recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Armi Kuusela** (født 20. august 1934 i Muhos) er en finsk tidligere skjønnhetsdronning, og vinner av Miss Universe 1952. 

Hun vant konkurransen «Suomen Neito» den 24. mai 1952, og vant en reise til USA, for å delta i det første Miss Universe i California. Etter å ha vunnet konkurransen var hun med i filmen *Maailman kaunein tyttö* ("Verdens vakreste pike"). Selv om premien for å vinne Miss Universe var en kontrakt med Universal Studios, valgte hun ikke å ta imot tilbudet. 

Kuusela valgte i stedet i 1953 å gifte seg med den filippinske forretningsmannen Virgilio Hilario. Hun bosatte seg på Filippinene med ektemannen, men etter hans død i 1975 giftet hun seg igjen i 1978, denne gang med en amerikansk diplomat. Paret bor i dag (pr. 2011) i San Diego i California, hvor Kuusela arbeider med veldedighetsarbeid og har en tilknytning til kreftforskningssentret på Sanford-Burnham Medical Research Institute.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Armi Kuusela», Biografisk leksikon for Finland ID 5383-1416928957989[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 103322[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0476614, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Miss Universe married to Filipino with black eye*, The Victoria Advocate - May 5, 1953

Eksterne lenker
---------------

* (en) Armi Kuusela – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Armi Kuusela på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Kalveskinn, farget svart, fra Argentina.
**Skinn** (fra norrønt *skinn*) er det ytre dekke på dyrekropp, et materiale laget av huden til en rekke ulike dyr, med eller uten hår. For å kunne brukes må skinnet gjennom en garvingsprosess. Skinn der håret fortsatt sitter på kalles pelsverk eller pelsskinn, mens garva skinn uten hår blir kalt lær, lærhud eller hudlær. Skinn får også typisk navn etter arten, kjønnet eller størrelsen på dyret det stammer fra, som selskinn, reinsdyrskinn og krokodilleskinn, eller oksehud, kuhud, svinelær eller lammeskinn.

Arkeologer mener at dyreskinn ga en viktig kilde til klær og ly for alle forhistoriske mennesker, og bruken av dem fortsatte i samfunn som ikke var preget av landbruk inn i moderne tid. Inuitter brukte for eksempel dyreskinn til sommertelt, vanntette klær og kajakker. I tidlig middelalder ble huder brukt for å beskytte festninger reist i tømmer og hindre bygninger fra å bli satt i brann under en beleiring. Ulike amerikanske indianerstammer brukte huder i konstruksjonen av tipi og wigwamer, mokkasiner og bukser (særlig av hjorteskinn). De ble noen ganger brukt som vindusbelegg. Fram til oppfinnelsen av plasttrommelhoder på 1950-tallet ble dyrehuder eller metall brukt for trommeskinn.

Pergament og vellum, materiale før papir ble dominerende, ble framstilt av bearbeidet skinn, og ble innført til det østlige Middelhavet under jernalderen, visstnok ved den antikke greske byen Pergamon (som således har gitt navn til pergament).

### Ulik bruk av skinn

* Skinn (Nigeria)Skinn (Nigeria)
* Skinnsofa.Skinnsofa.
* Skinnet av en jaguar brukt som drakt av en aztekisk kriger.Skinnet av en jaguar brukt som drakt av en aztekisk kriger.
* Skjerfknute (tyrkerknop) av skinn til bruk f.eks. på speiderskjerfet.Skjerfknute (tyrkerknop) av skinn til bruk f.eks. på speiderskjerfet.

Referanser
----------

1. 1 2  «skinn», *NAOB*
2. ↑  «pergament», *NAOB*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hides – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Jesus Balaso Tuquib** (født 27. juni 1930 i Clarin i Misamis Occidental på Filippinene; død 1. august 2019 i Cagayan de Oro) var en filippinsk geistlig og katolsk erkebiskop av Cagayan de Oro.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jesus Tuquib gikk på gutteseminar i Argao i Cebu. Han studerte filosofi og teologi ved *San Carlos Seminary* i Mabolo i Cebu City. 

### Prest

Han ble ordinert til prest den 14. mars 1959. I 1964 fullførte han en grad i videregående opplæring. I 1967 tok han doktorgraden i teologi fra *University of St. Thomas Aquinas* i Manila. Jesus Tuquib underviste ved seminaret i *Bacolod City* (1959-1960) og i *Bohol* (1960-1965), hvor han også var prefekt. Fra 1967 til 1972 var han kansler i bispedømmet Dipolog.

### Biskop av Pagadian

Pave Paul VI utnevnte ham til den første biskopen i det nyopprettede bispedømmet Pagadian den 24. februar 1973. Han ble ordinert til biskop av biskopen av Tagbilaran, Manuel Mascariñas y Morgia, den 29. mai samme år; medkonsekratorer var Lino R. Gonzaga y Rasdesales, erkebiskop av Zamboanga, og Felix Sanchez Zafra, biskop av Dipolog.

### Koadjutor, så erkebiskop, av Cagayan de Oro

Den 31. mars 1984 ble han utnevnt til koadjutor-erkebiskop av Cagayan de Oro av pave Johannes Paul II og innsatt i embedet den 31. mai samme år. Da Patrick H. Cronin SSCME gikk av med pensjon den 5. januar 1988, etterfulgte han ham i embetet som erkebiskop av Cagayan de Oro.

Den 4. mars 2006 innvilget pave Benedikt XVI hans anmodning om aldersbetinget fratreden.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532–1602) \*bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675–1758) \*1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701–1756) \*1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698–1774) \*1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724–1777) \*1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751–1816) \*1785
* Pave Pius VIII (1761–1830) \*1816
* Pave Pius IX (1792–1878) \*1827
* Kardinal Gustav Adolf von Hohenlohe-Schillingsfürst (1823–1896) \*1857
* Erkebiskop Salvatore Magnasco (1806–1892) \*1868
* Kardinal Gaetano Alimonda (1818–1991) \*1877
* Kardinal Giovanni Cagliero (1838–1926) \*1884
* Erkebiskop Guglielmo Piani (1875–1956) \*1922
* Biskop Manuel Mascariñas y Morgia (1897–1980) \*1938
* Erkebiskop *Jesus Tuquib* (1930-2019 ) \*1979

Referanser
----------

1. ↑  «CDO Archbishop Emeritus Jesus Tuquib dies at 89» **(engelsk)**. mindanews.com. 1. august 2019. Besøkt 3. august 2019.
2. ↑  catholic-hierarchy.org tuquib, lest 26. november 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Doron Almog** (hebraisk: **דורון אלמוג**) (født 1951[] i Israel) er en israelsk pensjonert generalmajor. Han sluttet seg til Israels forsvar (IDF) i 1969 og var sjef for IDFs sørkommando fra 2000 til 2003.

I 2005 ble det i Storbritannia utstedt arrestordre på ham for krigsforbrytelser. Siktelsen mot Almog bygget på at han i 2002 hadde gitt ordre om rasering av 59 palestinske boliger på Gazastripen. Da han fikk et varsel fra Israel om arrestordren var han ombord i et israelsk fly på vei til London, og han lot være å forlate flyet da det hadde landet i London for å unngå å bli arrestert av britisk politi og stilt for retten. Ifølge *The Guardian* unnlot britisk politi å ta seg inn i flyet fordi de fryktet skuddveksling med bevæpnede personer ombord.

Det var menneskerettighetsorganisasjonen PCHR som hadde arbeidet for å stille Almog til ansvar,[] og organisasjonens advokat Daniel Machover fortalte britiske aviser at Almog ville bli ettersøkt internasjonalt for krigsforbrytelser. Organisasjonen kritiserte britiske myndigheter for ikke å ha bordet flyet på Heathrow lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  Kampeas, Ron (16. juni 2022). «Doron Almog, retired general and disabilities advocate, set to head Jewish Agency». *Jewish Telegraphic Agency* **(engelsk)**. Besøkt 14. september 2023.
2. 1 2  Dodd, Vikram; correspondent, crime (19. februar 2008). «Terror police feared gun battle with Israeli general». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 14. september 2023.
3. ↑  Dodd, Vikram; Urquhart, Conal (12. september 2005). «Israeli evades arrest at Heathrow over army war crime allegations». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 14. september 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Gampefossen** er en kaskadefoss som normalt har liten vannføring og en total fallhøyde på cirka 19,5 m, hvorav cirka 15 m som en stupbratt hestehalefoss. Under flom er imidlertid fossen vill og storslagen. Fossefallet ligger i Holtbekken, som drenerer fra Haugsbygd og Ringkollen og har utløpet i Randselva ved Høneholt på Vesterntangen, i Ringerike kommune.

Opphavet til navnet på fossen er ukjent, selv om et lokalt sagn antyder at det kanskje var en hest (gamp) som falt ned der en gang i tiden. Sagnet savner imidlertid både dokumentasjon og seriøse referanser. En mulig teori er at fossen har vært en slags vanningsplass for hester en gang i tiden, men det savner holdepunkter. En tredje teori er at forstavelsen *gampe* er dialektform av *gimpe*, som opprinnelig betyr *den humpende* eller også å *vrikke på overkroppen*, og at dette har med hvordan vannet oppfører seg i fossen. Også dette savner holdepunkter.

Gampefossen er lite tilgjengelig og ligger i tett lauvskog i Livmarka, med mye trefall på tvers av bekkefaret, og det er bare mulig og ta seg dit til fots. Enklest er det å følge Livveien og Holtbekkveien mot Høneholt, til man når den lille brua over Holtbekken, og så følge bekken motstrøms gjennom krattskogen til man når fossen, som stuper ned en bratt fjellknatt.

Holtbekken
----------

**Holtbekken** drenerer områder i Haugsbygd, helt opp mot Ringkollen på Krokskogen, og har utløp i Randselva, tvers over elva for Holttangen. Vannføringen i bekken er normalt svært beskjeden, men under flom kan den være stri og Gampefossen stor og praktfull. På denne elvestrekningen danner Randselva flere store meandere, med dertil naturlige tanger. Direkte nord for utløpet til elva ligger et område kalt Høneholt, som består av en tange med dyrket mark. Øst for Høneholt og på tvers av elva ligger Hovsenga naturreservat på en annen tange. 

Trolig er det den stupbratte fjellknatten der fossen stuper utfor som er opphavet til gårdsnavnet Klette (gnr. 99 i tidligere Norderhov herredskommune), et nå nedlagt gårdsbruk som lå på flaten ovenfor fossen, like ved Vestern. Det opprinnelige Klette ble trolig lagt øde under svartedauden, for den har i nyere tid vært kjent som både *Øgarden* og nå sist som *Ødegaarden*.

* Gampefossen i Livmarka Foto: Gabril Waagaard, 2021Gampefossen i Livmarka Foto: Gabril Waagaard, 2021
* Holtbekkens utløp Foto: T. Bjørnstad, 2022Holtbekkens utløp Foto: T. Bjørnstad, 2022
* Holtbekken i Livmarka Foto: T. Bjørnstad, 2022Holtbekken i Livmarka Foto: T. Bjørnstad, 2022

Referanser
----------

1. ↑  Olav Norheim (8. februar 2011). «Gampefossen». *Historien her vi bor*. Besøkt 15. februar 2018.
2. ↑  Per Martin Nordli (7. januar 2017). «Mikroeventyret nær deg». *ringblad.no*. Ringerikes Blad. Besøkt 15. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Tor Erling Møller (2016) *Tur til Gampefossen*. YouTube, 21.07.2016
**Jaklefoss** er et fossefall som stuper utfor **Jakleskrenten**, et lite stykke sør-sørvest for Røstjerna oppunder Ringkollen, i Ringerike kommune. Tilsiget til fossen er beskjedent og dannes av flere mindre bekker i området.

Tilkomst til Jaklefoss-området går via Ringkollveien, som er bompengebelastet like før «Jaklefossparkeringen» (60°09′23″N 10°22′23″Ø). Området øst og nord for Jakleskrenten er både et populært hytteområde og et tidligere setringsområde. I så måte ligger Håvardsetra, Martesetra, Ringkollsetra og Borgersetra et stykke øst for skrenten. Ved parkeringsplassen splitter veien seg, hvorav Ringkollveien fortsetter videre opp til Ringkollstua og videre inn til Øyangen, og Langtjernveien tar av sørover til hyttene langs Jakleskrenten og inn mot setrene og til bommen ved Langtjern. Nedre Flagveien (bomvei) tar av fra Langtjernveien mot Flaggstykket.

Jaklefossen ble i sin tid utnyttet av Jaklefoss kraftverk, som ble grunnlagt av *Olaf Færden* i 1909. Året før ble både Lille og Store Røstjern demmet opp, med tanke på tilsig via ei lita rørgate for kraftproduksjon. Kapasiteten var imidlertid kun cirka 130 kW, altså omtrent som dagens litt kraftigere elbiler. Kraftverket var i drift fram til 1919, da det ble overtatt av Hole herredskommune. De fant det imidlertid ikke drivverdig og realiserte anlegget. Norderhov herredskommune nyttegjorde seg litt av ledningsnettet, i forbindelse med Åsa kraftstasjon. Det finnes fortsatt spor etter kraftverksvirksomheten på Jaklefoss. Ikke minst damanleggene ved Røstjerna.

Referanser
----------

1. ↑  Jaklefoss. Stadnummer 983208 i Sentralt stadnamnregister (SSR). *Kartverket*, 1991-07-01
2. 1 2  Mjør, Sigv. (1970). «Kraftutbygginga på Ringerike» (PDF). *Heftet Ringerike*: 25–27. Besøkt 29. august 2023.
**Hendrik Philip «Haas» Visser 't Hooft** (født 20. september 1905 i Haarlem, død 28. juli 1977) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Visser vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det nederlandske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Nederland vant sin gruppe og i finalen møtte de India som var vinnere av den andre gruppen. Finalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, tapte Nederland med 0-3. Visser spilte alle fire kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haas Visser 't Hooft – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Haas Visser 't Hooft – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Haas Visser 't Hooft – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Haas Visser 't Hooft – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Johannes «Jan» Daniel de Natris** (født 13. november 1895 i Amsterdam, død 16. september 1972 i Amsterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Natris var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.

Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

De Natris spilte for Ajax Amsterdam, og han spilte totalt 23 landskamper for Nederland.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Belgia - Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan de Natris – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Jan de Natris – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Groudon** er en legendarisk pokémon i 3. generasjonen av *Pokémon*-spillene. Den er av typen Ground (jord) pokémon.
Den er basert på Behemot[], og er en diger, rød, tungt pansret dinosaur, med grå mage og hvite pigger langs ryggen. Den har merkelige kanaler i panseret, disse lyser opp når Groudon er opphisset.
Groudon er til dags dato en av de aller kraftigste pokémon. Den har evne til å lage voldsomme jorskjelv, få vulkaner til å bryte ut, lage vulkanutbrudd selv der det ikke er vulkaner, konsentrere solskinn til ødeleggende stråler, og den kan sprute flammer som er flere titalls tusen grader varme. Ifølge legenden var den i evig kamp mot Kyogre en gang før *Pokémon*-verdenen var laget. Der Kyogre oversvømmet landområder, rev Groudon opp jordskorpa og fremkalte store mengder magma som fordampet havene. Groudons spesialevne gjør at den alltid slåss i sterkt solskinn, og den fremkaller tørke der den er. Solskinnet gjør også at den kan fyre av sitt Solar Beam-angrep uten å lade først, og at elektriske angrep sjelden treffer (ikke at Groudon trenger å bry seg om elektriske angrep, den er immun). Groudon har også visse telepatiske evner, som den kan kommunisere med. Den kan også ta over små Pokémon, som var tilfelle med Ash's Pikachu en gang.
Groudon bruker mye tid på å vandre rundt i jordens indre, nå som den har sluttet fred med Kyogre.

Navnet kommer antakelig av ordene «ground», som betyr jord, og don, som er en spansk adelstittel. Med andre ord «herren over jorda».

Groudon har nr. 383 i National Dex.

Eksterne lenker
---------------

* Groudon på Pokémon Wiki

Portal: Videospill
**Belinda Braza** (født 30. november 1981 i Bergen) er en profesjonell danser, koreograf, sanger og skuespiller fra Bergen.

Hun er en profesjonell danser og lærer i hiphop og jazz ved tallrike skoler i Oslo: Statens balletthøyskole, Spinoff dansestudio, Kristine Glennes ballettskole, Norsk ballettinstitutt og Torild Frostads dansestudio. Sammen med Jens Jeffry Trinidad tilbyr hun nå hiphop-workshops rundt om i landet. De har til sammen over fem hundre fornøyde elever i uken og underviser dessuten alle nivåer og aldersgrupper. *Teamteach* kaller de det. Braza er utdannet ved Bårdar Akademiet (2001–2003). Hun er også en aspirerende koreograf og var en av hiphop-koreografene som arbeidet med Dansefeber på TV og på turne i samarbeid med Riksteatret.

Braza har opptrådt som sanger og skuespiller i musikaler og show som *Fame – The Musical* (Chat Noir 2003), *Det folk vil ha* (Det norske teatret 2005), *Fruen fra det indiske hav* (Oslo nye teater 2006) med flere. Hun har koreografert for forskjellige artister som Samsaya, Myrna Braza, Wisnu, Sichelle og Maria Haukaas Storeng. Hun har også koreografierfaring fra show (blant annet ombord i Color Fantasy), Melodi Grand Prix, KGB-kompaniet og TV-produksjonen *Hundre år med egen stemme*. Braza har opptrådt som danser og sanger i ulike TV-show som Gullfisken, Gullruten, Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest. Hun var også programleder for TV Hordalands *Ung*. Hennes livsmotto skal være «Be your dreams, fulfill yourself!».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Belinda Braza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Belinda Braza hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Belinda Braza hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Teach me. Koreografi av Belinda Braza
* (en) I'm not afraid, Jill Scott. Koreografi av Belinda Braza
* (en) Back to you, goapele. Koreografi av Belinda Braza

  


| * v
* d
* r
***Dansefeber*** |
| --- |
| Sesonger | 1 (2006)  **·** 2 (2007)  **·** 3 (Skandinavia) (2008) |
| Programledere | Henriette Lien  **·** Kjetil Tefke |
| Dommere | Geir Bie  **·** Merete Lingjærde  **·** Jan Ivar Lund  **·** Vibeke Sørlie  **·** Lars Undli |
| Koreografer | Tine Aspaas  **·** Belinda Braza  **·** David Byer  **·** Sølvi Edvardsen  **·** Toni Ferraz  **·** Knut Arild Flatner og Karl-Erik Nedregaard  **·** Jazzy  **·** Solveig Kitmitto  **·** Jan Ivar Lund  **·** Kristine Melby  **·** Gunn Myhrengen |
| Vinnere | Adil Khan (2006)  **·** Hanna Mjåvatn (2007) |
| 2. plasser | Maria Nygård  **·** Eric Nærbø |
| 3. plasser | Christopher Petersen  **·** Michelle Purvis |
| 4. plasser | Tine Aspaas  **·** Bjørn Holthe |
| Andre land | Australia  **·** Canada  **·** Danmark  **·** Hellas  **·** Malaysia  **·** Nederland/Belgia  **·** Polen  **·** Skandinavia  **·** UK  **·** USA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Hohenzollern-borgen.
**Hohenzollern-borgen** (tysk: *Burg Hohenzollern*) er en borg omtrent 50 kilometer sør for Stuttgart i Tyskland, reist på toppen av fjellet Berg Hohenzollern, 855 moh. ved Hechingen i Schwäbische Alb. Borgen regnes som hjemstedet til fyrstehuset Hohenzollern som kom til makten i middelalderen, og regjerte i Preussen og Brandenburg fram til slutten av første verdenskrig. 

Første omtale av borgen stammer fra året 1267, da under navnet *Castro Zolre*. Det er uvisst hvordan denne borgen så ut, og hvor stor den var, men undersøkelser tyder på at den ble reist før 1050. I samtidige kilder kalles den «kronen over alle Schwabens borger», men i 1423 ble den fullstendig rasert.

Borgen ble ødelagt etter en 10 måneders beleiring av de frie rikssteder i Schwaben. Et nytt slott ble oppført fra 1454 til 1461 og fungerte som tilfluktssted for Hohenzollern-slekten under blant annet trettiårskrigen. Et tredje slott ble oppført fra 1846 til 1867 av Fredrik Vilhelm IV av Preussen i engelsk nygotisk stil, inspirert av slottene i Loire. Familien bodde der fram til 1945. 

17. august 1991 ble de to sarkofagene som rommet Fredrik den store og hans far, «soldatkongen», sendt med spesialtog fra jernbanestasjonen i Hechingen til Potsdam.

Referanse
---------

1. ↑  Borgens historie
2. ↑  Sendt til begravelse i Potsdam

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hohenzollern Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hohenzollern Castle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**A/S Salomons Skofabrik** var Oslos (Kristianias) første skofabrikk og ble grunnlagt i 1893 av brødrene Sigmund og Simon Salomon som var jødiske innvandrere fra København.

Fabrikken holdt i starten til i leide lokaler, først i Lakkegata og siden i Grænsen, før fabrikken bygde egne lokaler i Darres gate 3 i 1898. Fabrikken utvidet i 1905 og igjen i 1910 og bygde ut nabotomtene Darres gate 4 og 2. Skoene produsert på fabrikken ble både solgt gjennom egne utsalg og øvrige skobutikker. I 1924 jobbet det 350 arbeidere og funskjonærer på fabrikken og det ble produsert 1000 par sko om dagen.

I 1926 oppstod det en stor brann i Darres gate 3 og de to øverste etasjene ble totalskadet og annen etasje delvis ødelagt. Til tross for brannen var de året etter tilbake i full produksjon.

Skofabrikken og produksjonen ble lagt ned i 1958, men selskapet fortsatte å drive med grossistvirksomhet, og ble i 1963 kjøpt av Bergenske GC Rieber. I 1980 omsatte selskapet for nær 100 millioner i sko, og re-lanserte Salomon som merkenavn på kjedebutikkene. Rieber importerte egne sko, og samarbeidet bl.a. med den østerrikske skogiganten Humanic. I 1985 ble Riebers skobedrifter solgt til Humanic, med Salomons på kjøpet.

Skofabrikkens eiendommer i Darres gate utgjør i dag deler av det såkalte Kiellandkvartalet.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 18. november 2023.
2. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 27. november 2023.
3. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 27. november 2023.
4. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 27. november 2023.
5. ↑  «Salomons Skofabrik – Oslo Byleksikon». *oslobyleksikon.no*. Besøkt 27. november 2023.
6. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 27. november 2023.
7. ↑  «Salomons Skofabrik A/S | Industrimuseum - Norsk museumsnettverk for industrihistorie». *industrimuseum.no*. Besøkt 27. november 2023.
8. ↑  Joelson, Trond (12. mars 2019). «Kiellandkvartalet». *www.bygg.no* **(norsk)**. Besøkt 27. november 2023.
**Lexington** (offisielt Lexington-Fayette Urban County) er den nest største byen i Kentucky, og nummer 65 på listen over USAs største byer. Den ligger i Bluegrass-regionen, litt på nordsiden av elva Kentucky. Folketallet i den sentrumsnære delen av byen var i 2008 oppgitt til 282 114, mens befolkningen medregnet tilgrensende byområder (tilsvarende norsk tettsteds-definisjon) var på 453 424 ifølge folketellingen i 2006.

Byen er kjent for sin oppdrett av veddeløpshester og omtales i USA som Horse Capital of the World. Sammen med Louisville (litt lenger vest) utgjør de verdens største marked for rasehester. Av de mest kjente arenaer for hestesport ligger Keeneland veddeløpsarena rett utenfor byen. I 2010 arrangerte Lexington 2010 FEI World Equestrian Games, Verdenslekene i hestesport.

Lexington ble grunnlagt i juni 1775, i det som den gang var staten Virginia, 17 år før Kentucky ble proklamert som egen stat. En gruppe utforskere ledet av William McConnell fant stedet egnet for en bosetning, og selv uten en eneste oppført bygning, ble stedet oppkalt etter byen Lexington i Massachusetts som hadde vært det første slagstedet i den amerikanske uavhengighetskrigen noen måneder tidligere. I fire år var Lexington bare et leirsted, før en større gruppe pionerer ledet av Robert Patterson i 1779 fikk oppført et blokkhus til "beskyttelse mot indianerne". Kort tid etter begynte byggingen av selve byen.

Allerede i 1820 var byen regnet som en av de største og rikeste byene vest for Allegheny-fjellene (idag ville vi nok sagt vest for Appalachene). Velstanden baserte seg mye på jordbruksmulighetene, og på de økonomiske fordelene jordeierne fikk ved utstrakt bruk av slaver. I 1850 var 1/5 av staten Kentuckys innbyggere slaver, og Lexington hadde den største konsentrasjoner av slaver i hele staten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lexington, Kentucky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lexington, Kentucky – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS
 |
Prestegårdsburet er fredet.
**Opdal prestegård** eller **Uvdal prestegård** (gnr.73) var prestegården til Uvdal stavkirke i Nore og Uvdal kommune i Buskerud. Stavkirken ble oppført på prestegårdens grunn på oversiden av det som per 2019 er fylkesvei 2810.

Nore og Uvdal bygdetun ble utskilt fra prestegården i 1960 og består av Prestestua (eller Skolestua) og Prestegardsburet fra den gamle prestegården samt andre bygg som er flyttet til stedet. Buret er oppført i 1627–28 og er fredet. Stua er fra 1700-tallet. Bygdetunet er åpent for publikum i sommermånedene og har arrangementer også ellers i året.

Kapellanen bodde på prestegården inntil 1816, da han flyttet til Nore.

Referanser
----------

1. ↑  Uvdal kirke i «Norges kirker»

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Opdal prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Nore og Uvdal bygdetun
* Norsk kulturarv om bygdetunet
* Uvdal.no om bygdetunet Arkivert 29. september 2019 hos Wayback Machine.
St. Hans-feiring, Skjærløkka ved Bunnefjorden 1923. Foto: Anders Beer Wilse / Oslo Museum 
**Skjærløkka** var opprinnelig en husmannsplass under gården Ruud i Nesodden kommune, beliggende på nesoddhalvøyas østside ved Bunnefjorden. Plassen ble trolig opprettet omkring 1820. Stedet var bebodd av fiskere og losjerende, i perioder blant annet skipsbyggere knyttet til Poul Røers bygging av seilskuter ved Sørby noe lengre nordover langs Bunnefjorden. Et arveskifte omkring 1850 viser relativ stor velstand til husmannsplass å være, trolig knyttet til de rike makrellfiskeriene i Christianiafjorden omkring midten av 1800-tallet. Stuebygningen hadde da tre rom, som etter alt å dømme var en utvidelse av den opprinnelige akershusiske stua bygget i kubbemurt bindingsverk. Plassen gikk senere tilbake til hovedbølet, inntil den i 1867 ble solgt til konsul Eger som et av de første landstedene som ble bygget av og for Christiania-borgerskapet. Den opprinnelige husmannsplassen ble bygget om til en halvannen etasjes villa i sveitserstil. Det ble også satt opp et to etasjers bryggerhus/anneks for tjenestefolkene. Skjærløkka ble i 1915 solgt fra Eger-familien til skomaskinfabrikant Carl Johan Andresen, som bygget om med innslag av nyklassisisme, og videre til apoteker Sæther i 1950. Eiendommen ble kjøpt av Nesodden kommune i 1981, som delte det store hageanlegget og solgte bebyggelsen videre. Halvdelen av den opprinnelige eiendommen er i dag kommunalt friområde, mens den bebygde delen er bolig for fastboende.

Eksterne lenker
---------------

* Skjærløkka friområde på Nesodden kommunes nettside
Hallingporten på Rv7 ved Gulsvik
**Gulsvik** (lokal uttale: *Gøsjvik*, IPA: [ˈgøʂviːk]) er ei bygd og en gård i Flå kommune i Buskerud. Den ligger lengst sør i Hallingdal, ved nordenden av innsjøen Krøderen, og strekker seg fra områdene ved munningen av Hallingdalselva i nord til Sørbygdi i sørøst. Sentrum i bygda ligger ved Gulsvik stasjon. Riksvei 7 går gjennom bygda, med den spesielle tunnelen Hallingporten.

Historie
--------

Gården Gulsvik var i sin tid sete for den førende slekta i søndre Hallingdal, og bonden på Gulsvik var i senmiddelalderen kongelig lendmann.[] Den mest kjente oppsitteren på gården i middelalderen var Sigurd Bonde, som eide store områder i mange sokn. Gulsvikslekta sies[*av hvem?*] å være en av de eldste og mest utbredte slektene i Buskerud, og skal være nedstammet fra en birkebeiner i tjeneste hos Kong Sverre.[]

Gulsvikgården var udelt til rundt 1430, da den ble delt i øvre, nedre og myljo (mellomste) Gulsvik. I løpet av de neste århundrene ble gården delt ytterligere opp.

Da det ble opprettet ferge på Krøderen for reisende til og fra Hallingdal var Gulsvik det naturlige endepunktet i nord. Endepunktet i sørenden av innsjøen var tettstedet Krøderen, hvorfra Krøderbanen fortsatte sørover til Vikersund. Snart var det grunnlag for både skysstasjon og pensjonat nær gårdene, og da Bergensbanen ble bygget ble Gulsvik stasjon lagt nær det samme stedet.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Inger-Lise Ulsrud** (født 13. mai 1963) er en norsk organist og professor i orgel ved Norges musikkhøgskole. I tillegg er hun kantor i Uranienborg kirke i Oslo.

Ulsrud studerte kirkemusikk ved Norges musikkhøgskole. Hun fullførte sin diplomeksamen som konsertorganist hos Edgar Krapp ved Hochschule für Musik und darstellende Kunst Frankfurt am Main. Deretter fulgte studier i orgelimprovisasjon med Anders Bondeman i Stockholm. Senere fordypet hun seg i Olivier Messiaens orgelmusikk hos Almut Rößler i Düsseldorf. I tillegg til en omfattende konsertvirksomhet i Russland og store deler av Europa, har hun regelmessig gitt mesterklasser i inn-og utland. Hun har medvirket ved en rekke CD-utgivelser.

Inger-Lise Ulsrud har innehatt en rekke verv som medlem av Koralbokkomiteen i tilknytning til utgivelsen av Norsk Salmebok 2013. Hun har vært jurymedlem ved Kungliga Musikaliska Akademien, styremedlem i Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival og i Oslo orgelfestival. I tillegg har hun vært leder av kirkemusikkavdelingen ved Norges musikkhøgskole i en årrekke. 

Hennes fagbok i orgelimprovisasjon «En improvisators betroelser» utkom på Cantando Musikkforlag høsten 2018.

Ulsrud benyttes jevnlig som jurymedlem ved internasjonale orgelkonkurranser, senest ved «The 2nd Nordic Organ Competition» i Stavanger 2020. Hun var kunstnerisk leder av Bodø Internasjonale Orgelfestival i 2020 og 2021. I 2021 ble hun utnevnt til æresmedlem av Kvinnelige Studenters Sangforening.

Diskografi
----------

* *Bjørn Morten Christophersen - The Lapse of Time,* Simax (2022)
* *Loudmouthed Beauty* med Clare Farr på basstrombone, LAWO (2022)
* *Stille som sne* med Kvindelige Studenters Sangforening, LAWO (2020)
* *Himmelrand* med Uranienborg Vokalensemble, 2L (2016)
* *Kjell Mørk Karlsen - Meditatio,* AURORA (2014)
* *Brahms* med Kvindelige Studenters Sangforening, LAWO (2013)
* *Olivier Messiaen - Early Organ Works,* Simax (2009)
* *Pebbles* med Jonas Haltia på trompet, Simax (2007)
* *Smak av himmel \* Spor av jord* med Nordstrand kirkekor, Grappa (2000)
* *Transeamus usque Betlehem* med Den norske Studentersangforening, DnS (1999)
* *Rop av fryd* med Nordstrand kirkekor, Lynor (1998)
* *Vårt øye ser mot Betlehem* med Nordstrand kirkekor, Lynor (1995)

Referanser
----------

1. ↑  Trond Erikson, «Intens og ærlig», Smaalenenes Avis, publisert 16.11.2009, hentet 23.4.2012. Se også «Olivier Messiaen for første gang med norsk organist»[*død lenke*], *Nytt om Norges musikkhøgskole*, publisert 7.7.2009, hentet 23.4.2012; Tori Skrede, «Inger Lise Ulrud: ‹Early Organ Works›», *Verdens Gang*, publisert 7.7.2009, hentet 23.4.2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Holmen Yachtværft** i Asker er et av Norges best bevarte trebåtverft. Det ble etablert i 1920 etter initiativ av båtbygger Christian Jensen og formann hos Anker & Jensens verft i Vollen, Christian Fr. Johnsen. Verftet driver med opplag og vedlikehold av lystbåter og utleie av bryggeplasser.

Verftet ble i 2007 kjøpt av Båtgutta, en gruppe investorer bestående av Ivar Tollefsen, Henning Hexeberg og Øystein Landvik. Kjøpesummen var rundt 60 millioner kroner. Da det ble kjent at verftet var til salgs, ble deler av eiendommen midlertidig fredet av Riksantikvaren gjennom et hastevedtak. I 2013 ble det søkt om dispensasjon til å rive fire av bygningene på verftet for å kunne modernisere driften.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Fredede Holmen Yachtværft vil modernisere - bygg kan bli revet» *Budstikka*, 10. mai 2013
2. ↑  «Yachtværft plutselig fredet» *Budstikka*, 14. september 2007

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Holmen Yachtværft». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Engerodden skysstasjon
**Norsk vegmuseum** er et av Norges største teknisk industrielle museum. Museet har om lag 4000 kvadratmeter innendørs utstillinger, en stor museumspark og en over 200 meter lang bergtunnel, som ganske sikkert er verdens eneste tunnel som er sprengt ut til museumsformål. Tunnelen er en del av Norsk fjellsprengningsmuseum. Sommeren 2019 åpnet Norsk kjøretøyhistorisk museum som gir en unik innsikt i bruk av kjøretøy i Norge. Samlingen inneholder ca 150 objekter, fordelt på biler, motorsykler, mopeder og tråsykler. Museet er nærmeste nabo til Hunderfossen Familiepark, har åpent hele året og har gratis inngang. 

Norsk vegmuseum åpnet i 1992, og er lokalisert ved Hunderfossen, i Fåberg. Museet er etatsmuseum for Statens vegvesen. Det omfatter en stor museumspark med vegsystemer, anlegg, maskiner, utstyr og eldre bygninger, slik som skysstasjon, gjestgiveri, vegstasjon med smie og verksted, landhandel fra 1950-tallet og en Mobil bensinstasjon fra 1960-tallet. Arkitekt for byggingen var JAF arkitektkontor AS på Gjøvik.}[]

Museet har ansvar for bevaring, forskning og formidling av Statens vegvesens historie og norsk veghistorie forøvrig. Samlingene består av gjenstander, foto og privatarkivmateriale. 

Mobil-stasjonen som er gjenoppbygget ble opprinnelig oppført på Lillehammer i 1934 under navnet NOR. Den ble en del av Mobil-kjeden i 1960 og flyttet fra sentrum til Nordseterveien i 1966.

I 2021 overtok museet en Lincoln K-serie som Kirsten Flagstad fikk i 1937. K-serien var stor og lukseriøs, og ble produsert i bare en håndfull eksemplarer.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Bensinstasjonen alle vil fotografere». *Bil24.no*. 25. september 2021. Besøkt 16. oktober 2021.
2. ↑  Moreau, Haakon Nesse (30. oktober 2021). «Bilen som var eid av «dronningen av opera» er tilbake på norsk jord». *NRK*. Besøkt 31. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Norsk vegmuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
Kalkovnen på Brønnøya i 2005 Foto: Tor Stein 
**Kalkovnen på Brønnøya** er en fredet kalkovn i Sandbukta på Brønnøya i Asker kommune. Den er om lag ni meter høy og har en grunnflate på 6,5 ganger 6,5 meter. Ovnen ble sannsynligvis oppført da Anders Haagensen startet kalkbrenneri på øya i 1847. Den var i virksomhet fram til 1888.

I løpet av 2012 og 2013 har store deler av kalkovnen rast sammen. Riksantikvaren, Asker kommune og Akershus fylkeskommune har gitt tilsagn eller bevilget tilsammen mer enn en halv million kroner til sikring av kulturminnet, som står på privat grunn. Restaurering påbegynnes i mai 2014 og er estimert til å koste over 4 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Kalkovn i Sandbukta». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
2. 1 2  Gjenoppbygging av fredet kalkovn på Brønnøya Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. Akershus fylkeskommune, 24. april 2014, besøkt 6. mai 2014
3. ↑  «Her står 10 personer for å avgjøre fremtiden til en kalkovn» budstikka.no, 31. juli 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Hardanger Fartøyvernsenter
**Hardanger fartøyvernsenter** er en stiftelse som utfører tjenester innen fartøyvern, nybygging og restaurering av klinkbygde småbåter. Senteret har også skipssmed, rigger og reipslagerer i arbeid. Bedriften har lærlingplasser innen båtbyggeri og reipslageri. Som del av sin museumsvirksomhet seiler SJ Mathilde museumstokt og leirskole. I tillegg til dette leverer senteret tjenester innen dokumentasjon for riksantikvaren og private.

Senteret ble etablert i 1984, og ligger i Norheimsund i Kvam kommune i Hordaland. Det er ett av tre nasjonale fartøyvernsenter utpekt av Riksantikvaren. Stiftelsen eier og driver hardangerjakta «Mathilde», motoryachten «Faun», kutteren «Vikingen» og motorferja «Folgefonn».

Hardanger Fartøyvernsenter sysselsetter 35 personer. I 2017 hadde stiftelsen 18 000 besøkende og en omsetning på rundt 24 millioner kroner. Fra 2007 er Hardanger fartøyvernsenter en del av Hardanger og Voss museum.

Senteret er tildelt Olavsrosa.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Stor-Elvdal kirke
**Stor-Elvdal prestegjeld**, også benevnt **Store Elvedalen(s) prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Sør-Østerdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Stor-Elvdal kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Stor-Elvdal kirke.

Stor-Elvdal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Stor-Elvdal kirkelige fellesråd underlagt Sør-Østerdal prosti.

Historikk
---------

*Stóra Elfardalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Stor-Elvdal antas å være lagt under  prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 16. november 1861, ble Sollien annekssogn fraskilt Ringebu prestegjeld og opprettet som eget Sollien prestegjeld, gjeldende fra 1. mars 1862. Ved kgl.res. av 1. oktober 1868 og 9. november 1872, med virkning fra 1. januar 1873, ble Aamodt prestegjeld delt i to, Aamodt og Store Elvdalens prestegjeld, hvert bestående av sogn med samme navn. Ved kgl.res. av 25. april 1969, ble Sollia prestegjeld nedlagt, og Sollia sogn lagt til Stor-Elvdal, gjeldende fra 1. juni 1969.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Stor-Elvdal
* Strand
* Sollia

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 353.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 36.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Gol nye stavkirke er sentral i parken. Foto: C. Hill, 2011 
**Gordarike** er en familiepark som ligger i Gol i Hallingdal og er en rekonstruert middelalderpark. Tema og miljø er bygd på vikingtiden og middelalderen. Her står blant annet en tro kopi av Gol stavkirke, som har fått navnet Gol nye stavkirke. Originalen står på Norsk Folkemuseum. Andre historiske bygninger er en vikinghall eller langhus med utstilling om norrøn mytologi og en kongehall. Ulike konstruksjoner som kong Haddings gravhaug, tårnet Yggdrasil, et nissehus med verksted og elv med små vikingskip. Kong Hadding var en av småkongene som hersket lokalt i Norge i tiden før Harald Hårfagre.

Gol Stavkirke
-------------

Kopien av Gol stavkirke ble bygd på 1980-tallet, og vigslet av biskopen i Tunsberg i 1994. Mannen bak gjenreisingen er Torbjørn Rustberggaard.

Haddingamfiet
-------------

Amfiet er i norrøn byggestil, og en arena for arrangement, teaterstykker og festivaler med rundt 700 sitteplasser.

Vikingbyen
----------

«Vikingbyen» består av «Kongehallen» og Vikingkroa som har tablåer og lydshow om Fanitullensagnet. De tre bygningene og innredningene er inspirert av vikingtidens arkitektur og miljø.
Greåker kirke
**Greåker prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søndre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Greåker i Sarpsborg kommune i Østfold fylke, og hovedkirken var Greåker kirke.

Greåker prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sarpsborg kirkelige fellesråd underlagt Søndre Borgesyssel prosti.

Historikk
---------

Greåker kirke er bygget i tre og ble oppført 1974, mens det tok et tiår før prestegjeldet ble opprettet ved kgl.res. av 27. september 1985, som følge av vedtak om deling av Tune prestegjeld. Det innebar at de mer bymessige delene av "landkommunen" Tune som grenset mot Sarpsborg ble utskilt i et eget prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Greåker

Referanser
----------

1. ↑  Deling av Tune prestegjeld, lovdata.no
2. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Drammens tollsteds ekspedisjonsbygning og pakkhus
**Drammen tollsted** (også kjent som Tollboden) ligger i Hans Kiærs gate i Drammen. Hovedbygningen ligger i nummer 1 B mens ekspedisjonsbygningen har adresse 1 C. De opprinnelige bygningene ble tegnet av arkitekt Paul Due.

Hovedbygningen og ekspedisjonsbygget ble bygget i perioden 1876-1878. Ekspedisjonsbygget ble påbygget et pakkhus i 1957.

Opprinnelig lå tollstedet på en øy, Tollbodbøya, men i løpet av 1900-tallet ble elveløpet fylt igjen.

På dette kartet ser vi Tollboden (litt under midten av bildet) ligge på en øy adskilt fra resten av Strømsø, med jernbanespor fra Tangen.

Minnevern
---------

Bygningene er oppført på verneplanen som *Kompleks 2482001*. Begge bygningenes eksteriør er vernet samt hovedbyggets interiør.

Referanser
----------

1. ↑  «Drammen Tollbod». DigitaltMuseum. Arkivert fra originalen 5. mai 2021. Besøkt 5. mai 2021.
2. 1 2 3 4 5  «Hans Kiærs gate 1B-C, Drammen» (PDF). Riksantikvaren. Arkivert fra originalen (PDF) 27. mai 2014. Besøkt 26. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Drammen tollsted – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Drammen tollsted». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom leksikonrelevans. *Musiker uten albumutgivelser*.

**Bendik Kajander** (født 1992)[] er en norsk musiker og låtskriver fra Ørsnes i Lofoten.

Biografi
--------

Våren 2016 gav han ut sin første singel «E du den du vil vær?» på plateselskapet *Brilliance* under artistnavnet *Kajander.* Låta ble radiolistet på NRK P3, noe som førte til en rekke festivaljobber på blant annet Øyafestivalen og Pstereo, og TV-opptreden på God Morgen Norge.

I løpet av høsten 2016 ble han signert på plateselskapet Universal Music, og fulgte straks opp med flere singler. Hans tredje singel «E du som du va» ble listet på NRK P3, og førte til opptreden på VG-lista topp 20 på Leknes.

Han fremførte låta «Sola skinn» under TV-aksjonen 2018 og Kirkens Bymisjon.

I november 2018 gav han ut debut-EP-en *Kajander.*

Ved siden av musikken studerer[*når?*] Bendik Kajander rettsvitenskap ved Universitetet i Tromsø.

Bendiks far, Dag Kajander, er også musiker og har blant annet skrevet flere barnetimer for de minste på NRK, samt gitt ut flere album og bøker. Bendiks yngre søster, Anna Kajander, driver også med musikk.

Diskografi
----------

Singler/EP-er
* «E du den du vil vær?» (2016)
* «Når e du klar?» (2016)
* «Nord Norsk Julesalme - Live i Sofienberg Kirke (2016)
* «E du som du va?» (2017)
* «Naken» (2018)
* «Sola skinn» (2018)
* «Du veit æ ikkje vil» (2018)
* «Hjem» (2018)
* «Ingen kjenn mæ som du» (2018)
* «Under vannet» (2018)

Referanser
----------

1. ↑  «Kajander med ny singel i sommer». *Lofotposten*. 03.06.2016.
2. ↑  «Nysignerte Kajander gikk rett inn på B-lista på P3». 04.11.2016.
3. ↑  «Gleder seg til å stå på scenen foran hjemmepublikumet». *NRK P3*. 26.07.2017.
4. ↑  «"E du som du va"». 26.07.2017.
5. ↑  «"Sola Skinn" TV-aksjonen». NRK. 21.10.2018.
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑  «Månedens Jurfak’er: Den han vil være?». *Universitetet i Tromsø*. 27.05.2016. Arkivert fra originalen 13. november 2018. Besøkt 13. november 2018.
8. 1 2  «– Viktig å lage en tydelig låt». *www.lofotposten.no* **(norsk)**. 14. april 2016. Besøkt 21. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bendik Kajander på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |