recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alfred Herrhausen** (født 30. januar 1930 i Essen, død (myrdet) 30. november 1989 i Bad Homburg vor der Höhe) var en tysk bankmann og styreformann for Deutsche Bank. Den 30. november 1989 ble han myrdet ved et bombeattentat mot bilen han satt i ved Bad Homburg. Ingen har blitt dømt for mordet, men tyske myndigheter har utelukket andre mulige gjerningsmenn enn den venstreekstremistiske terrororganisasjonen Rote Armee Fraktion (RAF).

Herrhausen forsøkte gjennom flere foredrag og intervjuer å bedre bankenes image, og la vekt på bankenes samfunnsansvar. Noen måneder før sin død hadde han gått inn for sletting av u-landenes gjeld til den rike verden og en omorganisering av det globale økonomiske systemet på et møte i regi av Verdensbanken. Dette har ført til enkelte konspirasjonsteorier.

Etter bortføringen og drapet på arbeidsgiverformannen Hanns-Martin Schleyer i september 1977 hadde han ifølge sin kone alltid et brev på nattbordet hvor det sto at dersom han ble bortført av RAF og de forsøkte å utpresse tyske myndigheter skulle man ikke gi etter for kravene fra terroristene.

Attentatet
----------

Om morgenen den 30. november 1989 kjørte Herrhausen fra sitt hus i Bad Homburg. Omkring tre minutter etter detonerte en bombe, som befant seg på en sykkel i veikanten. Herrhausen omkom, mens hans privatsjåfør ble sterkt skadet. 2. desember 1989 ble det funnet et skriv hvor RAF tok på seg ansvaret for drapet.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Alfred-Herrhausen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Frankfurter Personenlexikon, frankfurter-personenlexikon.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000017152, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. juni 2015[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  Pijl, Kees van der: *Global Rivalries from the Cold War to Iraq*, Pluto Press, 2006, s. 249-50.

Litteratur
----------

* Jürgen Roth: *Die Mitternachtsregierung: Reportage über die Macht der Geheimdienste*. ISBN 3-89136-366-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Tyskland
Party
Dance
**Thorbjørn Morstad** (født 6. juli 1964 i Oslo) er en norsk kunstner.

Morstad har utdannelse fra det humanistiske fakultetet Paul Valery i Montpellier 1982−1984, fra «Ecoles d’Art Graphique COPAG et SORNAS» i Paris 1984−1989.

Under sine studier, solgte han sine illustrasjoner, gouacher, pasteller og tegninger regelmessig.
Etter å ha kommet tilbake til Norge i 1989, bestemte han seg for å jobbe med oljemaleri. I denne perioden illustrerte han også for diverse norske ukeblader. 

Noen få år senere arbeidet han med litografier ved verkstedet Michel /Carmen Cassé i Marais, Paris. Her laget han sort-hvitt trykk samt 3 til 10 fargers trykk.

Utstillinger - utvalg
---------------------

* 1989 Paris SORNAS
* 1991, 1992 Christiana Kunstsalong
* 1996, 1998 Galleri V 17
* 2002 Galleri Schultz
* 2008 Tenvik, Fjord Collective Utstilling
* 2009 BTIZ kulturhus
* 2011 Galleri Harald Kjeldaas
* 2013 Monte Carlo Galleri-Oslo
* 2013 Galleri A collective Utstilling

Referanser
----------

1. ↑  «Morstad Thorbjørn». cagalleri.no. Besøkt 23. april 2021.
2. ↑  «Exhibitions». thorbjornmorstad.com. Besøkt 23. april 2021.
Vest-Virginias flagg
**Vest-Virginias flagg** består av en blåkantet hvit duk med delstatens våpen i midten. Flagget ble vedtatt 7. mars 1929. Det er i størrelsesforholdet 10:19, tilsvarende USAs flagg.

Våpenet gjenspeiler delstaten Vest-Virginias historie, holdninger og ressurser. Våpenskjoldet består av en bonde til venstre og en gruvearbeider til høyre holder en stein hvor delstatens inntredelsesdato i unionen er gravert: 20. juni 1863. Steinen er bevokste med eføy, som også dekker fjellet de to mennene står på. Foran steinen ligger to rifler, og over dem en rød frihetslue. I skjoldfoten står delstatens motto *Montani Semper Liberi* (*Fjellfolk er alltid frie*), en referanse til at Vest-Virginia ble dannet av de fjellrike vestlige delene av delstaten Virginia som nektet å forlate unionen før borgerkrigen. Den nederste delen av våpenet er kranset inn av delstatsblomsten rhododendron. Teksten *State of West Virginia* står over skjoldet.

Tidligere flagg
---------------

Vest-Virginias første delstatsflagg ble skapt i 1904 i forbindelse med en utstilling der delstaten hadde egen paviljong. Flagget besto av en delstatsblomsten rhododendron mot hvitt midtfelt innrammet av blått og med røde frynsekanter. Det ble offisielt vedtatt 24. februar 1905 og var i bruk i to år. Flagget ble endret 25. februar 1907 da rhododendron-motivet ble flyttet til flaggets bakside og framsiden fikk delstatsseglet som motiv. Fordi delstatsseglet ofte ble vist sammen med rhododendron-motivet på begge sider i de flagg som ble laget, ble delstatsflagget i 1929 endret og fikk den form vi kjenner i dag.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Ei **medisinsk oksygenmaske** er medisinsk utstyr som, av ulike årsaker, skal assistere pasientens respirasjonssyklus og anrike oksygenopptaket. Det finnes flere typer og ofte mange ulike modeller.

Masketyper
----------

### Ikke-gjenpustermaske

Såkalte ikke-gjenpustermasker er ansiktsmasker som er konstruert slik, at CO2-rik eksos fra respirasjonssyklusen forlater masken når pasienten puster ut fra lungene, mens O2-rik gass (som kan være en blandingsgass eller 100 % ren medisinsk oksygen) slippes inn når pasienten trekker pusten. Det er svært viktig at slike masker er tilpasset ansiktet, slik at det ikke oppstår lekkasjer under respirasjonssyklusen.

I utgangspunktet finnes det to typer; med og uten reservoar. Masker med reservoar tjener større inntak per åndedrag, fordi gassen som skal pustes inn havner i reservoaret under utpusting og pustestopp, og kan derfor tilføres sammen med den innstilte gasstrømmen når det pustes inn. Det finnes mange ulike modeller på markedet. De enkleste er rimelige enbrukermasker (som kastes etter bruk) som ofte ikke alltid er helt tette. Slike masker tjener mange formål, men ikke alle. De er beregnet på bruk i en kort periode, som for eksempel under en innleggelse ved sykehus. Høykonsentrasjonstypen er beregnet på pasienter som skal puste inn 100 % ren medisinsk O2. Slike masker er nesten alltid utrustet en tykk myk kant av silikon, slik at masken skal tette 100 % til ansiktet, og et (ofte større) reservoar (typisk opp 2–3 liter). Høykonsentrasjonsmasker uten reservoar er som regel tilpasset til bruk sammen med demand-ventil, som gir den mengde gass pasienten puster og derfor ikke er avhengig av reservoar. Høykonsentrasjonsmasker er litt mer kostbare og benyttes vanligvis av personer med klasehodepine og noen andre lidelser.

* enkel ikke-gjenpustermaskeenkel ikke-gjenpustermaske
* enkel ikke-gjenpustermaske m/reservoarenkel ikke-gjenpustermaske m/reservoar
* ikke-gjenpustermaske m/reservoarhøykonsentrasjonstypeikke-gjenpustermaske m/reservoar  
høykonsentrasjonstype

### CPAP-maske

En tredje type ikke-gjenpustermaske er såkalte CPAP-masker, som benyttes sammen med en CPAP-maskin. Dette er masker som må tilpasses individuelt, fordi pasientene skal sove med dem. Det eksisterer imidlertid mange typer. CPAP-masker brukes blant annet til å assistere personer med søvnapné og respirasjonssvikt, for eksempel personer med kronisk obstruktiv lungesykdom (KOLS).

* CPAP-maske for voksneCPAP-maske for voksne
* CPAP-maske for prematureCPAP-maske for premature
* CPAP-maske og CPAP-maskinCPAP-maske og CPAP-maskin
**Kistefos St.Gallen Masterclass Scholarship** (KSMS) er et stipend for norske studenter som vil ta en mastergrad ved et av Europas ledende studiesteder for økonomi og administrasjon, University of St. Gallen (HSG).[]

Stipendet finansieres av Kistefos AS.[] Det deles ut 4 stipendier per år basert på stipendkomiteens vurderinger.[]

I utgangspunktet er den naturlige søker til dette stipendet studenter som har en Bachelor grad fra Handelshøyskolen i Bergen eller BI i Oslo, men søkere med annen bakgrunn er velkommen til å søke. For å være kvalifisert må man ha godkjent opptak ved universitetet i St. Gallen.[]

Universitetet i St. Gallen (HSG) ble i 2016 igjen (på 5 år på rad)[] kåret av Financial Times til beste Master programm innen management.

HSG Campus er et internasjonalt berømt anlegg som rager over den vakre middelalderbyen og med utsikt mot Alpene. Bygget ble fredet samme dag som det ble åpnet på grunn av sin banebrytende moderne arkitektur. Campus som kunstutstilling, er på høyde med mange museer i Europa.

Referanser
----------

1. ↑  «Business school rankings from the Financial Times - FT.com». *rankings.ft.com*. Arkivert fra originalen 12. september 2016. Besøkt 20. september 2016.
Evangeliesalen Berøa   
Foto: Anne-Sophie Ofrim
**Evangeliesalen Berøa** eller **Pinsemenigheten Berøa** er en pinsemenighet i Oslo. Menigheten har en lang historie med røtter i vekkelsesbevegelsen i 1880-årene. Menigheten hadde 448 tilskuddstellende medlemmer i 2019 og er engasjert i Centrum TV.

Historie
--------

Evangeliesalen Berøa har røtter tilbake til to ulike menigheter eller misjoner i Oslo. Den ene går tilbake til Plymouthbevegelsen, som etablerte seg som *Menigheten Berøa*, i Oslo i 1895. Den andre går tilbake til Kristiania Fellesmisjon i 1880-årene. Rundt 1908 (? 1916) ble en ny virksomhet av Kristiania Fellesmisjon etablert i byen, en ny familiemenighet med en sterke indre åndelige og sosiale bånd og der misjonsarbeid var sentralt. Fordi de la vekt på at hele familien skulle være med, vokste det frem et rikt barnearbeid. I 1908 ble en søndagsskole grunnlagt. 

I 1922 ble *Menigheten Berøa* og *Kristiania Fellesmisjon* enige om å slå seg sammen til en menighet under navnet *Kristiania Fellesmisjon Berøa*. Den bestod av 200 medlemmer. Sammenslutningen var ikke helt problemfri, blant annet fordi menighetene hadde ulike dåpssyn, noe som førte til at flere etter hvert trakk seg vekk. I 1929-30 ble menigheten reorganisert, med navnet *Menigheten Berøa*. Den praktiserte det baptistiske dåpssyn. De medlemmer fra tidligere som ikke hadde vært døpt som troende, fikk fortsette å ha sitt medlemskap. Dermed ble begge dåpssyn representert i en overgangsperiode. 

Etter ble virksomheten preget av pinsevekkelsen, og i 1939 fikk menigheten sin tilknytning til den norske Pinsebevegelsen, med navnet *Pinsemenigheten Berøa*. 

Ved årsskiftet i 1945 talte menigheten 500 medlemmer og menigheten opplevde en spesiell tid med vekkelse. 

På begynnelsen av 1990-tallet ble menigheten preget av en sterk utadvendt virksomhet i samarbeid med Evangeliesentrene. Lise og Ludvig Karlsen var forstanderpar fra 1990 og fram til 2004. I denne perioden ble mer enn 650 medlemmer blitt lagt til menigheten, de fleste ved dåp.

Misjon
------

Evangeliesalen Berøa er engasjert med misjonsarbeid i Israel, Filippinene og Kenya.

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringen. «Antall tilskuddstellende medlemmer i tros- og livssynssamfunn i 2019» (PDF). Besøkt 9. januar 2020.

Kilder
------

* Brox, Torill F. (redaktør). 2009. *Årbok 2009. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

Eksterne lenker
---------------

* www.evangeliesalen-beroa.no/ – hjemmeside
**Claus-Jürgen Tuchscherer**, før 1976 **Klaus-Jürgen Tuchscherer**, (født 14. januar 1955 i Rodewisch, Øst-Tyskland) er en tidligere tysk kombinertløper og senere østerriksk skihopper.

Som kombinertløper deltok han for Øst-Tyskland i OL i Innsbruck i 1976 og ble nummer 5. Etter kombinertrennet flyktet han i taxi til Bischofshofen sammen med sin østerrikske kjæreste. På telefon forsøkte den østtyske etterretningstjenesten Stasi å overtale Tuchscherer til å vende tilbake til Øst-Tyskland, samtidig som de også presset familien hans for å få ham til å ombestemme seg. Han og kjæresten dro tilbake til Øst-Tyskland, men Stasi innvilget dem etter kort tid utreisetillatelse.

I Østerrike skiftet han til spesielt hopp. Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka med 50. plass (av 71 deltakere) i Oberstdorf 30. desember 1976. Sammenlagt i Hoppuka ble han nummer 7 i 1978/79. I verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, ble han nummer 22 sammenlagt i 1980/81 og nummer 23 i 1979/80. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka og verdenscupen var 4. plass, som han klarte i Oberstdorf 30. desember 1978 og i Thunder Bay 20. januar 1980. Han ble nummer 3 i skiflygingsrennet i Copper Peak i Michigan, USA i 1978, og fikk samme plassering i storbakken i Lahtis 4. mars 1979.

Claus Tuchscherer deltok i VM i Lahtis i 1978, der han ble nummer 29 i storbakken og nummer 54 (nest sist) i normalbakken. I normalbakkerennet mistet han den ene skien i svevet i første omgang, og pådro seg en skjevhet i ryggsøylen i fallet, men han hoppet likevel i andre omgang. Under OL i Lake Placid i 1980 var han ubenyttet reserve. Han la opp etter sesongen 1981/82, og har siden jobbet som sosialarbeider i Innsbruck.

Referanser
----------

Kilder
------

* (en) Claus Tuchscherer – Profil og resultatoversikt hos FIS (kombinert) (ikke fullstendig, besøkt 13. februar 2011)
* (en) Claus Tuchscherer – Profil og resultatoversikt hos FIS (skihopping) (ikke fullstendig, besøkt 13. februar 2011)
* Sports Reference: Claus Tuchscherer Arkivert 18. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 13. februar 2011)
* Die Welt: "Mir wurde klar: Für die Bonzen bist du nur ein Stück Material" (25. februar 2006, besøkt 13. februar 2011)
* Copper Peak – Winners and Records (besøkt 13. februar 2011)
* Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Resultater spesielt hopp 4. mars 1979 (besøkt 13. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claus Tuchscherer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Claus Tuchscherer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Claus Tuchscherer – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Claus Tuchscherer – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Ruten som går rundt fjellet Snaefell.
**Manx Grand Prix** motorsykkelløp (MGP) blir holdt i løpet av Isle of Man TT-løpene hvert år på øya Man og varer i to uker, vanligvis fra slutten av august til begynnelsen av september. Manx Grand Prix er amatørenes motorsykkelløp i motsetningen til de profesjonelles Isle of Man TT som foregår i mai og juni. Disse løpene skiller seg også fra TT-løpene ved at det ikke har løp med sidevogn.

Hendelsen består av seks løp med fire runder med strekning på 60,7 km i kretsløp som begynner i hovedstaden Douglas. Det er ulike klasser for nykommere, lettvekt, ultralettvekt, junior, senior og junior lettvekt og senior klassisk på eldre maskiner.

Manx Grand Prix begynte i 1923 som «Manx Amateur Road Races» eller MARC. Dette ble drevet fram til 1930 da det ble omdøpt til Manx Grand Prix. Det var problemer innledningsvis knyttet til begrepet «amatør» og de første reglene var omfattende og åpne for fortolkninger. I dag er det mange kjørere som oppnår suksess i Manx Grand Prix som går videre og deltar i Isle of Man TT-løpene, men forskriftene forhindrer dem da å delta i Manx Grand Prix, unntatt om de gjør det på klassiske motorsykler. Chris Palmer (tidligere britisk mester i 125cm3) og den avdøde, Richard Britton, har begge fulgt denne vegen i 2002.

Manx Grand Prix er organisert av Manx Motorcycle Club (MCC) basert på reglene og forskriftene til Auto-Cycle Union (ACU) som styrer de fleste motorsykkelløp på De britiske øyer.

Bob Heath er den som har vunnet flest løp, med 11 seire.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Manx Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Information from Isle of Man Guide
* Vintage Motorcycle Club Manx Grand Prix Rally
**RAF-Avia** er et charterflyselskap fra Latvia. Hovedkontoret ligger i Riga og hovedbasen er Riga internasjonale lufthavn. Selskapet driver passasjer- og godstransport.

Historie
--------

Selskapet blei oppretta i 1990 da Rīgas Autobusu Fabrika (RAF) bestemte seg for å begynne med flytransport. Formålet var å frakte komponenter og reservedeler for minibussproduksjon fra ulike deler av Sovjetunionen. Selskapets første fly var en Antonov An-26 og den første flyginga gikk fra Riga til Nizjnij Novgorod og tilbake i august 1991. I 1994 blei flyvirksomheten skilt ut som et eget aksjeselskap og i 1999 var prosessen med å privatisere selskapet fullført. RAF-Avia begynte å fly for andre kunder. I 2000 fikk det sin første Antonov An-74. To Saab 340 i fraktversjon blei anskaffa i 2005 og 2006. Passasjertransporten til selskapet starta i 2015.

Virksomhet
----------

I tillegg til flyginger med persontrafikk og frakt av gods, driver selskapet også med vedlikehold og reparasjoner av fly fra andre selskap.

RAF-Avia flyr til destinasjoner i Europa, Nord-Afrika og Midtøsten.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Saab 340 i passasjer- og fraktversjon og Antonov An-26 (juli 2017). I 2017

* Antanov An-25 fra RAF-AviaAntanov An-25 fra RAF-Avia
* Saab 340 fra RAF-Avia i fraktversjonSaab 340 fra RAF-Avia i fraktversjon
* Saab 340 fra RAF-Avia i passasjerversjonSaab 340 fra RAF-Avia i passasjerversjon

Referanser
----------

1. ↑  About raf-avia Arkivert 10. november 2017 hos Wayback Machine. RAF-Avia. Henta 17. juli 2017.
2. ↑  Cargo Flights Arkivert 21. mai 2018 hos Wayback Machine. RAF-Avia. Henta 17. juli 2017.
3. ↑  Passenger flights Arkivert 24. mai 2018 hos Wayback Machine. RAF-Avia. Henta 17. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) RAF-Avia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* RAF-Avias offisielle nettsted[*død lenke*]
**Manx Radio** (mansk *Radio Vannin*) er den nasjonale kommersielle radiostasjonen på Man.

Stasjonen begynte å sende den 29. juni 1964, bortimot ti år før kommersiell radio ble lisensiert i Storbritannia. Man, som hadde egen regjering og lover, var ikke underlagt de samme britiske lovene som forbød kommersiell radio i Storbritannia. Midlertidig måtte Mans myndigheter søke  General Post Office om både tillatelse og frekvens for å sende. Lisensen ble til sist gitt, om enn noe motvillig.

Stasjonen ble allokert 89,0 MHz FM og en forholdsvis lav spenning. I oktober 1964 ble 188 meter (1600 kHz) AM allokert til stasjonen, noe som ga den større dekning.

Manx Radio sender hovedsakelig på engelsk foruten noen få timer i uka tildelt sendinger på mansk. I løpet av motorsykkelløpene på Man, Isle of Man TT (Turist Trofeet), blir det tidvis sendt på andre språk som tysk og fransk.

Nåværende frekvenser
--------------------

Manx Radio sender i dag på 1368 kHz AM til øya, 97,2 MHz FM til sør på øya; 89,0 MHz til nord på øya; og 103,7 MHz til øyas fjellområder.

Senderne er ved henholdsvis Foxdale, Carnane, Snaefell og Jurby.

I løpet motorsykkelløpene, Isle of Man TT, blir frekvensen 1368 kHz til *Manx Radio TT*, og som sender nyheter og resultater fra løpene.

Selskapsstruktur
----------------

Manx Radio er øya Mans offentlige kringkaster. Det ble i begynnelsen drevet av det statsdrevne Mans kringkastingskommisjon, *Isle of Man Broadcasting Commission*, under navnet *Isle of Man Broadcasting Company*. I 1980 ble selskapet flyttet til operasjoner på like konkurransevilkår ved å benytte navnet *Radio Manx Limited* (navnet på stasjonen ble ikke endret). Siden 1994 har aksjene i Radio Manx Limited blitt eid av *Manx Radio Trust*, for ytterligere å skape avstand til Mans myndigheter, Tynwald, men selskapet er uansett forblitt ansvarlig til Tynwald og dens operasjoner er gjennomgått årlig.

Mannskap
--------

Manx Radio har ti journalister, ansvarlig for nyhetsbulletiner hver time, og selve flaggskipet som er programmet Mandate som kommer tre ganger hver dag, til frokost, lunsj og etter arbeid når folk ofte kjører hjem fra jobb.

Radioen har fire journalister som sender på mansk, Mans eget nasjonale morsmål: Maralyn Brown (*Shiaght Laa*); Bob Carswell (*Claare Ny Gael*); Fiona McArdle (*Shiaght Laa*); og Brian Stowell (*Moghrey Jedoonee*)

Eksterne lenker
---------------

* Manx Radio
* UK Radio History
* The MHP

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Manx Telecom** (mansk: *Chellinsh Vannin*) er det fremste selskapet for telekommunikasjon på Man. Det er heleid datterselskap av Telefónica Europe, som igjen er eid av Telefónica, et spansk, privateid og tidligere statseid telekommunikasjonsselskap i Spania.

Manx Telecom har hatt den lokale politikeren Walter Gilbey som styreleder siden selskapets begynnelse i 1987. Direktør er Chris Hall.

Historie
--------

Historisk har telefonsystemet på Man blitt drevet som et monopol av britiske General Post Office, og senere av British Telecom, og blitt operert som en del av telefondistriktet Liverpool (i England).

I 1985 annonserte Mans regjering at det ville tildele lisens med varighet på tyve år for å operere telefonsystemet i en anbudsordning. Som en del av denne prosessen opprettet British Telecom i 1986 et Man-registrert datterselskap, Manx Telecom, for å by på anbudet. Det ble antatt at en lokal identitet, tilknytning og ledelse ville være mer politisk akseptabelt i anbudsprosessen da de konkurrerte med Cable & Wireless for å vinne lisensen.

Ikke uventet vant Manx Telecom anbudsrunden og begynte kommersielle operasjoner under den nye identiteten fra 1. januar 1987.

Den 17. november 2001 ble Manx Telecom en del av mmO2 etter en splittelse av BT Wireless' operasjoner fra BT-gruppen.

Operasjoner
-----------

Manx Telecom består av to divisjoner: en divisjon for mobiltelefoni og en for faste linjer som utgjør landlinjeoperasjonene til Telefónica O2. I den delen har Manx Telecom investert over 50 millioner engelske pund i infrastruktur for telekommunikasjon på øya, og er forpliktet til ytterligere en investering på 30 millioner pund for de neste tre årene.

Nettverket for mobiltelefoni som er operert av Manx Telecom har blitt benyttet av O2 som et miljø for å utvikle og prøve nye produkter og tjenester før det blir lansert i full skala i Storbritannia. I desember 2001 ble selskapet det første telekommunikasjonsselskapet i Europa til å lansere et "levende" 3G-nettverk. I november 2005 ble selskapet det første i Europa som tilbød sine kunder tjenesten av typen High-Speed Downlink Packet Access (også kalt turbo-3G eller 3.5G).

Konkurrenter
------------

* Sure
* Cloud9
* BlueWave Communications
* Wi-Manx

Referanser
----------

1. ↑  O2 2005 report Arkivert 15. april 2010 hos Wayback Machine.
2. 1 2  2004-2005 annual review Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine..
3. 1 2  Nettside for Mans regjering Arkivert 5. september 2010 hos Wayback Machine.. Lest 15. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* History of Telecoms on the Isle of Man Arkivert 13. juni 2009 hos Wayback Machine. telekommunikasjonens historie på Man
Oddrane på Signal Iduna park i europa-liga kvalifiseringen 2015   
**Oddrane** (eg. ODD'rane Supporterklubb) er den offisielle supporterklubben til Odds Ballklubb med litt over 1 000 medlemmer. Klubben ble startet høsten 1998, da Odd rykket opp i Eliteserien for første gang siden 60-åra. Oddrane tok over der den gamle supporterklubben *Den Hvite Skare*. Leder er Alexander «Slakter`n» Almvik.

Supporterklubben åpnet ved sesongstart 2010 sin egen pub, «Fort Falkum», vis-à-vis Skagerak Arena. 

Oddrane står i 2022-sesongen på Nordre Faklum (felt W) på Dominostribuen sammen med de andre supportergruppene.

Referanser
----------

1. ↑  Lundsholt, Pål (2. mars 2022). «Oddrane-leder: – Høl i huet». *Varden*. Arkivert fra originalen 17. august 2022. Besøkt 17. august 2022.
2. ↑  «-Nordre Falkum har vært en rå opplevelse i år». *Odd*. Besøkt 17. august 2022.
3. ↑  «Nå flytter supporterne». *Odd*. Besøkt 19. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Den hellige ånd som due i Peterskirken.
**Veni Sancte Spiritus** er en middelaldersk latinsk pinsesekvens, i blant kalt «den gyldne sekvens». Det er en av de fire sekvenser som ble beholdt i *Missale romanum* i 1570 etter tridentinerkonsilet (1545–1563). Gjennom hymnen ber forsamlingen Den hellige ånd om bistand. Den minner om åndsutgytelsen den første pinse og om Åndens gaver.

Sekvensens tekst tilskrives vanligvis erkebiskopen av Canterbury Stephen Langton (1150–1228) eller pave Innocens III (ca 1160–1216). Hymnologen John Julian anså at den trolig ble skrevet i begynnelsen av 1200-tallet og at forfatteren formodentlig var pave Innocens III.

I den romersk-katolske kirke er pinsesekvensen obligatorisk til messen på pinsedag. Dens liturgiske plass er etter den andre lesning, før evangeliet.

Den er blitt tonesatt av en rekke komponister, ikke minst under renessansen, som Guillaume Dufay, Josquin, Adrian Willaert, Giovanni Pierluigi da Palestrina, John Dunstaple, Orlando di Lasso, Tomás Luis de Victoria og William Byrd. Senere komponister har også gjort det, som Morten Lauridsen, Frank La Rocca og - med særlig gjennomslag blant katolikker - Samuel Webbe.

Referanser
----------

1. ↑  John Julian: *Dictionary of Hymnology* (1907), oppslagsord Veni Sancte Spiritus, Et emitte coelitus
2. ↑  Cyber Hymnal, "O" titles, #347 «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 23. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Sigurd Aage Aarnes** (født 12. februar 1924 i Oslo, død 17. januar 2007) var en norsk litteraturhistoriker.

Aarnes studerte ved Universitetet i Oslo, hvor han tok hovedfag i nordisk. I de neste årene, fra 1951 til 1962 arbeidet han som lektor ved skoler i Årdal, Risør og Fana, med et to års avbrudd som forskningsstipendiat (1958–1960). I 1962 tok han doktorgraden ved Universitetet i Bergen med en avhandling om Grundtvig.

Fra 1962 var Aarnes tilknyttet Universitetet i Bergen, fra 1964 som universitetslektor (først midlertidig, fast fra 1967), og fra 1969 som førstelektor. I 1988 fikk han et professorat i litteraturhistorie, som han beholdt til han gikk av i 1992.

Aarnes' spesialfelt var den norske litteraturen på 1800-tallet. Han skrev blant annet om Camilla Collett, J. S. Welhaven, Henrik Wergeland, Jørgen Moe, Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik Ibsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sigurd Aarnes, (12.februar 1924 - 17.januar 2007).», besøkt 8. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sigurd Aa. Aarnes i BIBSYS
* Asbjørn Aarseth: Nekrolog i *På høyden*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Logoen til 14. SPETSNAZ-brigade
**14. SPETSNAZ-brigade** (russisk 14-я отдельная бригада специального назначения, forkortet 14-я обрспн, 14. brspn) er en brigade i det russiske forsvaret. Brigaden ble etablert i Sovjetunionen i 1963 og var i 2017 en SPETSNAZ-brigade i de væpnede styrkene i Østre militærdistrikt i Russland.[1]

Samansetjing
------------

Fra 2012 var brigaden sammensetter med disse elementene:

* Brigadestab i Khabarovsk

* spesialsambandsgruppe i Khabarovsk;
* materialteknisk forsyningskompani i Khabarovsk;

* 282. SPETSNAZ-gruppe i Matveevka;
* 308. SPETSNAZ-gruppe i Ussurijsk;
* 294. SPETSNAZ-gruppe i Belogorsk

Flyttingen fra Ussusijsk til Khabarovsk tok til i 2012.

Stridserfaring
--------------

### Borgerkrigene i Tsjetsjenia

Under de to borgerkrigene støttet brigaden de russiske avdelingene i Tsjetsjenia.

Referanser
----------

1. ↑  День частей и подразделений специального назначения ГРУ
*Det finnes også en politiker Sigrun Eng*

**Sigrun Eng** (født 1. juli 1977) er en norsk cellist, kjent fra flere musikksjangre.

Eng er utdannet i jazz og improvisasjon ved Norges musikkhøgskole under Torgrim Sollid og med treårig opphold ved musikkhøgskolen i Dresden. Hun tok hovedfag med avhandlingen *Do you speak jazz?* (2005).

Hun var distriktsmusiker i Voss (2003–04), og er fast i ensemblet Slagr (2003–) med Anne Hytta hardingfele og Amund Sjølie Sveen vibrafon, samt spiller i improtrioen Adearofon og «Kurt Weill duo» med sangeren Hilde Leite Gaupås.

Eng har bidratt til utgivelser med White Willow (2004),
Søyr, Offbeat/Frøy Aagre og Guro Gravem Johansen,
og ellers opptrådt med en rekke kjente musikere som Trude Eick, Lene Grenager,
Richie Beirach, Arve Henriksen, Frode Berg og John Pål Inderberg.

Utgivelser
----------

* Slagr og Jaga Jazzist (2007)

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 165035975, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  artistside Arkivert 1. mars 2007 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon
3. ↑  omtale Arkivert 24. juli 2007 hos Wayback Machine. fra slagr.com
4. ↑  myspace.com/kurtweillduo
5. ↑  Amerikanske Tilstander: Avantgardemusikk inntar Henie Onstad Arkivert 14. mars 2007 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon (9.1.2005)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Discogs
 |
**Oddsskardtunnelen** (lokalt: *Oddsskarðgöng*) er en veitunnel øst på Island. Den er 626 meter lang og ligger på fjellveien mellom bygda/fjorden Eskifjörður i sørvest og bygda/fjorden Neskaupstaður i nordøst. Tunnelen er svakt opplyst og veien gjennom den klaustrofobiske tunnelen har bare et kjørefelt. Midtveis er det et møtefelt. I dårlig vær stenges tunnelen på begge ender.

Tidligere var bygda/fjorden Neskaupstaður kun tilgjengelig med båt, før den første veien over dette fjellet ble åpnet i 1949 (fortsatt eneste veien). Det var en passasje som på vinteren var ekstremt vanskelig å ta da det er mye snø. Byggingen av denne tunnelen startet 1974 og ble åpnet 1977. Oddsskardtunnelen er Islands høyeste tunnel og ligger 632 moh.

Oddsskarðgöng ble stengt i 2017 då ny veitunnel Norðfjarðargöng ble åpnet. 

Selv om dette området på våren er et populært skisted, er det stor snøskredfare her.

Se også
-------

* Liste over veitunneler på Island

* Liste over veitunneler i Norge
* Liste over veitunneler i Sverige

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av sør-innslaget til tunnelen.
* Bilde av nord-innslaget til tunnelen.

  

Portal: Island
Lesebenk in Biblioteca Medicea Laurenziana
Flybilde fra april 2005. Biblioteca Medicea Laurenziana kan gjenkjennes ved den lange vindusraden ovenfor klostret som strekker seg til venstre på bildet. Den høyere strukturen med to vindusrader, umiddelbart til høyre, er absiden bygd av Bartolomeo Ammanati.
Leserommet.
**Biblioteca Medicea Laurenziana** i Firenze i Italia er en kjent forvaringsplass med over 11 000 manuskripter og 4500 tidlige trykte bøker. Biblioteket ble bygd i klosteret til Basilica di San Lorenzo di Firenze under utforming og tilsyn av pave Klemens VII. Arkitekturen er ved Michelangelo Buonarroti (1525).

Biblioteket betegnes ofte som kroneksempel på manierisme når det gjelder arkitektur.

Biblioteket bevarer *Il Codice Fiorentino* på nahuatl, den viktigste kilden til informasjon om aztekernes liv før spanjolenes erobring. Blant andre velkjente manuskripter i biblioteket kan nevnes de syrianske Rabulla-evangeliene, Codex Amiatinus, som inneholder de tidligste overlevende manuskriptet fra den latinske Vulgatabibelen, Squarcialupi Codex, et viktig tidlig musikalsk manuskript, samt det fragmentariske Erinnapapyruset som inneholder dikt av en venn av Sapfo.

Referanser
----------

1. 1 2  *Medicean-Laurentian Library*, Encyclopædia Britannica. 2007.
2. ↑  Vestibule of the Laurentian Library *Olga's Gallery*. Hämtat 14 februari 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Biblioteca Medicea Laurenziana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
***Aandelig Tids-Fordriv, eller Bibelske Viise-Bog*** er ei samling viser med bibelsk motiv, skrevet av Petter Dass. Boka kom på trykk posthumt i 1711. Den inneholder 17 læredikt med anbefalt melodi med motiv fra Bibelen, de fleste fra Det gamle testamentes bøker.

Sammen med Peder Syvs Kjempeviseboka var den blant 1700- og 1800-tallets mest populære bøker i Norge. Jeftas vise, «Om Jepthæh Løfte», er sannsynligvis den teksten som er registrert med flest melodier i norske folkemusikkarkiver. Melodien til salmen «No koma Guds englar» er lånt fra Jeftas vise.

Innhold
-------

* Om Skabelsen
* De fire raabende Synder
* Om Gedeons Krig
* Om Jephtæh Løfte
* Samsons Historie
* Samsons anden Historie
* Elisæi Historie (*som omfatter seks sanger:*)
	+ Den første Sang om Eliæ Skilsmisse
	+ Anden Sang
	+ Elisæi tredie Sang
	+ Elisæi fierde Sang
	+ Elisæi femte Sang
	+ Eliæ siette og sidste Sang
* Om Troldkvinden i Endor
* Jobs Historie
* Nabals Historie
* Om Syv Tal i Bibelen
* De Syv Ord paa Korset JEsus talte

Eksterne lenker
---------------

* Tekster
* Utgaven fra 1997 hos Nasjonalbiblioteket
**Frøy Mette Kannert** (født 1949) er en norsk journalist, fra 1996 til 1997 statsekretær for AP og statsminister Thorbjørn Jagland. 

Hun vokste opp i drabantbyen Bøler i Oslo. Hennes far døde da hun var tre, og hun vokste opp med sin mor.

Hun har studert kriminologi, er cand. mag fra Universitetet i Oslo og utdannet ved Norsk Journalistskole, der hun gikk ut i 1975.

Som yrkesaktiv har hun blant annet arbeidet som journalist i NRK Telemark og i *Dagbladet*, som høyskolelektor og etatsjef for barn og oppvekst i Longyearbyen på Svalbard.

Hun meldte seg inn i Arbeiderpartiet midt i 1990-årene, etter en politisk fortid i ml-bevegelsen og AKP(m-l), senere SV. I 1996 fikk hun jobben som informasjonssjef i Arbeiderpartiet og var statsekretær for Jagland fra 1996 til 1997. Hun satt i Det kriminalitetsforebyggende råd fra 1993 til 1996, og i Den sentrale beredskapsnemnd for Regjeringens pressetjeneste i krig i 1966.

Kannert sluttet som informasjonssjef og forlot APs partikontor i 1998, og gikk da til jobben som redaktør av nyhetsbyrået Newswire.

2001 begynte hun i Vox, en etat under Kunnskapsdepartementet med ansvar for introduksjonsprogrammet for fremmedspråklige. Der var hun til hun fram til 2013.

Bibliografi
-----------

* *Kvinner i norsk presse : en rapport om kvinnelige journalisters arbeidssituasjon* (Med Linda Li), Norsk journalistskole (1975)
* *I all nakenhet : Heleen Kleuver og rettsstaten Norge*, Aschehoug (1993) ISBN13 9788203172632

Referanser
----------

1. ↑   nsd.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Regjeringen.no Besøkt 29. april 2020
3. 1 2 3 4  *VG* 2. mars 1997, side 22-23
4. ↑  *Hvem er hvem : statsråder, statssekretærer og politiske rådgivere : januar 1997*, side 5] Besøkt 29. april 2020
5. 1 2  nb.no, Besøkt 29. april 2020
6. ↑  nsd.no Besøkt 29. april 2020
7. ↑  «Flykter fra Ap», *Dagbladet* 28. april 1998, Besøkt 29. april 2020
8. ↑  bokelskeren.no Besøkt 29. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frøy Kannert på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Frøy Kannert på Facebook Rediger på Wikidata
* (no) Frøy Kannert hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Plassering av  Chingola i ZambiaPlassering av Chingola i Zambia
**Chingola** er en by i Copperbeltprovinsen i Zambia. Den er Zambias fjerde største by med en befolkning på ca. 150 000 innbyggere. Byen ligger 50 km vest for Kitwe.

Historie
--------

Chingola ble etablert i 1943, en del tiår seinere enn de andre byene i Copperbelt. Byen ble etablert i forbindelse med at  Nchanga Open Pit ble åpnet.

Geografi
--------

Chingola ligger vest i provinsen Copperbelt. Byen ligger på 1366 moh.

Severdigheter og fritidsaktiviteter
-----------------------------------

### Golf

Nchanga golfbane er en vakker og godt vedlikehold golfbane.

### Gruve

Det er mulig å besøke dagbruddene, de underjordiske anleggene krever spesiell skriftlig anbefaling.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Chingola er knyttet til det zambiske jernbanenettet via hovedlinjen fra KItwe. Det er kun godstransport.

### Luftfart

Chingola har som alle gruvesteder i Zambia, flyplass. Flyplassen heter Kasompe, og er 1 400 meter lang. Rullebanen har fast dekke. Den ligger om lag 5,5 km sørøst for bykjernen. Det er ikke regulær ruteflyvning på flyplassen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Bibio lanigerus*** er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne arten er hittil bare funnet et par ganger i Norge, men kan muligens bli vanligere dersom klimaet blir varmere.

 Nærbilde av vingen

Utseende
--------

En middelsstor (lengde 6 – 8 mm), tettbygd, langhåret hårmygg med ganske mørke vinger. Antennene har åtte ledd. Hannen har matt svart kropp, kledt med påfallende lange hår. Hårene på ryggsiden av forkroppen er vanligvis oransjeaktige ("reve-røde"), men kan også være bleke eller mørke. Hårene på siden av bakkroppen er bleke. Beina er mørke, bakfoten er litt fortykket, i motsetning til hos den lignende arten stor skogshårmygg (*Bibio varipes*). Hunnene har svart kropp, røde bein og mørke vinger. Selv om arten er meget vanlig i deler av Europa, har ikke larven blitt beskrevet.

Levevis
-------

Arten finnes på dyrket mark, i hager og veikanter. De voksne myggene er aktive i april – mai, svermingen begynner gjerne noen dager senere enn hos enghårmyggen (*Bibio johannis*), som den ofte finnes sammen med. Hannene sitter gjerne og soler seg med spredte vinger. Selv om arten kan være tallrik på dyrket mark, er det ikke rapportert noen skader på jordbruksvekster forårsaket av denne arten.

Utbredelse
----------

Arten finnes over det meste av Europa, men synes å være mest tallrik i vest. I Norge er den funnet et par steder ved Oslofjorden (Hvaler og Tjøme) og i Rogaland (Sola og Finnøy). Arten hører til de artene som trolig vil bli favorisert om klimaet blir mildere.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Bibionoidea**
			* familie Hårmygg, Bibionidae
				+ *Bibio lanigerus* Meigen, 1818

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bibio lanigerus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Bibio lanigerus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Bibio lanigerus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Bibio lanigerus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bibio lanigerus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bibio lanigerus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bibio lanigerus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
«Ahr» har flere betydninger.

**Ahr** er en elv i Nordrhein-Westfalen og Rheinland-Pfalz i Tyskland, og en av sideelvene til Rhinen fra venstre med en lengde på 85 kilometer. Den har sitt utspring 474 meter over havet i Blankenheim i Eifelfjellene i kjelleren på et bindingsverkshus nær slottet i Blankenheim. Etter 18 km krysser den grensen fra Nordrhein-Westfalen til Rheinland-Pfalz.

Ahr renner gjennom byene Schuld, Altenahr og Bad Neuenahr-Ahrweiler. Mellom Remagen og Sinzig (sør for Bonn) omtrent 50 meter over havet, munner den ut i Rhinen. Ahr har en helningsgrad på 0,4 % i de nedre områdene og 0,4-0,8 % i øvre lei. 

Kilden til Ahr i Blankenheim
Ahr og sideelvene drenerer vann fra de østlige områdene av Eifel, og har et nedbørfelt på rundt 897,5 km².

Det var isolerte bosetninger i Ahrdalen i romertiden, og siden den er forholdsvis isolert var det bare spredt befolkning i området. Det endret seg på midten av 1800-tallet da bosetningene utviklet seg og trafikken på elven økte. Vindistriktet Ahr er det av de tyske vindistriktene med størst andel rødvin.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ahr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ahrweine
* Ahr-2000

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |

Portal: Tyskland
**Stokkafjellet** (lulesamisk: *Ståhkkåhavárre* eller *Ståkkåha*) er et svensk-norsk fjell på fjellmassivet Saltfjellet. På svensk side strekker det seg inn i Arjeplog kommune. På norsk side befinner det seg i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Fjellets høyeste punkt ligger på svensk side av grensen og ligger på 1 011 meter over havet. Riksrøys 227A står på ryggen av fjellet ca 1,3 km vest for topp-punktet.

Fjellet har to lavere topper på norsk side av grensen: Lulep Tjåhkkå i øst har en høyde på 994 meter, mens Davep Tjåhkkå i vest har en høyde på 952 meter.

Sør for Stokkafjellet og nord for Nasafjellet renner Stokkabekken vestover og munner ut i Gubbeltåga ved Stokkalia.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ståhkkåhavárre». Lantmäteriet. Besøkt 18. januar 2017.
2. 1 2  «Stokkafjellet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 18. januar 2017.
3. ↑  BD15 Nasafjället, Fjällkartan 1:100 000, Lantmäteriet, Gävle 2012
4. 1 2  Stokkafjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For andre betydninger av navnet, se Frøya.*

**Frøya** er en øy i Bremanger kommune i Vestland.

På Frøya ligger tettstedet Kalvåg og grendene Liset, Steinset, Nesje, Stranda og Frøyalandet. Frøya ligger på nordsiden av Frøysjøen, som er en del av leia mellom Florø og Måløy. Frøya har idag fastlandsforbindelse med broer over Oldersundet, Hamrøysundet til Smørhamnsøy, og videre over Trongesundet til øya Bremangerlandet. På Bremangerlandet er det undersjøisk tunnel Skatestraumtunnelen til fastlandet. Arealet på Frøya er 17,5 km², og høyeste fjelltopp, Fanneskard, er på 379 meter. Øya er kjent for sin særegne geologi, Kalvåg-melange. Dette er en masse av sammenrotede steinblokker; et slags kjempekonglomerat eller en breksje med opptil kilometerstore blokker i en finkornet, deformert grunnmasse. Lignende berggrunn er kjent fra Trøndelag, England, Irland og Newfoundland, områder som alle ligger nær grensen mellom de to jordplatene som støtte sammen og dannet den kaledonske fjellkjede for omkring 425 millioner år siden. På øya finnes det blant annet en svært sjelden bergart som på engelsk kalles Chert. 

Både vest, sør og øst av Frøya, er det en mengde med småøyer, holmer og skjær. På noen av øyene vest av Frøya, som Gåsøy, Værøy, Nigardsøy og Håøy, var det fram til nyere tid bosetting, og det bor fremdeles folk deler av året på Værøy. 
I øst er det øyene Hamrøy, Sundsøy og Smørhamnsøy som har bosetting, og er landfast med broforbindelsen over Oldersundet og Hamrøysundet. Fram til nyere tid har det også vært bosetting på nordre Olderøy, som har vegforbindelse, og Steinholmen. 

Hovednæringer på Frøya er turisme og fiskeforedling. Folketallet på Frøya med tilgrensende øyer er i underkant av 600 personer.

Referanser
----------

1. ↑  «Frøya». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 19. oktober 2016.
2. ↑  Frøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kshitigarbha bringer sjelene i underverdenen chintamani-juvelen til trøst og opplysning.
**Chintamani** (sanskrit: चिन्तामणि *cintāmaṇi* [tʃɪnˈtɑːmʌɳi], ‚ønskejuvel‘) er i hinduismen og i buddhismen en legandarisk edelstein, som tilskrives makt til å kunne gi sin besitter alt han lengter etter. I den hinduistiske tradisjon står den dermed symbolsk for det guddommelige. I mahayana-buddhismen er den attributt til Buddha og bodhisattvaene, og representererer allegorisk for dharma og den ånd som er nådd frem til opplysning. Den knyttet særlig til den allgode Samantabhadra, de medfølende Avalokiteshvara og Kshitigarbha, som især i Japan er særlig kjære vernere av barna og sjelene i underverdenen.

Ikonografisk er juvelen enten enkeltstående eller trefoldig fremstilt og ofte omgitt av en brennende glorie. Motivet spredte seg særlig med manikeismen, der *chintamani* er symbol for Mani forløseren, og senere via buddistiske avbildninger på stupaer og tretrykk fra Sentral-Asia via Turkestan til den persiske kulturkrets. I timuridenes rike utviklet det seg videre til herrskapssymbol og ble blant annet vist på mynter og våpenskjold. I osmansk kunst ble det som kosmologisk form skattet som *tre-kule-motiv* i orientalske tepper og i keramikk, særlig ledsaget av bølgelinjer som former skyer eller tigerstriper.

Litteratur
----------

* *Cintāmani*, i: John Bowker: *The Concise Oxford Dictionary of World Religions*. Oxford University Press, Oxford 2000, ISBN 0-19-280094-9.
* *Cintāmani*, i: Damien Keown: *A Dictionary of Buddhism*. Oxford University Press, Oxford 2004, ISBN 0-19-280062-0.
* *Cintāmani*, i: *Encyclopedia Iranica*, Band 5, Mazda, Costa Mesa, CA 1991, S. 594, ISBN 0-939214-79-2.
* *The Juwel of Desire: Cintamani,* i: Tatjana Blau, Mirabai Blau: *Buddhist Symbols*. Sterling, New York, NY 2003, S. 82f, ISBN 1-402-70033-4.

Referanser
----------

1. ↑  David Snellgrove (Hrsg.): *The Image of the Buddha*. Paris, 1978, s. 258 ff.
2. ↑  Victoria Arnold-Döben: *Die Bildersprache des Manichäismus*. Brill, Köln, 1978, s. 58–60.
3. ↑  Yuka Kadoi: *Çintamani. Notes on the Formation of the Turco-Iranian Style.* I: *Persica* 21, 2007, s. 33–49.
4. ↑  Reingard Neumann: *Blumenstil und Çintamani. Aspekte des osmanischen Dekorstils.* I: Christian Erber (utg.): *Reich an Samt und Seide. Osmanische Gewebe und Stickereien.* Temmen, 1993, s. 13–17.
5. ↑  Beispiele hierfür sind vor allem auf Objekten aus dem 16. und 17. Jahrhundert zu finden, siehe etwa diese blauweiße und diese polychrome Fliese, beide aus dem Inventar des British Museum.
**Tysvær kino** startet drifta i 1993, og er lokalisert i Tysværtunet kulturhus i Aksdal i Tysvær kommune. «Storsalen» er en kombinert arrangements- og kinosal med 390 seter.

I 2005 stod kinosal 2, «Litlesalen», ferdig med 74 seter. Også denne salen brukes til kurs og konferanser. November 2010 ble Tysvær kino digitalisert, og det ble montert nytt lydanlegg i storsalen, mens lydanlegget i Litlesalen ble oppdatert. Det er også installert Dolby 3 D i Litlesalen. 

Besøket lå mellom 8-10 000 i årene 1993 til 2010. I 2016 passerte besøket 30 000 og Tysvær kino satte besøksrekord for 8. året på rad. I 2015 blei Tysvær kino også kåret til beste skolekino av Film & Kino. 

Tysvær kino er også arrangør av «Tysvær Skrekkfest», som starta i 2012. Festivalen er et samarbeid mellom Tysvær kino, Haugesund Filmklubb og Ramaskrik Oppdal.

Referanser
----------

1. ↑  «Rekord for 8. år på rad». *www.h-avis.no* **(norsk)**. 29. desember 2016. Besøkt 8. januar 2021.
2. ↑  Tysvær kommunes nettsider 26. mars 2015: «Tysvær best i landet på skolekino!» Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted