recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Walter William Albriktsen** (født 9. april 1951 i Bodø) er en norsk gitarist, kjent fra plateutgivelser med trioen «Crossbreeze» der han spilte med Terje Nilsen og Finn Sletten.
Selv debuterte han med singelen *Ung* med tekst av Terje Nilsen; denne nær kom på Norsktoppen (1973). I bandet «FWBJ» spilte han med Finn Robert Olsen gitar, Bjørn Jenssen trommer og Jens Hasselberg bass (*Live på Norrøna*, 1976). Han har spilt med en rekke norske band og musikere, deriblant jazzmusikeren Erik Balke, Bodø Big Band, Bjøro Håland Arne Benonissen.

Diskografi
----------

### Som soloartist

* *Ung/Ensomme Lars* (Experience Records, 1977)

### Med Crossbreeze

* *Crossbreeze* (Experience Records, 1977)

### Med Terje Nilsen

* *Æ* (Experience Records, 1977)
* *POP* (Nord-Norsk Plateselskap, 1983)

### Med Vanqueros

* *Vanqueros* (Experience Records, Kassett, 1984)

Referanser
----------

1. ↑  Walter's top 10 Arkivert 7. oktober 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  myspace.com/walteralbriktsen
Nøstetangen Glass AS - Stallen til Eiker Sorenskrivergården
**Nøstetangen Glass AS** blei stiftet i 1990 for å etablere en glasshytte der det blåses glass etter modellene fra 

gamle Nøstetangen glassverk i Hokksund.

Nøstetangen Glass er et lite firma drevet av Lynn Funnemark Johansen, hun er designer og graverer glassene og pokalene. Hun samarbeider med glassblåseren Daniel Erlandsson som driver sitt eget firma, Glassøyet med en ansatt glassblåser. Begge glasskunstnerne er anerkjente og har deltatt på mange utstillinger.

I tillegg til å produsere håndblåste og graverte vinglass, karafler, boller og andre gjenstander lik de gamle modellene, produserer de også mer moderne og fargerike gjenstander.

Nøstetangen Glass holder til i den gamle stallen til sorenskrivergården i Hokksund. I sorenskrivergården er Nøstetangen norsk glassmuseum.

Referanser
----------

1. ↑  Rishovd, Gunvor (1998). *Nøstetangen glassverk - glimt fra historien i Glass på Hokksund før og nå,*. Nøstetangen Glassverk.
2. 1 2  «Nøstetangen Glass». *Opplev Hokksund | Ekte & personlig*. 13. november 2017. Arkivert fra originalen 17. november 2021. Besøkt 17. november 2021.
3. ↑  «Nøstetangen Glass». *www.nostetangenglass.no*. Besøkt 17. november 2021.
***Lophocampa maculata***  er en bjørnespinner (Arctiidae).

Utseende
--------

…

Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis
-------

…

*Lophocampa maculata* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Utbredelse
----------

*Lophocampa maculata* finnes ikke i Norden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe **Apoditrysia**
		- gruppe **storsommerfugler**
			* gruppe / overfamilie **Noctuoidea**
				+ familie **bjørnespinnere** (Arctiidae)
					- delgruppe Arctiinae
						* ***Lophocampa maculata* Harris, 1841**

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lophocampa maculata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Lophocampa maculata* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Lophocampa maculata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lophocampa maculata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lophocampa maculata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
*Må ikke forveksles med morbroren Daniel Jacob Danielsen.*

**Ludvig Daniel Jacob Danielsen** (født 15. juni 1871 i København, død 16. oktober 1916 i Tórshavn) var en færøysk misjonær og predikant. Han var misjonær i Fristaten Kongo 1901–1903. Han samarbeidet med Roger Casement om å dokumentere den belgiske kolonimaktens overgrepene mot de innfødte i Kongo, og bidro til etableringen av Congo Reform Association i Storbritannia i 1904.

Han ble født utenfor ekteskap og vokste opp i Tórshavn, hvor moren giftet seg i 1874. Han var søstersønn av sysselmann og lagtingsmann Daniel Jacob Danielsen og fetter av misjonær og bibeloversetter Victor Danielsen. Daniel dro til sjøs som 18-åring, og ble utdannet til skipsmaskinist i Skottland. 27 år gammel ble han omvendt under et vekkelsesmøte i Glasgow. Han reiste til Kongo som misjonær for *Congo Balolo Mission*, med base i Bonginda. Han hadde særlig ansvar for driften av misjonens hjuldamper *Pioneer*. I 1903 var han skipsfører, assistent og fotograf for Casement under dennes granskingsferd langs Kongoelva. Etter hjemkomsten til England i 1904 holdt han en serie lydbildeforedrag om forholdene i Kongo.

Senere i 1904 flyttet han med kona Lina (født Niclasen) tilbake til Færøyene. Her virket han som predikant for Plymouth Brethren.

Han var i mange år plaget av hjerte- og leversykdom, som han døde av i 1916, 45 år gammel.

I 2014 ble han avbildet på et færøysk frimerke.

Referanser
----------

1. ↑  The Casement Report 1904 and Daniel J. Danielsen; stamps.fo
2. ↑  Óli Jacobsen. «Daniel J. Danielsen (1871–1916): The Faeroese who Changed History in the Congo» I: *Brethren Historical Review Arkivert 14. februar 2015 hos Wayback Machine.; Vol 8, 2012*
3. ↑  Óli Jacobsen. *Atrocity Photographs and the Congo Reform Movement*. Tórshavn, 2014.
4. ↑  «Missionær Danielsen død». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 18. oktober 1916.

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Helge Kjekshus** (født 18. august 1968 i Toronto i Canada) er en norsk klassisk pianist.

Kjekshus er i fremste rekke blant unge norske solister. Han har studert med professor Jiri Hlinka ved Bergen Musikkonservatorium og med professor Boris Berman ved Yale University, New Haven. Før dette avla han diplomeksamen med beste oppnåelige karakter ved Norges musikkhøgskole. Han har studert med bl.a. Kari Østereng, Robert Riefling og Jens Harald Bratlie.

Kjekshus har turnert og vært solist i Norge, i mange europeiske land, i USA og i Tokyo, og spilt med mange fremragende orkestre både i Europa, Russland og USA, og opptrådt med dirigenter som Paavo Berglund, Dimitrij Kitayenko, Alexander Dimitriev, Janos Fürst, Owain Arwel Hughes, Andras Ligeti og Kjell Seim.

Han har opptrådt på en rekke internasjonale festivaler som Kissinger Sommer, Risør Kammermusikkfest, Festspillene i Bergen, Bath-festivalen i England, Bellereve-festivalen i Genève m.fl. Sammen med Henning Kraggerud har han gjort glimrende konserter for ledende konsertarrangører i New York, Washington D.C. San Francisco, Berlin, Dublin og London. I de senere år er han blitt etterspurt som dirigent for symfoni- og kammerorkestre.

Han er fra 2009 ansatt som lektor i piano ved musikkhøgskolen i Piteå i Sverige.

Priser og utmerkelser
---------------------

Kjekshus har vunnet mange norske priser, bl.a. Ungdommens Pianomesterskap 1982, Sparre Olsen-konkurransen 1983, Robert Riefling-prisen 1986, Ungdomssymfoniker-prisen 1989, Levin-prisen 1990 og Griegprisen 1998

Annet
-----

Fra 1995 til 2003 har Kjekshus hatt sponsoravtale med Statoil.

Referanser
----------

1. ↑  *Konsert på Fossesholm*, Drammens Tidende, 16. november 2005

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Helge Johan Thue** (født 20. august 1937 i Balestrand, død 1. oktober 2010) var en norsk jurist og forsker innen internasjonal rett og komparativ rett. Han var dr.juris og emeritert professor ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen.

Thue tok juridisk embetseksamen ved UiO i 1964 og tok deretter en mastergrad i komparativ rett ved Columbia University i New York. Han arbeidet deretter i Universitetsforlaget og som dommer i Hålogaland lagmannsrett. Thue var knyttet til Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo over en tredveårsperiode, før han gikk over til en stilling ved Universitetet i Bergen høsten 2003.

Thue tok doktorgraden ved UiO i 1984. Doktoravhandlingen ble senere utgitt i bokform, med tittelen *Samliv og sameie: husarbeid og sammenblandet økonomi som grunnlag for sameie mellom ektefeller og mellom parter i avtalt samliv* (1983). Deler av materialet hadde tidligere blitt utgitt i boken *Hans ekteskap – og hennes: en kritisk analyse av ekteskapet og ekteskapslovgivningen* (1978).

Privatliv
---------

Thue var gift med filosofen Nina Karin Monsen. Fra sitt første ekteskap var han far til dommer Yngvild Thue og statsadvokat Ola Helge Thue, og bror til Johs. B. Thue og Sigmund Thue.

Referanser
----------

1. ↑  uib.no Minneord for dr.juris Helge Johan Thue
2. ↑  «Helge Thue». Injuria. 27. januar 2004. Besøkt 7. mai 2009. [*død lenke*]
3. ↑  «Alfabetisk oversikt etter doktorander». Det juridiske fakultetsbibliotek (UiO). Arkivert fra originalen 9. juni 2007. Besøkt 7. mai 2009.
4. ↑  «Kjende personar i Balestrand: Helge Johan Thue». *Fylkesleksikon*. NRK Sogn og Fjordane. 14. juni 2002. Besøkt 7. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Helge Johan Thue i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Helge Johan Thue i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**144 000** viser til dem som ifølge kristendommen og Bibelen skal stå med Guds lam på fjellet Sion, og som er «kjøpt fra jorden». De 144 000 nevnes tre steder i Johannes' åpenbaring:

> «Rør ikke jorden eller havet eller trærne før vi har satt et segl på pannen til vår Guds tjenere.» Og jeg hørte tallet på dem som hadde fått seglet: Det var 144 000, fra alle stammene i Israels folk. Av Juda stamme var det 12 000 med segl, av Rubens stamme 12 000, av Gads stamme 12 000, av Asjers stamme 12 000, av Naftali stamme 12 000, av Manasse stamme 12 000, av Simeons stamme 12 000, av Levi stamme 12 000, av Jissakars stamme 12 000, av Sebulons stamme 12 000, av Josefs stamme 12 000, og av Benjamins stamme 12 000 med segl.
> 
> 
> Johannes' åpenbaring 7, 3–8
> 
> 

> I mitt syn fikk jeg se Lammet stå på Sions berg og sammen med det de 144 000 som hadde Lammets navn og dets Fars navn skrevet på pannen.
> 
> 
> Johannes' åpenbaring 14, 1
> 
> 

> Foran tronen og de fire vesener og de eldste synger de en ny sang, en sang som ingen kunne lære uten de 144 000, de som er frikjøpt fra jorden. Det er de som ikke har besmittet seg med kvinner, for de er som jomfruer. Det er de som følger Lammet hvor det så går. Det er de blant menneskene som er frikjøpt for å være en første frukt for Gud og Lammet. Det ble ikke funnet løgn i deres munn, de er uten feil og lyte.
> 
> 
> Johannes' åpenbaring 14, 3–5
> 
> 

Betydningen av tallet forstås forskjellig, da noen tror tallet er symbolsk og representerer alle Guds folk igjennom historien, mens andre tror mer ordrett på de 144 000, og mener disse enten er etterkommere av Jakob (også kalt *Israel*) eller mennesker som Gud har utvalgt til en spesiell gjerning i endetiden. Ved siden av dette er det flere andre tydninger på rollen til de 144 000.

Kilder
------

* Norsk Bibelinstitutt - 144000 spesielle mennesker Arkivert 29. april 2016 hos Wayback Machine.
* Bibel.no - Johannes’ åpenbaring Kapittel 7
* Bibel.no - Johannes’ åpenbaring Kapittel 14
**Statisk moment**, eller 1. arealmoment, Si, er en størrelse innenfor mekanikken, nærmere bestemt fasthetslære og bjelkedeformasjon. Man tar ofte statisk moment med i beregninger som angår konstruksjonsteknikk. Størrelsen går igjen i flere NS (Norsk Standard) for ulike konstruksjonsmaterialer.

Størrelsen bestemmes ut fra et bjelketverrsnitts utforming og areal. Mer presist: Arealsentrenes avstand fra nøytralaksen og arealets størrelse, henholdsvis for deler av tverrsnittet under trykk og strekk. Under visse forutsetninger kan man beregne bruddkapasiteten til bjelker ved hjelp av denne størrelsen, ettersom man ofte regner plastisk deformasjon som brudd for visse materialer.

Si er summen av arealmomentene om nøytralaksen. (Subbenevnelsen *i* erstattes med *x,y eller z* i forhold til hvilken akse man betrakter.) For en bjelke med rektangulært tverrsnitt gir dette Si = 1/4 \* bh2, hvor *h* er høyden og *b* er bredden. (Arealet av en sone er 1/2 \* bh, avstanden til nøytralaksen er 1/4 \* h, og vi har to soner.) En annen betegnelse som ofte er brukt om Si er plastisk motstandsmoment, Wp. Men man bør være obs på at statisk moment *kan* referere til én sone (enten trykk- eller strekk-) på en av sidene til nøytralaksen, mens motstandsmomentet stort sett refererer til hele tverrsnittet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Prosessfullmektig** er et ord som anvendes om en som er fullmektig for en av partene i en rettssak, for saksøker eller saksøkte. De norske reglene om prosessfullmektig i sivile saker står i tvisteloven. Disse reglene gjelder i praksis også i private straffesaker.

Advokater, advokatfullmektiger og jurister kan være prosessfullmektig. "En av partenes nærmeste kan være prosessfullmektig" hvis han/hun er skikket til det. Utover dette kan retten "tillate at en annen skikket myndig person opptrer som prosessfullmektig." 

Oppdraget er personlig. Det betyr at et advokatkontor ikke kan være prosessfullmektig. Av samme grunn kan fagforeninger og lignende organisasjoner formelt sett ikke være prosessfullmektig. De kan imidlertid opptre som rettslig medhjelper  eller som saksøker (for en av partene).
Utenfor retten kan de opptre som fullmektig i alle sammenhenger.

Advokater behøver vanligvis ikke å dokumentere fullmakten.
Det samme gjelder når en advokat opptrer som fullmektig på andre områder for sin klient. Alle andre må dokumentere prosessfullmakten.

Advokatlovutvalget foreslo å gi alle jurister en generell adgang til å være prosessfullmektig i sivile saker og ved saker i forliksrådet, mens departementet gikk inn for å videreføre dagens ordning med at jurister som ikke er advokater på generelt grunnlag kan være prosessfullmektig i forliksrådet og kan være prosessfullmektig ved domstolene med rettens tillatelse i den enkelte sak.

Referanser
----------

1. ↑  «Tvisteloven § 3-1 flg.». Lovdata.
2. ↑  «Tvisteloven § 3-3 (3) første punktum». Lovdata.
3. ↑  "Tvisteloven § 3-3 (4) første punktum". Lovdata
4. ↑  "NOU 2001:32" s. 670. Regjeringen
5. ↑  «Tvisteloven § 3-7». Lovdata.
6. ↑  "Tvisteloven § 1-4 (1)". Lovdata
7. ↑  "Forvaltningsloven § 12 (2) første punktum". Lovdata
8. ↑  «Tvisteloven § 3-4 (2) første punktum». Lovdata.
9. ↑  "Tvisteloven § 3-4 (2) andre punktum". Lovdata

Litteratur
----------

* Braholm, Anders og Hov, Jo (1987). *Sivil rettergang*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 111-113. ISBN 8200026434. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* NOU 2001:32 Bind B, del 3, kapittel 3 Prosessfullmektiger og rettslige medhjelpere (side 664 flg.) Oslo: Regjeringen
* Nordén, Dag Bugge (2007) Tvistelovbrev nr. 4 - Prosessfullmektiger og rettslige medhjelpere Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine.. Oslo: Domstoladministrasjonen.

Eksterne lenker
---------------

* Domstol.no Arkivert 26. desember 2015 hos Wayback Machine. om prosessfullmektig.
**Ran Lykke Himberg** (født 29. september 1921 i Lillesand, død 26. juni 1944 i Karelen) var en norsk frontkjemper som falt i slaget om Kaprolat-høyden.

Himberg vokste opp i Lillesand og var sjømann før andre verdenskrig. Han kom fra en tyskvennlig familie, hvor faren var et fremtredende medlem og NS-ordfører i Lillesand. Han meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1941 og vervet seg senere i Waffen-SS. Himberg falt i kamp i SS-skijegerbataljon Norge mot sovjetiske styrker i Karelen i 1944 med grad som SS-Junker (offiseraspirant).

Han var den første av de 144 norske falne frontkjempere fra Karelen som i 2008 ble hentet ut og begravd i norsk jord, 64 år etter. Levningene ble identifisert ved DNA-test mot søsteren, som var 9 år da han døde. Han ble begravd 28. august 2008 ved Vestre Moland kirke i Lillesand.

Før Himberg vervet seg til fronttjeneste i Waffen-SS og tjenestegjorde han som vaktsoldat i Hirdvaktbataljonen ved fangeleirer i Beisfjord og Karasjok. I Veums bok fra 2013 blir flere historier om Himbergs brutale behandling og drap på jugoslaviske fanger, trukket frem (se s 545 og 549).

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, norsk krigsseileregister person-ID 40943, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gravlagt i Norge 64 år etter». *VG*. Besøkt 14. november 2015.
3. ↑  Veum, Eirik (2013). *Nådeløse nordmenn : Hirden*. Kagge Forlag. s. 599. ISBN 9788248910510.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Peter Fan Wenxing** (født 27. januar 1921 i Zhujiahe i Hebei i Kina, død 28. februar 2006) var katolsk biskop av Hengshui.

Biskop Fan kom fra landsbyen Zhujiahe, der mer enn 3 000 katolikker ble drept av bokserne i juli 1900 fordi de nektet å avsverge den kristne tro. 

Fan begynte på juniorseminar i 1935. Han studerte så på storseminarer i fylket Jing og i Beijing 1941-1947. Etter prestevielsen i 1948 studerte han ved Fu Jen katolske universitet i Beijing.

I 1950 ble han utnevnt til administrator av bispedømmet Hengshui da de utenlandske misjonærer ble utvist. Han virket som lege ved et sykehus og forkynte frem til utbruddet av kulturrevolusjonen i 1966. Fa ble han sendt til reform ved arbeid med saltutvinning. 

I 1979 returnerte han til Jing fylke og virket ved et fylkessykehus. Etter at han ble bispeviet for Hengshui i 1981 fikk han startet opp det lokale nonnekonventet, etablert et juniorseminar, og bygd nye kirker. Han skrev en kort bispedømmehistorie og dikterte etter hukommelsen den konstitusjon som var gått tapåt for søstrene under kulturrevolusjonens herjionger. 

Biskop Fan trakk seg tilbake i 1999 og ble etterfulgt av biskop Chen Xilu, 78. 

Både biskop Fan og biskop Chen var approbert av paven og anerkjente av den kinesiske regjering.

Referanser
----------

1. 1 2   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID fanw, besøkt 11. september 2021[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Rana Karateklubb** (stiftet 25. april 1985) er en karateklubb innen stilarten Wado-ryu og er tilknyttet WIKF Norge. Klubben holder til i Mo i Rana i Nordland. Medlemsantallet i klubben har i de siste år hold seg gjevnt på ca. 100 medlemmer. 

Klubbens hovedinstruktør er Espen Karlsen (7. dan). Karlsen har trent karate siden 1983, og vært sentral i WIKF Norge og forløperen siden 1985. Karlsen er også ansvarlig for WIKF i Nord-Norge. 

Klubben trener tradisjonell karate (kihon), kamp/sportskarate (kumite) og kata. 

Klubben har treninger for barn, ungdom, familie og voksne. 

Klubben har et aktivt sportskarate-team som deltar i konkurranser nasjonalt og internasjonalt, og har flere norgesmestre og internasjonale mestre.

Historikk
---------

Klubben ble offisielt stiftet i 1985 med Olav Jamtli som leder, og med Espen Karlsen og Thor Alex Kappfjell som instruktører.

Organisatorisk tilknytning
--------------------------

* WIKF Wado International Karate-Do Federation
* WIKF Norge

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Rana Karateklubb på Facebook Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkia Tsjekkias flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0
(1 pallplassering) |
| Verdensmesterskap |
| Bronse | 2008 Tsjekkias flagg Olomouc | Mellom |
| Junior-VM |
| Sølv | 2004 Polens flagg Gdynia | Mellom |

**Radka Brožková** (født 21. juni 1984 i Turnov) er en tsjekkisk orienteringsløper som konkurrerer for den svenske orienteringsklubben OK Ravinen. Hun løper for det tsjekkiske landslaget. Hun er søster av verdensmesteren Dana Brožková.

Karriere
--------

Brožková har gjennom flere sesonger vært en del av den internasjonale orienteringseliten. I juniorklassen tok hun sølvmedalje på mellomdistanse i sitt andre og siste junior-VM i polske Gdynia. Hun fikk sitt definitive gjennombrudd under verdensmesterskapet på hjemmebane i tsjekkiske Olomouc i 2008. Da løp hun inn til en overraskende bronsemedalje ettersom kun Minna Kauppi og Vroni König-Salmi greide å slå henne. For prestasjonen ble Radka Brožková nominert til*Orienteering Achievement of the year* for året 2008. Dette ble riktignok Brožkovás eneste internasjonale mesterskapsmedalje i seniorklassen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Radka Brožková – World of O Rediger på Wikidata
Volta-dansere.
«La Volte de Provence» fra Jean D'Estrée *Tiers Livre de danseries*, P. 1559 fol.9
**Volta** (også *Lavolta*, *Wolte* eller *Volte*) var en sanselig og temperamentsfull pardans som var utbredt over hele Europa på 1500- og 1600-tallet. 

Dansen kom fra Provence på 1500-tallet. Den er ikke ulik en galliard, går i 3/4-takt og kan være en forløper for valsen. Volta ble sett på som svært uanstendig siden kavaleren tok sin dame om livet og svingte henne rundt slik at kjolene løftet seg. Dronning Elisabeth I av England var glad i å danse volta.

Musikk
------

I suiter fra 1600-tallet utgjorde en volta sluttsatsen. Michael Praetorius' *Terpsichore* fra 1612 inneholder 48 volter og er en av de viktigste voltasamlinger fra denne tiden. Voltaen er stort sett regelmessig oppbygd med oversiktlige frasedannelser.

Kilder
------

Ludwig Fischer (red.) (1998) *Die Musik in Geschichte und Gegenwart – Allgemeine Enzyklopädie der Musik*, Sachteil 9 Sy-Z. Bärenreiter: Kassel, Basel, London, bl.a.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Leif Arne Hafstad** (født 1958) er en norsk politiker (FrP). Han er født og oppvokst i Steinkjer, men flyttet til Flatanger. Prosjektleder innen store Samferdselsprosjekt, Entrepriserett 

Han har vært leder og nestleder av Fremskrittspartiets fylkesorganisasjon i Nord-Trøndelag og medlem av Landsstyret i Fremskrittspartiet 1993–1997. 

Leif Arne Hafstad har også vært fylkestingsrepresentant for FrP og medlem av kommunestyret i Steinkjer på 1990-tallet. Leder av Overlignibgsnemnd, styreleder i Steinkjerbygg as, Steinkjerhallen as og Steinkjer Rådhus.

Hafstad var vararepresentant til Stortinget for perioden 1997–2001.
Hafstad er utdannet som ingeniør og har ledet flere utbyggingsprosjekter innen samferdsel i Trondheim, Oslo og Eidsvoll. Han er gift med Veronica Hafstad og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hafstad, Leif Stortinget.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Leif Arne Hafstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Leif Arne Hafstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Mare Winningham** (født **Mary Megan Winningham** 16. mai 1959 i Phoenix i Arizona) er en amerikansk sanger og skuespiller.

Winningham begynte sin karriere som sanger og låtskriver. I 1976 sang hun The Beatles-sangen «Here, There and Everywhere» på The Gong Show. Selv om Winningham ikke fikk noen platekontrakter som følge av sitt utseende, ble hun signert til en skuespiller-kontrakt med Hollywood-agenten Meyer Mishkin. Hun ble tildelt en Screen Actors Guild-kort for å si tre linjer i en episode av en TV-serie. 

Winningham har også spilt inn tre album, der *What Might Be* fra 1992 var det mest populære albumet.

I 2006 spilte Mare rollen som Susan Grey på ABC-serien Grey's Anatomy der hun spilte stemoren til karakteren Doktor Meredith Grey. I 2010 spilte Winningham i en episode av serien Cold Case som hovedperson Lilly Rush's sin mor, Celeste Cooper. Det har ikke blitt gjort klart om hun vil bli en gjennomgangsfigur i serien, men der har vært spekulert i som sådan på grunn av tilknytningen hun har til hovedpersonen Lilly Rush. 

Winningham første, korte ekteskap var med den meksikansk-amerikanske skuespilleren A. Martinez, de giftet seg i 1981 og ble skilt senere samme året. Året etter giftet hun seg med Charles William Mapel, en TV-teknisk rådgiver, de ble skilt i 1996. De fikk fem barn sammen: Riley Sam Mapel (1981–2005), Patrick Mapel (født 1983), Jack Walter Mapel (født 1985), Calla Louise Mapel (født 1986), og Hap Atticus Mapel (født 1988). 

Mare giftet seg igjen med Jason Trucco, den 15. november 2008 i Hollywood i California.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, PLWABN-ID 9811544533905606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 478811, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mare Winningham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mare Winningham på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Mare Winningham i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Mare Winningham på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Mare Winningham på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Mare Winningham på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Mare Winningham på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mare Winningham hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Mare Winningham hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Mare Winningham hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mare Winningham hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Snøbrett under Asiatiske vinterleker 2003**. Snøbrett var en av flere sporter under de femte Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Aomori i Japan. Det var første gangen snøbrett var med på programmet i de asiatiske vinterleker. Det var tre øvelser, halfpipe, slalåm og storslalåm kun for menn. Damenes snøbrett var med som demonstrasjonsgren. Det var 26 utøvere fra fem nasjoner som deltok i konkurransene som ble avviklet i perioden 2. til 4. februar 2003. Japan ble beste nasjon, de vant alle tre gullmedaljene.

Medaljer
--------

| Snøbrett Snøbrett - Asiatiske vinterleker 2003, Aomori Japan |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Japans flagg Japan | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2. | Sør-Koreas flagg Sør-Korea | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

Eksterne lenker
---------------

* Official Website of the 5th Winter Asian Games

| * v
* d
* r
Asiatiske vinterleker 2003 |
| --- |
| Alpint **·** Curling **·** Freestyle **·** Hurtigløp på skøyter **·** Ishockey **·** Kortbaneløp på skøyter **·** Kunstløp **·** Langrenn **·** Skihopping **·** Skiskyting **·** Snøbrett |


| * v
* d
* r
 0 Snøbrett under Asiatiske vinterleker 0Asialekene logo |
| --- |
| Aomori 2003 **·** Changchun 2007 |
Greske byforbund i Anatolia, de som er markert i gult er aiolske byer
**Aeolis** (antikk gresk: Αἰολίς, *Aiolís*) eller **Aeolia** (Αἰολία, *Aiolía*, kan også skreves med som *Æolis*, *Æolia*) er det navn som i antikkens Hellas ble brukt om den greske bosetningen i den vestlige og nordvestlige delen av Anatolia (Lilleasia) langs kysten av Egeerhavet, og dessuten flere av øyene, særlig Lesbos. Aeolis utgjorde de sørlige delene av Mysia som omga det i nord, Jonia i sør og Lydia i øst. Disse områdene utgjør i dag, unntatt Lesbos, Tyrkia.

Geografi og navn
----------------

Kart over Anatolia
Aeolis var oldtidsområdet langs vestkysten av Anatolia. Det strakte seg langs Egeerhavet fra inngangen av Hellespont, dagens navn Dardanellene, og sør til elven Hermos, dagens navn Gediz. Det hadde navn etter aiolere, en del av de som utvandret hit fra det greske fastlandet før 1000 f.Kr. Aeolis var imidlertid etnologisk og lingvistisk en enklave framfor en geografisk enhet. Området er ofte betraktet som del av den større nordvestlige regionen av Mysia.

Aiolerne var den ene av fire betydelige stammer i oldtidens Hellas som oldtidens grekere var inndelt i. Deres navn er avledet fra Aiolos, den mytiske stamfaren til aiolerne, og han var en sønn av Hellen, den mytiske stamfaren og patriarken til den greske nasjon og hellenerne (grekerne).

Historie
--------

En fortelling henviser til Aeolis mytisk fortid. I henhold til Homers beskrivelse, etter at Odyssevs hadde oppholdt seg hos kyklopene, nådde han fram til øya Aeolia som skaffet ham vestvinden Zephyr. 

I tidlig tider, ved 700-tallet f.Kr. var aiolernes tolv viktigste byer uavhengige og utgjorde et forbund, *Dodecapolis*: Kyme (også kalt for Frikonis), Larissae, Neonteichos, Temnos, Killa, Notion, Aegiroessa, Pitane, Aigai, Myrina, Gryneion, and Smyrna.

Fra Aeolis ble det grunnlagt en del greske kolonier i det nordlige Egeerhavsområde: 

* Samothrake, på øya av samme navn, kolonisert av aeoliere fra Lesbos ca. 700 f.Kr.
* Ainos, ved kysten av Trakia
* Sestos i Hellesponten

Den mest kjente byen var Smyrna (dagens tyrkiske by Izmir), men i 699 f.Kr. ble Smyrna en del av det joniske forbundet. De gjenværende byene ble erobret av Krøsus, konge av Lydia (styrte i tiden 560-546 f.Kr.). Senere ble etter hverandre erobret av perserne, makedonerne, Selevkideriket, og kongeriket Pergamon. 

Attalos III, den siste kongen av Pergamum, lot Roma få Aeolis i arv i 133 f.Kr.. Kort tid etter ble det gjort til en del av den romerske provinsen Asia. Ved delingen av Romerriket i 395 e.Kr. ble Aeolis gitt til Østromerriket og forble under bysantinsk styre fram til muslimene okkuperte området og er i dag en del av Tyrkia.

Referanser
----------

1. ↑  Herodot: *Historier:* 1.149.

Litteratur
----------

* Bonanno, Pierluigi (2006): *Aiolis. Storia e archeologia di una regione dell’Asia Minore alla fine del II millennio a.C.*, USA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Sakya Pandita** **Künga Gyeltsen** (tibetansk: ས་ཀྱ་པཎ་ཌི་ཏ་ཀུན་དགའ་རྒྱལ་མཚན, wylie: Sa skya Paṇḍita Kun dga’ rgyal mtshan) (født 1182, død 28. november 1251) var en tibetansk spirituell leder, lærer innenfor tibetansk buddhisme og den fjerde av de fem sakya-forfedre (wylie: sa skya gong ma lnga). Tittelen **Sakya Pandita** ble gitt ham på grunn av hans kunnskap om sanskrit. I tradisjonen betraktes han som en emanasjon av Manjusri, legemliggjørelsen av alle buddhaer.

Sakya Pandita er anerkjent i Tibet, India, Mongolia og China som en lærd innenfor de fem store vitenskaper i buddhistisk filosofi, medisin, grammatikk, dialektikk og sanskritlitteratur så vel som mindre vitenskaper som retorikk, synonymer, poesi, dansing og astrologi. Han betraktes som den sjette Sakya Trizin og er en viktig figur i Sakya-tradisjonen.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Sakya Paṇḍita, www.oxfordreference.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  1957-, Powers, John (2017). *The Buddha party : how the people's Republic of China works to define and control Tibetan Buddhism*. New York: Oxford University Press. s. Appendix B, p. 15. ISBN 9780199358151. OCLC 947145370.
3. ↑  Pal (1997), s. 49

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
***«I Just Want to Make Love to You»*** er en bluessang fra 1954, skrevet av Willie Dixon, som ble spilt inn og gitt ut på singel med Muddy Waters og utgitt som «Just Make Love to Me» på plateselskapet Chess (*Chess 1571*), og siden utgitt på albumet *The Best of Muddy Waters* (1958). Som singel nådde sangen på fjerde plass på magasinet *Billboards* hitliste for R&B. De som spilte og koret Waters var Little Walter på munnspill, Jimmy Rogers på gitar, Otis Spann på piano, Willie Dixon på bass, og Fred Below på trommer. Waters spilte inn sangen på nytt for albumet Electric Mud (1968).

Andre utgivelser
----------------

Etta James spilte inn sangen og ga den ut på sitt debutalbum *At Last!* i 1960. Den ble benyttet som B-siden på singelen «At Last». I 1996 ble den utgitt som singel i egen rett i Storbritannia etter å ha blitt benyttet i en reklame for Diet Coke. James’ sangtekst er noe annerledes enn teksten til Muddy Waters’ original. Singelen kom på 5.-plass i Storbritannia og 27.-plass i Nederland.

Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Songs from The Swinger and Other Swingin' Songs* i 1966.

Bo Diddley, Muddy Waters, og Little Walter spilte inn sangen for *Super Blues* i 1967.

Sangen har også blitt spilt inn av Freddie King, The Rolling Stones, Adele, Willie Dixon, Barbara Dane, Chuck Berry, The Sensational Alex Harvey Band, The Grateful Dead, Buddy Guy, Mungo Jerry, The Kinks, Shadows of Knight, Robben Ford, Rod Stewart, Van Morrison, Lou Rawls, The Righteous Brothers, The Yardbirds, The Animals, Janis Siegel, Black Sorrows, Meat Puppets, Cold Blood, April Wine, Louise Hoffsten, Lee Aaron, Saxon, Cold Sweat, Nanette Workman, Jimmy Smith, Smith, Johnny Kidd & the Pirates, James Blood Ulmer, Junior Wells, Memphis Slim, Johnny Otis, Paul Rodgers, The New Orleans Radiators, Eddy Clearwater, Thornetta Davis, Botafogo, Louise Hoffsten, Tom Petty and the Heartbreakers og Cash McCall.

Referanser
----------

1. ↑  Koda, Cub: «I Just Want to Make Love to You > Song review», *AllMusic*.
2. ↑  Whitburn, Joel (2004): *Top R&B/Hip-Hop Singles: 1942-2004*. Record Research. s. 613.
3. ↑  Waters, Muddy (2006): *The Definitive Collection* (CD-teksthefte). Geffen Records, B0006273-02, s. 13, 15
4. ↑  «Etta James | Artist», *Official Charts Company*.
5. ↑  «Dutchcharts.nl – Etta James – I Just Want to Make Love to You», *GfK Dutch Charts*. Hung Medien.

Eksterne lenker
---------------

* Sangtekst hos *MetroLyrics*
Wang Ming, første leder av Enhetsfrontens arbeidsdepartement.
**Enhetsfrontens arbeidsdepartement** (kinesisk: 中共中央统战部) er en avdeling i Kinas kommunistiske parti som er understilt Sentralkomiteens arbeidsdepartement. 

Avdelingen ble grunnlagt under den andre kinesisk-japanske krig som en del av Kominterns strategi å bygge opp en enhetsfront mellom kommunistpartiene og andre såkalt «progressive krefter» i krigen mot fascismen. I den kinesiske borgerkrigs siste fase årene 1946-49 fikk Enhetsfrontens arbeidsdepartement i oppgave å bygge opp et samarbeid med ikke-kommunistiske partier som Kinas demokratiske forbund i kampen mot Kuomintang. Det var denne enhetsfronten som formelt opprettet Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse og grunnla Folkerepublikken Kina i oktober 1949. 

Enhetsfrontens arbeidsdepartement har overordnet ansvar for Partiets og dermed statsmaktens, politikk overfor religion og etniske grupper.

Avdelningsjefer
---------------

### Før Folkerepublikken Kinas grunnleggelse

* Wang Ming (1942－1947);
* Zhou Enlai (1947－1948);
* Li Weihan (oktober 1948－september 1949).

### Etter Folkerepublikken Kinas grunnleggelse

* Li Weihan (oktober 1949－desember 1964);
* Xing Xiping (desember 1964－1966);
* Li Dazhang (november 1975－mai 1976);
* Ulanhu (mai 1976－april 1982);
* Yang Jingren (april 1982－november 1985);
* Yan Mingfu (november 1985－november 1990);
* Ding Guangen (november 1990－desember 1992);
* Wang Zhaoguo (desember 1992－desember 2002);
* Liu Yandong (desember 2002－desember 2007);
* Du Qinglin (desember 2007－september 2012);
* Ling Jihua (september 2012－）

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider
**Sakurajima** (桜島; «Kirsebærblomst-øya») er en aktiv vulkan og en tidligere øy med samme navn (nå knyttet til fastlandet) i prefekturet Kagoshima, på øya Kyushu, i Japan. Den er Japans mest aktive vulkan.

Det er en stratovulkan med tre topper som er aktive: *Kitadake* (nordlige topp) er 1117 m.o.h.; *Nakadake* (sentrale topp) er 1060 m.o.h.; og *Minamidake* (sørlige topp) er 1040 m.o.h.. Overflaten av øya er ca. 77 km ².
Fjellet ligger i en del av Kagoshima-bukta kjent som Kinkōwan. Den tidligere øya er en del av byen Kagoshima.
I 1914, skjedde det et stort utbrudd, som begravde sundet med lava, og dermed koblet den tidligere øya til Osumi halvøyen, slik at Sakurajimafjellet ikke lenger er en øy. Den vulkanske aktiviteten fortsetter, og kan slippe store mengder vulkansk aske på omgivelsene.

Vulkanutbrudd
-------------

En rekke utbrudd er dokumentert siden 708 e.Kr.

### Oktober 2000

Røyk steg omtrent 5000 m opp i luften, og mørkla byen Kagoshima i støv. Utbruddet medførte ingen ytterligere skader.

### Juni 2006

7. juni steg røyk og aske ca. 1000 m opp i luften over vulkanen. Ingen rapporter om skade kom inn.

### 8. desember 2014

* Utbruddet fant sted 8. desember 2014 kl, 13:44 lokal tid（bildene er tatt fra Arimura lavaobservatorium）

Rett før utbruddet kl13:43:24Rett etter utbruddet kl. 13:44:18kl. 13:44:28kl. 13:44:38kl. 13:44:46kl. 13:45:00kl. 13:45:26

Referanser
----------

1. 1 2  «Japan's Mount Sakurajima volcano makes largest eruption in 3 years». *UPI* **(engelsk)**. Besøkt 9. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Liste over utbrudd Arkivert 20. august 2007 hos Wayback Machine.
* CNN: "Volcano erupts in southern Japan"
* Nettavisen: Aske 1000 meter til værs Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Lengdegradskommisjonen** (engelsk *Commissioners for the Discovery of the Longitude at Sea*, kjent som *The Board of Longitude*) var en britisk statlig kommisjon dannet i 1714 for å administrere tildelingen av prisene til de som kunne løse problemene med å finne lengdegraden til havs. Problemet kunne enten løses gjennom astronomiske observasjoner, for eksempel av månen, eller nøyaktige ur. 

Vansklighetene med å finne rett lengdegrad til sjøs hadde allerede bevirket flere større forlis, somlet Ulykken ved Scilly-øyene i 1707. I 1714 skrev dronning Anne av Storbritannia under på en lov, Longitude Act, som utnevnte 24 lengegradskommisjonærer. Disse var fremstående personer fra politikk, marine, matematikk og astronomi, og skulle administrere prisene til de som måtte finne løsninger på problemet. Kommisjonen hadde ikke formelle møter før 1737, men medlemmer tok for seg og kommenterte forslag hver for seg tidligere.

Medlemmer i kommisjonen var blant annet de øverste admiralene i den britiske marinen, parlamentpresidenten (*Speaker of the Honourable House of Commons*), ministrene for handel og for marinen (*First Commissioner*), lederen for Royal Society, den kongelige astronomen ved Greenwich-observatoriet og ledende professorer fra Oxford og Cambridge. Blant navn kan en mellom andre nevne Thomas Herbert, 8th Earl of Pembroke, biskopene Philip Bisse og George Smalridge, Thomas Trevor, baron Trevor og Thomas Hanmer fra grunnleggingen av kommisjonen.

* 10 000 pund for en metode som kunne finne lengdegraden med et slingringsmonn på opptil en halv grad (60 nautiske mil, 111 km)
* 15 000 pund for en metode kunne finne lengdegraden med et slingringsmonn på opptil én grad (40 nautiske mil, 74 km)
* 20 000 pund for en metode som kunne finne lengdegraden med et slingringsmonn på opptil en tredjedels grad (30 nautiske mil, 56 km).

Kommisjonen kunne også gi priser til personer som ga viktige bidrag til saken, eller gi økonomisk støtte til de som arbeidet på en løsning.

Kronometret H5 laget av John Harrison.
Flere personer fikk mindre bevilgninger: Urmakaren John Harrison fikk til sammen 5 000 pund i flere omganger mens han arbeidet med å lage en klokke som gikk korrekt til havs, 3 000 pund til enken etter Tobias Mayer, som samlet inn månedata til tabeller brukt i The Nautical Almanac og mindre bevilgninger til Leonhard Euler, Richard Dunthorne, Israel Lyons og andre.

Lengdegradsprisen ble aldri utdelt. Selv om John Harison klarte å lage en løsning, ble han motarbeidet av personer med mer astronomiske og akademiske tilbøyinger, og ble aldri tilkjente hovedprisen fra kommisjonen. I slutten av livet fikk han i stedets en påskjønnelse direkte fra det britiske parlamentet. Lengdegradskommisjonen ble oppløst av parlamentet i 1828, en regnet lengdegradsprobemet for løst.

Eksterne lenker
---------------

* Board of Longitude ved National Maritime Museer
* Papers of the Board of Longitude, janus.lib.cam.ac.uk
* Board of Longitude, Cambridge Digital Library, inneholder dokument fra kommisjonen
* «John Harrison - urmakeren i kamp mot det akademiske miljøet (PDF), verdensrommet.org
* «Kampen om graden» (PDF), pegasus-forlag.no
**Nimda** er en dataorm som ble lansert den 18. september 2001. Nimda, som baklengs blir admin, utmerket seg svært for dens evne til å formere seg.

I løpet av 22 minutter hadde Nimda spredd seg mer enn noe annet datavirus i 2001. Ulikt andre tidligere datavirus som Morris-ormen eller «Code red» brukte Nimda fem kjente metoder for infeksjon og spredning. Ved hjelp av e-post, nettverksdeling, Microsoft ISS(Internet Information Server) sårbarheter samt bakdører som var etterlatt av Code Red II-viruset spredde den seg både til forbrukere og servere verden over. Det er antatt at ormen var kompatibel med en rekke Windows utgaver som: Microsoft Windows 95, 98, NT, ME, 2000 og Windows XP.

Noe av grunnen til den eksplosive og dessuten markante spredningshastigheten til Nimda-ormen er at den ved å infisere websider og webinnhold bruker/brukte en .eml filtype som utnytter et sikkerhetshull i Internet Explorer 5. Navnet Nimda antas å være en henvisning til filen admin.dll som fortsetter å operere viruset dersom systemfilen kjøres.

Nimda-ormen gjorde omfattende skade på internett ved å distribuere DDoS-angrep, noe som overbelastet servere over hele verden.
**Nim** er et spill for to personer. Teorien om nim er svært viktig i kombinatorisk spillteori, som er en gren av matematikk.

En posisjon i nim består av noen hauger med objekter (for eksempel fyrstikker). Et trekk består av å fjerne en eller flere fyrstikker fra én haug. Man kan gjerne fjerne hele haugen. Den som tar den siste fyrstikken vinner.

En optimal strategi for dette spillet ble funnet av C. L. Bouton ved Harvard University i USA i 1902. Gitt en posisjon, skriver man antall fyrstikker i hver haug i det binære tallsystemet, og legger sammen alle tallene, uten å ta med tall i mente. Hvis resultatet blir null, kan man ikke vinne. Hvis resultatet er forskjellig fra null, kan man vinne ved å flytte til en posisjon med verdi null.

Har man for eksempel tre hauger med henholdsvis tre, fire og fem fyrstikker, blir resultatet slik:

```
3 011
4 100
5 101
_____
  010
```

Resultatet blir 010, som er lik 2 i titallssystemet. Det finnes derfor et vinnende trekk, som vil være å redusere haugen med tre fyrstikker til én.

Eksterne lenker
---------------

* Nim-Spill skrevet i Javascript IE7 og FF3 kompatibel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Neubaus plassering i Wien
**Neubau** er det syvende av Wiens 23 distrikter. Pr 2001 bodde det 28 292 innbyggere her, fordelt på 1,61 km². 

Distriktet består av de tidligere forstedene Neubau, Altlerchenfeld, St. Ulrich, Schottenfeld og Spittelberg. Distriktsgrensene dannes av Lerchenfelder Straße i nord, Mariahilfer Straße i sør, Neubaugürtel i vest og Museumstraße og Museumsplatz i øst. 

På 1700-tallet var Neubau senter for Wiens silkefabrikker. På denne tiden ble området tungt forurenset. I dag er shopping mye viktigere for området, særlig i Mariahilfer Straße og Neubagasse. Det ligger mange puber i området rundt Spittelberg, noe som er populært for alle studentene her. Volkstheater Wien, en av Wiens store teatre, og Østerrikes Justisdepartement ligger i Neubau. Det samme gjør Museumsquartier, et senter for moderne kunst som bl.a. huser *Leopoldsamlingen*, som er Dr. Rudolf Leopold sin samling med over 5 000 kunstverk. 

Ved valget i 2001 var Neubau det første distriktet i Østerrike der Østerrikes Grønne Parti fikk flertall (32,6% av stemmene). 

Ved valget i 2004 fikk De Grønne 41% av alle stemmene, som er mer enn SPÖ og ÖVP til sammen. 

Sammen med Mariahilf er Neubau kjent som et av de distriktene i Wien som har den yngste, mest liberale og mest urbane befolkningen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Statistik Austria - Bevölkerung zu Jahresbeginn 2002–2020 nach Gemeinden (Gebietsstand 1.1.2020)». Besøkt 9. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside – Neubau
* Mariahilferstrasse: Wiens største handlegate.
* Museumsquartier: senter for kultur og moderne kunst.
* Volkstheater Wien: teater grunnlagt i 1887-89 av arkitektene F. Fellner og H. Helmer.
* Resultater fra de siste valgene
* Offisiell hjemmeside – MuseumsQuartier Wien

Museumsquartier
Spittelberg

| * v
* d
* r
Distrikter i Wien |
| --- |
| I. Innere Stadt **·** II. Leopoldstadt **·** III. Landstraße **·** IV. Wieden **·** V. Margareten **·** VI. Mariahilf **·** VII. Neubau **·** VIII. Josefstadt **·** IX. Alsergrund **·** X. Favoriten **·** XI. Simmering **·** XII. Meidling **·** XIII. Hietzing **·** XIV. Penzing **·** XV. Rudolfsheim-Fünfhaus **·** XVI. Ottakring **·** XVII. Hernals **·** XVIII. Währing **·** XIX. Döbling **·** XX. Brigittenau **·** XXI. Floridsdorf **·** XXII. Donaustadt **·** XXIII. Liesing | Østerrikes flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Søk etter Nimrodøyene og andre fantomøyer i 1909.
**Nimrodøyene** var en gruppe øyer som ble rapportert observert i 1828 av kaptein Eilbeck på skipet «Nimrod» under en seilas fra Sydney rundt Kapp Horn. Øyene ble rapportert å ligge øst for Emeraldøya og vest for Doughertyøya i omtrentlig posisjon 56°S 158°V.

Utforskeren John Biscoe lette etter Nimrodøyene uten hell i 1831 på Tula-ekspedisjonen. John King Davis i «Nimrod» lette i området i juni 1909 etter Ernest Shackletons berømte Nimrod-ekspedisjon til Antarktis, og det norske fartøyet «Norvegia», utstyrt av Lars Christensen, lette igjen i 1930. Resultatløs leting ledet til konklusjonen at de må ha vært isfjell.

Referanser
----------

1. ↑  Stommel, Henry (1984). *Lost Islands: The Story of Islands That Have Vanished from Nautical Charts*. Vancouver: University of British Columbia Press. s. 73–76. ISBN 0774802103.
2. ↑  Davis, J.K. (1910). «Voyage of the S. Y. "Nimrod.": Sydney to Monte Video Viâ Macquarie Island, May 8-July 7, 1909». *The Geographical Journal*. Blackwell Publishing. 36 (6): 696–703. JSTOR 1776845. doi:10.2307/1776845. Besøkt 3. september 2011.
En **nettverkskredittgruppe** er en gruppe på fem til sju medlemmer som er i ferd med å etablere egen virksomhet eller som nettopp har etablert virksomheten. Innovasjon Norge bevilger støtte til nettverkskredittgruppen i form av utlånskapital, kompetansehevende midler og lønn til en prosjektleder for gruppen de første to årene den er etablert. Utlånskapitalen disponeres av gruppen. Gruppen avtaler et fast sparebeløp som skal stå som sikkerhet for lånekapitalen.

Nettverkskredittgruppen forplikter seg til jevnlige møter der utvikling av det enkelte medlems virksomhet er sentralt. Grameen Bank , grunnlagt av professor Muhammad Yunus i Bangladesh er modell for nettverkskredittgruppene. Nettverkskredittordningen er i utgangspunktet kjønnsnøytral, men har stort sett vært benyttet av kvinner. I tillegg til tilgang på rimelige lån, mikrokreditt, er kompetanseoverføring en viktig bonus for gruppemedlemmene.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om nettverkskredittgrupper fra Innovasjon Norge[*død lenke*]