recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Blue Beret*** var organet for Den norske FN-styrken i Libanon (UNIFIL). Den ble utgitt i tidsskriftsform, tilnærmet A4-format, firefargers omslag samt fra 16 til 32 siders innmat i sort-hvitt. Ansvarlig utgiver var den norske kontingentsjefen i Naqoura. Redaktør var presse- og informasjonssjefen ved Den norske kontingentsjefen i UNIFIL (Norco).

Innholdet spente ganske vidt: fra reportasjer fra forskjellige avdelinger og posisjoner, bakgrunnsinformasjon om Libanon, de forskjellige militære elementene, våpentyper, sportsarrangementer, medaljeparader til intervjuer med enkeltpersoner, sivile libanesiske ansatte og norske besøkende. Humanitære prosjekter fikk god omtale.[] Skarpe trefninger ble alltid gjennomgått i detalj i *Blue Beret*, som et ledd i gjennomgangen av hendelsesforløpet i etterkant. Minneord ble ofte trykket over norske soldater som hadde gått bort under FN-tjenesten.

De første numrene av *Blue Beret*s første årgang i 1978 ble trykket i Libanon, blant annet ved Pagi, i Achrafieh i Øst-Beirut (med unntak av nr. 2 som ble trykket i *Adresseavisen* i Trondheim). Senere ble årgangene av *Blue Beret* og minnebøkene produsert på trykkerier på Kypros, i Israel, Norge og Libanon. De første årene ble alle bladene samlet i en minnebok som ble solgt ved avslutningen av kontingenten. Fra og med kontingent 27 ble det utgitt minnebøker som ikke var basert på *Blue Beret*.

*Blue Beret* var også navnet på «repøvelseaviser» for Norges beredskapsstyrke for FN. Oppsettende avdeling for FN-beredskapsstyrken var Jegerkorpset/Akershus Infanteriregiment nr. 4. På rep-øvelser mellom 1968 og 1978 var det alltid vanlig å gi ut en øvelsesavis.[]

Eksterne lenker
---------------

* PDF-utgaver av Blue Beret fra Unifil

Portal: Litteratur
Musikeren Jean-Michel Jarre, med et solid utvalg tangentinstrumenter
* Denne listen omfatter musikkinstrumenter som er vanlige i pop- og rock-grupper.
* For mer teknisk beskrivelse av tangenter, se klaviatur eller keyboard.
* For tangenter i matematikk, se tangent (matematikk).

**Tangenter** oppgis ofte som generelt uttrykk for elektroniske eller akustiske instrumenter som er alminnelige i orkestre som spiller pop, rock, jazz, country eller liknende musikk. I artiklene om gruppene oppgis orkestrenes personell sammen med instrument eller instrumentgrupper de enkelte vanligvis spiller. Det er sjelden bare ett instrument, disse musikerne håndterer som regel en større gruppe av dem.

I gruppen tangenter, eller tangentinstrumenter inngår en lang rekke elektrisk/elektroniske instrumenter av mange størrelser, fabrikater og modeller som her bare omtales som el-orgel, Hammondorgel, mellotron, eller synthesizer. Av akustiske instrumenter kan nevnes et utvalg som piano, flygel, orgel, klaver og klavikord. Ikke sjelden omtaler musikerne sin gruppe av tangentinstrumenter bare som *brett*.
**Tangen Brenneri** på Tangen i Stange ble offisielt åpnet 9. januar 1904.

Historie
--------

Etter nedleggelsen av Vik (Vig) Brenneri i 1873 hadde ikke bøndene på Tangen lenger noe sted å levere poteter og korn. Det var et sterkt ønske å få reist et nytt brenneri på Tangen og omkring 1900 var det nedsatt en egen komite. 28. november 1902 ble det konstituerende møte holdt. Det var reist en aksjekapital på 105 750,- fordelt på 131 aksjonærer. Utstyr ble blant annet kjøpt fra Aadals Brug Jernstøberi & Mekaniske Verksted. 

I løpet av et gjennomsnitts år ble det levert ca. 20 000 hl. poteter og ca. 30 tonn bygg og det ble brent ca. 125.000 liter råsprit.

Fra 1917 ble firmanavnet endret til A/S P.A.Larsen. Larsen var opprinnelig fra Løten og drev stor brennevinshandel i Rådhusgata i Oslo. 

I 1922 ble Vinmonopolet opprettet og P.A.Larsen måtte selge forretningen og varelageret. I 1926 overtok de også destillasjonen. Salgssummen totalt var kr. 515 000,-.

I 1937 ble destillasjonen avviklet og apparatene og maskinene ble demontert.

Se også
-------

* Akevitt

Referanser
----------

1. ↑  Årsrapport. Hedmark fylkeskommune 2011
***Energiteknikk*** (tidligere *Elektro*) er et tidsskrift om energibransjen som ble etablert i 1888, og som utgis av ElektroMedia AS. 

  

Tidsskriftet distribueres på papir til alle abonnenter og kommer per 2022 ut med 7 utgaver i året. Alle sakene i bladet finnes også digitalt på hjemmesiden.

Tidsskriftet ble startet i 1888 som *Elektro* og omhandler tekniske og teknologiske saker i området norsk energiforsyning, med produksjon og distribusjon av elektrisk kraft. Småkraftverksdrift er en viktig stoffområde for bladet.

Redaktør for bladet per 2022 er Øyvind Lie. ElektroMedia AS har 2 ansatte per 2022.

Referanser
----------

1. ↑  «Fagbladet Energiteknikk». *Energiteknikk*. Besøkt 31. oktober 2022.
2. ↑  ElektroMedia AS (30. september 2022). «Energiteknikk». *Energiteknikk* (6): 3.
3. ↑  ElektroMedia AS. «ElektroMedia AS». *Energiteknikk.net*. Besøkt 31. oktober 2022.
4. ↑  «ElektroMedia AS». Proff.no. Besøkt 31. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Energiteknikk på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Energiteknikk på LinkedIn Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
**Nordic Green Left Alliance** (NGLA) er en partiallianse av de nordiske sosialistiske venstrepartia. Alliansen ble etablert den 31. januar 2004 på et møte i Reykjavík på Island. Med i NGLA er islandske Vinstri hreyfingin – grænt framboð (Venstrebevegelsen – de grønne), Vänsterförbundet (Finland), Vänsterpartiet (Sverige), Socialistisk Folkeparti (Danmark), Sosialistisk Venstreparti (Norge), Tjóðveldi (Færøyene) og Inuit Ataqatigiit (Grønland). Formålet med alliansen er å styrke samarbeidet og kontaktene mellom de nordiske venstrepartia, og det internasjonale samarbeidet generelt, både på europeisk og globalt plan.

Partiene baserer det politiske arbeidet sitt på internasjonal solidaritet, sosial rettferd og bedre fordeling av samfunnsgodene, likestilling og solidaritet med de kommende generasjonene gjennom en bærekraftig utvikling. 

Samarbeidet har pågått lenge uformelt, og NGLA er en formalisering av dette samarbeidet. I statuttene blir det blant annet understreket at alle de deltakende partien er helt selvstendige, og at samarbeidet bygger på det konføderale prinsippet om enighet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*
**Halfdan Nicolai Hansen** (født 16. oktober 1883 i Oslo, død 2. april 1953) var en norsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm.

Hansen ble olympisk mester med den norske båten «Magda IX» som vant 12-metersklassen. Mannskapet besto av Hansen, Nils Bertelsen, Johan Anker, Eilert Falch-Lund, Arnfinn Heje, Magnus Konow, Alfred Larsen, Petter Larsen, Christian Staib og Carl Thaulow. Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

Halfdan Hansen gjorde karriere i forsikringsbransjen. Han var administrerende direktør for Oslo-avdelingen av Forsikringsaktieselskapet Hansa.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i seiling, klasse 12 meter

Bibliografi
-----------

* Halfdan Hansen (1933). *Kongelig Norsk Seilforening 1883-1933*. Oslo.
* Halfdan Hansen og Sven Salén (1952). *Kappseilas: regler og taktikk*. Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
3. ↑  *Næringslivets menn i Norden: biografisk håndbok over ledere av skandinaviske firmaer*. Oslo: Eckardts bokhandel. 1950. s. 595–596.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Halfdan Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Halfdan Hansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
***Ida Elisabeth*** er en roman av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1932 av H. Aschehoug & Co.

Handling
--------

I *Ida Elisabeth* møter man en tobarnsmor som kjemper det hun kan for å holde hjemmet sammen, og arbeider for å forsørge sin ektemann og sine barn, skildret med Undsets sterkt religiøse engasjement. Ved ektemannens utroskap søker hovedpersonen skilsmisse, men hun forfølges deretter av sin ekteskapelige fortid.

Mottagelse
----------

Boken møtte blandet mottagelse, men flere anmeldere lot seg begeistre, blant andre anmelderen i Smaalenenes Social-Demokrat, som skrev:

> «*Ida Elisabeth*, Sigrid Undsets nye bok, rager som et høit fjell op i høstens litteratur – imponerende og mektig tiltross for at det livsløp som skildres, er så dagligdags som vel mulig.»
> 
> 

Arbeiderbladets anmelder Hans Heiberg var ikke like begeistret:

> «Den opfordrer folk til en forfusket offervilje som bare er det samme som søt selvpinsel, til en ansvarsfølelse som bare er det samme som skyldbevissthet, og til ekkel kristelig egenkjærlighet.»
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Undset, Sigrid (1932). *Ida Elisabeth*. Oslo: Aschehoug.
2. ↑  *Smaalenenes Social-Demokrat 1932.11.16: Sigrid Undsets nye bok kom idag.* Fredrikstad.
3. ↑  Heiberg, Hans (1932). *Arbeiderbladet 1932.12.22: Sigrid Undsets roman*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Winsnes, A.H. (1949). *Sigrid Undset*. Oslo: Aschehoug.
* Undset, Sigrid (1932): *Ida Elisabeth*. Digitalutgave på Nasjonalbibliotekets nettsider. Besøkt 4. juni 2021.
Energimontør som jobber i en mast.
**Energimontør** er en håndverker som jobber med alt fra kraftstasjonen hvor elektrisiteten produseres og fram til forbruker. Dette overføres gjerne i ett tredelt nett, ett nett for de øverste spenningene og overføringslinjene mellom landsdelene, det såkalte sentralnettet (langdistanse), hvor spenningene stort sett varierer mellom 132kV og 420kV. Det andre nettet overfører mellom regioner og kalles således regionalnettet og spenningen her ligger mellom 33kV og 162kV. Det nederste nettet kalles fordelingsnett og går ut ifra regionalnettsstasjoner i en fordeling på høyspentnettet med en spenning mellom 22kV og 3kV. Deretter transformeres spenningen ned til 230V/400V og ut i ett lavspentnett og ut til forbruker. En energimontør er kvalifisert til å jobbe på hele dette nettet, det trenges en Leder for sikkerhet (LFS) ved alle arbeider i høyspenningsområder og anlegg samt enn Leder for kobling (LFK) ved koblinger i nettet). 

Utdanningen til en energimontør er 2 års skolegang, VG1 Elektrofag og VG2 Elenergi. Deretter er det 2,5 års læretid i bedrift med avsluttende fagprøve.

En energimontørs jobb er å drive vedlikehold og nybygging av dette nettet, hvor de fleste jobber direkte mot fordelingsnettet. Her driver man med skjøtinger, endeavslutninger, strekking av luftledningsanlegg og kabelarbeider. En energimontør bør ha god fysikk og ikke ha høydeskrekk da man ofte klatrer i stolper i nettet. Siden arbeider med høyspentsystemer innebærer stor risiko, er det meget streng disiplin på sikkerhetsrutiner i faget.

Elverksmontør gruppe A, linjemontør gruppe B og høyspenningsmontør gruppe H er fra 1996 sammenflettet til energimontørfaget.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av energimontør

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
Schillertheater  Foto: A.Savin 
**Schillertheater** er en teaterbygning i ortsteilen Charlottenburg i Berlins bydel Charlottenburg-Wilmersdorf. Bygningen ligger i Bismarckstraße 110, i nærheten av Ernst Reuter-plass. 

I 1920-årene var den daværende bygning spillested for det prøyssiske statsteater i Berlin. Under andre verdenskrig ble teatret fullstendig ødelagt. En ny bygning ble oppført i 1951, og denne tjente helt til 1993 som spillested for (Vest-)Berlins statsteater (Staatliche Schauspielbühnen Berlin). I 1993 ble statsteatret nedlagt av økonomiske grunner. Bygningen blir idag delvis brukt som utleiescene og var fra høsten 2010 til sommeren 2017 spillested for Staatsoper Unter den Linden, mens operaens lokaler på Unter den Linden ble pusset opp.

Arkitekter ved gjenoppbyggingen i 1951 var Heinz Völker og Rolf Grosse. Glassvinduet i teatrets frontside er utført av Ludwig Peter Kowalski.

Galleri
-------

* Teaterbygningen i 1919Teaterbygningen i 1919

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon på Berlins internettside
2. ↑  «You are being redirected...». *www.operanews.com*. Besøkt 5. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Berlins liste over kulturminnesmerker[*død lenke*]

Portal: Tyskland
**Energiråd Innlandet** jobbet med energieffektivisering og omlegging til fornybar energi i Hedmark og Oppland, og var Norges første og eneste regionale energikontor opprettet med støtte fra EU. Kontoret hadde offisiell oppstart 1. september 2009, og var lokalisert i Energihuset på Gjøvik.

Opprettelsen av Energiråd Innlandet var et samarbeid mellom Hedmark og Oppland fylkeskommuner og Eidsiva Energi. Disse tre organisasjonene er også likestilte eiere av virksomheten. Hensikten med satsingen er å bidra til reduserte klimagassutslipp i Innlandet gjennom å øke kunnskapen og bevisstheten om effektiv energibruk og fornybar energi og bidra til spredning av ny teknologi på området. Selskapet skal jobbe med informasjon om energieffektivisering og omlegging til fornybar energi mot både offentlige og private virksomheter og husholdninger. Virksomheten er frittstående, uavhengig og ikke-kommersiell.

Virksomheten er også aktiv prosjektdeltaker i en rekke Interreg-prosjekter og EØS-prosjekter.

Selskapets visjon er «Innlandet karbonnøytralt innen 2030», i tråd med nasjonale og regionale klimamål.

2017 ble det besluttet at virksomheten skulle avvikles fra 31. desember 2017.

Arbeidsområder
--------------

Energiråd Innlandet jobber innenfor følgende områder:

* Bygninger
* Transport
* Barn og unge
* Husholdninger
* Jordbruk

Energibruk i bygninger, miljøvennlig transport og holdningsskapende arbeid rettet mot barn og unge er spesielt prioritert.

Kommuner og fylkeskommuner er den viktigste målgruppen og sentrale som samarbeidspartnere i mye av Energiråd Innlandets virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Avvikler Energiråd Innlandet». Østlendingen. 15. januar 2017. Besøkt 18. april 2023.
**Juliette Frølich** (egentlig **Juliane Dorothee**, født 27. juni 1939, død 27. mai 2004) var en professor i fransk litteratur ved Universitetet i Oslo. 

Frølich var utdannet ved Universitetet i Zürich. I 1974 avla hun doktorgraden ved Universitetet i Oslo på en avhandling om Jules Supervielles forfatterskap: *Vide et plenitude. Une étude de l'oeuvre de Jules Supervielle*. 

Fra 1968 var hun tilknyttet Romansk institutt ved Universitetet i Oslo. Frølich ble i 1988 professor samme sted. Hennes spesialfelt var fransk litteratur. I sin forskning konsentrerte hun seg særlig om Honoré de Balzac, Gustave Flaubert og Marcel Proust.

Frølich var innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. For sitt virke ble Frølich også hedret med den franske ordenen Palmes Académiques.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Karin Gundersen og Karin Holter: «Juliette Frølich», *Aftenposten* 2. juni 2004, s 16.
4. ↑  «Hedres på fransk», *Aftenposten*, 29. februar 1996, s. 61.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Brennevinskagge i keramikk datert 1884 og laget av Andreas Løkke på Tangen bruk. Innskrift: *Lars Haakonsen. / Der mødtes tre Venner ved Vaterlands Bro. Ola og Ola Olsen og han Jo.*  Foto: Norsk Folkemuseum 
**Tangen bruk** var en industribedrift i Stjørdal i Nord-Trøndelag. Den ble grunnlagt i 1803, og flyttet i 1824 til Tangen på Stjørdalshalsen, hvor det hadde vært teglsteinsverk siden 1700-tallet. Tangen bruk ble snart en hjørnesteinsbedrift på stedet, og beskjeftiget seg med teglsteinsproduksjon, kalkbrenning, tømmerfløting og pottemaking. Handelen nord- og østover gjorde at gjorde at keramikk og andre produkter fra Tangen bruk ble spredt helt til Nordland og Jämtland.

Bedriften ble i 1821 kjøpt av Nicolai Jenssen, og Jenssen-familien drev den videre frem til nedleggelsen ved årsskiftet 1962/1963. Virksomheten var innstilt fra høsten 1961. I 1963 ble fabrikkområdet og alle eiendeler solgt til Stjørdal kommune for 480 000 kroner, og bygningene ble senere revet for å gi plass til Nobø Fabrikker.

Referanser
----------

1. ↑  Opstad, Lauritz (1990). *Norsk pottemakeri 1600–1900*. Oslo: Samlaget. s. 127. ISBN 82-521-3507-2.
2. ↑  Værnesbranden, Ivar (8. november 2011). «Praktverket om Tangen-keramikk». *Stjørdalens Blad*.
3. ↑  Pettersson, Kjell Erik (red.) (1999). *Sånn va de! En fotodokumentasjon fra Stjørdalen gjennom 150 år*. Stjørdal historielag. s. 143. ISBN 82-995244-0-7.

Litteratur
----------

* Ingebrigtsen, Dag (1984). *Tangen bruk. Kalk- og teglproduksjon, pottemakeri. Arbeidsoppgaver*. Stjørdal Museum.
* Lampi, Claes (2014). «Tangen bruk og teglverk (Stjørdal)». Arkivert fra originalen 15. oktober 2015.
* Pettersson, Kjell Erik (red.) (2011). *Fra sjøbunn til vakker pottemakerkunst*. Stjørdal historielag.
* *Tangen Bruk 150 år*. Stjørdal. 1947.
* *Tangen bruk i Stjørdal gjennem 135 år 1803–1938*. Stjørdal. 1938.

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Alléen på Tangen.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
**Tangen gård** er en gård på Hisøy i Arendal kommune. Gården ligger på en tange, et langt nes, på Hisøys landside, mot Nidelva. Grunnen består av løsmasser som er flyttet til stedet av elva.

Historie
--------

Gården har en lang historie kan følges tilbake til middelalderen (1200 -1400). Det har vært spekulert på om Tangen tidlig kan ha vært «kirkegods eller klostergods» uten at dette er dokumentert. Allerede på 1400-tallet ble Tangen gård utskilt fra Hiis gard og det store Asdalgodset. Eierne kan vi følge fra ca. år 1420 og opp til dags dato. Tangen har tilhørt lensherrer, dannebrogsmenn, rike handelsmenn fra Arendal og nå i vårt århundre forretningsmenn med stor innsikt i stedets historie. Noen av disse har også vist at stedets egenart er viktig å ta vare på og utvikle videre. 

På gården var det skipsverft på 1600-tallet, midt på 1700-tallet ble det anlagt reperbane, og eierne fikk i 1802 kongens tillatelse til å anlegge et privat gravsted. Under Napoleonskrigene oppholdt svenske og engelske krigsfanger seg på gården. I 1940 overtok okkupasjonsmakten eiendommen. Det ble selvfølgelig også drevet jordbruk.

Tangen Reperbane har sin egen historie fra 1742 da det ble gitt kongelig bevilging til å drive slik virksomhet. Tangen reperbane var i drift fram til 1940, og hadde en periode hundre ansatte. Dessverre ble mye av Reperbanen revet like etter andre verdenskrig, men deler av bygningen står igjen uten at dette kan synes på den bygningen som står der i dag. 

Skipsverftet på Tangen var marineverft i tiden 1633-1644. Tre lette og ett tyngre orlogsskip ble bygd her av lensherre Christopher Gøye (avsatt 1630). Tre av dem veide 500 tonn, det fjerde (1638) 900 tonn. Skrogene ble tatt ut Natvigstrømmen som er et trangt og vanskelig farvann. 

Tangen gard var hovedkvarter for de øverste tyske styrker som var i Arendalsområdet. De fleste fysiske spor etter dette er borte. Av de krigsminnene som fremdeles eksisterer er en fjellhule sørligst i området og 2-3 bunkere på stranda foran EB, samt to portstolper.

Kulturminner
------------

Gravstedet på Tangen er fredet etter Lov om kulturminner, og omtales som «Falck-Ebbell, Dedekam og Harboes gravsted» eller «Tangen gravlund». 

En allé av store vakre trær går gjennom gården, fra elva i nord, på begge sider av Fylkesvei 3594 til Fylkesvei 420 i sør. Alléen, som består av lind, alm og bøketrær, ble plantet rundt 1807-09 og består i dag av 122 store trær fra Eigesvingen og helt ut mot Vrengen. 

Steingjerdene på begge sider av veien er anlagt som brystvern rundt 1807. De er oppført av svenske og engelske krigsfanger under Napoleonskrigene. Man fryktet at fiendtlige krigsskip skulle ta seg opp Natvigstrømmen og angripe Arendal fra vest.

Portstolper fra den tyske militærleiren er også bevart.

Referanser
----------

1. ↑  Hisøy historielag: «Vandring på Tangen» 1997
2. ↑   Kulturminnesok.no
3. ↑  Hisøy historielag: «Vandring på Tangen» 1997
4. ↑  Rapport fra Arendal og omegn krigshistoriske forening
5. ↑  Hisøy historielag: «Vandring på Tangen» 1997
**Marie Elisabeth** «**Mix**» **Anker** (født **Bojsen** i 1842 på Sjælland, død 1892) var en dansk skolekvinne. Hun var høyskolemor på Norges første folkehøyskole, Sagatun.

Hun var datter av pastor Frits Bojsen, en av N.F.S. Grundtvigs nærmeste venner og disipler. Hun ble forlovet med den norske studenten Herman Anker i 1861, og etter bryllupet i 1864 reiste de til Hamar for (sammen med Olaus Arvesen) å grunnlegge Sagatun Folkehøyskole. Denne ble et viktig sentrum for skandinavisk samfølelse og folkelig og religiøst åndsliv, og Mix Anker spilte en viktig rolle i dette.

Bjørnstjerne Bjørnson sa om henne i talen ved avdekkingen av bautaen over Mix og Herman Anker ved Sagatun:

> Om jeg idag kunne male et billede av opplysningenes engel, ikke vitenskapens, den er strengere, den har det attiske ved seg – men den opplysningens engel som er formidlingen mellom vitenskapen og livet, dens kvinnelige del, den som går til fantasien og hjertet og som ut fra disse skaper karakter, den lysende engel med de fakkelbærende øyne – jeg tok henne. Aldri har jeg sett noe fagrere.
> 
> 

Fra 1873 drev Arvesen folkehøyskolen på egen hånd, men Mix Anker fortsatte å øve innflytelse på norsk åndsliv. Hun var nær venn med flere sentrale Venstre-politikere som Wollert Konow (SB), Viggo Ullmann, Vilhelm Wexelsen og kanskje spesielt Johan Castberg, og sistnevnte ble også gift med hennes eldste datter Karen i 1892.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Norske kvinder*. Kristiania: Berg & Høgh. 1914. s. 55.
3. ↑  Mohr, Tove (1976). *Katti Anker Møller*. Oslo: Tiden. s. 30. ISBN 8210012584.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
*For den britiske trommeslageren, se Phil Taylor (musiker).*

**Phil Taylor** (født 18. september 1917 i Bristol, død 1. desember 2012) var en engelsk fotballspiller og manager for Liverpool FC. Han er den eneste manageren i Anfield-klubbens historie som ikke har ledet de røde i den øverste divisjonen i England.

Spillerkarriere
---------------

Taylor spilte for Bristol Rovers i hjembyen, da han ble kjøpt av Liverpool FC i mars 1936. Kjøpet inneholdt at Ted Hartill gikk motsatt vei, og klubben måtte ut med et mellomlegg på 5000 pund. 28. mars 1936 gjorde han sin debut for klubben, i en kamp mot Derby County på Baseball Ground. Kampen endte 2-2, og han scoret sitt første mål for de røde etter et sent utligningsmål.

Sesongen 1946/47 vant Liverpool den engelske ligaen, og Taylor spilte 35 av ligakampene. I samme periode gjorde han også sin debut på det engelske landslaget, under et britisk mesterskap. Kampen mot Skottland på Ninian Park 18. oktober 1947 ble hans første kamp for hjemlandet. England vant kampen 3-0, og var den første av tre kamper han fikk for sitt land.

Han var kaptein for klubben under 1949/50-sesongen, som endte med finale i FA-cupen. Der ble imidlertid Arsenal for sterke, og Liverpool tapte 2-0.

Managerkarriere
---------------

Etter at spillerkarrieren tok slutt, gikk han inn i klubbens trenerstab. I mai 1956 ble han utnevnt til klubbens nye manager, da Don Welsh trakk seg. På denne tiden befant Liverpool seg i 2. divisjon, og målet var hele tiden å rykke opp til øverste nivå.

Taylor signerte spillere som Alan A'Court, Tommy Younger, og ikke minst Liverpool-legenden Ronnie Moran under sin periode som manager.

Etter å ha mislyktes i å ha ført Liverpool opp til den øverste divisjonen, trakk han seg fra stillingen 17. november 1959. Bill Shankly tok over stillingen, og det var starten på klubbens storhetstid.

Meritter
--------

### Spiller

* **Ligamester**: 1946/1947.
* **FA-cupen**: 1949/1950, *tapende finalist*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net som **spiller.**
* Profil på LFChistory.net som **manager.**
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside som **spiller.**
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside som **manager.**

| * v
* d
* r
Managere for Liverpool FC |
| --- |
| 
* Barclay og McKenna (1892–96)
* Watson (1896–1915)
* Ashworth (1919–23)
* McQueen (1923–28)
* Patterson (1928–36)
* Kay (1936–51)
* Welsh (1951–56)
* Taylor (1956–59)
* Shankly (1959–74)
* Paisley (1974–83)
* Fagan (1983–85)
* Dalglish (1985–91)
* *Moranc (1991)*
* Souness (1991)
* *Morana (1992)*
* Souness (1992–94)
* Evans (1994–98)
* Evans og Houllier (1998)
* Houllier (1998–2001)
* *Thompsona (2001–02)*
* Houllier (2002–04)
* Benítez (2004–10)
* Hodgson (2010–11)
* Dalglish (2011–12)
* Rodgers (2012–15)
* Klopp (2015– )

 |
| *(c) = midlertidig manager; (a) = stedfortredende manager* |
**John Edward Gray** (født 12. februar 1800 i Walsall i West Midlands i England, død 7. mars 1875 i London) var en britisk zoolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Edward Gray var eldre bror av George Robert Gray og sønn av farmakologen og botanikeren Samuel Frederick Gray.

### Karriere ved British Museum

Gray var zoologiinspektør ved British Museum i London fra 1840 til 1874. Han utga adskillige kataloger over museets samlinger, hvilke også inneholdt omfattende diskusjoner om dyregrupper samt beskrivelser av nye arter. Han forbedret de zoologiske samlingene og gjorde dem til noen av de beste i verden.[]

Gray var født i Wallsall, men familien flyttet til London hvor han studerede medisin. Han hjalp faren med å skrive *The Natural Arrangement of British Plants* (1821). Gray ble ansatt ved British Museums zoologiske avdeling i 1824 for å hjelpe John George Children med å katalogisere reptilsamlingen. I 1840 overtok han Childrens post som zoologiinspektør.

Gjennom de 50 år da han var ansatt ved British Museum skrev Gray nesten 500 avhandlinger, hvorav mange beskrev nye arter, bl.a. afrikansk palmeruller, baykatt, berghøne, karakal og tartarfalk. Han står også oppført som autor for grupper som eplesnegler, kenguruer, menneskeaper, pungrotter, storker og stålormer. De meste kjente krypdyrene i Australia er som regel beskrevet av Gray: krageagam, blåtungeskinker, torndjevel og gouldvaran. 

### Frimerkesamler

Gray hadde allerede før frimerker ble tatt i bruk samlet på alskens saker. Den 6. mai 1840, som var utgivelsesdagen for verdens første frimerke, kjøpte han noen eksemplar for å samle på dem.[] Gray innskrenket seg ikke til britiske frimerker men samlet utgaver fra hele verden. I 1861 gav han ut en liste med navnet *Hand Catalogue of Postage Stamps*, som lignet frimerkekataloger som de er forblitt frem til moderne tid. Men også en bokhandler fra Strasbourg, Oscar Berger-Levrault, betegnet seg som oppfinner av frimerkeskatalogen. Disse kataloger var ikke ment for allmenheten. Først noen år senere ble det til en versjon av Alfred Potiquet som kunne kjøpes i bokhandlere.

Verker
------

* *Illustrations of Indian Zoology* (1830–1835)
* *The Zoological Miscellany. To Be Continued Occasionally* (1831)
* *Catalog of Shield Reptiles* (1855 og 1870)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID john-edward-gray, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 13164608c[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6378275, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* John Edward Gray, the Indian Pond Heron and Walsall

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** Botanist **·** CiNii
 |
***Dikije lebedi*** (originaltittel: *Дикие лебеди*) er en sovjetisk animert film fra 1962, regissert av Mikhail Tsekhanovskij og Vera Tsekhanovskaja.

Handling
--------

Prinsesse Elisa og hennes elleve brødre lever i fred og lykke, frem til faren deres gifter seg igjen - og kongeriket deres får dermed en ny dronning. Men denne kvinnen viser seg snart å være en ondskapsfull heks. Med magien sin forsøker hun å forbanne Elisa, men Elisas gode hjerte avviser denne forbannelsen. I stedet tyr den nye dronningen til å sverte ansiktet til Elisa og skitne til håret, noe som gjør henne ugjenkjennelig. Heksen prøver også å gjøre de elleve prinsene om til stygge fugler, men på grunn av deres snille hjerter er forbannelsen bare delvis vellykket: de blir i steden til vakre hvite svaner.

Dronningen jager alle fuglene ut av slottet, og neste morgen blir Elisa også jaget ut fordi faren hennes ikke kjente henne igjen. Elisa forsøker å finne igjen brødrene sine. Etter mange år finner hun dem endelig. Etter å ha fått vite fra en kråke at forbannelsen kan ødelegges av seg selv, må Elisa strikke elleve gensere av høye brennesler, og må avlegge et taushetsløfte til siste genser er ferdig - og aldri bli distrahert. Men samtidig som hun arbeider med genserne, møter hun en konge som straks forelsker seg i henne og lar henne bo i palasset hans.

Imidlertid konspirerer en erkebiskop sammen med kongens forlovede, som også er erkebiskopens niese, for å bli kvitt Elisa ved å narre alle innbyggerne til å tro at hun egentlig er en heks. Elisa blir nesten brent på bålet, men i siste sekund kommer brødrene hennes til unnsetning. Hun kaster genserne over dem, og forbannelsen blir endelig brutt.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0238938, Wikidata Q37312,
2. ↑  В Курске детям бесплатно покажут мультфильмы и сказки
3. ↑  Дикие лебеди

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dikije lebedi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ingrid Toogood**, egentlig **Ingrid Toogood Hovland** (født 4. august 1976[]), er en norsk billedkunstner født og oppvokst på Sola.

Hun har sin utdannelse fra Kunsthøyskolen i Oslo, og jobber på tvers av flere sjangere, inkludert maleri, skulptur, installasjon og performance. Hennes kunstneriske uttrykk kjennetegnes av malerisk illusjonisme og skulpturelle grep om hverandre: fargerike trompe-l’oeil-effekter, utskårne felter og bruk av speil.

Ingrid Toogood har blant annet hatt separatutstillinger ved ISCA Gallery, LNM, Kristiansand Kunsthall, Kinokino, Soft Galleri, Tromsø kunstforening, Hå gamle prestegard og har deltatt på gruppeutstillinger ved Stavanger kunstmuseum, Rogaland kunstsenter, Kunstnernes Hus, Stenersenmuseet. Hun er innkjøpt av blant andre Stavanger kunstmuseum, Universitetet i Oslo, Statoil og St. Olavs hospital.

I 20I5 og 2016 satt hun i juryen for Statens kunstnerstipend og i 2008 og 2009 var hun leder for Høstutstillingens nasjonale jury. Ingrid Toogood jobber per januar 2022 i tillegg som teatermaler ved Rogaland Teater og er kurator ved Teatergalleriet.

Referanser
----------

1. 1 2   RKD kunstner-ID 465306, rkd.nl, besøkt 9. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Work». *ingridtoogood* **(norsk)**. Besøkt 7. januar 2022.
3. ↑  «Disse lokale er med på Høstutstillingen». *www.aftenbladet.no*. 10. september 2010. Besøkt 7. januar 2022. «Ingrid Toogood Hovland har de to siste årene vært leder av Høstutstillingens jury, men i år er hun med som kunstner.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Fauvistisk innredning (kunstkritikk.no
* Verdensbetraktninger fra balkongen (kunstavisen.no)
* Ingrid Toogood at KINOKINO (artviewer.org)
* Det meningsløse mennesket (Aftenbladet.no)
* Interview: Ingrid Toogood (contemporaryartstavanger.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Philadelphia Independence** er en amerikansk profesjonell fotballklubb basert i West Chester, en forstad til Philadelphia. Klubben kommer til å stille i WPS fra og med 2010-sesongen. Philadelphia ble valgt delvis ettersom området hadde et lag i den avsluttede tidligere amerikanske proffligaen WUSA, Philadelphia Charge.

Offisielt er Philadelphia det åttende laget i WPS (inkludert nå avsluttede Los Angeles Sol), og dermed så vidt det nest nyeste, rett før Atlanta Beat. Laget spiller i stor grad på Philadelphias historiske betydning. Logoen er basert på en sluttsten (Keystone), som også spiller på statens kallenavn, "The Keystone state". Mottoet, "We the people", spiller på introduksjonen til den amerikanske grunnloven, som ble forfattet i byen. Draktfargen, stålgrå, spiller på byens industrihistorie, og bortedraktene, gult, på de mange svenske immigrantene som kom så tidlig som i 1638. Tredjedrakten, som er perleblå, spiller på byflagget og også på byens industrihistorie (blue-collar workers=industriarbeidere). Også supportergruppen, "Daughters of Betsy" spiller på historien, i dette tilfellet Betsy Ross, antatt å være den som sydde det første amerikanske flagget.

Spillergruppen er per januar 2010 ikke bekreftet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Philadelphia Independence – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om fargevalget
***Psalidoma*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, avlangt ovale, halvblanke, lyst rødbrune skjoldbiller. Sett fra siden er de kjegleformede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" litt framskytende. Oversiden er kraftig punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Psalidoma*** Spaeth, 1899
							+ *Psalidoma contracta* Spaeth, 1926
							+ *Psalidoma holubi* Spaeth, 1899
							+ *Psalidoma knirschi* Spaeth, 1919
							+ *Psalidoma oblonga* Spaeth, 1926

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Psalidoma* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Psalidoma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Psalidoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Psalidoma* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ruki Tobita** (født 7. mai 1999 i Tokyo) er en snøbrettkjører fra Japan. Han deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der han kom på 19.-plass.

Idrettskarriere
---------------

Tobita ble japansk mester i slopestyle i 2018, og han fikk sølv i big air under det japanske mesterskapet i 2017. Under VM i snøbrett 2019 kom han på 36.-plass i slopestyle, og under VM i freestyle og snøbrett 2021 kom han på fjerdeplass i big air.

Han kom på femteplass sammenlagt i verdenscupen i 2018/19 (Park&Pipe), og han kom på på sjuendeplass i sesongen 2019/20, der han vant verdenscupen i slopestyle. I verdenscupen 2020/21 kom han på 38.-plass totalt i Park&Pipe.

Under Vinter-OL 2022 kom han på 19.-plass i slopestyle.

Referanser
----------

1. 1 2  Olympics.com - *Ruki Tobita* Arkivert 7. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
2. ↑  FIS - *Ruki Tobita - Results*, besøkt 7. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruki Tobita – Olympedia Rediger på Wikidata
***Teppet faller*** (originaltittel: *La fin du jour*) er et fransk spillefilm fra 1939 regissert av Julien Duvivier. Foto er av Christian Matras.

Handlingsreferat
----------------

Monsieur St. Clair, en aldrende romantisk mann, har bestemt seg for å trekke seg tilbake fra teater-scenen. Men han sliter økonomisk, og reiser til et aldershjem for eldre skuespillere. Der møter han en rekke andre pensjonerte skuespillerne, som alle kjenner hverandre fra å ha jobbet de samme stedene gjennom mange år. En annen skuespiller, Marny, er en vemodig sjel, først og fremst fordi hans kone for mange år siden forlot ham for å ha en affære med Monsieur St. Clair, og døde av et selvpåført skuddskade. Som skuespiller var Marny strålende, men han fikk aldri den anerkjennelsen han fortjente. Han ble heller aldri like populær som St. Clair. Cabrissade, den tredje hovedpersonen i filmen, hadde hovedsakelig mindre roller i løpet av sin karriere, men fikk aldri muligheten til å spille hovedrollen.

Alle skuespillerne er avhengige av dette veldedige aldershjemmet. Cabrissade gleder seg imidlertid over å trosse ledelsens regelverk og finne på skøyerstreker både for ansatte og de andre beboerne. Men det beboerne ikke vet er at aldershjemmet er nesten konkurs, og ledelsen planlegger å stenge hele hjemmet. En 17 år gammel lokal kvinne blir forelsket i St. Clair. Hun ser på St. Clair som en berømt romantiker, ikke den pompøse selvopptatte mannen han er. 

Direktøren informerer dem om at aldershjemmet snart er nødt til å stenge. Beboerne må deles opp, og bli overført til forskjellige andre steder. Dette er skremmende for disse skuespillere, som ikke har noe til felles med vanlige mennesker. Ett par som har vært sammen i 35 år bestemmer seg for å gifte seg, for å sikre at de kan fortsette å bo sammen. Bryllupet finner sted, men i løpet av festen etterpå kunngjør direktøren at han har lykkes med å skaffe nødvendig finansiering for å holde hjemmet åpent. Det besluttes å sette opp et skuespill for de nye velgjøreren.

Skuespillere
------------

* Victor Francen som Marny
* Michel Simon som Cabrissade
* Louis Jouvet som Raphaël Saint Clair
* Madeleine Ozeray som Jeanette
* Alexandre Arquillière som Monsieur Lucien
* Jean Joffre som Philémon
* Arthur Devère som direktøren ved aldershjemmet.
* Charles Granval som Deaubonne
* Pierre Magnier som Laroche

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Teppet faller* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Teppet faller* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Teppet faller* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Teppet faller* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Teppet faller* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Teppet faller* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Teppet faller* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Tepperot** (*Potentilla erecta*) er ei flerårig mure i rosefamilien.

Tepperot blir fra 10 til 30 cm høy. Den skiller seg fra andre murer ved å kun ha fire kronblad, i motsetning til de andre murene som har fem. På grunn av at tepperot kun har fire kronblad, har den tidligere blitt klassifisert til en egen slekt (*Tormentilla*). Blomstene er gule og blomstrer fra mai til september. Stengler er opprette og tynne. Stengelblad store og trekobla med store tanna øreblad, på grunn av de store øreblada kan det se ut som bladene er femkobla. Rota er tjukk og inneholder en rød saft.

Tepperota er utbredt i hele Europa samt i Kaukasus og nordvest i Afrika. I Norge er den vanlig nord til Troms, sjelden lenger nord. På Hardangervidda vokser den helt opp til 1300 moh. Tepperota vokser i skog, slåtteeng og beitemark, myr og hei.

Salver laget av den tørkede rota har blitt brukt til å helbrede sykdommer og lidelser, hovedsakelig blødninger og diaré. Den har også blitt brukt som matkilde i uår og til å farge lær rødt. Navnet "teppe" betyr "tette", med andre ord planten "tetter" sår og løs avføring.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *tepperot* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *tepperot* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *tepperot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *tepperot* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *tepperot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *tepperot* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *tepperot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *tepperot* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Potentilla erecta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Potentilla erecta* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Potentilla erecta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Urtekildens planteleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
Mattagami-elva ved Smooth Rock Falls.
Kart over vassdraget til venstre og mot midten av kartbildet.
**Mattagami** er en elv som renner nordover i det nordlige Ontario, og munner ut i James Bay helt sør Hudson Bay, Canada. Den renner fra et sted nær byen Timmins, og videre nordover hvor den er oppdememt med et stort antall vannkraftverk før den renner sammen med Missinaibi, og deretter med den østlgie elva Abitibi hvor disse sammen danner Moose River som etter 104 km renner ut i James Bay.

Elvas lengde er 443 km, og nedslagsfeltet er 37 000 km². De viktigste sideelvene er *Groundhog* og lengre vest *Kapuskasing*.

Den fremste byen ved elva er Smooth Rock Falls, som krysses av Highway 634, og av Ontario Northland Railway som går sørover mot Ottawa og dessuten videre nordover til Hudson Bay via Abitibi-dalen. Elva ble utforsket av Hudson Bay Company og åpnet for pelshandel, etterhvert også for papirindustri, representert med *Tembec Malette Pulp Mill* som ble stengt i 2006.

De totalt sju vannkraftverkene i Mattagami-komplekset omfatter:

* **Øvre Mattagami**
* Wawaitin vannkraftverk – 11 MW
* Sandy Falls vannkraftverk – 5 MW
* Lower Sturgeon vannkraftverk – 14 MW
* **Nedre Mattagami**
* Little Long vannkraftverk – 133 MW
* Smoky Falls vannkraftverk – 52 MW
* Harmon vannkraftverk – 141 MW
* Kipling vannkraftverk – 157 MW

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mattagami River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart som viser kraftstasjoner langs elva - Ontario Power Generation.
* Topographic Map sheet 42H13 i Atlas of Canada fra *Natural Resources Canada*, åpnet 30. juni 2010.
* Mattagami Region Conservation Authority

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Mattancherry** (på malyalam: മട്ടാഞ്ചേരി) er et område i Kochi, India. Det sies at det opprinnelig var en gate med bare slaktere (sau) som etterhvert ble Muttoncherri, uttales: *mattancherry*, ergo: navnet «Mattancherry» kommer fra «Ancherry Mattom», eller *Namboodiri illam* som utenlandske handelsmenn uttalte som Matt-Ancherry, og som gradvis ble Mattancherry. Stedet ligger om lag 9 km fra Ernakulam. Det er hyppig buss og båtforbindelse til Mattancherry fra Ernakulam. Fergene starter fra Main Boat Jetty nær Subash Park i Ernakulam.

Turistattraksjoner
------------------

* Mattancherrypalasset
* Paradesisynagogen

Mattancherry er en del av Ernakulam-distriktet i Kerala. Det er en turistdestinasjon omgitt av backwaters dannet av Arabiahavet. Mattancherry var et handelssenter i dagens Mattancherry. Det ble befolket av folk fra ulike yrker og samfunnslag og fra forskjellige steder i India og utlandet. Folk har kommet og slått seg ned i Mattancherry fra bl.a. Goa, Tamil Nadu og Gujarat.

Tidligere hadde Mattancherry handelsforbindese med Ernakulam. Viktige varer var krydder bl.a. svart pepper, karri dessuten te. Mattancherry mistet etterhvert sin betydning da mange arbeidere i ulike bedrifter fikk ugrunnede ptoblemer med sine arbeidsgivere. Etterhvert overtok Ernakulam denne handelen da Mattancherry viste seg å bli for dyrt. I Mattancherry ligger også Paradesisynagogen (Indias eldste synagoge), videre Mattancherry Palace Museum, Mattacherry Pazhayannur Royal temple og Palliarakkavvu temple, også Venkatraman temple og Jain temple (kjent som MahajanWadi blant lokalbefolkningen) og moskéer. I Mattancherry Palace Museum er det våpen av ulike slag, som sverd, spyd og forskjellig annet som en kanon som ble brukt til å vokte grensene mot tidigere tiders inntrengere. Museet inneholder også portrettmalerier og veggmalerier. Nær muséet finnes et privat kinesisk fiskenett og en bussterminal ligger også her. Ved bussterminalen er det en brygge med båtforbidelse til Ernakulam, Fort Kochi og Willingdon Island (tidligere flyplassen). Her ligger også et marked hvor det finnes ulike sorter krydder samt forretninger med interiør-artikler.

Mattancherry er berømt for å ha en «Jødeby» i sin midte. Dette er et historisk sted og en del av India hvor de gamle jøder startet sin handel. Dette nabolaget er nå berømt for sine antikvitetsbutikker. Det jødiske palass og den jødiske synagoge som er to berømte landemerker befinner seg her.

Attraksjoner
------------

* International Tourism Police Museum at MattancherryInternational Tourism Police Museum at Mattancherry
* Traditional Mattancherry Sweets GujarathiTraditional Mattancherry Sweets Gujarathi
* A Jain temple in MattancherryA Jain temple in Mattancherry

Referanser
----------

1. ↑  Abram, David. *The Rough Guide to Kerala* (2nd utg.). London, United Kingdom: Penguin Books. s. 181. ISBN 978-1-84836-541-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Oodinium*** er en gruppe mikroskopiske parasittiske fureflagellater. De lever på fisk i både salt- og ferskvann.
En av artene har også blitt observert på forskjellige nesledyr.
Verten utvikler vanligvis små gule eller gylne støvaktige prikker på hodet, finnene og kroppen.
*Oodinium* kan ligne på hvitprikk, men prikkene er mindre, og gule.

I ett av stadiene svømmer parasitten rundt og leter etter en passende vert. Den fester seg til huden på verten og danner et hardt skall som beskytter den mot det ytre miljøet mens den eter på fiskens hudceller. Dette er cystestadiet som er synlig på fisken. Etter noen få dager synker cysten til bunnen hvor den slipper ut en ny generasjon av frittsvømmende parasitter. Den må da finne en vert innen 48 timer, ellers vil den dø.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oodinium* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Oodinium* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oodinium* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Oodinium* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Oodinium* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*