Skjoldtegninger basert på Nikolas Paus' to segl i *Lexicon over Adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdømmerne* (utgitt 1782–1813)
**Nikolas Sigurdsson Paus** var lagmann i Oslo i 1340-årene, i tiden rett før svartedauden. Han nevnes i skriftlige kilder mellom 1329 og 1347, alltid i Oslo, og ble vanligvis kalt ved sitt cognomen (tilnavn) Paus. Han nevnes som lagmann i Oslo i den kongelige kommisjonsdommen av 1. desember 1347 om havtorssønnenes lensrett til Borgarsyssel (som *Niculas paus logmadr j Aslo*), men satt øyensynlig ikke særlig lenge i embedet. Nikolas nevnes ikke etter at svartedauden nådde Oslo, og mest sannsynlig døde han som følge av dette; Oslo ble hardere rammet av svartedauden enn noe annet sted i Norge og størstedelen av befolkningen døde av pesten.

Bygården Pausen i Oslo er nevnt i skriftlige kilder fra 1324 til 1482 og må ha ligget ved Pausekroken, en vik som kan påvises lengst nord i den daværende byen; ifølge Edvard Bull i *Oslos historie* var gården antagelig navngitt etter Nikolas Paus. Også P.A. Munch mener gården har navn etter Nikolas Paus' familie, på samme måte som Kyrningen er navngitt etter en person med navnet Kyrning.

To skjoldtegninger basert på lagmannens segl er gjengitt i *Lexicon over Adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdømmerne* (1782–1813). Der er det et skjold med et oksehode og et skjold med et griffhode.

Flere innførsler i Biskop Eysteins jordebok viser at både Nikolas Paus og andre personer med tilnavnet Paus eide jordegods i Nes på Romerike. Der nevnes nevnes Þoralfr (Þorælfuer) paus, Sigurðr (Sigurder) paus og Randi, oppgitt å være en søster av Sigurðr paus. Den primære skrivemåten av navnene i kildene er Paus, det er slik Nikolas Paus selv omtales, og det ses også av navnet på bygården Pausen i Oslo. I omtalen av Þoralfr i jordeboken veksler skrivemåten imidlertid mellom paus, paue og pafue. Variasjonen i skrivemåter er klart i samsvar med et opphav i det middelnedertyske ordet paus, som forklares som et middelnedertysk tilnavn for en person kjent for sin gudfryktighet og som er kjent som familienavn i det nedertyske/nederlandske språkområdet med denne etymologien. På middelnedertysk ble ordet skrevet *paus*, *paues*, *pauwes*, *pawes* eller lignende. P.A. Munch antar i *Det norske Folks Historie* derfor, basert på navnet, at Nikolas Paus og hans slekt var av nedertysk opprinnelse; Munch skriver:

der findes saaledes tydske Ætter, der temmelig tidligt kom i Anseelse i Norge og beklædte vigtige Embeder, som Familien Paus, der blomstrede i Oslo, hvor den havde sin egen Gaard, og hvis Medlem Nikolas Paus endog var Lagmand i Oslo ved 1347 [...] at Familien Paus er af Tydsk Herkomst, siges ikke udtrykkeligt nogensteds, men det ligger allerede noksom i Navnet; dette er nemlig den nedertydske Form «paus, pawes», istedetfor Pabst, Pfaff, ɔ: Pave, Prælat; formodentlig var Stamfaderen en Geistlig eller havde faaet dette Øgenavn. Nikolas Paus, der siden blev Lagmand i Oslo, nævnes allerede 1329, see Dipl. N. I. 203; som Lagmand forekommer han i et Brev af 12te Jan. 1347, smsteds. No. 303. Ættens Gaard i Oslo, kaldet Pausen, nævnes hyppigt i flere Breve, f. Ex. af 1359, Dipl. N. II. 352, og af 1482, Dipl. N. I. 934.

Referanser
----------

1. ↑  *Diplomatarium Norvegicum* bd. 1 nr. 303
2. ↑  Edvard Bull, *Kristianias historie*, bd. I (*Oslos historie*), s. 135, 180 og 245, Cappelen, 1922
3. ↑  P.A. Munch, *Det norske Folks Historie*, VI, s. 143
4. ↑  *Lexicon over Adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdømmerne* (1782–1813), plansje II B, tab XII, nr. 17, utgitt av Det Kgl. Danske genealogiske og heraldiske Selskab
5. ↑  Huitfeldt, H.J. (red.). *Biskop Eysteins Jordebog*. s. 240, 411 (jf. 782), 473 og 474.
6. ↑  P.A. Munch, *Det norske Folks Historie*, Anden Hovedafdeling, Del 1, s. 256, 1862