recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carl Steven Shutt** (født 10. oktober 1961 i Sheffield) er en engelsk tidligere fotballspiller og fotballmanager.

Karriere som spiller
--------------------

Shutt startet sin profesjonelle karriere som fotballspiller i relativ høy alder, da han 23 år gammel ble oppdaget av Sheffield Wednesday-manager Howard Wilkinson, da Shutt spilte for Spalding United. Shutt var to sesonger i klubben, før han gikk til Bristol City, hvor han ble de påfølgende to sesongene. Wilkinson, som nå hadde blitt manager for Leeds United, hentet igjen Shutt i en byttehandel hvor Bob Taylor og 50 000 GBP inngikk, og Shutt ble en del av Leeds Uniteds jakt på opprykk.

Shutt scoret hat-trick i sin første kamp for Leeds United. Etter opprykk og i angrep sammen med Lee Chapman og Rod Wallace, ble Shutt en mye benyttet innbytter for Leeds United, og han mottok medalje da Leeds United vant serien, den gang Division 1, i England.

Shutt hadde et kortere låneopphold under sitt opphold i klubben, da han spilte en kamp for Malmö FF i Allsvenskan i 1990.

Et av Shutts avgjørende øyeblikk som spiller fant sted i 1992, da han i en play-off i Champions League mot VfB Stuttgart spilt på Camp Nou, ble satt inn fra innbytterbenken, og scoret det avgjørende målet på sin andre ballberøring i kampen.

Etter at Shutt forlot Leeds i 1993, spilte han for Birmingham City, samt en kort periode for Manchester City, før han tilbragte resten av karrieren som spiller i lavere divisjoner.

Karriere som manager
--------------------

Shutt gikk til Kettering Town, opprinnelig som spiller. I februar 2001 tok han over laget som midlertidig manager. Shutt fikk kontrakt som manager for klubben, som ikke kunne berges fra nedrykk fra Conference League. Han førte klubben tilbake til Conference League på første forsøk. Klubben gikk imidlertid inn i en vanskelig periode økonomisk, og da klubben rykket ned igjen, ble kontrakten hans terminert.

Shutt ble i 2004 spillende manager for Bradford Park Avenue, som han førte til Conference North League. Kontrakten ble ikke fornyet etter at klubben rykket ned etter 2004/05-sesongen.

Referanser
----------

1. ↑  Alsiö (2011), ss. 307–309
2. ↑  «Shutt agrees new Kettering deal», *BBC Sports*, 12. mai 2001. Besøkt 23. februar 2015 (en)
3. ↑  «Shutt in command», av Gary Slater, telegraph.co.uk, 23. mars 2004. Besøkt 23. februar 2015 (en)

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Shutt – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Carl Shutt – Soccerbase.com Rediger på Wikidata
**Carl Albert Hermann Teike** (født 5. februar 1864, død 22. mai 1922) var en tysk komponist som skrev over 100 militærmarsjer og 20 konsertverk.

Teike ble født i Stettin-Altdamm som sønn av en smed og var den yngste i en søskenflokk på 14. Han begynte å studere musikk hos Paul Böttcher i Wolin da han var 14, og spilte flere blåseinstrumenter. 19 år gammel ble han i 1883 med i hæren i Württemberg som oboist i det 123. König Karls Regiment. Han ble stasjonert i Ulm, hvor han også spilte valthorn og perkusjon for lokale teaterorkestre. Det var her han begynte å skrive militærmarsjer, hvorav Alte Kameraden (1889) er den mest kjente. Men korpslederen hans likte ikke marsjen (*«Vi har nok marsjer, kast den heller i ovnen»*), og dette førte til at han sluttet i hæren.

Teike tok i stedet jobb i politiet i Ulm, og giftet seg med sin husverts datter. I 1895 flyttet de til Potsdam, hvor han fortsatte å jobbe som politi til han sluttet på grunn av sykdom i 1908. Han fikk så en jobb i postvesenet i Landsberg an der Warthe, hvor han døde i 1922.

Teikes marsjer har alltid nytt stor popularitet og er ofte spilt, både i Tyskland og andre land.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 567753, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Teike,\_Carl, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Liste over marsjer av Carl Teike

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Gratia Maria Margretha Baronesse Schimmelpenninck van der Oye** (født 10. juli 1912 i Doorn, død 12. februar 2012) var en nederlandsk alpinist. Hun var den første og hittil eneste alpinisten fra Nederland som har kjørt på høyt internasjonalt nivå.

Gratia Maria Margrethas far var formann i Nederlands olympiske komité og medlem av Den internasjonale olympiske komité. Hun gjorde seg bemerket i utfor midt på 1930-tallet. Hun ble nummer seks i utfor i VM 1935 i sveitsiske Mürren, og under Hahnenkammrennene i Kitzbühel vant hun både utfor, slalåm og kombinasjonen. Året etter vant hun utforrennet i St. Anton am Arlberg og gikk igjen til topps i kombinasjonsøvelsen i Hahnenkammrennene i Kitzbühel.

I 1936 i Garmisch-Partenkirchen var hun den første kvinnen som deltok for Nederland i vinterlekene. Deltakelsen hennes ble overskygget av en skandale. Dagen før hun skulle konkurrere ble hun oppringt på hotellet og fortalt at hun på grunn av brudd på amatørreglementet ikke var startberettiget. Etter protest fra faren stilte Schimmelpenninck til start om morgenen 7. februar 1936. Hun ble nummer 13 i utfor. Hun falt i slalåm og kom på 13.-plass i kombinasjonsøvelsen.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Gratia Maria Margaretha Barones Schimmelpenninck van der Oye, The Peerage person ID p19955.htm#i199542, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «In memoriam: Gratia Schimmelpenninck van der Oye», verkets språk nederlandsk, besøkt 12. august 2012[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p19955.htm#i199542, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Eerste Nederlandse vrouw op Spelen overleden. *De Stentor*. 15. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gratia Schimmelpenninck van der Oye – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gratia Schimmelpenninck van der Oye – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** BPN
 |
Årsteinbrua over Gratangen
**Gratangen** eller **Gratangsfjorden** er en fjordarm av Astafjorden i Gratangen kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Grøsnes i nord og Hilleshamn i sør og strekker seg 20 kilometer sørøstover til bygdene Fjordbotn og Gratangsbotn i enden av fjorden.

Fjorden går først østover, men ved grenda Lavik tar den en dyp sving sørover. Litt sør for Lavik ligger grenda Hesjeberg. Begge disse ligger på østsiden. Åkenes er en annen grend litt lenger sør. Tvers over fjorden for Åkenes ligger bygda Foldvik. Her svinger fjorden østover igjen og smalner inn ved sundet Årsteinstraumen. Her ligger bygda Årstein, som er administrasjonssenteret i kommunen, på nordsiden av fjorden. Her ligger også Gratangen kirke. Fv 141 krysser dette sundet. 

Den innerste delen av fjorden, innenfor Årsteinstraumen, kalles Gratangsbotn.

Fylkesvei 825 går langs hele sørvestsiden av fjorden, mens Fv 141 går på nordøstsiden.

Referanser
----------

1. ↑  Gratangen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lille Langebro** er en sykkel- og gangbro over havneløpet i Københavns Havn, litt nord for Langebro. Den forbinder bydelen Christianshavn via Langebrogade med Vester Voldgade i Københavns Indre By. Broen ligger samme sted hvor det på 1600-tallet ble etablert en broforbindelse mellom Rysensteen Bastion og Kalvebod Bastion.

Lille Langebro er 175 m lang og har fire brofag, hvorav de to midterste kan dreie til siden for å åbne for gjennomseiling av store fartøyer. Den er tegnet av de britiske ingeniører BuroHappold Engineering i samarbeide med de britiske arkitekter Wilkinson Eyre og danske Urban Agency.

Broen har kostet over 90 millioner danske kroner, og er en gave fra foreningen *Realdania*.

Referanser
----------

1. ↑  «Nu er Lille Langebro på vej». *realdania.dk* **(dansk)**. Besøkt 1. juli 2019.
2. ↑  kl. 17:1733, Af Søren Rask Petersen 3 apr 2019 (3. april 2019). «Københavns næste cykelbro på vej: Lille Langebro hejses på plads». *Ingeniøren* **(dansk)**. Besøkt 1. juli 2019.
3. ↑  «Nu er Lille Langebro åben for cyklister og fodgængere». *TV 2 Lorry* **(dansk)**. 1. juli 2019. Besøkt 1. juli 2019.
Interiør fra Notre-Dame de Beaune Foto: Jan Sokol 
**Joseph Garnier** (?–1779) var en fransk komponist og kapellmester.

Liv
---

I februar 1751 fikk Joseph Garnier ansvaret for opplæringen av korguttene ved stiftskirken *Notre-Dame de Beaune*. I tillegg var han kontraktsbundet til å hvert år skrive en messe, salmemelodier, motetter, hymner og magnificat. I juni 1760 ble han Paul de Villesavoyes (1683–1760) etterfølger som kapellmester ved *Notre-Dame de Strasbourg* og 24. april 1769 ble han selv etterfulgt av Franz Xaver Richter. Nicolas-Joseph Hüllmandel kan ha vært en av Garniers elever.

Verk
----

Garnier komponerte først og fremst kirkemusikk. Hans omtrent 30 messer et delvis a cappella, dels med orkesterledsagelse. Motettene for 5-stimmige kor, solister, orgel og orkester er skrevet etter forbilder fra de franske, eksempelvis av Jean-Joseph Cassanéa de Mondonville.

* *Messe à Timbales et à Trompettes dédié au grand chapitre de Strasbourg* (1766)

Litteratur
----------

* Jean Happel: *Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne; GARNIER Joseph.* Fédération des Sociétés d'histoire et d'archéologie d'Alsace, 1988.

Referanser
----------

1. ↑  MGG, 2. opplag, bind 7, s. 552

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Joseph François Tissanier** (født i juli 1618 i Point-Sainte-Marie i Frankrike, død 24. desember 1688 i Macao) var en fransk katolsk prest og jesuitt som virket som misjonær i Tonkin, Siam og Kina. 

Han reiste ut fra Lisboa i 1655 og ankom Macao 8. juli 1656. Han virket så i Tonkin fra 1658 til han ble utvist derfra i 1663. Han kom så til Siam i 1664 og var misjonens superior der fra 1669 til 1675, da han vendte tilbake til Macao. Så ble han kalt til Roma, men ble sendt til Østen igjen som superior for Japan og samtidig visitator for misjonen i Kina.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Joseph Tissanier, BNF-ID 10656382p[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Ricci Roundtable

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Giancarlo Paquini** (født 21. februar 1963), også kjent som **Dave Rodgers**, er en italiensk låtskriver, teknokomponist og musikkprodusent som er spesielt kjent for sine bidrag til Eurobeatsjangeren. Opprinnelig kommer han fra Mantova i Italia. I begynnelsen av sin musikkariere var han med på å grunnlegge bandet Italodiscobandet Aleph. Utover i karrieren fokuserte han mer på høytempo discomusikk, det som omsider ble til eurobeatsjangeren. På 80-tallet drev han for det meste med Italodisco, men siden midten av 90-tallet fokuserte han for det meste på den mer høyfrekvente musikksjangeren eurobeat, blant annet med store slagere som Deja vu og Space boy. Dave Rodgers er ansett som tropestarteren for eurobeat sjangeren, og blir ofte beskrevet som eurobeats gudfar.

Etter en lang juridisk feide med futura prince grunnla han sitt eget plateselskap Dave Rodgers Music i 2019. Med dette selskapet startet han opp igjen med produksjon av Eurobeat. Dette ble i stor grad gjort sammen med tidligere samarbeidspartnere og artister som Kaioh (Pasquini's sønn), Annerley, Nuage, Domino, Powerful T, Norma Sheffield, Ace Warriors, Mickey B, Go Go Girls, Lou Grant, og Susan Bell.

Flere av sangene hans, som Dejavu, Spaceboy, Night fever og Lucky man ble brukt i animen Initial D. Denne animen bidro i stor grad til populariseringen av eurobeatsjangeren. Ofte spiller han på forholdet mellom musikken og animen for å promotere nye sanger, så vel som sjangeren i sin helhet. Dette gjøres ofte på hans twitter- og youtubekonto.

Referanser
----------

1. ↑  «Eurobeat». *TV Tropes*. Besøkt 13. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Stavanger katedralskole tjente som modell for skolen der Lille Marius var elev.
**Lille Marius** (egentlig *Marius Gottwald*) er en av hovedpersonene i Alexander Kiellands roman *Gift*.

Han er sønn av «fru Gottwald», som ikke kommer fra byen handlingen i boken finner sted, og som ikke har vært gift, men likevel omtales som «fru» av de andre innbyggerne i byen. Selv om Lille Marius er fra et lavere sosialt lag får han gå på skole sammen med barna fra overklassen i byen. Lille Marius, som er en liten og ynkelig gutt, er ikke spesielt intelligent og gjør det svært dårlig på skolen. Men i ett fag utmerker han seg: Latin, og hans evner i språket har gjort at skolens rektor tar spesiell interesse i Lille Marius, og ønsker å hjelpe ham gjennom skolen, slik at han kan studere på universitetet. Lille Marius pugger nitid den latinske grammatikken og bruker all sin tid på lekselesing, før han går sent i seng. Vennskapet med den skoleflinke Abraham Løvdahl, sønn av den rike øyenlegen Carsten Løvdahl, er en stor hjelp, men der Lille Marius' gode resultater skyldes hardt arbeid, ser ikke Abraham den samme nytten av lekseøktene deres.

Lille Marius er kanskje blant de mest kjente, om ikke den mest kjente, karakteren skapt av Alexander Kielland. Dette er en følge av hans dødsfall i romanen *Gift*. Han streber og sliter for innpass og suksess i et puggbasert skoleverk hvor oppramsing står i sentrum fremfor forståelse og kritisk tenkning. Spesielt latinen tærer på elevene.Etter en fisketur på fjorden, der Lille Marius faller i vannet, blir han syk og får hjernebetennelse. På dødsleiet mumler han latinske fraser og grammatikk, og besvarer spørsmålene han ble stilt under den siste eksamen. Det siste Marius ytrer før han dør, er «mensa rotunda» - det runde bord.

I dag er Lille Marius også navnet på skoleavisa til Stavanger katedralskole. Avisa blir utgitt fire ganger årlig av elever og selges kun på skolen. Markante tidligere elever som har bidratt i skoleavisa Lille Marius er Lars Helle, Tore Renberg og Mímir Kristjánsson.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Gift – originaltekst fra Wikikilden |
**Paul Mackintosh Foot** (født 8. november 1937 i Haifa i Palestinamandatet, død 18. juli 2004 i Stansted i Storbritannia) var en britisk undersøkende journalist og mangeårig medlem av Socialist Workers Party (SWP).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Paul Foot var sønn av Hugh Foot, senere lord Caradon, som var guvernør på Kypros under uavhengighetskampen mot Storbritannia i 1950-årene. Fra 1964 til 1970 representerte Hugh Foot Storbritannia i FN. Paul Foot var nevøen til Michael Foot, tidligere leder av det britiske arbeiderpartiet, Labour. 

Paul Foot var utdannet ved University College, Oxford. 

### Karriere

Han ble med i International Socialists, som var forløperen for SWP, da han jobbet som fersk reporter i Glasgow i 1960-årene.[] Fra 1972 til 1980 skrev han for *Socialist Worker*, partiavisen til SWP, før han gikk over til *Daily Mirror*. Han forlot *Daily Mirror* i 1993 da avisen nektet å trykke artikler som var kritiske til avisens ledelse.[] Han var med å stifte magasinet *Private Eye* og skrev for *The Guardian*.

I 1977 stilte han som kandidat for SWP i Birmingham. Fra 2001 og utover stilte han som kandidat for Socialist Alliance, en valgallianse bestående av blant annet SWP og Communist Party of Great Britain, ved flere anledninger. I 2002 kom han på tredjeplass i valget til ordfører i bydelen Hackney i London, og slo dermed kandidaten fra liberaldemokratene. Han stilte som kandidat for RESPECT i valget til Europaparlamentet i 2004. 

I 1972 og 1989 fikk Foot prisen for «årets journalist» i What The Papers Say Awards, han vant George Orwells Journalistpris i 1994, og han ble valgt som *Campaigning Journalist of the Decade* i 2000 av British Press Awards.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p23643.htm#i236424, oppført som Hon. Paul Mackintosh Foot[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 10546772, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xw79dx, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 129361308[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage person ID p23643.htm#i236424, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog fra the Independent Arkivert 24. juli 2004 hos Wayback Machine.
* Nekrolog fra BBC
* Private Eye

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things
 |
**Karen Louise Nilsen** (født 3. mars 1861 på plassen Sandungen i Nordmarka, død 1939) var en norsk lærer, forfatter og lyriker som nådde stor popularitet i sin samtid.

Liv og virke
------------

Karen Nilsen hadde en beskjeden familiebakgrunn fra husmannsmiljøet i Nordmarka, og arbeidet som lærer ved folkeskolen i Kristiania. Til sitt debutarbeid, diktsamlingen *Til beslægtede sjæle*, fikk hun kunsthistoriker og forfatter Lorentz Dietrichson til å skrive forordet. Dermed var det trygt for Alb. Cammermeyers forlag å utgi boken. Diktsamlingen ble populær, og utkom i tre opplag. Temaet *Til beslægtede sjæle* går igjen i flere av hennes diktsamlinger. Hun ble sin tids mest produktive og bestselgende kvinnelige lyriker. Tross populariteten nådde hun ikke noen større anseelse i det litterære miljøet.

*Kvinders sange* fra 1895 er en påkostet praktutgave med illustrasjoner av den svenske billedkunstneren og illustratøren Jenny Nyström.

Kvinneperspektivet står sentralt i Karen Nilsens lyrikk. Kvinner skildres i ulike livssituasjoner, og som ofre for mannlig svik, last og dobbeltmoral. Om sinnets fremmedfølelse bruker hun selv begrepet «granens søster». Hennes forfatterskap var konsentrert om perioden 1892 – 1902, med en «attpåklatt« i form av diktsamlingen *Mens dagene glider – nye digte – til beslægtede sjæle*, som utkom i 1909. Ifølge Morgenpostens anmelder bar hennes vers «Bud om et fromt og prøvet Kristensind og en barnlig fortrøstningsfuld Tro».

Ved siden av bokutgivelsene fikk hun publisert en rekke dikt i tidsskriftet Urd henimot år 1900. Hennes bidrag ble også publisert i serien *Lyngblomster*.

Familie
-------

Karen Nilsen (Nilsdatter) var datter av leilending Nils Olsen og Andrine Hansdatter Sandungen.
Hun forble ugift.

Bibliografi
-----------

* 1892: *Til beslægtede sjæle*, Cammermeyer, Kristiania, ny utgave 1903.
* 1894: *Gransus – nye digte – til beslægtede sjæle*, Cammermeyer, Kristiania..
* 1895: *Kvinders sange*, med 16 tegninger av Jenny Nyström, Cammermeyer, Kristiania
* 1897: *Kvinder – Margrete*, Cammermeyer, Kristiania.
* 1898: *En sjæls historie*, Cammermeyer, Kristiania.
* 1902: *Sigrid Bergne – fortælling*, Cammermeyer, Kristiania.
* 1909: *Mens dagene glider – nye digte – til beslægtede sjæle*, Cammermeyer, Kristiania.

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenposten 1909.11.23*. Norge, Oslo. 1909. s. 2.
2. ↑  *Bidrag av og om norske kvinnelige forfattere i norske tidsskrift 1835-1900*. [Oslo]: Forfatterne. 1984. s. 41-42.
3. ↑  *Jarlsberg og Larviks Amtstidende 1904.12.07*. Norge, Vestfold og Telemark, Larvik. 1904. s. 2.
4. ↑   SAO, Vestre Aker prestekontor Kirkebøker, F/Fa/L0003: Ministerialbok nr. 3, 1857-1868, s. 229
5. ↑   Folketelling 1900 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 311, Bosted by: 0008 Bjergstien 12, Leilighet: 06

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Oslo: Pax. 1988. s. 140 ff. ISBN 8253014309.
* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 272. ISBN 8253014988.
* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 160-161. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur
Bauhaus Dessau
**Dessau** var en kretsfri by i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Fra 1. juli 2007 er den en del av den nye kretsfrie byen Dessau-Rosslau. Den tidligere selvstendige byen Dessau var med sine 80 000 innbyggere, den tredje største byen i den tyske delstaten. Dessau ligger omkring 60 km nord for Leipzig ved elven Muldes utløp i Elben. Den ble på 1920-tallet kjent gjennom kunst- og designskolen – Bauhaus, grunnlagt av Walter Gropius.

Historie
--------

Under slaget ved Dessau bro 25. april 1626 som var en del av trettiårskrigen, beseiret den keiserlige hær ledet av Wallenstein, de protestantiske tropper under ledelse av graf Mansfeld.

I Dessau lå flyfabrikken Junkers-Werke, noe som innebar at byen under andre verdenskrig ble utsatt for store bombeangrep. I tillegg til fabrikkanleggene ble ca. 80% av bykjernen ødelagt.

Kjente personer fra Dessau
--------------------------

* Kurt Weill
* Moses Mendelsohn
* Hugo Junkers

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dessau-Roßlau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dessau – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* www.dessau.de Dessaus hjemmeside (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Karen Rosenkrantiz** (1792–1837) var en dansk-norsk adelsdame. 

Hun ble født i Jylland som datter av Marcus Gjøe Rosenkrantz og Amalie Tugendreich von Barner (1768–1792). Moren døde etter barslen, og faren så seg tvunget til å overlate datteren til et barnløst ektepar. Senere kjøpte han Hafslund hovedgård i Norge, og skaffet et hjem til henne her, med stemoren Maren Juel (1749–1815) som husfrue.

Familie
-------

I 1810 giftet hun seg i Christiania med greve og amtmann i Norge, Eggert Christopher Knuth. Han døde i en drukneulykke i 1813, og etterlot seg 2 barn, deriblant sønnen Frederik Marcus. 

To år senere, den 22. juni 1815, giftet grevinnen seg med generalmajor Carl Frederik Ferdinand Wilhelm Albrecht von Kaltenborn (1785–1832). Bryllupet stod i Skjeberg kirke og på Hafslund. De fikk fire barn.

Hun døde i Christiania den 27. februar 1837.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 1985[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Schulerud, Mentz (1974). *Hafslund gods*. Aschehoug. s. 169. ISBN 8203062644.
3. ↑  Kaltenborn, Frants Faye (1964). *Slekten Kaltenborn i Norge*. Kongsberg. s. 33.
4. ↑  Schulerud, Mentz (1974). *Hafslund gods*. Aschehoug. s. 247. ISBN 8203062644.
5. ↑  *Nekrolog [over Carl Frederik Ferdinand Wilhelm Albrecht Kaltenborn]*. Christiania: Trykt hos F.T. Steen. 1832. s. 5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**David «Dave» Patrick Saunders** (født 19. oktober 1960 i Seattle i Washington), amerikansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Saunders ble olympisk mester i volleyball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant volleyballturneringen foran Brasil og Italia. De beseiret Canada med 3-0 i semifinalen og i finalen slo de Brasil med 3-0. 

Fire år senere, under Sommer-OL 1988 i Seoul, vant han en ny olympisk tittel med det amerikanske volleyball-laget. De vant semifinalen med 3-0 over Brasil og finalen med 3-1 over Sovjetunionen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i volleyball menn USAs flagg USA
* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i volleyball menn USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dave Saunders – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dave Saunders – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Dave Saunders – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
**Lille Skellig** (irsk: *Sceilig Bheag*) er den minste av de to Skelligøyene i Atlanterhavet, om lag 11 km sør-vest for øya Valentia og 12 km fra Iveraghhalvøya i grevskapet Kerry i Irland. Som sin større og mer kjente nabo Skellig Michael er den en bratt klippeøy som ikke er bebodd av mennesker. Den er på sitt høyeste 134 meter over havet, og er mest kjent for Irlands største koloni av havsuler, med mer enn 30 000 par i 2020-årene. Øya har i flere år vært et naturreservat. Av den grunn er det ikke tillatt å gå i land på øya.

Geologi
-------

Utsikt fra Skellig Michael mot Lille Skellig, i bakgrunnen skimtes fastlandet
Fuglefjell
Skelligøyene steg for rundt 374–360 millioner år siden i en periode med fjelldannelse, sammen med fjellkjeden Macgillycuddy’s Reeks. Senere ble de skilt fra fastlandet ved stigende vannstand.

Geografi
--------

Lille Skellig er den minste av de to Skelligøyene, den andre er Skellig Michael, 1 km sør-vest. Øya har en stor fuglebestand, inkludert en koloni av nordlige suler som er den største i Irland, og en av de største i verden. Øya er sammen med Skellig Michael sentrum av et 364 hektar viktig fugleområde etablert av BirdWatch Ireland i 2000.

Øya har også lundefugler som hekker på Skellig Michael mellom tidlig april og slutten av juli. Vannet utenfor øyene er også rikelig med liv. Havert (gråsel) er regelmessig sett, vågehval, brugde, delfiner, havlærskilpadde og nebbhval er også blitt observert i havet utenfor øyene.

Populærkultur
-------------

«Skellige Isles» eller «Skellige» i den polske bokserien *The Witcher* (polsk: *Wiedźmin*) er basert på Skelligøyene. Ordet *Skellig(e)* kommer fra det irske (Gaeilge) *Sceilg*, som kan oversettes til «berg» eller «klippe».

Referanser
----------

1. 1 2  «An Sceilg Bheag / Skellig Rock Little», *Placenames Database of Ireland*
2. 1 2 3 4 5 6   Little Skellig, Co. Kerry, *BirdWatch Ireland* 2011
3. 1 2   The Skellig Islands, *Kerry-tour.com*
4. ↑  Bourke et al. (2011), s. 3.
5. ↑  Skellig Michael World Heritage Site Management Plan: 2008–2018

Litteratur
----------

* Bourke, Edward; Hayden, Alan; Lynch, Ann; O'Sullivan, Michael (2011): *Skellig Michael, Co. Kerry: The Monastery and South Peak: Archaeological Stratigraphic Report: Excavations 1986–2010* Arkivert 5. oktober 2014 hos Wayback Machine. (PDF). Dublin: Department of Culture, Heritage and the Gaeltacht. OCLC 795846647.
* «Skellig Michael World Heritage Site Management Plan : 2008–2018». Department of the Environment, Heritage and Local Government. 2008. OCLC 916003677.

Eksterne lenker
---------------

(en) Little Skellig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En episode av den amerikanske illustratøren Winsor McCays visuelt raffinerte tegneserie *Little Nemo in Slumberland*, som gikk som avisserie fra 1905 til 1913.
**Lille Nemo** (engelsk originalnavn **Little Nemo**) er hovedperson i en klassisk amerikansk tegneserie skrevet og tegnet av illustratøren Winsor McCay (1871–1934). Serien ble opprinnelig utgitt i avisene *New York Herald* fra 1905 til 1911 og i William Randolph Hearsts *New York American* fra 1911 til 1913. Tegneserien, som ble publisert hver uke over en helside i farger, ble først kalt *Little Nemo in Slumberland* («Lille Nemo i Slumreland»). Den endret siden navn til *In the Land of Wonderful Dreams* («I de vidunderlige drømmers land») da McCay skiftet avis. En kort gjenbruk av tittelen forekom fra 1924 til 1927.

Handling
--------

Tegneserien handler om den vesle gutten Nemo som har lagt seg for kvelden og opplever fantastiske eventyr i sin egen drømmeverden. Hver episode fortelles i løpet av én avisside og avsluttes konsekvent med at gutten faller ut av senga og våkner i siste rute. De ofte surrealistiske drømmefortellingene danner likevel ofte en sammenhengende historie fra gang til gang. 

Tegneserien var uvanlig veltegnet med slående komposisjoner, fantasifull perspektivbruk, stor detaljrikdom og andre visuelle effekter i en dekorativ illustrasjonsstil som var typisk tidlig på 1900-tallet. Serien har påvirket flere tegneserieskapere og annen populærkultur siden. Den var også godt likt i samtida og ble blant annet satt opp som musikalsk teaterforestilling. 

I 1989 kom en helaftens, japanskprodusert tegnefilm, *Lille Nemo i Drømmeland (film)*, som bygger fritt på figurene og historiene fra tegneserien. Filmen ble ingen kommersiell suksess i vesten, men fikk ros for sitt visuelle uttrykk og blant annet nominert til Annie Award for beste animasjonsfilm i 1992.

### Figurene i tegneserien om Lille Nemo

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nemo | Flip | King Morpheus | The Imp | The Princess |

Se også
-------

* *Lille Nemo i Drømmeland (film)*, tegnefilm fra 1989

Eksterne lenker
---------------

* (en) Little Nemo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Hertervighuset i 2010  Foto: Jarle Vines 
**Hertervighuset** i Stavanger var kunstmaleren Lars Hertervigs barndomshjem.

Historie
--------

Hertervighuset ble bygget på Borgøy i Tysvær kommune, men familien Hertervig tok det med seg til Stavanger da de flyttet til byen i 1838. Huset ble gjenreist i Rosenberggata 38. Familien solgte huset da faren døde i 1885. Da flyttet Lars til Rosenberggata 26, hvor han bodde i seks år. Lars Hertervig døde i 1902. 

I 1969 ble det foreslått å flytte Hertervighuset til Gamle Stavanger. I 1972 var det aktuelt å plassere det i Øvre Strandgate 102. Byantikvar Einar Heden uttalte til Stavanger Aftenblad at huset burde bevares i 1981. Den gang var det snakk om å utvide grensene for Gamle Stavanger slik at også deler av Rosenberggate hørte med. 

Huset ble restaurert i 1995. Da ble mest mulig av opprinnelige vegger og murer bevart innvendig. Samtidig som huset ble isolert, og fikk nye takbjelker, nytt elektrisk anlegg og nytt sanitæranlegg. Etter at familien Hertervig solgte, bodde det elleve mennesker i huset en periode. To familier fordelt på to etasjer, på til sammen rundt 50 kvadratmeter.
**Hertjov av Hordaland** (norrønt *Herþjófr*) er legendarisk småkonge av Hordaland og Hardanger og som muligens levde i en mytisk norsk forhistorisk tid. Snorre Sturlason nevner *ikke* Hertjov i *Heimskringla* og det er fornaldersagaen *Gautreks saga* som har gitt en litterær uttrykk for denne skikkelsen som kan like gjerne være faktisk historisk som fiktiv.

Det har liten hensikt å studere Hertjov som historisk figur da han opptrer som en mindre figur i en heroiske legende, og i henhold til det syn som Peter Andreas Munch fremmet allerede på midten av 1800-tallet eksisterte den historiske legende «kun i og av de virkemidler fra dens litterære form».

*Gautreks saga* forteller at Hertjov var den ene av tre brødre. De andre to var Geirtjov og Fritjov, småkonger av henholdsvis Oppland og Telemark. Deres far var Huntjov som styrte over Hordaland og som igjen var sønn av Fritjov den djerve og Ingebjørg den fagre. Alle de tre brødrene var «mektige konger og store krigere, men likevel var Hertjov den fremste av dem når det gjaldt klokskap og rådgivning. Han var lenge i hærferd og dette gjorde ham svært navngjeten.»

Hertjovs funksjon i *Gautreks saga* er å introdusere helten Starkad, fosterbror av Vikar Haraldsson. Etter å ha angrepet gården til Harald Agdekonge, det vil si konge av Agder. I henhold til sagaen kom Hertjov «uventa om natta med hæren sin mot kong Harald og drepte ham med svik». Han tok Vikar og Starkad til fange og holdt dem som gisler. Hertjov tok også «sønnene til mange rike menn som gisler, og tok også skatt fra hele riket.» Således tok Hertjov makten over også Agder og Sør-Rogaland. Hertjov var øyensynlig en mann som voldte ufred, og sagaen slår fast at «det var mye uro i riket hans».

Senere hevnet Vikar faren sammen med Starkad da han angrep Hertjovs gård ved Ask på Askøy, ikke langt fra dagens Bergen. Hertjov hadde sytti krigere og mange tjenestefolk forskanset bak en festning. «Starkad og Vikar gikk sammen mot kong Hertjof, og ga ham banesår». Tretti mann døde, hevder sagaen, men dog ingen av angriperne. Vikar Haraldsson tok deretter makten over Agder og Jæren foruten Hordaland og Hardanger og det Hertjov hadde eid.

Referanser
----------

1. ↑  Sitert fra *The Heroic Legends*: «Introductory Remarks» Arkivert 12. februar 2009 hos Wayback Machine. side 123 (oversettelse ved Wikipedia), se også Munchs bok Nordmændenes ældste Gude- og Helte-sagn, 1854
2. ↑  Heimskringla.no: *Gautreks saga*[*død lenke*], avsnitt «3. Om fylkeskongene og Starkads ætt».

Portal: Litteratur
**Herstedvester Fængsel** (tidligere kaldt **Anstalten ved Herstedvester**) er et fengsel under det danske Direktoratet for Kriminalforsorgen, med den spesifikke oppgave å fullbyrde fengselsstraff, især til innsatte som avsoner lange fengselsstraffer og er hardt belastet kriminelt, sosialt og av misbruk. Anstalten har mange års erfaring med sexkriminelles avsoning og behandling. De fleste av de innsatte får psykiatrisk eller psykologisk hjelp og behandling. De fleste innsatte er dømt for forbrytelser som drap, grov vold, voldtekt og annen sedelighetskriminalitet.

Historie
--------

Anstalten ved Herstedvester ble oppført og tatt i bruk i 1935 til fullbyrdelse av dommer til forvaringsdømte («psykopatforvaring» og «psykopatfengsel» som det ble kalt dengang). Dengang var det ledelsesmessig underlagt Statsfængslet i Vridsløselille, men i 1971 besluttet Justisministeriet at anstalten fremover skulle fungere som en selvstendig institusjon.

Kapasitet
---------

Herstedvester er et lukket fengsel, men der er også en åpen avdeling. Der er i alt plass til 153 innsatte, herav er det 138 lukkede plasser – hvorav de 10 er for kvinner samt 15 plasser i den åpne avdeling. Der er dessuten også særlige lukkede avdelinger for innsatte med psykiske problemer, for tidsubestemte anbrakte fra Grønland samt for sedelighetsdømte.

Hverdag og beskjeftigelse
-------------------------

De innsatte blir tilbudt en 37 timers arbeidsuke med eksempelvis verkstedsarbeide, gartneroppgaver eller vedlikeholdelse av bygningene samt kan de arbeide med montasje, tre, metall, grønlandsk kunsthåndverk, depot og lager. Der tilbys også undervisning i følgende;

* allmenn voksenutdannelse i dansk, engelsk og matematikk
* dansk undervisning for utlendinger
* spesialundervisning i dansk, engelsk, matematikk og grønlandsk
* selvstudium på allmenn voksenutdannelse og høyere forberedelseseksamen
* produksjonsfag

I «fritiden» har de innsatte mulighet for en del forskjellige aktiviteter, eksempelvis gåturer, fotball, være på biblioteket, daglige vareinnkjøp samt lave aftensmat. Der holdes også gudstjeneste og andre arrangementer i fengselets kirke.

Referanser
----------

1. ↑  «Herstedvester Fængsel | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 31. august 2020.
2. 1 2  «Anstalten ved Herstedvester». Direktoratet for Kriminalforsorgen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Jon Ellingsen** (født 6. april 1962) er en norsk hallingdanser som har vunnet priser og turnert i inn- og utland.

Ellingsen er opprinnelig fra Lier i Buskerud. I 1985 deltok han for første gang på Landskappleiken. Han ble kåret til vinner i hallingdans på Landskappleiken i 1994, 1995, 2000 og 2002, og ble tildelt kongepokalen i 2000.

Som danser har Ellingsen turnert rundt i Europa og i USA. Han representerte Norge da Vinterlandsutstillingen gjestet Spania i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994. Han har holdt kurs og opptrådt på folkemusikkfestivalen i Ransäter i Sverige, og hatt danseoppdrag under skiskyttar-VM.

I 2004 turnerte han i Sverige med folkemusikkgruppen "klacklek". I 1992 medvirket han i Västanå Teaters teaterprosjekt *Gøsta Berlings saga*, som bygget på Selma Lagerløfs roman med samme navn. Sommeren etter medvirket han i Østfold Teaterverksteds oppsetning rundt Festningspelet på Fredriksten festning i Halden. Han har også vært en del av ensemblet til Per Asplins julemusikal *Putti Plutti Pott*.

Fra august 2001 til januar 2002 var han med i en oppsetning av *Peer Gynt* på Rogaland Teater, og spilte blant annet rollen som Bøygen. I juli 2002 var han gjest i det britiske talkshowet *Graham Norton Show* på Canal 4.

I 2005 og 2006 var han med i en folkemusikkversjon av Mozarts *Tryllefløyten*, som var et samarbeidsprosjekt mellom norske Rikskonsertene og svenske Riksteatern.

I 2007 ble han utnevnt til «Master of Dance» av The World Master Committee, som er en privat sørkoreansk organisasjon. Flere andre norske folkekunstnere og tradisjonskunstutøvere har blitt utnevnt til «Master» på sitt område av samme organisasjon.

Referanser
----------

1. 1 2  «Skuespillere 2019 | Jon Ellingsen | Putti Plutti Pott». *putti.no*. Besøkt 20. oktober 2020.
2. ↑  «Ellingsen, Jon». *Folkorg.no (folkemusikk.custompublish.com)*. Besøkt 20. oktober 2020.
3. ↑  «[위젯] 월드마스터 프로필 위젯 | One of Norway's best single dancers awarded with the Royal prize in 2000». *worldmasters.net* **(koreansk)**. Besøkt 20. oktober 2020.
4. ↑  «유럽 | <노르웨이> 욘 엘링슨». 23. januar 2015. Besøkt 20. oktober 2020. «Norway World Master | ​Jon Ellingsen (욘 엘링슨) | Dance-Trditional Dance​»  zero width space-tegn i `|sitat=` på plass 23 (hjelp)
5. ↑  «Greeting». *www.worldmasters.org*. Besøkt 20. oktober 2020. «Back in 2004, The World Master Committee was established with a hopeful dream: for Creating One World through Arts and Culture. (---) Even though the World Mater Committee is a private organization, I can proudly say that we have achieved national recognition for our work in 'Cultural prosperity'.»
6. ↑  «세계명인 (Europe)». *worldmasters.net* **(koreansk)**. Besøkt 20. oktober 2020.
7. ↑  «[위젯] 월드마스터 프로필 위젯 Sigurd Brokke». *worldmasters.net* **(koreansk)**. Besøkt 20. oktober 2020.
8. ↑  «[위젯] 월드마스터 프로필 위젯 Unni Marie Lien». *worldmasters.net* **(koreansk)**. Besøkt 20. oktober 2020.
**Jon Eilivsson** (død 1519) var utsending fra bøndene i Ryfylke til Christian II av Danmark og Norge. Han ble henrettet av høvedsmannen på Bergenhus.

Liv
---

Jon Eilivsson var uekte sønn av biskopen i Stavanger Eiliv Jonsson og tilhørte en lavadelsslekt. Han bodde trolig i Ryfylke eller Stavanger, og har hatt barn som eide jordegods i Rygge i Østfold.

Christian IIs høvedsmann på Bergenhus festning, Jørgen Hanssen, skrev ut harde skatter på bøndene på Vestlandet i årene fra 1514. I tillegg var det i disse årene uår og dyrtid. Derfor samlet bøndene i Ryfylke seg i 1518 og sendte Jon Eilivsson som utsending til kongen for å klage over skattene. Trolig har han blitt valgt som utsending fordi han kunne lese og skrive.

At bøndene holdt egne ting ble imidlertid ansett som opprør. Jørgen Hanssen lot derfor Jon Eilivsson gripe og fengsle på Bergenhus. Her skrev denne et brev til kongen, hvor han hevdet at bøndene ikke hadde vært ulydige mot kongen, men hadde protestert mot skattene fordi de var ute av stand til å betale dem. Han nevnte også andre som han mente hadde hatt mer å gjøre med saken enn han selv, blant andre væpneren Orm Eiriksson fra Stavanger. Senere ble Jon Eilivsson henrettet, uten at man kjenner dommen hans. Bøndene i Ryfylke ble pålagt straffeskatt, og jordegodset som tilhørte Jon Eilivssons barn ble inndratt av kongen.

Orm Eiriksson ble dømt til døden i 1521, men det er ukjent om denne straffen sto i sammenheng med Jon Eilivssons beskyldninger mot ham.

Referanser
----------

1. ↑  Robberstad, Knut (1973). *År og hendingar i rettssoga*. [Oslo]: Universitetsforl. s. 19. ISBN 8200012654.

Litteratur
----------

* Hamre, Lars (1998). *Norsk politisk historie 1513-1537*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252152104.
Historiske regioner: *rødt*: nordlige Bukovina, *blått*: Hertsa, *grønt*: nordlige Bessarabia
Etniske områder i Tsjernivtsi oblast med ukrainske, rumenske, russiske (lipovaniske) og jødiske områder vist i gulhvit, blå, rød og gul farge. *September 2007*
**Hertsa-området** (rumensk *Ținutul Herța*, ukrainsk Край Герца/*Kraj Kertsa*) er et område i sørvestlige Ukraina ved den rumenske grense. Befolkningen var i 2001 på rundt 32.300 personer, hvorav 93 % etnisk rumenere. Navnet kommer fra viktigste by, Hertsa.

Territoriet tilhørte i middelalderen fyrstedømmet Moldova, ble på midten av 1800-tallet del av Romania og ble den 28. juni 1940 okkupert og annektert av Sovjetunionen i kjølvannet av Ribbentrop-Molotov-pakten. Det ble gjenerobret av Romania da aksemaktene angrep Sovjetunionen i 1941, men atter tatt av sovjethæren i 1944. 

Den sovjetiske anneksjon ble internasjonalt anerkjent ved Pariskonferansen i 1946.

Grensen ligger fast; både Romania og Ukraina anerkjenner tingenes tilstand blant annet ved å ha ratifisert en grensedefinisjonsavtale. Imidlertid arbeider flere rumenske grupperinger for at området og byen Hertsa historisk tilhører Romania og at okkupasjonen som fant sted i 1940 var og fortsatt er urettmessig.

Eksterne lenker
---------------

* Einer der Originalverfasser der ukrainischen Verfassung spricht über die Herța-Region *(rumensk)*
For den historiske veibroen i Lindesnes kommune, se Gjengesti bru

**Knuden** er en kommunal kulturskole for barn og unge i Kristiansand. Knuden er en av landets største og eldste kulturskoler. Skolen har over 1900 elever som ukentlig går på tilbud innen musikk, teater og visuell kunst. Enhver norsk kommune skal etter opplæringsloven ha et kulturskoletilbud. Lovteksten i §13-6 sier: «Alle kommunar skal aleine eller i samarbeid med andre kommunar ha eit musikk- og kulturskoletilbod til barn og unge, organisert i tilknyting til skoleverket og kulturlivet elles.»

Kulturskolens undervisning foregår på i Knudens nye bygg på Silokaia i Kristiansand sentrum, men også ved Vågsbygd kultursenter, Søgne gamle prestegård, Sygna kultursenter, og på forskjellige grunnskoler rundt om i kommunen. Administrasjonen holder også til i det nye bygget på Silokaia. Etter kommunesammenslutningen med Søgne og Songdalen i 2020, har skolen 29 undervisningssteder fordelt på tre avdelinger. Til sammen har skolen mer enn 2000 elever og rundt 92 ansatte.

Kulturskolen i Kristiansand ble etablert i 1962 under navnet Kristiansand musikkskole. Kulturskolen er en del av kommunens kultursektor og har kulturstyret som politisk styringsorgan, og er en av kommunens aller største konsert- og forestillingsprodusenter. I tillegg til egne konsert- og teaterproduksjoner, huskonserter og profilerte kunstutstillinger med elevarbeider, har den også ansvaret for Den kulturelle skolesekken i kommunen. Totalt produserer kulturskolen rundt 350 konserter og forestillinger hvert år.

Skolen samarbeider med andre kulturinstitusjoner som eksempelvis Kilden teater- og konserthus, SKMU og byens mange skolekorps og øvrige kulturliv. 

Audun Ramo, vinner av Spellemannprisen 2007 er lærer ved skolen. Rektor er Tor Egil Vaule Andersen, som tiltrådte stillingen i august 2022. Rådgiver for innovasjon og utvikling er Odd Christian Hagen, tidligere regissør ved Det Norske Teatret. Kulturskolen følger grunnskolens skolerute, med samme fridager og ferier.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss». *KNUDEN - Kristiansand kulturskole* **(norsk)**. Besøkt 14. juli 2020.
2. ↑  «Lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (opplæringslova) - Kapittel 13. Ansvaret til kommunen, fylkeskommunen og staten - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 14. juli 2020.
3. ↑  «Undervisningssteder». *KNUDEN - Kristiansand kulturskole* **(norsk)**. Besøkt 14. juli 2020.
4. ↑  «Om skolen». Linked In. Besøkt 14. juli 2020.
5. 1 2  «Ansatte | KNUDEN - Kristiansand kulturskole». *KNUDEN - Kristiansand kulturskole* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 14. juli 2020. Besøkt 14. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* www.knuden.no
**Knud Paslick til Rønnebæksholm** (– før 1670) var en dansk militær- og adelsmann som virket i Norge. 

Han nedstammet fra en pommersk adelslekt som sønn av Frederik Paslick til Rønnebæksholm og Magdalene Gabrielsdatter Akeleye til Bonderup. Han nevnes i 1643 som korporal, var i 1657 løytnant i kaptein Peder Billes kompani i Skånske Regiment, og i 1660 kapteinløytnant i Det Bergenhusiske Regiment.

Paslick giftet seg med den norske adelsdamen Olive Gerlofsdatter Nettlehorst til Ousgaard, datter av lensherre i Norge Gerlof Nettelhorst.  De fikk flere barn.

Våpenskjold
-----------

Paslicks våpen er et tvedelt skjold i hvis øverste felt i sølv, en halv sort ørn med gullnebb, utslåtte vinger og hodet vendt mot høyre side. Nederste felt blått med tre jevnsides satte røde ruter.

Referanser
----------

1. 1 2  *Lexicon over adelige familier i Danmark, Norge og Hertugdömene* **(dansk)**. Danske Genealogiske og Heraldiske Selskab. 1787.
2. 1 2  «Paslick» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 1939.
3. ↑  Eliassen, Sven G. (Sven Gøran) (1997). *Herregårder i Østfold*. Valdisholm forl. s. 99. ISBN 8274120493.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Jon William Drenning** (født 5. april 1965 i Jacksonville) er en amerikansk gitarist fra Florida.

Han startet opp progressiv metal-bandet Crimson Glory (dengang Beowolf) i 1982 sammen med gitarist Ben Jackson, trommeslager Dana Burnell og bassist Jeff Lords. I en av periodene som bandet hadde pause startet han bandet Crush og Erotic Liquid Culture, som begge ga ut et selvtitulert musikkalbum.

Drenning ble tidlig interessert i musikk, og etter en Kiss-konsert da han var 12 ble han interessert i å spille gitar. Han hadde etter hvert gitaristene Eddie Van Halen, Randy Rhoads, Michael Schenker, Neal Schon og Uli Roth som idoler.

Han er også sportskritiker, skriver for College & Pro Football Newsweekly og Sportsform, forfatter av «The Drenning Draft Report» og deltok på ESPN2 som NFL Draft ekspert i 1994.

Diskografi
----------

* Crimson Glory – *Crimson Glory* (1986)
* Crimson Glory – *Transcendence* (1988)
* Crimson Glory – *Strange and Beautiful* (1991)
* Crush – *Crush* (1995)
* Erotic Liquid Culture – *Erotic Liquid Culture* (1996)
* Crimson Glory – *Astronomica* (1999)

Eksterne lenker
---------------

* Radiointervju med Jon Drenning – 1989
* Intervju fra 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Betel Nærbø** er en kristen frikirkelig menighet på Nærbø, i Hå kommune på Jæren, Rogaland. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Betel Nærbø ble stiftet i 1972. 

Menigheten hadde 129 tilskuddstellende medlemmer i 2022. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Misjon
------

Betel Nærbø er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid i Sør-Afrika. Menigheten støtter arbeidet til misjonærene Jon Anders Bregård, Øivind Crompton, Anne Grete og Karl Lauvås. 

I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 44 000,- kr..

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringen (13. mai 2022). «Antall tilskuddstellende medlemmer i tros- og livssynssamfunn i 2022» (PDF). regjeringen.no. Besøkt 26. mars 2023.
2. 1 2  Brox, T.F. 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.*

Kilder
------

* Brox, Torill F. (redaktør). 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

Eksterne lenker
---------------

* Betel Nærbø – hjemmeside Arkivert 27. juli 2018 hos Wayback Machine.