandvarpa. Plutselig så de noe som beveget seg nord på Lysøyvika. Jeg trodde først det var en ubåt, men så fikk jeg se at det var en sjøorm som svømte med bra fart og rundet Balan. Jeg anslo lengden til ca. 200 meter og med 60 buktninger. Dette pågikk i rundt 10 minutter. Jeg var verken full eller galen, sa Bjarne i avisartikkelen.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Lysøya Arkivert 24. mars 2016 hos Wayback Machine.; yr.no
2. ↑  Bjarne Borgan (1969). *Viknaboka : gards- og ættehistorie. Bind 2: G.nr. 22 til 54 : Pålsaunet - Dale*. Rørvik: Vikna historielag. s. 130-159.
3. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Juha Lappalainen** (født 1966) er en finsk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt fra 1984 til 1992.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1984/85, der han ble nummer 64 sammenlagt med 17.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1985 som beste plassering i enkeltrenn. Han ble også nummer 17 i et verdenscuprenn i normalbakken i Falun 6. mars 1984. I rennet i storbakken, som ikke var en del av verdenscupen, ble han nummer 3. Samme sesong ble han nummer 10 i junior-VM i Trondheim. Under OL i Sarajevo i 1984 var han hjemmeværende reserve.

Han jobber i dag (2011) som taxisjåfør.

Kilder
------

* Juha Lappalainen: Resultater Arkivert 10. september 2013 hos Wayback Machine. (personlig hjemmeside, finsk, besøkt 26. februar 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 281
* Svenska Skidspelen: Pristagare i Svenska Skidspelen Arkivert 18. august 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juha Lappalainen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Fabio Mignanelli** (født 1496 i Siena i Italia, død 10. august 1557 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble professor ved Universitetet i Siena, og senere advokat i Roma. Han giftet seg med Antonina Capodiferro, søster til kardinal Girolamo Recanati Capodiferro, og fikk en sønn. Da han ble enkemann, trådte han inn i den geistlige stand. Men først måtte han dispenseres fra anklager om bigami og kriminelle irregulariteter. Han tjente så Paven på flere diplomatiske oppdrag, blant annet til republikken Venezia i 1537 for å få den til å bryte sitt forbuns med tyrkerne og delta i krigen mot dem. Han ble biskop av Lucera i 1540.

Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III, med *Santi Giovanni e Paolo* som tittelkirke. I samme konsistorium ble hans slektning Giovanni Michele Saraceni også kardinal.

Referanser
----------

1. ↑   Dizionario Biografico degli Italiani[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Lárus Orri Sigurðsson** (født 4.juni 1973 i Akureyri på Island) er en islandsk tidligere fotballspiller som spilte i forsvar. Han er broren til Hønefoss-spilleren Kristján Örn Sigurðsson

Klubbkarriere
-------------

Han har spilt for Stoke City og West Bromwich Albion i England, og ble kåret til årets spiller i West Bromwich Albion i sesongen 1999-2000. Han bestemte seg for å legge opp i 2004 etter å ha fått en kneskade.

Landslagskarriere
-----------------

Sigurðsson fikk totalt 42 landskamper og 2 mål for Island. Han debuterte for Island i juli i en privatlandskamp mot Frankrike, da han kom inn som innbytter for Izudin Dervic.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lárus Sigurðsson – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Lárus Sigurðsson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Lárus Sigurðsson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Lárus Sigurðsson – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Lárus Sigurðsson – FBref Rediger på Wikidata

Portaler: Island | Sport
Klokkestenen på Lyø  Foto: Jørgen Larsen 
Lyø kirke  Foto: Jørgen Larsen 
**Lyø** er en øy i det Sydfynske Øhav med et areal på 6 km² og 130 innbyggere. Øya ligger syd for Fåborg, som den har fergeforbindelse til sammen med Avernakø.

Lyø by
------

Midt på øya ligger den store landsbyen. Den har mange stengjerder og gårder. Byen har forandret seg mye gjennom årene, men det er tradisjon for å bevare det gamle. Karakteristisk for byen er de store trærne, fem andedammer (branndammer, opprinnelig tolv) og den tette bebyggelsen.

Havnen
------

Havnen ligger ca. 1 km fra Lyø by og har fergeleie og lystbåthavn.

Lyø kirke
---------

Kirken, som er bygget av rå kampestein, er oppført under reformasjonen og endret flere ganger, bl.a. i 1640-årene og sist i 1980-årene. Kirkegården er sirkelrund og en av de peneste og mest særpregede i Danmark. Etter reformasjonen har det vært 24 sogneprester på Lyø, men fra 2008 blir sognet betjent fra Faaborg.

Severdigheter
-------------

**Klokkestenen** er flere tusen år gammel, og avgir toner, når man slår på den. Mange fortellinger knytter sig til klokkesteinen, blant annet, at man kan få et ønske oppfylt, når den avgir lyden sin. Lyø er også kjent som stedet hvor kong Valdemar Seier og han sønn ble tatt til fange natten mellom den 6. og 7. mai 1223 av grev Henrik av Schwerin.

Referanser
----------

1. ↑  *Lyø*, Den store danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
*Må ikke forveksles med stamfaren Lorentz Mortensen Angell.*

**Lorentz Angell** (født 11. august 1778 i Trondhjem, død 5. august 1860 samme sted) var en norsk luthersk prest og stortingsmann. Han representerte Kristiansund og Molde på Stortinget i 1814, og Trondhjem fra 1833 til 1835.

Lorentz Angell var sønn av sogneprest til domkirken i Trondhjem Jonas Angell og Lydia Hagerup. Han gikk katedralskolen i Trondhjem, hvor han var elev av Søren Monrad, tok artium i 1795 og teologisk embetseksamen i 1799. I 1804 ble han utnevnt til aftensangprest og rektor ved skolen i Tønsberg. I 1813 ble han sogneprest til Kvernes på Nordmøre, og i 1817 dessuten prost over Nordmøre. I 1827 ble han forflyttet som sogneprest til Melhus, og i 1828 prost over Dalernes prosti. Samme år ble han residerende kapellan ved domkirken i Trondhjem, fra 1845 til 1860 stiftsprost.

Han giftet seg med Magdalene Marie Knudzon i 1804. Hun var datter av kjøpmann og konsul Nicolay Hinrich Knudtzon.

Utmerkelser
-----------

Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1854 «for lang og nidkjær embedsvirksomhet».

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 36[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Moe, Bernt (1845). *Biographiske Efterretninger om Eidsvolds-Repræsentanter og Storthingsmænd i Tidsrummet 1814–1845*. Christiania: Chr. Schibsted. s. 11.
3. ↑  Amundsen, O. Delphin (1947). *Den kongelige norske Sankt Olavs Orden 1847–1947*. Utgitt av ordenskanselliet. Oslo: Grøndahl & Søns forlag. s. 157.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lorentz Angell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Lorentz Angell hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Lorents Holtermann Rynning** (født 17. mai 1870 i Eidsvoll, død 28. oktober 1962) var en norsk advokat og rettshistoriker, som særlig er kjent for sitt arbeid om almenningenes historie.

Liv
---

Han var sønn av gårdbruker Paul Emil Rynning, som senere ble protokollfører i Oslo byrett, og forfatter Anne Margrethe Holtermann. Han var bror av Fredrikke Waaler.

Etter å ha vært elev ved Kristiania katedralskole ble han student i 1888. Deretter begynte han å studere teologi, men gikk etter hvert over til å studere rettsvitenskap. Han tok juridisk embetseksamen i 1894, og slo seg ned som overrettssakfører i Kristiania fra 1896. Fra 1899 hadde han sitt eget advokatkontor. Han ble høyesterettsadvokat i 1901 og forble advokat hele sin karriere. I årene mellom 1896 og 1913 var han flere ganger konstituert dommer i Oslo byrett.

Rynning utga en rekke juridiske avhandlinger, særlig om allemannsretten. Hovedverket hans er *Bidrag til Norsk almenningsrett*. Han var formann i komiteen som utarbeidet utkast til fornminneloven av 1951.

Utmerkelser
-----------

Rynning ble æresdoktor ved Universitetet i Hamburg i 1960. Æresdoktoratet var blitt vedtatt allerede i 1936, men ble stanset etter at Carl von Ossietzky fikk Nobels fredspris.

Referanser
----------

1. 1 2   BIBSYS, NORAF-ID 90169598, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01053257026184, verkets språk bokmål, besøkt 17. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1888*. [Oslo]: [s.n.] 1938.
* *Medlemmer av Den Norske sakførerforeningen*. Aschehoug. 1951.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Johannes Beck** (født 1. november 1922, død 9. mai 2020 i Unterhaching i Tyskland) var en tysk katolsk prest tilhørende jesuittordenen og sosialetiker.

Liv og virke
------------

Beck inntrådte i 1948 i jesuittordenen. Etter sin teologiske utdannelse ble han presteviet 31. juli 1956 i Jesuitenkirche St. Michael i München.

Han engasjerte seg fremfor alt i den katolske yrkes- og bedriftssjelesorg og engasjerte seg for sosial rettferdighet og katolsk sosiallære, særlig for solidaritetsprinsippet i store industriforetak.[] Han var blant annet i flere år åndelig rådgiver for Katholische Arbeitnehmer-Bewegung (KAB). Som etterfølger etter pater Franz Prinz innehadde han ledelsen av *Werkgemeinschaft christlicher Arbeitnehmer* i München. Fra 1979 til 1991 var pater Beck direktør for «Soziales Seminar» ved Münchner Bildungswerk.

Etter at han gikk i pensjon var han engasjert i undervisning fra 1991 til 2012.
han bodde i jesuittkommuniteten «Pedro Arrupe» i alders- og pleiehjemmet St. Katharina Labouré i Unterhaching ved München. Han døde mai 2020 i en alder av 97 år i Unterhaching som følge av COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.jesuiten.org, besøkt 15. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   news.va, «Ältester Jesuit der Deutschen Provinz an COVID-19 verstorben - Vatican News», verkets språk tysk, utgitt 10. mai 2020, besøkt 15. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  „Ältester Jesuit der Deutschen Provinz an Covid-19 gestorben" på *neuesruhrwort.de* av 10. nai 2020
4. ↑  *Bericht über die Verhandlungen*, 1970, s. 721
5. ↑  „Pater Johannes Beck SJ in Unterhaching verstorben", *jesuiten.org* av 10. mai 2020
6. ↑  *Jahresbericht 2012*, Münchner Bildungswerk, s. 11
7. ↑  „Ältester Jesuit der Deutschen Provinz an COVID-19 verstorben" på *vaticannews.va* av 10. mai 2020