recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Det andre slaget ved Ypres** var en kritisk episode i første verdenskrig som fant sted i 1915 i det vestlige Belgia. Det var en del av en større tysk offensiv som hadde som mål å bryte gjennom den allierte linjen og erobre den belgiske hovedstaden Brussel. Slaget var kjennetegnet av intense og brutale kamper som involverte både infanteri og kavaleri, samt omfattende bruk av artilleri og gassangrep.

Det tyske angrepet begynte den 22. april 1915, da tyske tropper lanserte et massivt gassangrep mot den allierte linjen ved Ypres. Gassen, som var klorgass, skapte panikk og kaos blant de allierte styrkene, og tyskerne klarte å bryte gjennom linjen og erobre flere av de omkringliggende landsbyene. Imidlertid lyktes de ikke i å erobre selve byen Ypres, som forble i alliert kontroll.

Etter dette initiale tyske gjennombruddet, ble det utkjempet en rekke harde og blodige kamper mellom de allierte og tyske styrkene i løpet av de neste ukene. Begge sider gjorde bruk av avansert teknologi og taktikker, inkludert tanks, fly og tunge artilleristyrker. Kamper fant sted i et vidt spekter av terræn, fra åpne marker til tette skoger og kuperede bakker.

Etter flere uker med hard kamp, lyktes de allierte i å stabilisere frontlinjen og hindre ytterligere tysk fremgang. Slaget endte i en alliert seier, selv om det kom til en høy pris. Begge sider led store tap, med flere hundre tusen drepte eller sårede. Slaget ved Ypres var et avgjørende øyeblikk i Første verdenskrig og et bevis på den brutale og ødeleggende naturen til krigen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***1408*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2007, basert på Stephen King sin roman fra 1999 med samme navn. Den er regissert av den svenske regissøren Mikael Håfström. Hovedrollene spilles av blant andre John Cusack, Samuel L. Jackson, Mary McCormack og Tony Shalhoub. Den ble sluppet i USA 22. juni 2007. Filmen følger en forfatter som skriver om spøkelser og hjemsøkt hus, som får vite om ett beryktet hotellrom. Filmen følger de mange bisarre opplevelsene hans i rom 1408.

Sammendrag
----------

Mike Enslin (John Cusack) er en forfatter som, etter at hans datter Katie døde, skriver bøker om overnaturlige hendelser som han ikke tror på. Han får vite om et hjemsøkt hotellrom i New York City. Hotell-manager Gerald Olin (Samuel L. Jackson) fraråder ham fra å bo der. 56 personer skal ha dødd der i løpet av 95 år, og ingen har overlevd mer enn en time. Mike insisterer på å overnatte der, selv om Olin advarer mot at rommet er "ondt" og hjemsøkt.

Mike blir ikke imponert over rommets kjedelige utseende, og mangel på overnaturlige fenomener. Men etterhvert opplever han en rekke merkelige hendelser. Spøkelser fra rommets tidligere ofre, samt hans egen døde datter, vises på TV-skjermen. Flere forsøk på å forlate rommet er forgjeves. Mike prøver å klatre gjennom luftkanalen, men blir angrepet av liket til et tidligere offer. Han kontakter sin kone Lily, som sier at politiet har vært på rom 1408 – men at rommet vissnok er helt tomt. Mike ser også et syn av sin avdøde datter Katie. De omfavner hverandre, men hun smuldrer til støv.

Rolleliste
----------

* John Cusack som Mike Enslin
* Samuel L. Jackson som Gerald Olin
* Mary McCormack som Lily Enslin
* Tony Shalhoub som Sam Farrell
* Isiah Whitlock Jr. som hotell-ansatt

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1408* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *1408* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *1408* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *1408* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *1408* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *1408* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *1408* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *1408* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *1408* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *1408* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* Trailer, youtube.com
**Den internasjonale matematikkolympiaden** (IMO) er en årlig matematikkonkurranse for skoleelever (under 20 år og fortsatt elev på videregående skole) fra over hundre land over hele verden. 

Hvert land sender opp til seks deltagere, samt to ledere som oversetter og deltar under bedømmelsen av oppgavene. Konkurransen går over to dager, hver dag får deltagerne et sett med tre oppgaver som må løses i løpet av 4,5 timer. Oppgavene spenner over flere kategorier, vanligvis geometri, tallteori, algebra og kombinatorikk. Oppgavene har ofte enkle løsninger, og krever ikke mer enn enkel universitetsmatematikk å forstå, men det kan være svært vanskelig å finne disse løsningene. 

IMO er den eldste av fagolympiadene, og er blitt arrangert siden 1959, Norge har deltatt siden 1984. Som lag ligger Norges resultat vanligvis midt på treet, som for de andre nordiske landene. Norge har ved to anledninger plassert seg blant den øvre tredjedel: i 2019 (34. plass blant 112 deltagernasjoner) og i 1990 (18. plass blant 54 deltagernasjoner).

Inntil 1/12 av deltagerne mottar gullmedalje, inntil 2/12 mottar sølv og inntil 3/12 mottar bronse. Norske deltagere har mottatt medaljer i alle valører; tre ganger har det blitt gull:

* 2002: David Kunszenti-Kovács (29. plass blant 479 deltagere)
* 2008: Jørgen Vold Rennemo (12. plass blant 535 deltagere)
* 2020: Andreas Alberg (22. plass blant 616 deltagere)

De norske deltagerne velges ut på bakgrunn av resultatene i Abelkonkurransen og Den nordiske matematikkonkurransen. Rett før konkurransen blir det arrangert en treningsleir, for å lære viktige teknikker og teoremer som ikke blir tatt opp på videregående.

I forbindelse med konkurransen er det vanlig at det arrangeres sightseeing og andre sosiale aktiviteter.

I 2022 vil IMO bli avholdt i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «IMOs offisielle nettsted: Norges lagresultater gjennom tidene». *www.imo-official.org*.
2. ↑  «IMOs offisielle nettsted: Norges lagresultat 2019». *www.imo-official.org*.
3. ↑  «IMOs offisielle nettsted: Norges lagresultat 1990». *www.imo-official.org*.
4. ↑  «IMOs offisielle nettsted: resultater for David Kunszenti-Kovács». *imo-official.org*. Arkivert fra originalen 25. april 2021.
5. ↑  «IMOs offisielle nettsted: resultater for Jørgen Vold Rennemo». *imo-official.org*. Arkivert fra originalen 25. april 2021.
6. ↑  «IMOs offisielle nettsted: resultater for Andreas Alberg». *www.imo-official.org*.

Eksterne lenker
---------------

* Abelkonkurransen
* IMO-hjemmeside Arkivert 26. april 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Alliance Unichems stand under Farmasidagene 2006 Alliance Unichems første logo skulle symbolisere de fire kjerneverdiene; «Service, samarbeid, nyskapning, profesjonalitet» I 2006 brukte de den andre logoen bestående av to hjerter som til sammen danner et kors. Foto: Nina Aldin Thune 
Boots stand under Farmasidagene 2011. Kjeden bruker nå Boots-logo og bygger om apotek i et nytt konsept. Foto: Nina Aldin Thune 
**Alliance Boots Ltd** var et aksjeselskap som hadde virksomhet i 15 land. Selskapet ble dannet ved en fusjon mellom Alliance UniChem Plc og Boots-gruppen (Boots Group PLC) 31. juli 2006. 26. juni 2007 ble selskapet kjøpt av investeringsselskapet AB Acquisistions Limited og aksjen ble trukket fra notering på London-børsen to dager senere.

Utvikling i Norge
-----------------

Alliance apotek i Arendal  Foto: KEN 
Det tidligere selskapet Alliance Unichem kjøpte opp norske apotek for å danne en egen apotekkjede etter at den nye apotekloven trådte i kraft i 2001. I Norge fantes 138 Alliance-apotek (2008). 

I 2006 fusjonerte Alliance Unichem og Boots til det nye selskapet Alliance Boots som nå (2014) har navnet Boots Norge AS. 

I 2007 åpnet selskapet som første apotekkjede i Norge egen nettbutikk. Norges første «nettapotek» selger ikke legemidler (forbudt i Norge), og er derfor basert på handelsvarer fra apotek- og bandagistsortimentet, kosmetikk og hudpleieprodukter. 

I 2008 åpnet de første Boots-apotekene i Norge; Bootsapotek Lillestrøm. Fra 2008 til 2011 ble så godt som alle Allianceapotekene bygget om til Bootsapotek og per juni 2012 har selskapet 146 Bootsapotek og ett Allianceapotek.

Logo
----

Allianceapotekenes første logo besto av fire piler som skulle symbolisere kjerneverdiene. Den ble videreutviklet til en logo bestående av to hjerter som til sammen danner et kors og har en noe klarere symbolikk.

Grossistvirksomhet
------------------

Alliance Boots eier grossistfirmaet Alliance Healthcare som leverer legemidler og andre varer til apotek, bandagister og kommunale sykehjem. Selskapet endret navn fra Holtung AS til Alliance Healthcare i 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Apoteket, en møteplass med historie?» i *Norges apotekerforenings tidsskrift Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.* nr 3, 2006 s. 128-133

Litteratur
----------

* Norges Apotekerforenings Tidskrift nr.3. 2006 pdf[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Bootsapotek Arkivert 31. januar 2008 hos Wayback Machine.
* Alliance Healthcare Arkivert 20. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Varde reist av en fortidsminneforening
**Slaget ved Bloody Creek** ble utkjempet 8. desember 1757 under den franske og indianske krigen. Militssoldater fra Acadia og Mi'kmaq slo en avdeling av britiske soldater ved Bloody Creek, som munner ut i Annapolis River ved dagens Carleton Corner i Nova Scotia. Slaget skjedde på samme sted som slaget i 1711 under dronning Anne-krigen.

Bakgrunn
--------

Etter at franskmennene hadde tapt i Slaget ved Fort Beauséjour og deportasjonen av akadierne hadde startet i 1755, dannet mange akadier geriljagrupper i skogene, ofte sammen med deres gamle forbundsfeller Mi'kmaq-indianerne. Disse gruppene opererte på hele Nova Scotia frem til Ny-Frankrike falt. Den mest kjente av disse geriljakrigerne var Joseph Broussard, også kjent som Beausoleil. Trass i at britene kontrollerte mange skanser som Halifax, Annapolis Royal og Fort Beausejour, klarte ikke britene å få fred i regionen.

Den 6. desember ble et arbeidslag i Annapolis Royal angrepet nær stedet hvor det første slaget fant sted i 1711. Der ble de utsatt for et bakholdsangrep av akadiske og Mi'kmaq styrker. En mann ble drept og syv andre ble tatt til fange. Som følge av dette ble 130 mann under kaptein Peter Pigou sendt ut for å hente tilbake de folkene som hadde blitt tatt til fange.

Slaget
------

De marsjerte til fots langs sørbredden av Annapolis-elven og britene ble utsatt for våte og kalde forhold før de ga opp letingen etter fangene. De krysset en bro over René Forêt River om morgenen den 8. desember da de ble angrepet av Mi'kmaq og akadiere. Britene holdt stand en kort stund og led store tap, blant andre ble kaptein Pigou drept, før de trakk seg tilbake til Annapolis Royal.

Ettervirkning
-------------

Tross i seieren klarte ikke Mi'kmaq og akadiarene å følge opp med et angrep på Annapolis Royal. Det var derimot mange liknende grupper som forsatte å angripe de britiske styrkene i Nova Scotia og som støttet de franske troppene gjennom krigen. René Forêt River fikk navnet Bloody Creek til ære for slaget.

Kilder
------

* Faragher, John Mack (2005). A Great and Noble Scheme. New York: W. W. Norton. ISBN 0393051358.

Se også
-------

* Beleiringen av Louisbourg i 1758
**Skeid** er et idrettslag fra Oslo. Klubben ble stiftet 1. januar 1915, og fikk sitt nåværende navn 21. desember 1925, da klubbene Ski og Fotballklubben Frem 1914 (Frem 1914) og Kristiania Ballklub slo seg sammen. Klubben er historisk knyttet til strøket Torshov i bydel Sagene, men har i dag sitt fotballanlegg og klubbhus på Nordre Åsen i bydel Nordre Aker.

I dag driver Skeid organisert idrett innen fotball, bandy og ski. Tidligere sto også ishockey på programmet. I 1950 hadde Skeid lag i hovedserien for både fotball, bandy og ishockey.

Klubbfarger
-----------

Skeids fotballdrakter er røde og blå (rød trøye og blå shorts), mens klubbens logo er svart og gul. Forskjellen har bakgrunn i sammenslåingen av Kristiania BK og Frem 1914 i 1925. Fargen på fotballdraktene, rødt og blått, kommer fra Kristiania Ballklubb, mens klubbmerket og vinteridrettene bruker gult og svart, som opprinnelig var fargene til Frem 1914.

Fotball
-------

Mest kjent er Skeid for sin fotballavdeling. Skeids A-lag for herrer ble seriemestre i fotball i 1966, og har åtte cupmesterskap: 1947, 1954, 1955, 1956, 1958, 1963, 1965 og 1974. I 2013 rykket Skeid Fotball opp fra 3. divisjon.

Andre idrettsgrener
-------------------

Skeid har hatt bandy på programmet siden 1930 og ble seriemestre i 1988/89-sesongen. Skihopperen Alf Andersen, som vant gull under OL i St. Moritz i 1928, representerte Skeid en periode.

Kjente medlemmer
----------------

* Mohammed Abdellaoue
* Alf Andersen
* Daniel Braaten
* Dagfinn Enerly
* Kjell Kaspersen
* Hans Nordahl
* Kai Sjøberg
* Finn Thorsen
* Frank Olafsen

Se også
-------

* Skeid Fotball

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
1. divisjon bandy for menn 2022/23 |
| --- |
|  | 
* Hamar
* Hauger
* Konnerud
* NTNUI
* Skeid
* Snarøya
* Strømsgodset
* Øvrevoll Hosle

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
3. divisjon fotball for kvinner, Oslo, 2022 |
| --- |
|  | 
* Asker
* Bækkelaget
* Bærum
* Gamle Oslo
* Grei 2
* Nordstrand
* Rustad Abildsø
* Skeid
* Stabæk 3
* Øvrevoll Hosle 3

 | Norges flagg |
**Den internasjonale komité for Sikkerhetssonen i Nanjing** ble opprettet høsten 1939 for å beskytte og lede Sikkerhetssonen i Nanjing. John Rabe, en tysk forretningsmann og medlem av Nazistpartiet var grunnleggeren. Han og andre utlendinger forsøkte å beskytte kinesiske sivile mot å bli drept av japanerne som inntok byen i desember 1937. Inspirasjon til opprettelsen av sonen hadde de fra Shanghai, der den franske jesuitten Robert Jacquinot de Besange noen måneder tidligere hadde oppnådd opprettelsen av en slik sone som gjennomgående ble respektert av japanerne.

Japanere respekterte ikke sikkerhetssonen fullt ut og foretok hyppige raid, men de fleste som tok tilflukt der, overlevde.

Japanerne trengte stadig vekk inn, og tok med seg kvinner som de voldtok og drepte, og menn som var i militær alder som de henrettet.

Man regner med at minst 200.000, kanskje 250.000, klarte seg gjennom de omfattende massakrene i Nanjing ved å oppholde seg innen sikkerhetssonen.

Medlemmer av komiteen
---------------------

* Eduard Sperling
* Ernest Forster
* George Ashmore Fitch
* James McCallum
* John Magee
* John Rabe
* Lewis S. C. Smythe
* Miner Searle Bates
* Minnie Vautrin
* P.R. Shields
* Robert O. Wilson

Litteratur
----------

* Eyewitness to Massacre: American Missionaries Bear Witness to Japanese Atrocities in, as seen in Google Books
Donaus nedslagsfelt
Land som er medlem av ICPDR (mørkegrønn markering) **Den internasjonale kommisjonen for beskyttelse av Donau (ICPDR)** er en mellomstatlig organisasjon med sete i Wien. Organisasjonens offisielle tyske navn er Internationale Kommission zum Schutz der Donau (IKSD). Kommisjonen består av 14 stater med tillegg av EU, og er opprettet med hjemmel i konvensjonen om beskyttelse av Donau. Konvensjonen ble undertegnet i Sofia 29. juni 1994 og trådte i kraft 1998.

De 12 avtalepartene som undertegnet konvensjonen i 1994 var Østerrike, Bulgaria, Kroatia, Tsjekkia, Tyskland, Ungarn, Moldova, Romania, Slovakia, Slovenia, Ukraina og EU. Siden har ytterligere tre land kommet til: Serbia (2003), Bosnia-Hercegovina (2005) og Montenegro (2008).

Italia, Sveits, Polen, Albania og Nord-Makedonia samarbeider med ICPDR under EUs vanndirektiv.

Formålet med ICPDR er å gjennomføre konvensjonen. Videre er ICPDR valgt som plattform for å gjennomføre vanndirektivet. Organisasjonens mål er å sikre en bærekraftig bruk av vannveier og ferskvannsressurser i hele Donaus nedslagsfelt. ICPDR utarbeider forslag til forbedring av vannkvalitet, utvikler strategier for flomvern og forurensningsvern, fastsetter utslippsnormer og sikrer overholdelse av disse gjennom medlemsstatene.

Konvensjonen åpner for at organisasjoner kan tiltre kommisjonen som observatører. I alt 19 organisasjoner har benyttet seg av muligheten for å få observatørstatus (2009) i ICPDR. Det dreier seg om frivillige organisasjoner, organisasjoner som representerer privat industri og mellomstatlige organisasjoner. I den siste kategorien faller bl.a. Donaukommisjonen.

Eksterne lenker
---------------

«(en) (de) Den internasjonale kommisjonen for beskyttelse av Donau (ICPDR)». Besøkt 28. mars 2009. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Alliance for Arab Women** eller **Alliansen for arabiske kvinner** (AAW) er en frivillig organisasjon med hovedbase i Egypt. Organisasjonen fungerer som en paraplyorganisasjon for et stort nettverk av mindre frivillige organisasjoner, og samarbeider med andre egyptiske og arabiske organisasjoner for å sikre kvinners rettigheter. Organisasjonen arbeider med å sikre grunnleggende sikkerhet for arabiske kvinner gjennom å påvirke politikk og lovgivning, og gjennom å tilby tjenester og programmer innenfor menneskerettighetene. 

AAW ble registrert hos det egyptiske sosialdepartementet i 1987 under lov nr. 154, og ble re-registrert i henhold til lov nummer 184 av 2000. AAW har siden 1996 spesiell konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd.[1] Organisasjonen ble valgt som koordinator for arabiske frivillige organisasjoner til å forberede og delta i den fjerde internasjonale konferansen om kvinner i Beijing i 1995, for å levere den arabiske NGO-uttalelsen i FNs generalforsamling i 2000.

AAW har sekretariatet sitt i Kairo, og filialer i øvre og nedre Egypt. Organisasjonens generalforsamling omfatter 100 medlemmer. Forsamlingen består av både menn og kvinner fra ulike arabiske land, som alle arbeider for å sikre kvinners grunnleggende rettigheter.

Prosjekter
----------

Over hele Egypt har AAW siden 1987 initiert og gjennomført mer enn 70 prosjekter som omhandler menneskerettigheter og kvinners rettigheter. Organisasjonen tar sikte på å hjelpe en rekke samfunnsgrupper[hvilke?], både lokalt, nasjonalt og internasjonalt. 

De viktigste satsingsområdene er fattigdom, helse, politisk deltakelse, utdanning, redusering av vold og kvinner i arbeidslivet.

Videre gjennomfører AAW også prosjekter for entreprenørskap og sysselsetting, miljø, kunst og kultur, samt kapasitetsbygging for lokale egyptiske NGOer.

Referanser
----------

1. ↑  *List of non-governmental organizations in consultative status with the Economic and Social Council as of 1 September 2014*, FNs økonomiske og sosiale råd.

Eksterne lenker
---------------

* Organisasjonens engelske hjemmeside
**Arne Adolf Løfsgaard** (født 21. oktober 1887, død 26. februar 1974) var en norsk gårdbruker og stortingspolitiker for Bondepartiet.

Han var født ved Løfsgaard i Åsnes som sønn av gårdbruker og skogeier Gunnar Løfsgaard (1854–1923) og Anne Berger (1859–1948). Etter grunnskolen gikk han på Jønsberg landbruksskole i Stange fra 1907 til 1908, før han deretter tok over familiegården i 1911. Løfsgaard var medlem av kommunestyret i Åsnes (Åsnes herredsstyre) fra 1916 til 1928, hvor han i perioden 1925 til 1928 tjenestegjorde som kommunens ordfører.

Løfsgaard ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1927 som syvenderepresentant fra valgkretsen Hedmark fylke, hvor han var medlem av næringskomité nummer to. Han ble gjenvalgt som andrerepresentant fra Hedmark fylke ved valget i 1930 og satt som medlem i helsekomiteen. Etter at hans andre periode på Stortinget var over returnerte han til Åsnes, hvor han fra 1934 til 1937 dro fatt på sin andre periode som lokalpolitiker ved kommunestyret i Åsnes. Løfsgaard var også kommisjonær for Akers Sparebank fra 1926, og var styremedlem i Aasnes Privatbank frem til den ble innlemmet i Den norske Creditbank (DnC). 

Han var også styreleder i Flisa Aktiemeieri og var aktiv innen luthersk misjonsarbeid. Han var far til Jostein Løfsgaard, som var universitetsdirektør ved Universitetet i Oslo.

Stortingskomiteer
-----------------

* Næringskomité nr. to 1928–1930
* Helsekomiteen 1931–1933

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 462[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Strand, Torstein (14. juni 2011). «Fredrik Jostein Løfsgaard til minne». *Budstikka*. s. 46.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Adolf Løfsgaard hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Kåre Johan Bakke** (1923-2018) var en norsk jurist og statstjenestemann som var kontorsjef / assisterende fylkesmann i Hedmark fra 1971 til 1990, og som var konstituert fylkesmann i Hedmark 1981–1985, mens den utnevnte fylkesmannen Odvar Nordli hadde sin siste periode som stortingsrepresentant.

Bakke var oppvokst på Otta og utdannet jurist. Han fikk advokatbevilling i 1951, og arbeidet som advokatfullmektig hos Gunnar Børsum i Sandvika fram til 1959. Bakke ble ansatt hos fylkesmannen i 1959. Han ble utnevnt til kontorsjef i 1971, etter først å ha vært konstituert i stillinga.

Han døde på Prestrudsenteret i Hamar på sin 95-årsdag i 2018. Bakke var lokalhistoriker, og skrev blant annet disse artiklene i *Årbok for Gudbrandsdalen*: «'Sorte dame', eller 'Kari på Vone'» (1996), «Grev-karane» (1997), «Solvang – ein ungdommeleg 100-åring» (1998, om et ungdomslag og ungdomshus), og «Dialekt i Norddalen» (1999).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Hamar Arbeiderblad, urn.nb.no, utgitt 23. januar 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Minneord: Kåre Johan Bakke». *Hamar Arbeiderblad 2018.01.23*. 2018. s. 27.
3. ↑  «Gudbrandsdølen 1951.08.04». 1951. s. 2.
4. 1 2  «Glåmdalen 1971.09.11». 1971. s. 1.
| Artikkelen inngår i serien om
**Norges konge** |
| --- |
| Det kongelige våpen |
| **Monarkiet i Norge** |
| Norges statsråd • Hoffet • Garden • Kronregaliene • St. Olavs Orden • Fortjenstordenen • Kongens fortjenstmedalje • Nyttårstale • «Alt for Norge» • Kongesangen • Kongeflagget |
| **Kongehuset** |
| Harald V • Sonja • Haakon • Mette-Marit • Ingrid Alexandra |
| **Kongerekken** |
| Haakon VII • Maud • Olav V • Märtha • Arvefølgen • Valgspråk • Huset Glücksburg • Mausoleet |
| **Kongens boliger** |
| Slottet • Bygdøy • Oscarshall • Skaugum • Kongsseteren • Prinsehytten • Gamlehaugen • Stiftsgården • Ledaal • Kongeskipet |
| **Andre familiemedlemmer** |
| Märtha Louise • Sverre Magnus • Astrid |

**H.M. Kongens medaljeråd** er et norsk rådgivende utvalg, som behandler saker angående tildeling av kongelige medaljer. Rådet ble etablert i april 2009. Medaljerådet fungerer som en del av Det kongelige hoff og ledes av hoffsjefen. Øvrige medlemmer hentes også fra hoffets medarbeidere.

Kongen tildeler en rekke medaljer. Den mest kjente av disse er Kongens fortjenstmedalje, der saksbehandling går via Fylkesmannen. Kongen tildeler også St. Olavsmedaljen, Medaljen for edel dåd og Medaljen for redningsdåd til sjøs, samt medaljer knyttet til kongehuset og hoffet, slik som H.M. Kongens erindringsmedalje og minnemedaljer for viktige begivenheter.

Saker angående tildeling av St. Olavs Orden og Den Kongelige Norske Fortjenstorden behandles i hver sine ordensråd. Likeledes har Forsvaret egne utvalg for behandling av dekorasjonssaker, Forsvarssjefens stridsdekorasjonsråd og Forsvarssjefens dekorasjonsråd. Det offentlig oppnevnte Krigsdekorasjonsrådet behandler også saker om tildeling av krigsmedaljer.

Referanser
----------

1. ↑  *Årsberetning 2009 Det kongelige hoff*, kongehuset.no, s. 51.
Bygningen for ADN og *ADN-Zentralbild* i Mollstraße i Øst-Berlin; bygd 1971.
**Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst** (ADN) var ved siden av Panorama DDR det eneste tillatte nyhets- og billedbyrå i DDR (Øst-Tyskland). Hovedsetet var i Øst-Berlin. 

Det hadde monopol på leveranse av nyheter, rapporter, artikler og fotos av overregionalkarakter, til nesten alle de østtyske aviser og til radio og fjernsyn. ADN hadde samarbeidsavtaler med rundt seksti agenturer i andre land, og filtrerte ideologisk og politisk det nyhetsmateriale som ble formidlet. ADN var formelt underlagt DDRs *Ministerrat*, men var i praksis ledet og holdt under oppsyn av Sozialistische Einheitspartei Deutschlands sentrale partiapparat. Frem til 1989 hadde ADN rundt 1.400 medarbeidere.[]

Historie
--------

Nyhetsagenturet ble til i oktober 1946 med samtykke fra den sovjetiske militæradministrasjon i Tyskland. ADN ble til etter omdanning av det sovjetiske nyhetsbyrådet (engelsk:Sovjet News Bureau), og fikk snart monopol på nyhetsformidlingen i sovjetisk sektor. Den var et «GmbH»-selskap opprettet av en rekke forlag, aviser og radiosendere. I april 1953 ble selskapet oppløst og agenturet omdannet til statlig nyhetsbyrå. Billedavdelingen tilkom i 1956 da «Zentrale Bildstelle Berlin» ble tilsluttet under navnet «ADN-Zentralbild».

Nyhetsagenturet dominerte fullstendig i dannelsen av Øst-Tysklands nyhetsbilde frem til Berlinmurens fall i 1989. I mai 1992 ble ADN med sine da 254 medarbeidere kjøpt av «Deutscher Depeschendienst» (ddp). Det historisk verdifulle arkivet til *ADN-Zentralbild* med rundt syv millioner fotografier helt tilbake til fotografiets barndom ble overført til det tyske Bundesarchiv og flyttet til Ehrenbreitstein i Koblenz.

Referanser
----------

1. 1 2  Boyd-Barrett, Oliver; Rantanen, Terhi (26. oktober 1998). *The Globalization of News* **(engelsk)**. SAGE. ISBN 978-0-85702-615-6.
2. ↑  «Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst aus dem Lexikon - wissen.de». 11. mai 2013. Arkivert fra originalen 11. mai 2013. Besøkt 4. mars 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Tyskland
**Kongens gate** (1-75, 2-76) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Vestre Strandgate til Otra. 78 eiendommer er matrikulert til gaten. Den er én av tre gater i Kvadraturen med utelukkende murbygninger.

Caledonienkvartalet mellom Vestre Strandgate og Havnegata og som er av nyere dato dekker to kvartaler og lukker gateløpet mot Vestre havn, noe som er et avvik fra den opprinnelige byplanen. I andre enden av gaten, mot Otra, sperres gateløpet delvis av en oppkjøringsrampe til en privat takparkeringsplass.

Agder Teaters bygning er matrikulert til Kongens gate 2. Dagens bygning er den tredje på denne tomten. De to tidligere teaterbygningen var eid av Det Dramatiske Selskab i Christiansand. Den første gikk tapt i brannen i 1892, den andre ble kondemnert og måtte rives i 1966. Bygningens fasade et utsmykket med et veggrelieff av Henrik Finne som ble innviet i 1976.

I neste kvartal ligger det tidligere St. Josephs hospital og St. Ansgar kirke.

I Kongens gate 76 ligger Kasernen, en av Kvadraturens få frittliggende bygninger og som også har en tomt som dekker 2/3 av kvartalet. Bygningen er tegnet av Johan Keyser Frølich som var arkitekt for en rekke av murbygningene som ble oppført etter bybrannen i 1892. Også i gatens andre ende finnes en bygning av Frølich: Klubben (Vestre Strandgate 8).

Referanser
----------

1. ↑  «Henrik Finne». Arkivert fra originalen 28. desember 2013. Besøkt 20. august 2012.

Galleri
-------

* Nr. 2: Agder teaters tidligere bygg, i brutalistisk stil  Foto: Audun RossvollNr. 2: Agder teaters tidligere bygg, i brutalistisk stil  Foto: Audun Rossvoll
* Nr. 11: Bedriftsbygg  Foto: Erlend BjørtvedtNr. 11: Bedriftsbygg  Foto: Erlend Bjørtvedt
* Nr. 15: St. Josef sykehus  Foto: Erlend BjørtvedtNr. 15: St. Josef sykehus  Foto: Erlend Bjørtvedt
* Nr. 31: LOs kontorer  Foto: Siri JohannessenNr. 31: LOs kontorer  Foto: Siri Johannessen
* Nr. 45: Kongensgate skole, 1959, Norges første by-ungdomsskole.  Foto: Siri JohannessenNr. 45: Kongensgate skole, 1959, Norges første by-ungdomsskole.  Foto: Siri Johannessen
* Nr. 61: Bolighus fra 1895  Foto: Siri JohannessenNr. 61: Bolighus fra 1895  Foto: Siri Johannessen
* Nr. 76: Kasernen, 1913 Foto: Kolbjørn AndersenNr. 76: Kasernen, 1913 Foto: Kolbjørn Andersen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Anders Hall Grøterud** (født 28. juni 1970) er leder av Senter for talentutvikling Barratt Due, daglig leder av Aktivitetsalliansen og selvstendig konsulent for utøvere innen musikk, idrett og ledelse. Han underviser i prestasjonspsykologi og øvingsprosess ved Barratt Due musikkinstitutt. 

Grøterud har tidligere jobbet i kommunikasjonsbyrået Gambit Hill + Knowlton som seniorrådigver og leder av fagområdene sport, sponsing og folkehelse. Han har vært pressetalsmann og informasjonsdirektør i SATS, landslagstrener i triathlon[] og jobbet som journalist i blant annet *Aftenposten*, *Dagbladet* og *VG*. 

Han har hovedfag i idrettspsykologi fra Norges idrettshøgskole og har utgitt boken *Sporty business – hvordan lykkes på jobb med toppidrettens metoder* på Hegnar Media i 2005 sammen med Geir Jordet.

Ble i 1995 tildelt Norges Triathlonforbunds hederspris, samt Kulturprisen for Bygdøy-Frogner i 1990.

Referanser
----------

1. ↑  Red. (13. mai 2016). «Tidligere landslagstrener i Triathlon ny leder for Senter for talentutvikling Barratt Due». *Ballade*. Besøkt 15. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Anders Hall Grøterud i BIBSYS
**Ferdinand Joseph Meinolph Anton Maria friherre von Lüninck** (født 3. august 1888 i Ostwig, død 14. november 1944 i Berlin) var en tysk godseier, offiser og politiker som var delaktig i kuppforsøket mot Hitler.

Lüninck studerte jus, og arbeidet i statsforvaltningen. Han deltok i første verdenskrig hvor han etterhvert ble løytnant. Etter krigen ble han aktiv i frikorpset *Stahlhelm*. Siden ble han aktiv i Westfalens *Landwirtschaftskammer*. Han tilhørte Deutschnationale Volkspartei og støttet i begynnelsen nasjonalsosialistenes politikk. Mellom 1933 og 1938 var han overpresident (guvernør) i den prøyssiske provinsen Westfalen, og var deretter frem til 1943 i aktiv militær tjeneste. 

I 1944 var han delaktig i planene til det mislykkede 20. juli-attentatet. Som følger av dette ble han arrestert, dømt til døden og henrettet.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kurzbiografie
* Lünincks Wirken in der Landwirtschaftskammer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Arne «Maler'n» Amundsen** (født 7. august 1952 i Oslo, død 6. september 2014 i Fetsund) var en norsk fotballspiller, og var keeper for blant annet Lyn, Strømmen og Lillestrøm.

Amundsen spilte aktivt frem til 1989, og spilte i løpet av karrieren 459 kamper (339 obligatoriske). Han gikk til Lillestrøm fra Lyn i 1977. I Lillestrøm fikk han med seg to seriegull, tre sølv og to bronse. Han spilte i seks cupfinaler, hvorav fire endte med seier. Da han etter 1987-sesongen ikke fikk fornyet tillit i Lillestrøm, meldte Amundsen overgang til Strømmen, hvor han var førstevalget i mål de to neste sesongene. Han la opp og ble keepertrener for LSK. Da Frode Grodås ble skadet i juni 1993 var Amundsen reserverkeeper for Jon Knudsen i to kamper.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Amundsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Arne Amundsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Presentasjon på *LynFotball.net* (1972-76)
* Arne Amundsen på Kanaripedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Glomma Papp** er et norsk industriforetak som ble etablert i Sarpsborg i 1931. Bedriften produserer ulike kvaliteter av bølgepapp og massivpapp og holder til på Hafsund i Sarpsborg.

Virksomheten eies per 2021 av Skjeberg Investment A/S. I 2019 hadde bedriften en omsetning på 485 mill. og ca. 200 fast ansatte.[]

Historikk
---------

I 1931 etablerte Emil Iversen fabrikken Græsvig Pap & Papir i 1931, for å kunne være selvforsynt med papir og massivpapp. Råstoffet til papirfabrikken har i alle år vært returpapir. I 1951 kjøpte bedriften en ny tomt og i 1953 kunne papirproduksjonen starte i nye lokaler på tomten. 

Navnet ble senere endret til Glomma Pap & Papir A/S og startet å produsere bølgepapp i 1965.

Bedriften skiftet navn til Glomma Papp A/S i 1983. Den 3. april 1987 ble bedriften rammet av en større brann. Fyrhuset fikk store skader i brannen, og som følge av dette flyttet en del av virksomheten til Tune.

Referanser
----------

1. ↑  «Historie». *Glomma Papp AS*. Besøkt 27. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«Arne Arnesen» har flere betydninger.

**Arne Arnesen** (født 15. februar 1928 i Moss, død 17. desember 2010 i Oslo) var en norsk diplomat og politiker (Arbeiderpartiet). 

Arnesen studerte statsvitenskap ved Universitetet i Oslo fra 1949. I årene 1951–1953 tok han M.A.-graden i internasjonale forhold ved University of Minnesota. Dette ble etterfulgt av to års doktorgradsstudier. Han ble tatt opp som aspirant i Utenriksdepartementet i 1955.

Etter aspirantkurset var han fra 1957 til 1960 stasjonert ved FN-delegasjonen i New York. Deretter tjenestegjorde han i to år ved Norges ambassade i Rabat i Marokko. I 1964 ble Arnesen byråsjef i politisk avdeling i UD med FN som ansvarsområde.

I 1973 ble han utnevnt til statssekretær i Utenriksdepartementet og i september 1975 utnevnt til direktør for NORAD for seks år, en stilling han innehadde til 1982 da han ble utnevnt til ambassadør til Kina, ved Norges ambassade i Beijing. I 1987 ble han utnevnt til stassekretær i Gro Harlem Brundtlands andre regjering. 

Arnesen var Norges ambassadør til Danmark ved Norges ambassade i København i tiden 1990–1995.

I 1991 ble Arnesen utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden og samme året fikk han storkorset av Dannebrogordenen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Arnesen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) «Arne Arnesen» i *Norsk biografisk leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
*Se pekerside for flere forekomster av Fossveien.*

**Fossveien** (5–23D, 10A–24) er en gate i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Sofienberggata til Seilduksgata. Navnet er etter gården Nedre Foss.

Fossveien 7
-----------

Fossveien 7 var barndomshjemmet til Edvard Munch. Det er i leiligheten på denne adressen hvor hans søster, Johanne Sophie, dør av tuberkulose.

Fossveien 20-24
---------------

Fossveien 20 ble den 23. november 2007 okkupert av boligaktivister.
Fossveien 24 var tidligere Christiania Seildugsfabrik. Nå holder *Galleri Seilduken* til i gården.

I Fossveien 20-24 har Oslo kommune har vedtatt tre byggetrinn for samling av Kunsthøgskolen i Oslo (KHIO), med ca. 500 studenter og 150 ansatte.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fossveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 175. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes gateoversikt

  

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Prestrud ble tildelt Sydpolsmedaljen
**Kristian Prestrud** (født 22. oktober 1881 i Grue i Hedmark, død 11. november 1927 i Kristiansand), oppvokst i Vang i Hedmark, var en norsk polfarer og løytnant i hæren som deltok i Roald Amundsens ekspedisjon til Sydpolen fra 1910 til 1912.

Sydpolenferden
--------------

Prestrud var med i gruppen på åtte som den 8. september 1911 gjorde et mislykket forsøk på å nå polpunktet. På grunn av ekstrem kulde ble det bestemt at gruppen skulle fortsette til depotet på 80 S° for deretter å snu tilbake til Framheim. Tilbaketuren ble uorganisert og kaotisk, gruppen ble raskt delt opp i flere mindre grupper. Prestrud og Hjalmar Johansen ble hengende etter og kom tilbake til Framheim 6 timer etter de andre, de var da utslitt og Prestrud hadde fått frostskader. I mørket og tåken hadde de funnet basen bare på grunn av at de hørte bjeffingen fra hundene. Prestrud ville sannsynligvis frosset ihjel dersom han ikke hadde fått hjelp fra Johansen til å komme seg tilbake til basen.

Neste morgen ble Amundsen kritisert av Johansen for måten tilbaketuren ble gjort på. Amundsen mislikte sterkt at det ble reist kritikk mot ham, og han valgte som en følge av dette å reorganisere gruppen som skulle reise til polpunktet. Prestrud, Johansen og Jørgen Stubberud ble skilt ut fra gruppen og fikk som oppgave å foreta en mindre ekspedisjon til Edward VII Land. Prestrud ble utnevnt til leder av denne ekspedisjonen, til tross for at han hadde en grad lavere militær rang og at Johansen tidligere hadde vært lederen hans.

Prestrud ble i 1926 ansatt som havneassistent i Kristiansand, men døde allerede året etter.

Prestrud ble tildelt Sydpolsmedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 15. november 1927[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kirkebok 12 for Grue kirke, side 11
3. ↑  *Revolverskudd på havnelageret*, Fædrelandsvennen 8.12.2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Prestrud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kristian Prestrud (1881-1927) Frammuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Arne Anda** (født 25. april 1894 på Klepp, død 15. november 1984) var kinamisjonær tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband). Etter misjonsskole og et studieopphold i USA kom han til Kina som misjonær i 1920 (Zhenping), og så til Mandsjuria i 1932 (Qiqihar). Han var igjen i Kina 1946-49. Deretter var han forkynner i Norge.

I 1933 grunnla han en misjonsstasjon i Zhalantun (Chalantun) i Mandsjuria, og to år senere ble stasjonshuset bygget. Den første dåpen i Mandsjuria ble holdt der 15. april 1934. I 1946 ble stasjonen evakuert. Generelt hadde katolske misjonærer større suksess enn protestantiske misjonærer i Zhalantun.

Han var gift med læreren Randi Anda, født Friestad, (1898–1999) fra Egersund. Randi Anda var lærer og tjente i Kina sammen med mannen.

Ekteparet Anda fikk to barn, en sønn og en datter.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Arne Olsen Anda[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Zalantun» (PDF) **(engelsk)**. Asia Harvest. Arkivert fra originalen (PDF) 1. oktober 2008. Besøkt 1. oktober 2008.

Litteratur
----------

* Hvem - hva - hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband : NLM-leksikon / Tobias Salmelid, 1998, (no) Bibsys

Eksterne lenker
---------------

* Hvem, hva, hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband Arkivert 22. mars 2012 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Ditlef «Diffen» Eckhoff** (født 21. juni 1942 i Stokke) er en norsk jazzmusiker (trompet) kjent fra en rekke innspillinger og sentral i Oslos jazzmiljø.

Eckhoff ledet egne besetninger, vant NM i jazz (1958), startet Tønsberg jazzklubb (1958) og ble 1. leder i Tønsberg Society of Jazz & Poetry (1967). I tiden fra 1959 (Oslo) spilte han med Einar Iversen (1959), Kristian Bergheim (1959), Arild Wikstrøm, Egil Kapstad og Egil Johansen. Han studerte pedagogikk og trompet ved Norges musikkhøgskole (1969–74) og medvirket i Universitetets storband hvor han var leder 1974-1976). Eckhoff spilte med internasjonale storheter som Phil Woods/George Russell (1967), Dizzy Gillespie (Kongsberg Jazzfestival, 1971), Red Mitchell/Kenny Drew (NRK Radio, 1973), Dexter Gordon (Vossajazz 1975), og Horace Parlan (1980/83).

Den senere tid har han ledet egen kvintett og flyttet til Nice i Frankrike.

Utgivelser
----------

* *Live fra Jazz Alive* (1980) med Knut Riisnæs saksofon, Ole Jacob Hansen trommer, Eivin Sannes piano og Kaj Hartvigsen bass.
* *Impressions of Antibes* live fra bl.a. Cosmopolite med Eric Reed (Gemini Records, 1997).
* *Pastor'n & Diffen* (Hi-Di, 1998) med Einar Iversen piano, Odd André Elveland saksofon, Mats Eilertsen bass og Ole Jacob Hansen trommer.
* *Merry Christmas* (1999). Med Jan Erik Kongshaug gitar og Sture Janson/Harald Johnsen bass (istedenfor Elveland og Eilertsen)
* *Jazz au bord de mer* (2007). Med Jan Berger gitar og  Eddy Gaulein-Stef bass.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Jazzbasen
* Diskografi i Jazzbasen

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Atlantis Utveksling** er en ikke-kommersiell stiftelse opprettet av Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoners i 1987. Stiftelsen har spesialisert seg på internasjonale utvekslingsprogrammer for ungdom og voksne i alle aldre. Formålet er å fremme respekt og forståelse for andre kulturer. 

Hvert år deltar rundt 800 personer både fra Norge og resten av verden på de forskjellige utvekslingsprogrammene. Flere av Atlantis’ programmer har eksistert i mer enn 40 år, alle med fokus på kulturutveksling.

Atlantis Utveksling tilbyr flere kulturutvekslingsprogrammer.

Programmer
----------

Atlantis Utveksling tilbyr frivillig arbeid i utlandet til unge og voksne fra 16 år og oppover, samt praksisopphold i forbindelse med studier. Stiftelsen har samarbeidspartnere i Argentina, Ecuador, Guatemala, Filippinene, India, Malaysia, Ghana, Malawi, Namibia, Swaziland, Sør-Afrika, Tanzania og Uganda.

Stiftelsen tilrettelegger for at utenlandske au pairer kan bo med norske vertsfamilier, og for at norske ungdommer kan jobbe som au pair hos lokale vertsfamilier i England, Frankrike, Spania og Australia. I tillegg er stiftelsen tilbyder av norskkurs for au pairer i Norge.

Stiftelsen tilrettelegger også for at utenlandske landbrukspraktikanter og arbeidende gjester kan bo og jobbe på familiedrevne gårder og hoteller i Norge.

Atlantis Utveksling har vært en aktiv bidragsyter i den offentlige debatten om au pair-ordningen.  Stiftelsen deltok blant annet på Menneskerettighetsuka 2012, arrangert av Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Atlantis Utveksling har også markert seg som en forsvarer av aupairordningen ved å fremme kulturutvekslingsaspektet. Atlantis Utveksling er den eneste norske formidleren av au pairer som er medlem i organisasjonen IAPA (International Au Pair Association).

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. februar 2013. Besøkt 16. oktober 2012.
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. november 2012. Besøkt 16. oktober 2012.

Eksterne lenker
---------------

* www.atlantis.no Arkivert 15. desember 2012 hos Wayback Machine.
**Fot per sekund** (engelsk: foot per second, flertall: feet per second) er ofte en henvisning til en måleenhet basert på *imperial foot*, og fra 1959 *international foot*. Måleenheten er i mange deler av verden idag erstattet av SI-systemets meter per sekund. I USA benyttes fot per sekund fortsatt som enhet. Vanlige forkortelser er **fps**, **ft/s** og **ft/sec**.

*Fot som grunnenhet finnes i et utall historiske varianter, og dermed vil også* fot per sekund *finnes i like mange varianter. Dette kan føre til tolkingsproblemer når enheten brukes i historiske kilder. For å vite nøyaktig hva enheten tilsvarer må en vite den historiske konteksten.*

Hjemmelading
------------

Enheten brukes også av enkelte i Norge til hjemmelading av ammunisjon (mens andre isteder bruker meter per sekund). Skytekronografer til måling av utgangshastighet på prosjektiler kan ofte veksle mellom å vise fot eller meter per sekund ved å endre på innstillingene. Ladedata fra USA oppgis ofte i ft/s.

1 fot per sekund tilsvarer:

0.3048 m/s (eksakt)
1.09728 km/t (eksakt)
{\displaystyle {\frac {15}{22}}} miles per hour (eksakt)
**Kristian Magnus Falsen Johansen Moljord** (født 6. august 1882 i Beiarn, død 29. oktober 1976) var en norsk fagforeningsmann, politiker og stortingsrepresentant, hjemmehørende i Norges Kommunistiske Parti.

Som unggutt begynte Moljord som fisker, og deltok på Lofotfisket i årene fra 1897 til 1901. Da fikk han jobb på anlegget ved Ofotbanen, der han arbeidet fra 1901 til 1903.

I 1903 kom han til Sulitjelma og tok fatt som gruvearbeider. Hans tilknytning til dette gruvesamfunnet skulle vare livet ut. Da han kom til «Sulis» var stedets gruvearbeidere ennå ikke fagorganisert. Det skjedde i 1907 på et historisk møte på det islagte Langvatnet, der Moljord var med.

Han skulle bli sentral i oppbyggingen av fagbevegelsen på stedet. I årene 1913–1933 og 1935–1945 var han formann i Gikens gruvearbeiderforening. I 1913–1916 var han også medlem av Arbeidsmannsforbundets gruppestyre for gruvene, og fra 1916 til 1955 var han med i Landsstyret Arbeidsmannsforbundets gruppestyre for gruvene. I årene 1926, 1927, 1932 og 1945 var han formann i Sulitjelma faglige utvalg.

Moljord var formann i Sulitjelma Sosialdemokratiske parti i årene 1913–1914, senere formann i Sulitjelma kommunistiske parti.

Han var medlem av Fauske kommunestyre i årene 1910–1916 og 1931–1940. I årene 1919–1922 og 1925–1931 var han varamedlem. 

Moljord ble valgt inn på Stortinget fra Nordland i 1945, da NKP rett etter krigen hadde stor framgang og fikk inn hele 11 representanter. På Stortinget satt han som medlem av Skog- og vassdragskomiteen. Han ble imidlertid kun sittende i en periode. Ved valget i 1949 mistet NKP alle sine plasser.

Moljord fortsatte imidlertid arbeidet for fagbevegelse og parti. Så sent som i 1953 ble han gjenvalgt til Arbeidsmannsforbundets representantskap, tross den kalde krigen og alle forsøk på å rense ut NKP-erne fra sentrale tillitsverv. I 1954 hadde han, som 70-åring, fortsatt vervet som formann for Helgeland og Salten distrikt av NKP. Etter krigen hadde han også en ny, lang periode som kommunestyremedlem i Fauske, fra 1947 helt til 1959.

Referanser
----------

1. ↑  70-årsomtale i *Nordland Arbeiderblad*, 5. august 1952.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristian Moljord hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kristian Moljord hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |