recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dakisk skjellrustning fra Trajansøylen.
**Skjellrustning** er en tidlig form for rustning som består av et stort antall små skjell eller plater som er festet på et underlag av tøy eller lær slik at de overlapper hverandre som takstein. Skjellrustning ble brukt av krigere og soldater og noen ganger til og med hester fra en rekke forskjellige kulturer. Mange forskjellige materialer har blitt brukt. Blant de vanligere er skjell av jern, bronse, rålær eller lær, men også cuir bouilli, horn og til og med armert kartong ha vært brukt. De forskjellige materialene reflekterer først og fremst tilgangen på råmaterialer. En rustning med forgylte skjell fra skjelldyr ble gitt til Kong Georg III av Det britiske ostindiske kompani i 1820.

Kjente typer skjellrustning
---------------------------

Selv om mange kulturer har brukt skjellrustning er den særlig forbundet med området fra Midtøsten og østover. 

### Skyterne

Skytere brukte nesten utelukkende skjellrustning. Til og med leggskinner, skjold og hjelmer var ofte konstruert av overlappende skjell.

### Samaritanerne

Samaritanene brukte skjellrustning også for hestene sine.

### Romerne

Romerne brukte skjellrustning kalt *lorica squamata*. En egen type med en ribbe langs hvert enkelt skjell og noen ganger festet til en brynje under ble kalt for «fjærrustning», *lorica plumata* og mest brukt for offiserer. En spesiell klasse kavalerister kalt katafrakter brukt av flere stridende parter i Midtøsten hadde både hester og ryttere dekket fra topp til tå i rustning, vanligvis skjellrustning.

Referanser
----------

1. ↑  Johan Nicolay (2008): *Armed Batavians: Use and Significance of Weaponry and Horse Gear from Non-military Contexts in the Rhine Delta (50 Bc to Ad 450)*, Amsterdam University Press, ISBN 90-5356-253-2, ISBN 978-90-5356-253-6
2. ↑  De Backer, F. (2012). «Scale Armour in the Mediterranean Area during the Early Iron Age: from the IXth to the IIIrd Century BC». *Revue des Études Militaires Anciennes*. 5: 1-38. Besøkt 19. oktober 2015.
3. ↑  Goode, E. (30. mars 2015). «A Struggle to Save the Scaly Pangolin». The New York Times. Besøkt 19. oktober 2015.
4. ↑  Cernenko, E.V; McBride, A. (1983). *The Scythians, 700-300 BC*. London: Osprey Pub. ISBN 0850454786.
5. ↑  Brzezinski, R.; Mielczarek, M. (2002). *The Sarmatians, 600 BC-AD 450*. Oxford: Osprey Military. ISBN 184176485X.
6. ↑  Eadie, John W. (1967), «The Development of Roman Mailed Cavalry», *Journal of Roman Studies* **57** (1/2): 161–173, DOI:10.2307/299352, JSTOR 299352

Litteratur
----------

* Thordeman, Bengt (1941), «Stridsdräkten under forntid och medeltid«, i *Nordisk kultur*. Bonnier. 1941. s. 88-123.
***Jambhala*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En liten (4,7 - 5,3 millimeter), ganske bred, rødgul bladbille med svarte flekker, kroppen kledt med tynne pigger. Arten skiller seg fra de aller fleste andre Hispini ved sin kroppsform og farge. Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen, og består av 11 ledd. Pronotum har tre lange pigger på hver side. Dekkvingene er utvidete bakover med ca. 10 spisse pigger langs ytterkanten, bare ca. 8 pigger på ryggen, disse er omgitt av en svart flekk og 10-14 punktrader av grove punkter. Ulikt de fleste andre beslektede arter er deler av dekkvingene uten pigger.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne artens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Nepal og Bhutan.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Jambhala*** Würmli, 1975
							+ *Jambhala nekula* Wurmli, 1975

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Jambhala+<%2Fem>Wuermli+1975b%3A+377 Hispines of the World- *Jambhala**
* *Jambhala* på ITIS
* (en) *Jambhala* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Jambhala* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Jambhala* hos ITIS Rediger på Wikidata
Bomas beliggenhet
Boma sett fra festningen Shinkakasa (en) (ca. år 1900)
**Boma** er en havneby i provinsen Kongo Central i Den demokratiske republikken Kongo (Kongo-Kinshasa). Fra Boma eksporteres tropisk tømmer, bananer, kakao og palmeprodukter. I 2012 hadde byen en estimert befolkning på 162 521, dette var en tilbakegang på knapt 20 % siden folketellingen i 1984.

Historie
--------

Boma ble grunnlagt som slavestasjon og *entrepot* (frilager) av handelsmenn fra flere europeiske land på 1500-tallet.

Fra 1886 til 1926 var Boma hovedstad i Belgisk Kongo, da Léopoldville (senere omdøpt Kinshasa) ble ny hovedstad.

Transport
---------

Mellom 1889 og 1984 ble havnebyen betjent av en smalsporet jernbanelinje fra Tshela.

Referanser
----------

1. ↑  «Congo (Dem. Rep.): largest cities and towns and statistics of their population». World Gazetteer. Arkivert fra originalen 16. februar 2012. Besøkt 21. januar 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. februar 2012. Besøkt 17. desember 2009.
2. ↑  *The Modern World Encyclopædia:* Illustrated (1935)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boma, Congo-Kinshasa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Jambalaya
**Jambalaya** [ˌdʒʌmbəˈlaɪə] er en familie av risretter typisk for cajunkjøkkenet og det kreolske kjøkken i Louisiana.

Matretten ligner den spanske paella, muligvis på grunn av den spanske dominansen i USA på tiden den oppsto. Men det finnes mange andre teorier, blant annet at navnet er en kombinasjon av ordene *jambon* (fransk for skinke, *à la* (fransk for type), og *ya-ya* (vestafrikansk for ris).

Risen blandes sammen med grønnsaker og kjøtt, og krydres med den såkalte "hellige treenigheten" i cajunkjøkkenet; løk, mild grønn paprika, og selleri. Kjøttet kan være røkt pølse (*andouille*), kylling, skinke, skalldyr (for eksempel reker eller hummer). Tabascosaus anvendes ofte for å gi retten den krydrete og noe sure smaken.

Det finnes like mange varianter av jambalaya som kokker som lager den. For jambalaya i cajuntappning anvendes en form for jevning (*roux*), mens den i kreolsk tappning vanligvis anvender tomatsaus.

Eksterne lenker
---------------

* Jambalayarecept i Wikibooks på engelsk
* Jambalayarecept på resept.nu
* Variasjon på jambalaya Arkivert 26. september 2011 hos Wayback Machine. på resept.nu
* Hvordan man lager jambalaya for 120 personer (engelske)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
**Jamblikos**, **Iamblikhos** eller **Iamblikhos Khalkidensis** (Ιάμβλιχος, født i Chalkis i Syria ca. 245, død ca. 330) var en gresk filosof innen den nyplatonske skole, med en særlig, metafysisk orientert interesse for Pytagoras og pytagoreismen. 

Han var født i en velstående familie, og studerte hos Porfyrios før han i 304 vendte hjem til Syria og startet sin egen skole. 
Av hans arbeider er bevart 4 av 10 bind av hans omfattende verk om pytagoreisme, og kommentarer til Platon og Aristoteles. Verket *De Mysteriis Aegyptiorum* har blitt tilskrevet ham; noen mener at dette mest sannsynlig ikke stemmer, mens andre godtar forfatterskapet.

Utdrag fra *Om det pytagoreiske levesett* er utgitt på norsk i antologien *Orfeus*, 2009. *De Mysteriis Aegyptiorum* er utgitt på norsk i antologien *Nyplatonismen*, 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Arve Omtvedt Berntzen i innledningen i antologien *Orfeus*, 2009.
2. ↑  Ingemund T. Askeland i innledningen i antologien *Nyplatonismen*, 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS
 |
**Albert Olafsson** (født 17. juli 1902 i Borgarfjordur på Island, død 25. september 1989 i Oppdal) var en islandsk-norsk lærer og barnebokforfatter.

Han kom til Norge i 1920 for å gå på skole. Først *Opdal private ungdomsskole* og deretter Volda lærerskole, hvor han tok eksamen i 1925. Han bosatte seg i Oppdal og arbeidet der som lærer; først i folkehøgskolen, senere i barn- og ungdomsskolen.

Albert Olafsson debuterte i 1941 med sakprosaboka *Frå barndom til ungdom, eit stykke pubertetspsykologi*. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for sin første ungdomsbok *Ørn fra Island* (1957). I tillegg til å redigere samlingen *Islandske eventyr* (1972) og skrive en roman om Egil Skallagrimsson, *Egil* (1959), skrev han ytterligere 7 romaner for barn og unge om ungdom i puberteten, med islandsk natur som bakteppe.

Priser
------

* Kirke- og undervisningsdepartementets litteraturpris 1957, for *Ørn fra Island* (3. premie)
* Nynorsk barnelitteraturpris 1972 (sammen med Jan-Magnus Bruheim)
* Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond 1979

Referanser
----------

1. ↑  Noregs ungdomsskulelærarlag (1946). *Festskrift: ungdomsskulen 1893 - 1943*. Stavanger: Dreyers grafiske anstalt. s. 168.
2. ↑  Breen, Else (1927-) (1995). *Slik skrev de: verdi og virkelighet i barnebøker 1968-1990*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203175058.
3. ↑  Hagemann, Sonja (1898-1983) (1974). *Barnelitteratur i Norge 1914-1970*. Oslo: Aschehoug. s. 318. ISBN 8203061850.

Portaler: Litteratur | Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«MMX» har flere betydninger.
**MMX** er et IA-32 SIMD instruksjonssett som ble introdusert 22. november 1996 i mikroprosessoren Intel MMX Pentium. MMX har sin opprinnelse i et lignende instruksjons-sett som ble introdusert i Intel i860 i 1989.

Selv om MMX er et meningsløst akronym, har det uoffisielt blitt tolket som *MultiMedia eXtension* (multimediautvidelse). Intel valgte en meningsløs forkortelse, med den juridiske begrunnelsen at det som varemerke ikke kunne benyttes av AMD eller andre produsenter av x86 kloner. 

AMD på sin side reagerte med å utvikle en forbedret utgave av MMX i sine prosessorer, som de kalte 3DNow!.

MMX består av 57 instruksjoner som akselererer utførelsen av multimedia-operasjoner (lyd og bilde).

MMX tilføyde 8 nye virtuelle registre, kjent som MM0 til MM7, som var aliaser for de 8 allerede eksisterende x87 desimaltallsregistrene. Dette ble gjort for å unngå at eksisterende operativsystemer måtte endres for å dra nytte av instruksjonene ved å mellomlagre data ved kontekst-skifter. Ulempen med dette er at det er vanskelig å arbeide med SIMD og desimaltall samtidig. For å optimalisere ytelsen, må programmerere utsette kontekst-skifter mellom SIMD og desimaltall så lenge som mulig.

I motsetning til desimaltallsregistrene, er MMX-registrene fastsatte (ikke relative), og kan aksesseres når som helst.

Hvert MMn-register inneholder et 64-bit heltall. Dette gjør det mulig for prosessoren å behandle ét 64-bit heltall, to 32-bit heltall, fire 16-bit heltall eller åtte 8-bits heltall i en enkelt operasjon.

Ettersom hvert MMn-register er 64-bit, mens de fysiske registrene er 80-bit, er de 16 øverste bit i hvert register ubrukt i MMX. De settes alle til 1, noe som gjør det enklere å skille mellom desimaltall og MMX-data.

MMX kan øke hastigheten på digital signalbehandling betraktelig. Den store ulempen er at MMX bare opererer med heltall. På den opprinnelige Intel i860 var vektoriserte heltalls-beregninger nødvendige under arbeidet med 2D og 3D bilder. Etterhvert som grafikk-kortene ble mer avanserte, ble grafikken håndtert ved hjelp av vektoriserte desimaltallsberegninger.

Intel XScale inkluderer (fra og med PXA270) en utvidelse av ARM-kjernen som kalles **iwMMXt** *(Intel Wireless MMX Technology)*. Dette er en MMX-utvidelse med 16 stk 64-bit dataregistre og 8 stk 32-bit kontroll-registre. Alle registrene aksesseres av koprosessor-mekanismen i ARM-arkitekturen. IwMMXt lagres i koprosessorenes 0 og 1 adresserom, og dens opkoder sammenfaller med en tidligere desimaltall-utvidelse kalt *Floating Point Accelerator*.

Begrensningene ved MMX, og konkurransen fra AMDs 3DNow!, førte til at Intel utviklet en forbedret SIMD-arkitektur for multimedia kalt SSE.

Se også
-------

* 3DNow!
* SSE
* SSE2
* SSE3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Albert Olai Førsund** (født 4. desember 1924, død 24. september 1997) er en norsk skolesjef og fagforeningsleder fra Horten. Han var formann for Skolelederforbundet, som da het *Skoleadministrasjonslaget*, fra 1980 til 1986.

Førsund tok over vervet for Skoleadministrasjonslaget da han ble valgt av forbundets første ordinære landsmøte høsten 1980. Han tok over vervet etter Petter Meinich. Førsund ble gjenvalgt under det andre landsmøtet i september 1983 og satt til årsmøtet i 1986, hvor vervet gikk videre til Knut Egeland.

I tilknytning til Borre ungdomsskole ligger Borrehallen bygget i 1974. Hallen omtales lokalt også som "Albert Hall" etter skolesjef Albert O. Førsund, som var aktiv i prosjekteringen og byggingen av hallen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Person: Albert Olai Førsund». *digitalarkivet* **(norsk)**. Besøkt 7. juni 2022.
3. ↑  «NSLF 25 år». *Skolelederen (digital versjon)* **(norsk)**. Besøkt 7. juni 2022.

| * v
* d
* r
Skolelederforbundets ledere |
| --- |
| 
* Arne Nesje (1977)
* Petter Meinich (1977-80)
* Albert O. Førsund (1980-86)
* Knut Egeland (1986-88)
* Olav Broen (1988-90)
* Roald Beck (1990-99)
* Eli Vinje (1999-2006)
* Solveig Hvidsten Dahl (2006-17)
* Stig Johannessen (2018–)

 |
**Albert Niemann** (født 20. mai 1834 i Goslar, død 19. januar 1861 samme sted) var en tysk apoteker og kjemiker, kjent for sin oppdagelse av kokain, og beskrivelsen av en mer potent versjon av sennepsgassen.

Han arbeidet i 1859 som laboratorieassistent for professor Friedrich Wöhler ved Georg-August-universitetet i Göttingen. Universitetet hadde fått 15 kg kokablader fra Novaraekspedisjonen, en forskningsekspedisjon. Niemann utvant fra kokabladene en substans med krystallisk virkestoff som han gav navnet *kokain*. Han beskrev etter eksperimenter på seg selv kokainets lokalbedøvende effekt. Paolo Mantegazza hadde gjort den samme oppdagelse omtrent samtidig.

To år etter sin oppdagelse døde han brått, av ikke avklart grunn antatt knyttet til lungene. En mulig årsak kan ha vært en forgiftning påført fra sennepsgass (navnet fikk gassen langt senere), en gass som først ble utviklet i Belgia i 1822, og som Niemann hadde beskjeftiget seg med over lengre tid tidligere i sin karriere.

Under eksperimenter med etylen og sulfurdiklorid i 1860 kom han over denne gassen som senere skulle komme til anvendelse som stridsgass under første verdenskrig. Han beskrev den med blant annet disse ord:

*Sie besteht darin, daß selbst die geringste Spur, die zufallig auf irgend eine Stelle der Haut kommt, anfangs zwar keinen Schrnerz hervorruft, nach Verlauf einiger Stunden aber eine Rötung derselben bewirkt und bis zum folgenden Tage eine Brandblase hervorbringt, die sehr lange eitert und außerordentlich schwer heilt, unter Hinterlassung starker Narben.*
(Det består deri, at selv det minste spor som kommer i kontakt med et hvilken som helst tilfeldig sted på huden, skjønt smertefritt først, fører til at huden blir rød etter noen timer, og frembringer brannblemmer over verker svært lenge, og leges langsomt og med store vansker, og etterlater seg betydelige arr.)
Etter hans død Nach videreførte hans kollega Wilhelm Lossen (1838–1906) hans kokainforskning, og bestemte i 1862 kokainets formel.

Litteratur
----------

* (de) Claus Priesner: «Niemann, Albert Friedrich Emil.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 19, Duncker & Humblot, Berlin 1999, ISBN 3-428-00200-8, s. 231 f. (digitalisering).

Referanser
----------

1. ↑  Albert Niemann (1860). «Über die Einwirkung des braunen Chlorschwefels auf Elaylgas». *Liebigs Annalen der Chemie und Pharmacie*. 113 (3): 288–292. doi:10.1002/jlac.18601130304.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
| Korsangeres stemmeleier |
| --- |
| Kvinner | Menn |
| Toneomfanget til en kor-sopransopran I (S) | Toneomfanget til en kor-tenortenor (T) |
| Toneomfanget til en kor-mezzosopransopran II (mezzosopran) | Toneomfanget til en kor-barytonbaryton |
| Toneomfanget til en kor-altalt (A) | Toneomfanget til en kor-bassbass (B) |

**Toneleie** eller *stemmeleie* er et musikkbegrep som grupperer sangstemmer og musikkinstrumenter etter deres *ambitus*, dvs. det toneomfanget som musikkinstrumentet eller sangstemmen rår over.

Sang
----

Sangstemmer deles vanligvis inn i stemmeleiene sopran, alt, tenor og bass. Det meste av korlitteraturen kommer i disse stemmeleiene. I tillegg er betegnelser som mezzosopran og baryton vanlige, stort sett for solistiske stykker.

For solopartier kreves det ofte et langt større toneomfang enn for korstemmer, og siden det for solistiske oppgaver kreves andre ferdigheter i tillegg deles solister opp i såkalte stemmefag, eksempelvis heltetenor, lyrisk tenor, koloratursopran, dramatisk sopran med mer.

*Tessitura* er den delen av stemmeomfanget en sanger kan synge lett og uanstrengt over lengre tid uten å slite på stemmen.

Musikkinstrumenter
------------------

For flere instrumentfamilier deles instrumentene inn i ulike toneleier, vanligst er sopran-, alt-, tenor- og bass- instrumenter. Blokkfløytefamilien er et kjent eksempel på denne inndelingen. Det finnes dessuten instrumenter som spiller høyere eller lavere, med betegnelser som sopranino, soprillo, piccolo, kontrabass og annet.

Litteratur
----------

* Peter-Michael Fischer: *Die Stimme des Sängers: Analyse ihrer Funktion und Leistung - Geschichte und Methodik der Stimmbildung*, ISBN 978-3476016041

Eksterne lenker
---------------

* *«Welcher Musiker hat den größten Stimmumfang?»*, *Sound & Recording* 11. mai 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Shaibanid-dynastiet** var et usbekisk dynasti hvis medlemmer hersket over Bukhara-khanatet (1505–1598), Khiva-khanatet (1511–1695) og Sibir-khanatet (1563–1598).

Shaibanid-dynastiet sporer sin opprinnelse generelt til shaibanidene, etterkommere av Djengis Khan gjennom hans barnebarn Shiban. Innen det 15. århundre flyttet en gren av shaibanidene sørover til Transoxiana, hvorfra de etter et århundre med konflikt klarte å utkonkurrere timuridene. Abu'l-Khayr Khan (som ledet Shaibanidene fra år 1428 til 1468) begynte å konsolidere uensartede usbekiske stammer, først i området rundt Tjumen og Tura-elven og så ned i Syr-Darja-regionen. Hans barnebarn Muhammad Shaybani (hersket 1500-1510), som gav navnet sitt Shaibanid-dynastiet, fravristet Samarkand, Bukhara og Herat fra Baburs kontroll og grunnla det kortvarige Shaibanid-dynastiet. Etter hans død i hendene på Shah Ismail I ble han fortløpende fulgt av en onkel, fetter og en bror hvis shaibanid-etterkommere skulle styre Bukhara-khanatet frem til 1598 og Khiva-khanatet frem til 1695. 

En annen stat som ble styrt av shaibanidene var Sibir-khanatet, hvis siste khan Kuchum ble avsatt av russerne i 1598. Han flyktet til Bukhara, men hans sønner og sønnesønner ble tatt av tsaren og sendt til Moskva, hvor de til slutt tok etternavnet Sibirskij. Bortsett fra denne berømte grenen, bad flere andre adelsfamilier fra Kirgisistan og Kasakhstan (for eksempel prins Valikhanov) de keiserlige russiske myndighetene om å anerkjenne sin shaibanid-opprinnelse, men forgjeves.

Litteratur
----------

* Bartold, Vasily (1964): *The Shaybanids*. Collected Works, vol. 2, part 2. Moscow, 1964.
* Grousset, René (1970): *The Empire of the Steppes: a history of central Asia* Rutgers University Press, New Brunswick, NJ, (oversatt av Naomi Walford fra den franske utgaven, utgitt av Payot i 1970), s. 478-490 *et passim*, ISBN 0-8135-0627-1
* Bosworth, C.E. (1996): *The new Islamic dynasties: a chronological and genealogical manual* Columbia University Press, New York, s. 288-289, ISBN 0-231-10714-5
* Soucek, Svatopluk (2000): *A History of Inner Asia* Cambridge University Press, Cambridge, s. 149-157, ISBN 0-521-65169-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Høyhastighetsbilde av en A2-flammedemper, som blant annet brukes på HK416.
Bilde fra en Schlieren-video som viser varme- og trykkbølgene fra en A2-flammedemper.
En **flammedemper** er utstyr som festes til munningen av et skytevåpen for å redusere lysglimt fra munningsflammen ved å styre kruttgassene slik at trykket minskes og ubrent krutt spres. En flammedemper er bare designet for å dempe lysglimtet for skytteren, men en utbredt misoppfatning er at flammedemperen også reduserer synlig lysglimt for fienden, som har gjort at flammedempere noen ganger feilaktig har blitt klassifisert som militært utstyr. En flammedemper beskytter også munningen mot slitasje, og er populære på både sivile og militære våpen. De fleste flammedempere hverken øker lyden hos skytter eller reduserer rekylen nevneverdig, i motsetning til en kompensator. Det er imidlertid ofte en glidende overgang mellom flammedemper og kompensator, med mange hybriddesign som kombinerer egenskaper fra både flammedemper og kompensator i samme enhet.

Se også
-------

* Hørselstap
* Kompensator
* Blåstdemper
* Lyddemper
* Heldemper
* Rekylforsterker

Referanser
----------

1. ↑  Army Field Manual FM 3-22

Eksterne lenker
---------------

* NROF Idrett, Skyting - Definisjoner av flammedemper og munningsbrems
Rørpoststasjon.
Rørpostsystem i Washington D.C. 1943
**Rørpost** er et system for befordring av brev og lignende i lukkede beholdere, som ved hjelp av trykkluft eller vakuum drives gjennom rør. Rørpost brukes i større bedrifter og lignende, og i flere storbyer til lokaltransport.

Rørpost fungerer ved at trykkluft skaper et over- eller undertrykk (vakuum) i et rør. Dette gjør at man i et rør kan transportere en tube direkte eller gjennom en serie veksler til ønsket rørpoststasjon.

Rørpost forekommer ofte på sykehus, der man har behov for å transportere prøver og prøvesvar raskt og effektivt, men også i større varehus, der man anvender rørpost for å raskt transportere penger til sikker forvaring. I den svenske og den norske regjeringen transporteres en mengde tuber med dokumenter hver dag.

Fra 1800-tallet til slutten av 1900-tallet fantes det omfattende rørpostsystemer i blant annet Berlin, Paris og Praha. I Praha var systemet i bruk helt til 2002, da det ble ødelagt av flom og nedlagt som det siste fungerende bysystemet i Europa. Haukeland sykehus i Bergen har ett av Norges mest omfattende rørpostsystemer.

I Stortinget er rørpost også fortsatt i bruk. Da Stortingsbygningen sto ferdig i 1866, var bygningen en av verdens første med et innebygget rørpostsystem. Det skyldes at arkitekten, svenske Emil Victor Langlet, var fascinert av teknologiske nyvinninger og fikk skaffet et toppmoderne rørpostsystem fra Frankrike. Fortsatt fyker rundt 5.000 dokumenter hvert år gjennom nesten 1.000 meter med rør til en av de 40 rørpoststasjonene som befinner seg i de ulike stortingsbygningene. Alle stasjonene har sitt eget nummer, og hver stasjon kan igjen ha opptil 16 individuelle ankomstnumre.

De klart vanligste typene rørpostsystemer er «alle-til-alle», hvor man ved hjelp av et datasystem kan sende post til alle stasjoner i systemet, eller et «stjernekoblet» system, hvor alle stasjoner kan sende post til en sentral stasjon.

*Drive-in* bank
---------------

Mange steder, særlig i USA, er rørpost (sammen med høyttalende telefon) i bruk ved tallrike *drive-in* banker. Dette forenkler transaksjoner for kundene, men en enda større gevinst ligger i at risikoen for bankran reduseres ved at banklokalene nesten permanent er avlåst.

Referanser
----------

1. ↑  Prahas rørpost
2. ↑   Arkivert 7. mars 2022 hos Wayback Machine. Haukeland sykehus, utbyggingsprosjekter
3. ↑  Bibiana Piene: «Vil ha bort rørposten», *Bergensavisen* 30. desember 2020

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel fra Nettavisen
* (en) Pneumatic tubes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Video fra Dagbladet, om rørpost i Stortinget
* (en) Buispost.eu Informasjon om pneumatiske rørpostsystemer.
* (sv) Artikkel i IDG om den svenske regjeringas rørpostsystem.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Windows Virtual PC** (tidligere *Microsoft Virtual PC* og *Connectix Virtual PC*) er et virtualiseringsprogram for Microsofts Windows-operativsystemer. I juli 2006 utga Microsoft en Windowsversjon som et fritt produkt. Programvaren ble opprinnelig utviklet av Connectix, og ble senere kjøpt opp av Microsoft. Virtual PC virtualiserer eller emulerer en standard PC og dens tilknyttede maskinvare. Det er en datamaskin som er framstilt ved programvare og hensikten er å kjøre programvare fra et bestemt operativsystem innenfor et annet operativsystem som denne programvaren ikke er kompatibel med. I praksis er det en programvarebasert komputer som kjører i et vindu på en ordinær komputer.

I august 2006 annonserte Microsoft en versjon for Macintosh som ikke ville bli overført til Intel-baserte Macintosh-komputere, noe som effektivt avsluttet produktet da PowerPC-basert Macintosh-komputere ikke lenger ble produsert. Den nyeste utgaven, *Windows Virtual PC*, trenger ikke å kjøre på versjoner av Windows tidligere enn Windows 7, og trenger ikke offisielt å kjøre MS-DOS eller operativsystemer tidligere enn Windows XP SP3 Professional. Tidligere versjoner, som støttet en bredere rekke med verter og gjesteoperativsystem, er fortsatt tilgjengelig.

Andre operativsystemer som Linux kan muligens kjøre, men er ikke offisielt støttet, og Microsoft har heller ikke skaffet de nødvendige drivere (kalt for «Virtual Machine Additions») for Linux.

Referanser
----------

1. ↑  «Virtual PC is free!». 12. juli 2006.
2. ↑   «Description of Virtual PC for Windows 7». Microsoft support. Microsoft Corporation. 1. april 2010
3. ↑  Thefreecountry: Free PC/Intel x86 Emulators and Virtual Machines

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Rørvik skole** er en relativt stor skole i en liten kystby på Rørvik i Nærøysund kommune. Skolen har over 500 elever, fordelt på to ulike skolebygg. 1.4. og 5.–10. trinn.

Byggene ligger i umiddelbar nærhet til hverandre, men har ulike uteområder til disposisjon. Begge skolene har fotballbane og ulike lekeapparater. I tillegg har 5.-10. trinn sykkelbane og volleyballbane. Skolene ligger rett ved lysløypa på Rørvik, som gir gode muligheter for uteskole, natursti og andre aktiviteter området tilbyr.

I skolebygget for første til fjerde trinn tilbyr organisasjonen skolefritidsordning (SFO). Dette tilbudet gis til alle elever mellom 1. -4. klasse og er et helårlig tilbud. Avdelingen er også åpen i skolens ferier.

Rørvik skole er en PALS-skole der lærere og ledelse har fokus på å øve og oppmuntre elevene til ønsket atferd i og utenfor klasserommet. Modellen skal skape et trygt og inkluderende skolemiljø for alle elever. Dette er et arbeid Rørvik skole kan se positive resultater av.

Rørvik skole er også en MOT-skole, og har fler enn 12 MOT-besøk i løpet av ungdomsskolen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Rørosvidda** omfatter fjellområdene omkring Røros, hovedsakelig i Røros og Holtålen kommuner i Trøndelag. Området ligger på 600 – 1200 meter over havet. og er karakterisert av snaufjellsområder adskilt av skogkledte dalføre og tallrike vann. 

Rørosvidda har ingen veldefinerte grenser, men omfatter først og fremst områdene øst for Glåma og Rugldalen i retning Sverige. Gjerne avgrenset i syd av Tufsingdalen i Os, i sydøst av Femund og Femundsmarka, i øst av Vigelen, i nordøst av Skardørsfjellene og i nord av Riasten og Tverrdalen i Holtålen. Vest for Glåma og Rugldalen ligger et mindre fjellparti som også regnes som en del av Rørosvidda, avgrenset i syd av Dalsbygda, i vest av Kjurrudalen og Hessdalen. En naturlig fortsettelse mot vest er Forollhognaområdet og mot nord Kjølifjellet, som i litt videre forstand kan sees på som tilhørende Rørosvidda.

Rørosvidda var i større grad skogkledt før Røros Kobberverk ble etablert i 1644. Verket ble gitt utstrakte rettigheter til naturressurser som malmforekomster, vann og skog innenfor et stort område rundt Røros, avgrenset av den såkalte cirkumferensen, dvs. en sirkel med radius ca. 45 km fra Øvre Storwartz gruve. Området omfattet således Rørosvidda som angitt over, i tillegg til Os og Tolga kommuner. Den tids gruvedrift og kobbersmelting krevde store mengder ved, og medførte utstrakt snauhogst i stadig større områder, mens barskt fjellklima og etterhvert også svovelholdig røyk fra smeltehyttene begrenset tilveksten av skog. I våre dager er skogen igjen iferd med å innta Rørosvidda.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Windsor Park** er et fotballstadion i hovedstaden Belfast i Nord-Irland. Stadionet ble åpnet i 1905 og er hjemmebane for Linfield FC. Nord-Irlands herrelandslag i fotball bruker arenaen som nasjonalstadion for sine landskamper. Windsor Park blir også brukt som finalearena for den nordirske fotballcupen Irish Cup.

Stadionet ble åpnet med en seriekamp mellom Linfield FC og Glentoran FC i 1905. Storparten av dagens konstruksjon stammer fra en større ombygging på 1930-tallet etter tegninger av den markante stadionarkitekten Archibald Leitch. Med store tribuner både mot nord, sør og øst hadde Windsor Park på det meste en kapasitet på rundt 60 000, men gradvise ombygginger til sittetribunder på 70-, 80- og 1990-tallet gjorde at det totale tilskuerkapasiteten sank til 24 734. Dette antallet er i dag senket til 12 950 grunnet sikkerhetsbestemmelser, noe banen er blitt kritisert for ved flere anledninger.

I 1985 ble det signert en avtale med varighet på 100 år mellom Linfield FC og IFA som stadfestet at Nord-Irlands herrelandslag skulle spille alle sine kamper på Windsor Park, mot at Linfield FC ble tildelt en mindre andel av billettinntektene.

I 2009 vedtok Irish Football Association (IFA) både å videreutvikle og oppgradere Windsor Park til fordel for et nytt stadion på den gamle tomten til det nå nedlagte Maze fengsel. Sommeren 2012 publiserte IFA planene for en oppgradering av Windsor Park til et moderne stadion med 18 000 sitteplasser, hvor de søndre og østre tribuneseksjonene skulle rives ned og bygges opp igjen. Arbeidet ble først vedtatt igangsatt ved årsskiftet 2013/2014.

UEFA Super Cup 2021 mellom Chelsea og Villarreal ble spilt i Windsor Park.

Referanser
----------

1. ↑  BBC.co.uk – Linfield chief rules out windfall (Publisert 30. oktober 2009, besøkt 16. desember 2013)
2. ↑  BBC.co.uk – Report slams Windsor Park safety (Publisert 11. juli 2007, besøkt 16. desember 2013)
3. ↑  TheGuardian.com – Memories of Belfast Celtic reawakened as IFA tries to soothe old wounds (Av David Conn. Publisert 23. februar 2011, besøkt 16. desember 2013)
4. ↑  Independent.co.uk – Plans for £128m Belfast stadium unveiled (Publisert 25. mars 2009, besøkt 16. desember 2013)
5. ↑  BBC.co.uk – IFA 'backs Windsor as NI stadium' (Publisert 7. september 2009, besøkt 16. desember 2013)
6. ↑  Irishfa.com – Windsor Park Redevelopment Project Arkivert 29. mai 2013 hos Wayback Machine. (Publisert 25. juni 2012, besøkt 16. desember 2013)
7. ↑  BBC.co.uk – Windsor Park stadium work set to begin in new year - Shaw (Publisert 3. oktober 2013, besøkt 16. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* Stadium Project hos Irish Football Association
* Windsor Park hos Footballgroundguide.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Frank Kelly** (født **Francis O'Kelly**; 28. desember 1938 i Blackrock, død 28. februar 2016 i Dublin) var en irsk skuespiller og forfatter. Han arbeidet med radio, fjernsyn, teater, musikk og film. Kelly spilte en rekke forskjellige roller ved teatre og turnerte i USA og Canada. For mange er han mest kjent i rollen som Jack Hackett i serien *Father Ted*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Kelly vokste opp i et middelklassehjem i Dublin. Faren var redaktør for *Dublin Opinion*, et kjent satiremagasin. Han ble tidlig innstilt på å bli skuespiller, men studerte allikevel jus, og fikk sin godkjennelse som skrankeadvokat.[] Han har aldri praktisert dette yrket.

### Skuespiller

I årene 1968–1982 var han med i et populært barneprogram på RTÉ, sammen med Eugene Lambert og Nora O'Mahoney. Han ble kjent for et bredere publikum gjennom *Hall's Pictorial Weekly*, en av Irlands mest populære fjernsynsserier noensinne.

Hans singel *Christmas Countdown*, med en sketsj fra radioprogrammet *The Glen Abbey Show*, kom med på topp 20-listen i både Irland og Storbritannia.[]

I 1995 begynte innspillingen av *Father Ted*, der han spilte den vellystige, alkoholiserte presten Jack Hackett. Fader Jack er en motbydelig figur, og med sminken på, og en kontaktlinse på det ene øyet slik at det så melkehvitt ut, skal folk ifølge Kelly ha vegret seg for å snakke med ham.

Hans første filmopptreden var i *The Italian Job* i 1969, der han spilte en fangevokter; rollen var ikke kreditert i rulleteksten. I 2000 spilte han i filmen *Rat*

Han giftet seg med Baibre Neldon i 1964, og paret har fått syv barn. Kelly engasjerte seg sterkt til fordel for flere irske veldedighetsorganisasjoner.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14192900q[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   filmportal.de, Filmportal-ID 9a24e8d3114f4895830b5d353ae0f78b, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.irishtimes.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.irishtimes.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Fr Ted star Frank Kelly passes away - Independent.ie». *Independent.ie*. Besøkt 28. februar 2016.
6. ↑  Se profil på Internet Movie Database

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Kelly på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Frank Kelly på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Frank Kelly på Allociné Rediger på Wikidata

* (fr) Frank Kelly på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Frank Kelly på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Frank Kelly hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
| Slaget ved Sekigahara |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. september 1600 |
| Sted | Sekigahara, i dag i Gifu-prefekturet, Japan35°22'13,8"N 136°27'41,8"Ø |
| Resultat | Avgjørende seier for Tokugawa; begynnelsen på Tokugawa-shogunatet |

 |
| Stridende parter |
|  Toyotomi Hideyoris styrker; mange klaner fra det vestlige Japan |  Tokugawa Ieyasus styrker; mange klaner fra det østlige Japan |
| Kommandanter og ledere |
| Ishida Mitsunari  Mōri Terumoto(leder av alliansen mot Tokugawa, men ikke selv tilstede)  Andre |  Tokugawa Ieyasu  Andre |
| Styrker |
| ~81 890 | ~88 888 |
| Tap |
| Et sted mellom 5 og 32 000 døde, inkludert Otani Yoshitsugu; Shimazu Toyohisa | Ukjent; moderat, ikke overdrevet |

**Slaget ved Sekigahara** (japansk: 関ヶ原の戦い eller 關ヶ原の戰ひ: *Sekigahara no Tatakai*), også kjent som **Riksdelingen** (天下分け目の戦い: *Tenka Wakeme no Tatakai*) var et avgjørende slag mellom *Den vestlige hær,* styrkene som støttet Toyotomi Hideyoshis sønn, Hideyori og *Den østlige hær,* styrkene som støttet Tokugawa Ieyasu. Slaget fant sted den 15. september 1600 ved Sekigahara i Japan.

Bakgrunn
--------

Før slaget hadde Japan blitt samlet til et rike av Toyotomi Hideyoshi, og Oda Nobunaga før ham. Perioden hvor Japan ble styrt av Nobunaga og Hideyoshi (ca. 1568-1600) betegnes som Azuchi-Momoyama-perioden. Etter slaget ved Odawara i 1590 hadde Hideyoshi i stor grad kontrollen over Japan. Riktignok ble Toyotomi-klanen betydelig svekket etter at Hideyoshis invasjon av Korea slo feil.

Etterspill og betydning
-----------------------

Selv om det tok over tre år før Ieyasu hadde bekreftet sin posisjon som leder og daimyō over Tokugawa-klanen, regnes ofte Sekigahara som den uoffisielle begynnelsen på Tokugawa-shogunatet, det siste shogunatet som styrte over Japan, og også som slutten på Azuchi-Momoyama-perioden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
Føderalistisk Propagandaforbund var en syndikalistisk opposisjon innad i Landsorganisasjonen (LO).

I 1924 ble det nedsatt en komité på tre mann innen LO som skulle planlegge en plattform for syndikalistenes tilslutning. 11. september 1924 innledet Edward Mørk over «Er en fagopposition nødvendig i Norge» i Kristiania Social-Anarkistiske Forening. Det ble diskutert om hvorvidt det burde dannes en syndikalistisk opplysnings- og propagandaorganisasjon. På Norsk Syndikalistisk Føderasjons 4. kongress 27. september – 1. oktober 1924 ble forholdet til LO drøftet etter en innledning av Tryggve Aakervik. Dette resulterte i en heftig debatt. Enkelte av talerne henviste til de dårlige erfaringene arbeiderne hadde med LO i forbindelse med enkelte streiker, samt faren for at syndikalistene skulle havne i reformismen. 

I oktober 1924 ble Føderalistisk Propagandaforbund dannet. Dette var et forsøk på å drive syndikalistisk opplysningsvirksomhet innen LO. De fulgte således den «indre linje», slik Fagopposisjonen av 1911 hadde gjort. 23. oktober innledet Oscar Ottersen om det nystartede propagandaforbundet i Kristiania social-anarkistiske forening, med etterfølgende diskusjon. Revolt hadde en del positive artikler om denne nye organisasjonen. Alarm og NSF, derimot, var ikke særlig begeistret for dette tiltaket. Det kom til en sterk meningsutveksling mellom sosialanarkistene og syndikalistene. Enkelte av NSFs medlemmer skal ha arbeidet for den nye organisasjonen. Avtroppende forretningsfører for NSF, Einar Mikkelsen, reagerte på dette, og advarte mot et av disse medlemmene og *«det dödfödte Federalistiske Propaganda forbund som blev stiftet umiddelbart efter N.S.Fs kongres, utelukkende fordi propagandistene ikke fik N.S.F. sit underbruk.»*.

Medlemmer av Norges social-anarkistiske forbund var meget aktive i Føderalistisk Propagandaforbund.

Føderalistisk Propagandaforbund forsvant i 1928, muligens noe tidligere.
***Mestertyven*** (svensk: *Mästertjuven*) er en svensk stumfilm fra 1915 i regi av Mauritz Stiller. Norske Stein Riverton og danske Martin Jørgensen var ansvarlige for manuset. Filmen er trolig tapt i dag.

Filmen ble spilt inn i Svenska Biografteaterns studio på Lidingö med utendørsscener fra Hotellet og jernbanestasjonen i Saltsjöbaden samt ulike villaer på Lidingö.

*Mestertyven* hadde i en nøkkelscene en skyggeeffekt, reprodusert på et stillbilde, som må anses som på sin tid meget avansert ut fra et bildefortellersynspunkt.

Filmen hadde premiere 12. september 1915 på *Paladsteatret* i Kristiania. Den ble på kinoen *Regina* i Stockholm akkompagnert av musikk arrangert av Herman Herschovitz, som også ledet orkesteret.

*Mestertyven* ble solgt til Norge, Danmark, Finland, England, Holland, Spania, Italia, Tyskland, Østerrike, Ungarn, Russland, USA, Argentina, Brasil og Chile.

Handling
--------

En ingeniør, Gordon, har produsert en ny oppfinnelse, på vegne av militæret, men en beryktet mestertyv (spilt av Egil Eide) forsøker å stjele alle tegningene av den.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Egil Eide - Ernest Wilson, mestertyv
* John Ekman - Gordon, ingeniør
* Olof Sture Wikman - Bergendahl, grosshandlare
* Lili Bech - Therese, hans hustru
* Wanda Rothgardt - Margot, deres datter
* Jenny Tschernichin-Larsson - Mary, familien Gordons trotjenerinne
* Frangs Wåhlin - Albert, familien Gordons kamrer
* Nils J. Ahlgren - Politimester
* Carl Apoloff - Politikonstabel
* Julius Hälsig - Politikonstabel
* Knulm Hot - Småtyv

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mestertyven* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mestertyven* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Mestertyven* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Mestertyven* på Silent Era Rediger på Wikidata
IOGT-NTOs lokale i Nyköping.
IOGT-NTOs bygning *Nordengården* i Bagaregården i Göteborg.
**IOGT-NTO** er en svensk avholdsorganisasjon grunnlagt i 1970 gjennom en sammenslåing av IOGT i Sverige og NTO. Anna Carlstedt har vært leder siden 2009.

IOGT-NTO er en del av IOGT-NTO-bevegelsen og IOGT International.

IOGT sto opprinnelig for *Independent Order of Good Templars*, men har senere blitt en internasjonal organisasjon, samt avskaffet ordenssystemet, slik at navnet har blitt endret til *l International Organisation of Good Templars*. NTO står for *Nationaltemplarorden*. Etter sammenslåingen har ikke forkortelsene blitt benyttet.

IOGT-NTO gir ut magasinet *Accent*.

Virksomhet
----------

IOGT-NTO har tre virksomhetsområder:

Deres *alkohol- og narkotikapolitiske arbeid* går ut på å minske det totale alkoholkonsumet i samfunnet, i tillegg til å gjøre samfunnet fritt for narkotika. Dette arbeidet retter seg i stor grad mot politikere.

Det *forebyggende arbeidet* har alltid vært viktig i IOGT-NTO, og går ut på å danne rusmiddelfrie møtesteder som fester, studiesirkler med mer. I bunn og grunn handler det forebyggende arbeidet om å minske etterspørselen etter rusmidler, men også om å skape en motkultur.

Gjennom det *sosiale arbeidet* når organisasjonen ut til rusmisbrukere som trenger en ny omgangskrets og/eller en alkoholfri møteplass etter avsluttet misbruk.

Medlemmer
---------

IOGT-NTO er Sveriges største avholdsorganisasjon med 44 000 medlemmer per 2009. I 2005 satte organisasjonen i gang en storskilt vervekampanje hvor målet var å verve 1000 medlemmer hver måned – altså 12 000 nye medlemmer i løpet av året. I 2006 fortsatte den kraftige medlemsutviklingen, og i juli 2007 kunne organisasjonen fortelle at de hadde vervet 22 000 medlemmer i løpet av to år.

Institusjonsdrift
-----------------

IOGT-NTO driver to folkehøgskoler: Wendelsberg i Mölnlycke og Tollare i Nacka. De driver også et behandlingshjem, Dagöholm, som er en del av IOGT-NTOs sosiale arbeid. Organisasjonen har også en rekke eiendommer og lokaler: alt fra de minste samlingslokaler til store kurssteder.

Ledere i IOGT-NTO
-----------------

* Olof Burman 1970–1973
* Rolf Persson 1973–1985
* Kjell E. Johanson 1985–1995
* Sven-Olov Carlsson 1995–2009
* Anna Carlstedt 2009-2015
* Johnny Mostacero 2015-

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. mars 2009. Besøkt 20. februar 2009.  IOGT.se: «Våra verksamhetsområden
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. februar 2009. Besøkt 20. februar 2009.  «Om IOGT-NTO», IOGT.se
3. ↑   IOGT.se: «Pressmeddelande:22 000 nya medlemmar på två år»

Eksterne lenker
---------------

* IOGT-NTOs hjemmeside
* Magasinet Accents hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Slaget ved Sedgemoor |
| --- |
| [[File:konflikt = Monmouthopprøret|frameless|upright=1]] |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 6. juli 1685 |
| Sted | Ved Bridgwater, Somerset51°6'56"N 2°55'42"V |
| Resultat | Avgjørende seier for Jakob II |

 |
| Stridende parter |
| Kongens styrker | Monmouths styrker |
| Kommandanter og ledere |
| Hertugen av Marlborough og jarlen av Feversham | Hertugen av Monmouth |
| Styrker |
| 3 000 | 4 000 |
| Tap |
| 300 | 1000 drept300 tatt til fange |

**Slaget ved Sedgemoor** ble utkjempet 6. juli 1685 i nærheten av Bridgwater i Somerset, England, mellom styrkene til opprøreren James Scott, 1. hertug av Monmouth og Jakob II. Slaget markerte slutten på Monmouthopprøret, et forsøk på å styrte Jakob II til fordel for hertugen av Monmouth, som var Karl IIs uektefødte sønn. 

Hertugens tropper seilte over fra Nederland og steg i land ved Lyme Regis i Dorset. Derfra ledet hertugen de utrente troppene til Bussexgården utenfor landsbyen Westonzoyland. Da en muskett ble avfyrt ved et uhell ble kongens styrker advart. Slaget brøt ut, og endte i nederlag for hertugen.

Kongens styrker ble under slaget ledet av John Churchill (senere hertug av Marlborough) og Louis de Duras, 2. jarl av Feversham.

Monmouth klarte å flykte fra slagmarken, men ble tatt til fange i nærheten av Ringwood Hampshire. Han ble brakt til Tower of London, hvor han den 15. juli ble halshugget.

Kongen sendte etter slaget dommer Jeffreys for å lede rettssakene mot opprørerne som var tatt til fange. Omkring 1300 ble dømt, de fleste til transportering, mens lederne ble henrettet ved hengning, trekking og kvartering.

Slaget omtales ofte som det siste slaget som ble utkjempet på engelsk jord. Dette er galt, da slaget ved Preston i Lancashire sto 14. november 1715, under det første jakobitteropprøret. I det andre jakobitteropprøret skjedde en mindre trefning sted ved Clifton Moor i nærheten av Penrith i Cumbria, den 18. desember 1745.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Fødevarestyrelsen** er et dansk direktorat under Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, med ansvar for å føre tilsyn og kontroll med matvarer og veterinære forhold. Fødevarestyrelsen har cirka 1 715 ansatte.

Hovedkontoret, som tar seg av utvikling, koordinering og regeldannelse på veterinær- og matvareområdet, har tilhold i Glostrup ved København. Her arbeider cirka 500 ansatte. Kjøttkontrollen, som fører tilsyn med slakteriene, har cirka 560 ansatte. Regionkontor Øst og Regionkontor Vest med henholdsvis 330 og 390 ansatte tar seg av kontroll og tilsyn, samt lokal informasjon og rådgivning til forbrukere, bønder, bedrifter og dyrleger. 

Fødevarestyrelsen er mest kjent i den brede befolkning som ansvarlig for utdelingen av smileyer til forhandlere av matvarer. De står også bak forbrukerkampanjer som «Nøglehulsmærket» og «Mad med mindre kemi». Det er også Fødevarestyrelsen som i samarbeid med DTU Fødevareinstituttet utarbeider de offisielle kostrådene.

Sertifisering og kontroll
-------------------------

Fødevarestyrelsen har ansvar for en rekke statlige sertifiseringer, veterinær- og matvare-kontrollordninger og administrerer de statlige reglene på området.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Find Smiley
* Nøglehullet
* Alt om Kost

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Windows XP Media Center Edition 2005** er et operativsystem fra Microsoft som kom i 2005 og er en spesielt utviklet versjon for digital underholdning. 

Ved bruk av en PC og Windows Media Center kan dette erstatte videospilleren, DVD-spilleren og -opptakeren, radioen og stereoanlegget. Via fjernkontrollen kan en i større grad velge hva en vil se, og når en vil se det. Brukerne kan pause direktesendt TV eller ta opp program på platelageret for senere bruk. 

15. oktober 2005 lanserte Microsoft en norsk versjon av Windows XP Media Center Edition.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Microsofts hjemmeside om Windows XP Media Center
* Test av den norske utgaven av Windows XP Media Center på Forbruker.no

| * v
* d
* r
Microsoft Windows |
| --- |
| MS-DOS-basert | 
* 1.0
* 2.0
* 2.1
* 3.0
* 3.1x
* 95
* 98 (SE)
* Me

 |
| NT-basert | 
* NT 3.1
* NT 3.5
* NT 3.51
* NT 4.0
* 2000
* XP
* Server 2003
* Win-FLP
* Vista
* Home Server
* Server 2008
* 7
* 2008 R2
* 8
* 8.1
* 10

 |
| Mobile OS | 
* Windows CE (CE 1.0
* CE 2.0
* CE 3.0
* CE 4.0
* CE 5.0
* CE 6.0)
* Mobile
* Phone 7

 |
| Avbrutte | 
* Cairo
* Nashville
* Neptune
* Odyssey

 |
| Relaterte OS | 
* OS/2

 |