recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**James Cline Quayle** (født 25. mai 1921 i Joliet i Illinois, død 7. juli 2000 i Wickenburg i Arizona) var en amerikansk aviseier. Han var far til Dan Quayle, USAs visepresident fra 1989 til 1993.

Han var sønn av Robert Harwood Quayle og Marie Cline. Han gikk college ved DePauw University, hvorpå han i 1943 vervet seg til United States Marine Corps. Han tjenestegjorde under stillehavskrigen. Etter krigen giftet han seg med Corrine Pulliam, datter av mediemagnaten Eugene C. Pulliam og Martha M. Ott. Paret fikk fire barn, deriblant senere visepresident Dan Quayle, oppkalt etter en av Quayles soldatkamerater. James C. Quayle kom inn i avisbransjen gjennom svigerfaren, og kom til å eie flere aviser selv, deriblant *Huntington Herald-Press* i Indiana og *Wickenburg Sun* i Arizona.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Edward, Wong (10. juli 2000). «James Quayle, 79, Chairman Of Indiana Newspaper Group». *The New York Times* **(engelsk)**. Besøkt 28. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Laksefjordskatten** er navnet på et arkeologisk funn som ble gjort sommeren 1929 i Vestre Eikvik i Laksefjorden i Finnmark. Samen Erik Johnsen fant under en stein på sin eiendom én stor og fem mindre gullringer, et gullsmykke og en armring av sølv sammen med noen beinrester. Han solgte skatten i 1929 til fiskeskipper og kaptein Lars Ask fra Ålesund for 5 kroner og to kasser sild. Ask solgte skatten videre i 1931 til Aalesunds Museum for 1050 kroner etter at den av Oldsaksamlingen var taksert til en metallverdi på 950 kroner, det er 408 gram gull i skatten. Man antar at gjenstandene er fra folkevandringstiden, vikingtiden eller tidlig middelalder.

Omstridt
--------

Skatten ble utstilt i Ålesund sommeren 2008. I 1970 var den utstilt på Tromsø Museum. Gamvik museum vil gjerne ha en kopi av skatten eller aller helst ha den tilbakeført til kommunen hvor den ble funnet. I utgangspunktet var loven slik da skatten ble funnet, at dette var Statens eiendom. Men det visste ikke finneren, så han solgte den. Og etter 80 år mener noen at Staten ikke kan ekspropriere funnet, kravet om statlig eierskap er foreldet. 

Allerede i 1938 tok arkeologen Guttorm Gjessing til orde for at funnet burde deponeres i Tromsø og beklaget at Tromsø Museum ikke hadde penger til å løse ut Laksefjordskatten, så den befinner seg derfor fremdeles i Ålesund.

Eksterne lenker
---------------

* *Tre museer strides om Laksefjordskatten* Artikkel i Sunnmørsposten 8. februar 2008 basert på en tekst fra NTB[*død lenke*]
Skilt ved Sveriges riksgrense.
120 km/t er fartsgrensen på noen motorveier som E6 Varberg–Laholm
**Fartsgrenser i Sverige** er i grunnen 50 km/t i tettbygd strøk, 70 km/t utenfor tettbygd strøk og 110 km/t på motorveg. Mange veier har andre fartsgrenser. Både generelle og særskilte fartsgrenser er angitt med forbudsskilt, og strekker seg fra 30 til 120 km/t. Særskilte fartsgrenser fastsettes utenfor tettbygd strøk av länsstyrelsen (fylkesmannen) og innenfor tettbygd strøk av kommunene. På hovedveger er fartsgrensen normalt 80 km/t utenfor tettbygd strøk.

Fartsgrensene er skiltet med skilt med gul bakgrunn, som ellers ser ut som de i andre europeiske land. Det er ingen "slutt på fartsgrense"-skilt, i motsetning til de fleste andre land i Europa. Alle fartsgrenser er skiltet med den faktiske fartsgrensen.

Historikk
---------

Generelle fartsgrenser ble avskaffet i 1930, men privatbilismens framvekst i etterkrigstiden medførte en økning i antall ulykker.[] I 1955 ble generell fartsgrense gjeninnført i tettbygd strøk (50 km/t), i 1967 også utenfor tettbygd strøk (70 km/t). Fartsgrensene 30, 50, 70, 90 og 110 km/t ble innført i 1971 og ingen andre var mulige. Under denne perioden hadde de fleste hovedveier 90 km/t unntatt Norrland der de fleste hadde 110 km/t. I 2008 ble alle grenser fra 30 til 120 mulige i 10-intervall i lovgivningen. Etter de ble mange hovedveier senket fra 90 til 80 og alle 110-veier uten midtdeler senket til 100. Noen motorveier fikk 120.

Referanser
----------

1. ↑  Trafikförordning (1998:1276) Se 3 kap 17 §

Eksterne lenker
---------------

* Trafikförordning (1998:1276) hos *lagen.nu* (svensk)
* «Hastighetsgränser Sverige». Europeiska kommissionen. Transport och rörlighet - trafiksäkerhet. (svensk)

| * v
* d
* r
Fartsgrenser i Europa |
| --- |
| Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Hviterussland **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Republikken Makedonia **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Østerrike |
**Steinar Supphellen** (født 15. juni 1939, død 1. mai 2023) var en norsk historiker. Han var professor ved Institutt for historie ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim, og var i flere år instituttleder samme sted. Hans forskningsinteresser var innen norsk og europeisk historie 1500–1800, politisk og administrativ historie, sosial- og skolehistorie, byhistorie og kirkehistorie. Han var preses i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) 2005–2010.

I 2004 ble Supphellen tildelt SINTEFs pris for fremragende pedagogisk virke.
I 2015 mottok han, sammen med professor Kristian Fossheim, DKNVS' høyeste utmerkelse, Gunnerusmedaljen, for sitt arbeid med selskapets 250-årsjubileum.

Referanser
----------

1. ↑   nekrolog, «Steinar Supphellen ble en legendarisk universitetslærer», besøkt 24. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sande, Bård (9. mars 2015) «Vi kan ikke være redde for livet selv». I: *Adresseavisen*, s. 44

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Steinar Supphellen i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Steinar Supphellen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Lakselord** er en betegnelse brukt om deler av den engelske overklassen, adelsmenn og lorder, som kom til Norge som turister for å fiske laks i norske elver og jakte norsk vilt. Fra midten 1800-tallet av reiste velstående engelske adelsmenn og deler av aristokratiet til Norge for å bedrive laksefiske i norske elver, hvor de gjerne var karakterisert av sine tweedantrekk. I tillegg til den engelske overklassen reiste også andre europeiske adelige til Norge for sportsfiske på 1800-tallet og tidlig 1900-tall.

I dag er det få «lakselorder» igjen, rundt et par, hovedsakelig grunnet endringer i norsk elvefiske de siste tjue årene, og økt konkurranse fra Island og Russland.

«Lakselordenes» betydelige reisefølger og rikdom har opp gjennom historien vært viktig økonomisk for mange mindre norske bygder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Guddal, Silje Kristin; Gudvangen, Vidar (2. august 2011). «Ein av dei siste lakselordane». NRK. NRK. Besøkt 11. februar 2017.
2. ↑  Staavi, Tom (5. juni 2015). «Lakselord for en dag». vg.no. Verdens Gang. Besøkt 11. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av tilknyttet «lakselorder» hos digitaltmuseum.no
**Steinar Mediaas** (født 2. desember 1946, død 24. juni 2017 i Oslo) var en norsk journalist, redaktør, kommentator og programleder. Han ble tilknyttet NRK i 1973 og var reporter og programleder i *Dagsrevyen* fra 1974 til 1988.

I 1988 ble Mediaas ansatt som informasjonsdirektør i industrikonsernet Elkem, og var deretter informasjonssjef i Utenriksdepartementet fra 1991 til 1994. Fra 1996 til 2000 ledet han programmet *Økotrim* i NRK. I NRK sto han ellers bak flere dokumentarproduksjoner. I 2006 ble han ansatt som økonomiredaktør i NRK. I de senere år arbeidet han som økonomikommentator i NRKs ulike nyhetsprogrammer.

Mediaas døde på Lovisenberg hospice etter lengre tids kreftsykdom.

Referanser
----------

1. 1 2  «Steinar Mediaas er død». *NRK*. 25. juni 2017. Besøkt 25. juni 2017.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steinar Mediaas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Steinar Mediaas på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***A Relic of Old Japan*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Reginald Barker og Thomas H. Ince.

Handling
--------

Baron Yoshoto, en gammel samurai fra Japan, liker overhodet ikke at sønnen Koto skal reise til USA for å fullføre utdannelsen sin - men faren blir til slutt overtalt. Koto tar farvel med kjæresten sin, og lover faren at han aldri skal bli påvirket av amerikanske skikker eller livsstilen deres. Men han lover å returnere til hjemlandet, som en ekte samurai. Ett år senere møtes Koto og Jim Wendell, en kjeltring og lurendreier.

Wendell introduserer Koto for en søt ung kvinne, Annette Walsh, og de ender opp med å gifte seg. Når Baron Yoshoto får høre om Kotos ekteskap, gjør han sønnen sin arveløs. Men Annette, som bare hadde giftet seg med Koto fordi han kom fra en velstående familie, forlater ham snart - og hun blir i stedet sammen med Jim Wendell. Koto følger etter dem, og kveler Annette til døde.

Skuespillere
------------

* Tsuru Aoki som Katuma.
* Sessue Hayakawa som Koto.
* Gladys Brockwell som Annette Walsh.
* Frank Borzage som Jim Wendell.
* Mr. Yoshida som Baron Yoshoto.
* Henry Kotani.

Referanser
----------

1. ↑  A Relic of Old Japan

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Relic of Old Japan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Relic of Old Japan* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Gilbert Abbott à Beckett** (født 9. januar 1811 i London, England, død 30. august 1856 i Nord-Pas-de-Calais, Frankrike) var en britisk humorist og advokat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av en advokat, og tilhørte en familie som hevdet å være direkte etterkommere av Thomas Becket som var erkebiskopen av Canterbury på 1100-tallet. Han ble utdannet ved Westminster School.

### Karriere

Han begynte som advokat ved The Honourable Society of Gray's Inn i London i 1841.

Beckett redigerte tegneserien *Figaro in London* og var en av de opprinnelige ansatte i magasinet Punch, som han leverte bidrag til frem til sin død. Han virket også som journalist i aviser som *The Times* og *The Morning Herald*. Han bidro med en rekke humoristiske artikler til *The Illustrated London News*, og i 1846 var han en av bidragsyterne til *The Almanack of the Month*. som senere ble samlet i tobindsverket *The Comic Almanack.*

Han virket også som dramatiker, og skrev næmere 60 skuespill. Deriblant dramatiserte han flere av Charles Dickens' kortere fortellinger, i samarbeid med humoristen Mark Lemon. Beckett er kanskje mest kjent som forfatter av verk som *Comic History of England*, *Comic History of Rome*, *Comic Blackstone*.

Sammen med sin kone, den kjente komponisten Mary Anne à Beckett (født Glossop), som døde i 1863, skrev han to operaer; hun komponerte musikken og han skrev librettiene.

Han døde 45 år gammel i Boulogne-sur-Mer i Frankrike. Dødsårsaken var tyfoidfeber. Han ble gravlagt på kirkegården Highgate Cemetery.

Familie
-------

Hans eldre bror, William à Beckett (1806–1869), ble overdommer i Victoria, Australia. Han var far til to andre viktorianske forfattere, Gilbert Arthur à Beckett og Arthur William à Beckett.

Annet
-----

Et portrett av ham, malt av kunstneren Charles Couzens i 1855, befinner seg i National Portrait Gallery i London.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65x3g5v, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3  «Gilbert Abbott à Beckett». *Oxford Reference - www.oxfordreference.com* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2019.
6. 1 2 3 4 5  LLC, Revolvy. «"Gilbert Abbott Ã Beckett" on Revolvy.com». *www.revolvy.com* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2019.
7. ↑  «Books by á Beckett, Gilbert Abbott». *Project Gutenberg* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2019.
8. ↑  «á Beckett, Gilbert Abbott (1811-1856), comic writer and police magistrate». *Oxford Dictionary of National Biography - www.oxforddnb.com* **(engelsk)**. doi:10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-26. Besøkt 25. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
***Alocypha*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En liten (2,5 millimeter), avlang-oval, blank, gulbrun jordloppe med en mørk stripe langs sømmen på dekkvingene. Antennene er tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, dekkvingene litt rundede og hvelvede. Beina er forholdsvis korte og kraftige med fortykkede lår på bakbeina.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter. *Alocypha bimaculata* er et alvorlig skadedyr ved dyrking av sesamfrø.

Utbredelse
----------

Arten lever i Sørøst- og Sør-Afrika (Tanzania, Malawi, Mosambik, Botswana, Zambia, Namibia og Sør-Afrika).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **jordlopper**, Alticinae Newman, 1834
					- stammen Alticini
						* + Slekten ***Alocypha*** Weise, 1911
								- *Alocypha bimaculata* (Jacoby, 1903)
								- *Alocypha litura* Weise, 1911

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alocypha* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Charalampos (Haris) Tzoulis** (født 27. desember 1979 i Athen) er overlege og professor i nevrologi og nevrogenetikk. Han er leder for forskningsgruppen Neuromics og meddirektør for Neuro-SysMed senter for klinisk behandling av og forskning på nevrologiske sykdommer, ved Universitetet i Bergen og Haukeland Universitetssykehus, finansiert av Norges forskningsråd. I 2022 etablerte han K.G. Jebsen-senteret for Parkinsons sykdom, med finansiering fra stiftelsen Kristian Gerhard Jebsen. Senterets overordnede mål er å skape nye muligheter for diagnostikk og behandling av Parkinsons sykdom.

Bakgrunn
--------

I 2010 oppnådde professor Tzoulis sin doktorgrad ved Universitetet i Bergen med prosjektet *Clinical and molecular studies of mitochondrial DNA polymerase gamma (POLG) associated disease*. Tzoulis er professor i nevrologi og nevrogenetikk ved Klinisk institutt 1 ved Universitetet i Bergen, og har også en bistilling ved Haukeland universitetssykehus. Som en klinisk nevrolog er professor Tzoulis en ekspert på bevegelesforstyrrelser og nevrodegenerasjon, herunder demens og parkinsonisme. Han leder forskningsgruppen *Neuromics*, som fokuserer på å utforske mitokondrial dysfunksjon sin rolle i Parkinsons sykdom, og gjennom det søke å forbedre pasientdiagnostikk og utvikle nevrobeskyttende behandlinger. Han har blant annet mottatt et karrierestipend fra Helse Vest (2014-2018), et rekrutteringstipend fra Trond Mohn stiftelse (2017-2021) og flere utmerkelser for fremragende forskning (for eksempel Falchs Juniorpris i 2018).

### Neuro-SysMed

Professor Tzoulis er Neuro-SysMeds meddirektør, leder for nevrodegenerasjonsforskning og Principal Investigator for Parkinsons sykdom.

Referanser
----------

1. 1 2  «Translational and Clinical Research Unit for Parkinson’s disease - PI Charalampos Tzoulis» **(engelsk)**. Besøkt 26. mars 2022.
2. ↑  «Forskningssentre for klinisk behandling». *www.forskningsradet.no* **(norsk)**. Besøkt 26. mars 2022.
3. ↑  «Stiftelsen Kristian Gerhard Jebsen | Nytt K.G. Jebsen-senter ved UiB skal forske på Parkinsons sykdom». Besøkt 26. mars 2022.
4. ↑  «Etablerer forskningssenter for Parkinsons sykdom i Bergen». *Dagens Medicin* **(norsk)**. Besøkt 26. mars 2022.
5. ↑  «Charalampos Tzoulis awarded prize for "Best PhD 2010"». *University of Bergen* **(engelsk)**. Besøkt 26. mars 2022.
6. ↑  «Helse Vests første karrierestipend går til ung forskar hos K1». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 26. mars 2022.
7. ↑  «Trond Mohn Stiftelse | Charalampos Tzoulis» **(engelsk)**. Besøkt 26. mars 2022.
8. ↑  «Fakultetets dag 2018». *Universitetet i Bergen*. Arkivert fra originalen 25. mars 2022. Besøkt 26. mars 2022.
9. ↑  «Organization». *Neuro-SysMed* **(engelsk)**. Besøkt 26. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** ORCID **·** CRIStin
 |
**Oslo Grand Prix** er et sykkelritt som arrangeres i Oslo sentrum, første gang arrangert i 2009. Rittet er av typen kriterium, og er et showritt som samler noen internasjonale stjerner, men mest norske syklister. Både i 2009 og 2010 var det ifølge politi og arrangør rundt 40 000 mennesker og så på rittet.

Det sykles en sløyfe som er én kilometer lang med start og mål i Karl Johans gate. Denne sykles rundt og rundt i én time. Ved tekniske problemer har en syklist lov til å stå av en runde for å få hjelp med sykkelen, for så å fortsette fra samme plass han hadde før han stod av.

I 2009 deltok Lance Armstrong, og i 2010 Andy Schleck. I 2012 deltok blant andre Mark Cavendish og Peter Sagan.

I forbindelse med arrangementet er det og i forkant et eget Tour of Norway for kids arrangement. Samt at det samles inn penger til Kreftforeningen og de vil og få et eventuelt overskudd av arrangementet.

Tidligere vinnere av Oslo Grand Prix
------------------------------------

* 2009 Norges flagg Thor Hushovd
* 2010 Norges flagg Edvald Boasson Hagen
* 2012 Storbritannias flagg Mark Cavendish

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Norske showritt i landeveissykling |
| --- |
| Sykling | 
* Grimstad Sykkelfestival
* Oslo Grand Prix
* Sandefjord Grand Prix
* Sørlandet Grand Prix

 | Norges flagg |
***His Mother's Boy*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Victor Schertzinger.

Handling
--------

Matthew Denton er et produkt av en landsby i New England. Faren hans var en fremtredende forretningsmann som mot slutten av livet hadde oppmuntret en rekke av sine med-borgere til å investere i Centipede Company, eiere av et oljefelt i Texas. Matthew bor sammen med moren sin, en enke. Men aksjen gir alle indikasjoner på å være verdiløs, på grunn av alt for lav produksjonskapasitet.

Flere innbyggere ringer til Matthew sin mor, og fordømmer hennes avdøde ektemann for å ha overtalt dem til å kjøpe aksjene. Matthew overhører tiraden, kommer til morens hjelp og erklærer at ingen skal tape en krone på denne investeringen. Han ønsker å reise til Texas for å selv arbeide på oljefeltene, og til slutt håper han å betale ut alle investorene fra hjem-stedet. Men han opplever også en rekke spennende eventyr og problemer underveis.

Skuespillere
------------

* Charles Ray som Matthew Denton.
* Doris May som Mabel Glenny.
* William Elmer som Banty Jones.
* Josef Swickard som Tom Glenny.
* Jerome Storm som Jimmie Noonan.
* Gertrude Claire som Mrs. Denton.
* Lydia Knott som Mrs. Glenny.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  HIS MOTHER'S BOY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Mother's Boy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Mother's Boy* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *His Mother's Boy* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Chapultepec-slottet** (spansk: **Castillo de Chapultepec**) er et slott på Chapultepec-høyden i Mexico by. Det ble bygd for å fungere som bolig for den spanske visekongen Bernardo de Gálvez i 1785. Bygginga ble starta samme året. Slottet er i barokkstil. Fra 1884 til 1939 fungerte det som presidentbolig, helt til Los Pinos tok over denne funksjonen. Slottet huser i dag Mexicos historiske museum.

Chapultepec-slottet
Chapultepec-slottet i enden av Paseo de la Reforma Foto: Haakon S. Krohn 
I de første årene av landets selvstendighet var slottet ute av bruk, til det i 1833 ble gjort til Mexicos militærakademi. Fjorten år senere ble det åstedet for slaget ved Chapultepec, da det ble inntatt av soldater fra United States Marine Corps 14. september 1847 under den meksikansk-amerikanske krigen. Kadettene gjorde innbitt motstand mot angriperne, og da de fikk ordre om å trekke seg tilbake, valgte seks av dem å bli for å kjempe til siste mann. Ifølge legenden skal den siste av dem ha svøpt det meksikanske flagget rundt seg før han kastet seg utfor klippen, for å unngå at flagget skulle bli fiendens bytte. De seks kadettene, fra 13 til 19 år gamle, er i ettertid blitt nasjonalhelter – «gutteheltene» eller *Los Niños Héroes*.

Keiser Maximilian gjorde slottet til sin residens i 1864, og i den forbindelse ble det satt i stand, utvidet og modernisert. På den tid lå det langt utenfor hovedstaden, og keiseren beordret anlegget av en bred aveny til å forbinde slottet med Mexico by. *Keiserinnens promenade* ble etter gjeninnføring av republikken kalt Paseo de la Reforma. 

Etter keiserdømmets fall ble slottet stående ubrukt i flere år, inntil det i 1876 ble gjort til astronomisk observatorium. President Porfirio Díaz gjorde det til presidentbolig i 1882.

Eksterne lenker
---------------

* Historisk museums offisielle hjemmeside
* Informasjon om slottet Arkivert 18. oktober 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Haaken Christian Mathiesen** (født 24. februar 1827, død 10. september 1913) var en norsk godseier og trelasthandler. Han var medeier i Tostrup & Mathiesen, og overtok fra 1892 hele firmaet, som fikk navnet Mathiesen Eidsvold Værk året etter.

Han var sønn av Mogens Larsen Mathiesen (1799–1875), som hadde etablert Tostrup & Mathiesen sammen med Christopher Tostrup  i 1842. Faren hadde vært en inaktiv partner i firmaet, som i praksis ble ledet av Tostrup. Haaken C. Mathiesen gikk derimot tidlig aktivt inn i ledelsen av firmaet og spilte en stadig viktigere rolle, særlig etter at Tostrup trakk seg mer tilbake fra den daglige ledelsen. I 1892 kunne han kjøpe ut Tostrupfamiliens andel på 50% av firmaet, muligens i tråd med en eldre avtale.

Han eide Linderud gård fra 1875 til 1891, da den yngste sønnen Christian Pierre Mathiesen overtok gården. Sønnen Haaken L. Mathiesen overtok Mathiesen Eidsvold Værk i 1895.

Utmerkelser
-----------

* Kommandør av Dannebrogordenen
* Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. ↑  Sejersted, Francis (2003). «Haaken C Mathiesen». I Helle, Knut. *Norsk biografisk leksikon*. 6. Oslo: Kunnskapsforlaget.
2. ↑  Francis Sejersted, *Den gamle bedrift og den nye tid: 1842–1895*, s. 264, Oslo, Dreyer, 1979

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Rødmus** (*Myodes rutilus*) har som navnet antyder en rødbrun pels. Den er en svært nær slektning av klatremusa, som også er rødbrun på ryggen. Rødmusa kan skilles fra klatremusa bl.a på en litt kortere hale. For øvrig har de to artene nesten helt adskilte utbredelsesområder i Norge, så forvekslingsfaren er ikke så stor her. Rødmusa er utbredt fra Vesterålen og nordover. Slektskapet mellom de to artene er så nært at man kan få dem til å krysse seg med hverandre i fangenskap.

Også i levevis minner rødmusa om klatremusa. Den er bl.a. en utmerket klatrer og finner en del av føden oppe i trær. Den er hovedsakelig en planteeter, med forkjærlighet for bl.a. knopper, frø og bær. Den tar imidlertid også noe insekter og andre smådyr, og den kan til og med ta små fugleegg. Om vinteren spiser den en god del bark og skjegglav oppe i trærne. Et typisk merke etter rødmusas beiting er nedkastede småkvister som mangler endeknopp.

Rødmusbestanden varierer vanligvis sterkt i løpet av en tre-fire-års periode, slik som mange andre smågnagerbestander. Fruktbarheten hos hunnene varierer i takt med dette, slik at de er minst produktive når bestandstettheten er størst. Da er det vanlig med bare ett kull pr. hunn i løpet av hele sommerhalvåret. I andre år kan hunnene få opptil fire kull på en sesong, og med fire til ni unger pr. kull er de da svært produktive. Det er påvist yngling hos rødmus i januar, men dette er trolig sjelden. Voksne hunner okkuperer et leveområde som de forsvarer mot andre voksne hunner. Om vinteren kommer rødmusa ofte inn i hus.

Rødmusene på en del øyer på Finnmarkskysten skiller seg så markert fra hovedbestanden, bl.a i størrelse, at de av noen regnes som en egen underart (rase). En teori går ut på at disse dyrene er etterkommere etter rødmus som levde på isfrie deler av Finmarkskysten i siste istid, men det finnes ikke noe bevis for dette.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rødmus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Rødmus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Rødmus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Rødmus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Rødmus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Rødmus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Myodes rutilus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Myodes rutilus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Pattedyratlas (Norsk Zoologisk Forening)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Haakon Aars** (født 31. mai 1941) er en lege og sexolog med spesialisering innenfor psykiatri og klinisk sexologi. Han var den første legen i Norge som hadde en definert stilling som sexolog på et sykehus, og har særlig erfaring rundt mannlig seksualitet og mangfold. Han er også kjent for å være en underviser, lærebok- og artikkelforfatter som gjennom flere tiår har jobbet med folkeopplysning via TV, magasiner, aviser og på nett som lege og terapeut. Han er i tillegg en profilert foredragsholder som bruker humor som pedagogisk virkemiddel.

Som lege og homofil begynte han å engasjere seg i kampen om forebygging av hiv og aids som dukket opp på tidlig 80-tallet. I et intervju med Skeivt Arkiv, en del av *Seksjon for spesialsamlinger* ved Universitetsbiblioteket i Bergen, forteller han om sin første direkte opplevelse av viruset hvor en venn etter å ha kommet hjem fra USA hadde blitt smittet. Denne personlige opplevelsen i tillegg til at flere andre i hans skeive nettverk begynte å bli smittet var viktige faktorer som underbygget hans arbeid om å forebygge sykdom av viruset. 

Hans innsats og engasjement ble i 2006 belønnet med *Pluss-prisen* fra HivNorge, som omtaler Haakon som "en varm og engasjert person" og at han har "menneskelighet og tilstedeværelse, kunnskap og empati". Han har også blitt tildelt *Tabu-prisen* fra Rådet for psykisk helse for å ha avslørt til pressen om kritikkverdige forhold ved sykehuset han jobbet på.

Utdrag fra livsminneintervju med Aars av Skeivt arkiv.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Aars, Haakon 1941-, besøkt 17. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Proff, besøkt 17. april 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Haakon Aars (født 1941)». *Skeivt arkiv*. 23. november 2017. Besøkt 14. april 2022.
4. ↑  «Haakon Aars». *Nytfestivalen*. Besøkt 14. april 2022.
5. ↑  «Sexolog – litt etter Robin Hood-prinsippet». *HivNorge*. 19. september 2014. Besøkt 14. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Oslo Handelskammer** eller **Oslo Chamber of Commerce** (OCC) er en privat medlemsorganisasjon for norske bedrifter med formål å støtte internasjonal forretningsvirksomhet gjennom nettverksbygging, kompetanseheving og rådgivning.

Historien
---------

Kristiania Handelskammer ble etablert av 33 næringsorganisasjoner fra handel, skipsfart, industri samt bank og finans. Handelskammer ble samlokalisert med Oslo børs. I 1925 ble navnet endret til **Oslo Handelskammer**.

Opprinnelig var hovedoppgavene for Oslo Handelskammer lobbyvirksomhet på vegne av næringslivet i Oslo særlig innen kommunikasjoner, havneutbygging og transportutbygging. I takt med samfunnsutviklingen begynte handelskammeret å legg vekt på internasjonalisering av næringslivet.

Ved siden av å betjene næringslivet i Oslo har Oslo handelskammer også vært pådriver for å utvikle andre deler av den norske handelskammerbevegelsen. Den norske avdelingen av International Chamber of Commerce (ICC) ble etablert i 1922, og Det norske Handelskammerforbund i 1990. Gjennom Det norske Handelskammerforbund har Oslo handelskammer samarbeid med andre norske handelskamre og næringsforeninger.

I 2014 endret Oslo Handelskammer navn til Oslo Chamber of Commerce. Oslo Chamber of Commerce er gjennom sitt medlemskap i International Chamber of Commerce ICC tilknyttet et nettverk]for næringslivet med World Chambers Federation (WCF) som omfatter 12 000 handelskamre.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Yngve Nilsen (2008). *Oslo handelskammer gjennom 100 år*. Oslo Handelskammer. s. 101.

Eksterne lenker
---------------

* 
* http://www.inn.chamber.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Rødovre Mighty Bulls** (RMB) er en dansk ishockeyklubb fra Rødovre som spiller i danske Superisligaen. Rødovre Mighty Bulls er den professjonelle elitesatsingen til *Rødovre Skøjte- og Ishockey Klub* (RSIK). Klubben spiller sine hjemmekamper i Rødovre Centrum Arena hvor det er plass til 3600 tilskuere.

RMB og RSIK har til sammen vunnet det danske mesterskapet seks ganger: i 1978, 1983, 1985, 1986, 1990 og etter 1999. De har også tatt sølv i 1979, 1981, 1982, 1991 og 2001 samt bronse i 1987, 1992, 1993 og 2013. I 2007 vant den danske cupen (pokalturnering) etter en seier over Odense Bulldogs i finalen. Klubbens største rivaler Herlev Eagles og Rungsted Seier Capital.

Moderklubben RSIK er kjent for sitt talentarbeid og har fostret flere store spillere som Morten Madsen, Mads Bødker, Sebastian Dahm, Jesper Jensen Aabo, Mathias Bau Hansen og ikke minst NHL-spillerne Jannik Hansen, Lars Eller og Mikkel Bødker.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rødovre Mighty Bulls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark


| * v
* d
* r
Superisligaen 2022/23 |
| --- |
|  | Aalborg **·** Esbjerg **·** Frederikshavn **·** Herlev **·** Herning **·** Odense **·** Rungsted **·** Rødovre **·** SønderjyskE | Danmarks flagg |
Masker fra Sanxingdui
Fylkets beliggenhet i Sichuan
**Guanghan** (kinesisk: 广汉; pinyin: *Guǎnghàn*) er et kinesisk byfylke i byprefekturet Deyang i provinsen Sichuan. 

Befolkningen var på 579 579 innbyggere i 1999.

Næringsveier
------------

De viktigste næringsveier er turisme, farmasøytisk produksjon og bygningsmaterialer. Turistene kommer stort sett på dagsturer fra Sichuans hovedstad Chengdu knapt 40 kilometer sønnenfor for å besøke museumsområdet ved det epokegjørende arkeologiske utgravningsfeltet Sanxingdui. 

Regionen blir stadig mer industrialisert. Guanghan har også et universitet for flyvning, Kinas sivilluftfartsuniversitet, som utdanner en høy andel av Folkerepublikken Kinas piloter, flyveledere, kabinpersonal, luftfartsadministratorer og så videre. Det er, når undercampusene medregnes, det største høyere lærested for sivil luftfart i hele Asia.

Kulturminner
------------

Det arkeologiske funnstedet Sanxingdui ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Det antas at Sanxingduikulturen, inklusive en forløperkultur, eksisterte mellom 2800 og 800 f.Kr.. Funnene fra Sanxingdui har overrasket arkeologene fordi de oppviser en kunstnerisk stil som er fullstendig annerledes enn hva man ellers kjente fra kinesisk kunst fra den samme tiden.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***The Three Sisters*** er en film fra 1966 som bygger på Anton Tsjekhovs skuespill *Tre søstre*, regissert av Paul Bogart med Geraldine Page og Shelley Winters i hovedrollene.

Handling
--------

I en liten russisk by ved århundre-skiftet bor tre søstre (Olga, Irina og Masha) og broren deres Andrei, men de drømmer hele tiden om at de kanskje kan få muligheten til å tilbake til deres tidligere hjem i Moskva, hvor tilværelsen er langt mer sjarmerende og stimulerende for dem. Men foreløpig er de veldig misfornøyd med deres nye liv. En gruppe soldater fra den lokale militærposten gir dem litt selskap, men ingenting er nok til å erstatte forholdene i Moskva som de savner.

Andrei gifter seg med en provinsiell ung kvinne, Natasha, og han begynner å finne seg mer til rette i et liv med mye mindre mening enn han opprinnelig hadde håpet på. Natasha begynner å styre familien på hennes egen måte. Masha, selv om hun allerede er gift, lengter fremdeles etter noe mer. Hun begynner derfor en romanse med Vershinin, en hær-offiser med en syk kone. Til og med Irina, som er mest optimistisk av de tre søstrene, begynner etter hvert å vakle i drømmene sine - frem til tragedien til slutt inntreffer.

Rolleliste (utvalg)
-------------------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Geraldine Page | Olga |
| Shelley Winters | Natalja |
| Kim Stanley | Masha |
| Sandy Dennis | Irina |
| Kevin McCarthy | Vershinin |

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Three Sisters* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *The Three Sisters* på Allociné Rediger på Wikidata

Portal: Film
Fotografi av deltakere ved den første internasjonale fredskonferansen i Haag i 1899 hvor den første av de to konvensjonene ble drøftet
**Haag-konvensjonene av 1899 og 1907** er bestemmelser for krigføring på land som ble vedtatt på fredskonferanser i Haag i Nederland i 1899 og 1907, og en viktig del av humanitær folkerett.

Fredskonferansene ble avholdt på initiativ av den russiske tsar Nikolai II. Det egentlige formål med disse konferansene – å få gjennomført en avrustning i Europa – ble ikke oppnådd, men ved konferansene ble man enige om et antall konvensjoner som regulerer forholdene mellom de stridende parter i krig. Noen av disse konvensjonene er blitt uaktuelle på grunn av den tekniske utviklingen. Det gjelder for eksempel konvensjon nummer 14 om utkastning av sprengstoffer fra luftballonger. Andre Haag-konvensjoner er blitt avløst av Genèvekonvensjonene, mens atter andre fortsatt er gjeldende.

Som et bilag til Haag-konvensjon nummer 4 om regler og vedtekter for krig til lands finner man *Reglement angående regler og vedtekter for krig til lands*, hvor begrepet *krigsførende* defineres i kapittel 1. Deretter følger kapitler om krigsfanger, om syke og sårede (bestemmelsene er her avløst av bestemmelser i Genèvekonvensjon nummer 1 og 2), om midler til å skade fienden, herunder beleiringer og bombardementer, om spioner, om parlamentærer, om kapitulasjoner, om våpenstillstand og endelig om militære myndigheter på en fiendtlig stats territorium.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hague Convention of 1899 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zaken, Ministerie van Buitenlandse. «Convention with respect to the laws and customs of war on land». *treatydatabase.overheid.nl* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2016.
* Zaken, Ministerie van Buitenlandse. «Convention respecting the laws and customs of war on land». *treatydatabase.overheid.nl* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Fjernsynshuset** er en av NRKs fire sentrale bygninger på hovedkvarteret på Marienlyst. De andre hovedbygningene er Kringkastingshuset, Nyhetshuset og Glassgården.

Bakgrunn
--------

Bygningen er tegnet av Nils Holter og Jan Bauck. Byggearbeidene startet i 1963, og de første to studioene åpnet i 1969. Huset har to tilbygg, med betegnelsene N-fløy og G-fløy (oppført 1981–82).

For å feire åpningen sendte NRK Fjernsynet lørdag 17. mai 1969 programmet *Housewarming Party,* som var en timeslang rundtur i det nybygde Fjernsynshuset. Programleder var Erik Diesen. Programmet inneholdt innslag om byggingen av huset, samt underholdningsinnslag med artister som Dizzie Tunes, Lill-Babs, Ivar Medaas, Karin Krog og sanggruppen The Monn Keys (med blant andre Sølvi Wang, Per Asplin og Arne Bendiksen).

Bruksområder
------------

Fjernsynshuset rommer alle NRKs tv-studioer på Marienlyst og en rekke redaksjonelle lokaler, blant annet sportsredaksjonen. I tillegg rommer huset kostymelager, rekvisittlageret og hovedkontrollen for tv samt flere tekniske og administrative funksjoner.

N-fløyen huser NRKs tekniske vedlikeholdsfunksjoner. 

G-fløyens (garasjefløyens) første etasje inneholder en stor garasje for OB-bussene samt et teknisk lager. De andre etasjene inneholder redaksjonelle lokaler for Underholdningsavdelingens tv-produksjoner, blant annet *Lindmo*. Store deler av Dokumentar- og samfunnsavdelingen holder også til her. Aktualitetsprogrammet *Ekko* på NRK P2 produseres og sendes herfra.

Fjernsynshuset henger sammen med Nyhetshuset, der all produksjon av nyhetsprogrammer, både for tv og radio foregår. Fjernsynshuset er forbundet med Kringkastingshuset ved hjelp av en overbygd bro.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK Fjernsynshuset - Arkitektur N». *arkitektur-n.no*. 26. mai 2017. Arkivert fra originalen 2. februar 2019. Besøkt 2. februar 2019.
2. ↑  «NRK TV - Se *Housewarming party*» **(norsk)**. Besøkt 2. februar 2019.
3. ↑  NRK (29. august 2000). «Det hvite hus». *nrk.no*. Besøkt 7. september 2017.
4. ↑  Lie, Øystein (3. november 2016). «I Krinken og kroker». *www.dn.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. september 2017. Besøkt 7. september 2017.
5. ↑  «NRK TV - Se *Housewarming party*» **(norsk)**. 17. mai 1969. Besøkt 8. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* «Fjernsynshuset». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* *Housewarming Party* Underholdningsprogram i anledning åpningen av bygget, første gang sendt 17. mai 1969, tilgjengelig per 8. april 2018 på www.nrk.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Jordbro
**Jordbro** er et tettsted i Haninge kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 10 291 innbyggere.

Geografi
--------

Midt i Jordbro ligger det en jernbanestasjon på Nynäsbanan som deler Jordbro i retningen nord/sør.

I det sentrale Jordbro ligger det en del boligblokker, hovedsakelig bygd på 1960- og 70-tallet. Nord og sør for sentrum ligger det noen yngre villaområder. Øst for boligområdet passerer vei 73, som går mellom Stockholm og Nynäshamn. 

Vest for jernbanen ligger det et relativt stort industriområde, Jordbro företagspark, med flere lager- og industrilokaler av varierende størrelse. Blant annet er det hovedkontor og produksjonsanlegg for Coca-Cola samt distribusjonslager for Dagab, Lagena, Osram og Åhléns.

Service
-------

I Jordbro sentrum (cirka 300 meter øst for stasjonen) er det et helsesenter, tannlegevakt, apotek, to matbutikker og flere småforretninger, et par kaféer/restauranter og et bibliotek.

Historie og kultur
------------------

Regissøren Rainer Hartleb fulgte i over 30 år livet i flere familier i Jordbro. Arbeidet resulterte i flere dokumentarfilmer, for eksempel *Från en barndomsvärld* (1974) og *En pizza i Jordbro* (1994) som vant en Guldbagge.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 2. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jordbro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Haninge kommune i Stockholms län i Sverige |
| --- |
|  | Dalarö **·** Jordbro **·** Muskö **·** Stockholm (del av) **·** Väländan **·** Västerhaninge **·** Östorp och Ådran (del av) |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Guan Yu** (kinesisk: 關羽; pinyin: *Guān Yǔ*, født 162, død 219) var en general som tjente under krigsherren Liu Bei i slutten av Han-dynastiet og de tre rikers periode i det gamle Kina. Han spilte en stor rolle i borgerkrigen som førte til Han-dynastiets fall og la grunnlaget for Shu Han, som Liu Bei var den første keiseren av. Guan Yu, Liu Bei og Zhang Fei var kjent for å ha vært blodsbrødre.

Han er en av de best kjente kinesiske historiske figurer, og æres med templer i store deler av Øst-Asia. Den klassiske romanen *Beretningen om de tre kongedømmer* forteller utførlig om hans bragder, med åpenbare overdrivelser. Ved senere gjenfortelling og diktning er historiene blitt enda mer overdrevet. 

Maske av Guan Yu fra Qing-dynastiet.
Guan Yu har blitt gjort til guddom så tidlig som i Sui-dynastiet og blir fremdeles æret av kinesere, ikke minst i Hongkong. Mens legendefremstillinene ser ham som rettskaffen og lojal, har Guan Yu blitt karakterisert av noen historikere som arrogant og uorganisert, egenskaper som etter hvert ledet til hans nederlag for Sun Quan, kongen av Wu.

Guan Yu er tradisjonelt framstilt som kriger med rødt ansikt og langt skjegg. Skjegget blir nevnt i *Beretningen om de tre kongedømmer*, men det er mest sannsynlig at det røde ansiktet stammer av operaforestillinger hvor røde ansikt var tegn på rettskaffenhet og lojalitet. Ifølge folkehistorier brukte Guan Yu en *guandao* kalt *Grønn-drage-halvbueblad*, som ligner en hellebard. Den skal ha veid 82 *jin* (41 kg). En kopi av hellebarden i tre kan sees i keiser Guan-tempelet i Xiezhou fylke i Kina.

Dynasty Warriors (spill)
------------------------

Guan Yu er også en spillbar figur i Dynasty Warriors-serien av Koei, hvor hans valgte våpen er en *guandao*.

Se også
-------

* *Beretningen om de tre kongedømmer*
* Han-dynastiet
* Liu Bei

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guan Yu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 關羽 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell webside av Emperor Guan Temple i Xiezhou (Forenklet kinesisk)
* Internet Go Server's large version of Utagawa Kuniyoshi's boneshaving print

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC
 |
En Wolseley shooting-brake fra 1903
En Aston Martin DB5 Shooting Brake fra 1964
En Ferrari FF fra 2012
**Shooting-brake** er en karosseriutforming med historie tilbake til 1890-tallet da hestetrukne vogner ble brukt til å befordre jaktlag og deres utstyr og vilt.

De første personbilene bygget med denne karosseriutformingen ble fabrikkert tidlig på 1900-tallet i Storbritannia. Biltypen ble populær i England i 1920- og 1930-årene, og ble fabrikkert av bilprodusenter eller bygget om av karetmakere. Betegnelsen *shooting-brake* ble brukt vekslende med *estate car* (stasjonsvogn) fra 1930-årene, men ble etterhvert helt overtatt av sistnevnte betegnelse.

Siden 1960-årene har betegnelsen utviklet seg til å beskrive biler som blander elementer fra både stasjonsvogn og kupé, med eller uten referanse til den historiske bruken for jaktlag. På 1960- og tidlig på 1970-tallet produserte flere europeiske luksusmerker to-dørsversjoner av sine sportsbiler som *shooting-brake*. Etter et opphold fra midten av 1970-årene frem til begynnelsen av 2010-årene, fikk karosseristilen *shooting-brake* en renessanse.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2011. Besøkt 19. mai 2020.
3. ↑
4. ↑
**Jordbruksavtalen** er en avtale som inngås hvert år mellom staten og to bondeorganisasjoner, Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag, om rammevilkårene for det norske landbruket. De to bondeorganisasjonene opptrer på vegne av alle norske bønder, og alle bønder får ta del i ordningene som blir avtalt.

Avtalen fastsetter maksimalpriser for jordbruksvarer, andre økonomiske størrelser som påvirker jordbrukernes mulighet til å skaffe seg næringsinntekter, samt tilskudd til velferdstiltak slik som avløserordningen.

Forhandlingene om jordbruksavtalen kalles gjerne «jordbruksoppgjøret» og er regulert gjennom Hovedavtalen for jordbruket. Den første hovedavtalen ble inngått i 1950, med et tillegg tilført i 1984. I 1992 ble det så fremforhandlet en ny hovedavtale. Varigheten av jordbruksavtalen følger i prinsippet de store, toårige tariffavtalene ellers i det norske arbeidslivet. Hovedavtalen for jordbruket har bestemmelser om justeringsforhandlinger i avtaleperioden, og det blir derfor i praksis ført fullstendige forhandlinger hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  «Landbruksdirektoratet». Arkivert fra originalen 2. september 2017. Besøkt 26. juni 2017.
2. 1 2  Hovedavtalen for jordbruket på regjeringen.no
**Bund der Vertriebenen** (forbundet av fordrevne, ***BdV***) er en tysk organisasjon som representerer rundt 15 millioner mennesker som ble fordrevet fra sine hjem i Øst-Tyskland og andre deler av Sentral- og Øst-Europa av Stalin og regimene i bl.a. Polen og Tsjekkoslovakia etter annen verdenskrig. Organisasjonen ble grunnlagt i 1957 gjennom sammenslåing av Vereinigung der Landsmannschaften og Bund vertriebener Deutscher, som paraplyorganisasjon for et større antall organisasjoner, og har idag ca. 2 millioner medlemmer. Organisasjonen arbeider spesielt for rettighetene til ofrene for fordrivelsen, og har særlig vært engasjert i sosialt og kulturelt arbeid. Den finansieres bl.a. av den føderale regjeringen, og er en betydelig politisk kraft i Tyskland. Organisasjonen arbeider også spesielt for å fremme menneskerettigheter og mot alle former for etnisk rensning i alle deler av verden, og har tatt initiativet til menneskerettighetsstiftelsen Zentrum gegen Vertreibungen. Grunnlaget for organisasjonens arbeid er *Charta der deutschen Heimatvertriebenen* fra 1950. Årlig arrangerer organisasjonen Tag der Heimat, som fungerer som en halvoffisiell minnedag hvor de høyeste representantene for den tyske staten pleier å delta.

Presidenter
-----------

* Georg Baron Manteuffel-Szoege (CSU, VdL) og Linus Kather (GB/BHE, BvD) (1957–1959)
* Hans Krüger (CDU) (1959–1963)
* Wenzel Jaksch (SPD) (1964–1966)
* Reinhold Rehs (SPD, ab 1969: CDU) (1967–1970)
* Herbert Czaja (CDU) (1970–1994)
* Fritz Wittmann (CSU) (1994–1998)
* Erika Steinbach (CDU) (1998–2014)
* Bernd Fabritius (CSU) (2014–)

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
**Postsparebankmerker** ble benyttet av Postsparebanken (Norges Postsparebank) i perioden 2. januar 1950 til medio 1984 for markering av innskuddsbeløp i bankbøker.

Serier
------

Det eksisterer 29 forskjellige postsparebankmerker fordelt på to serier

Den første serien er på 14 forskjellige valører av postsparbankmerker og ble benyttet fra starten i 1950 frem til høsten 1971.
Den første serien med postsparebankmerker ble trykt i dyptrykk fra Emil Moestue AS i følgende valører i kroner: 1, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100, 200, 300, 500, 1 000, 2 000, 5 000.

Den siste serien av postsparebankmerker på 15 forskjellige valører ble tatt i bruk høsten 1971 og benyttet inntil merkene ble inndratt i 1984 da Postsparebanken gikk over til innskuddstempel samt maskinelle avtykk i bankbøkene.
Den siste serien postsparebankmerker ble trykt i ståltrykk fra Norges Banks seddeltrykkeri i følgende valører i kroner: 1, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100, 200, 300, 500, 1 000, 2 000, 5 000, 15 000.

Postsparebankmerker er et eget samleområde innen filateli.