recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*«Estisk» kan også referere til Estland og estere.*

**Estisk** er et østersjøfinsk språk som tales av ca. 900 000 estere i Estland, hvor det også er offisielt språk. Estisk er nest etter islandsk det minste språket som fungerer som hovedspråk i en selvstendig nasjonalstat. Estisk har flere dialekter, hvorav noen skiller seg mye fra standardspråket i Nord-Estland, bl.a. Võro-språket i Sør-Estland. 

Estisk er ikke i slekt med russisk eller de baltiske språkene latvisk og litauisk, men er i nær slekt med finsk og det nå utdødde språket livisk. Estere og finner kan ikke uten videre forstå hverandre, men den som kan det ene språket, kan uten store vansker lære det andre.

Språket har et rikt bøyningssystem, med blant annet 14 kasus for nomen (substantiv, adjektiv og pronomen) og en rik verbmorfologi. Estisk har, i likhet med de skandinaviske språkene, tatt opp mange lånord fra lavtysk. Selv om basisordforrådet uten tvil er finsk-ugrisk, har estisk lånt svært mye fra indoeuropeiske språk, både når det gjelder ordstammer, «oversettingslån», idiomatiske uttrykk og til en viss grad syntaks. Som kasusspråk har estisk relativt fri ordstilling, men den vanligste ordstillingen i helsetninger er i likhet med norsk SVO.

Estisk blir skrevet med det latinske alfabetet med tillegg av vokalene ä, ö, ü og õ.

Estisk er nokså ungt som skriftspråk, og det hadde i mange hundre år lav status som et allmuespråk, mens makthaverne talte tysk og russisk. Den første boken på estisk, en katekismeoversettelse, ble utgitt i 1535, og senere en del religiøse tekster, men det var først på 1800-tallet at estisk begynte å utvikles som kulturspråk. Hele tiden fantes en sterk folkediktningstradisjon.

Referanser
----------

1. ↑   *Ethnologue* (25, 19 utgave), Dallas: SIL International, 21. februar 2022, Wikidata Q14790,
2. 1 2  Farbregd, Turid (1994). «Frå språk til språk». *Syn og segn*. 100 (3): 258–269.

Eksterne lenker
---------------

* Estonian - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).

| * v
* d
* r
Østersjøfinske språk |
| --- |
| Nordlige | Bjarmisk †  **·** Finsk **·** Ingrisk **·** Karelsk **·** Kvensk **·** Ludisk **·** Tornedalsfinsk **·** Vepsisk |
| Sørlige | Estisk **·** Livisk †  **·** Sørestisk **·** Votisk |
| Østlige | Erzja **·** Merja †  **·** Mesjera †  **·** Moksja **·** Muroma † |

| * v
* d
* r
Språk i Estland |
| --- |
| Offisielt språk | Estisk | Estlands flagg |
| Minoritetsspråk | Estisk tegnspråk **·** Russisk **·** Russisk tegnspråk **·** Sørestisk |
| Tidligere minoritetsspråk | Svensk **·** Tysk |

| * v
* d
* r
Den europeiske unions offisielle språk |
| --- |
| 
* Bulgarsk
* Dansk
* Engelsk
* Estisk
* Finsk
* Fransk
* Gresk
* Irsk
* Italiensk
* Kroatisk
* Latvisk
* Litauisk
* Maltesisk
* Nederlandsk
* Polsk
* Portugisisk
* Rumensk
* Slovakisk
* Slovensk
* Spansk
* Svensk
* Tsjekkisk
* Tysk
* Ungarsk

 | EUs flagg |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Kvipt er en gammel gård i Birtedalen i Fyresdal, Telemark.  Foto: Vidar Iversen 
**Kvipt** er en fjellgård i Birtedalen i Fyresdal i Telemark, nær Setesdal, på om lag 600 meters høyde over havet. De eldste bygningene stammer trolig fra begynnelsen av 1600-tallet, men bosettinga går enda lengre tilbake i tid. Gården har status som freda kulturminne.[]

Gården er gjort om til Kvipt Gjestegard, som tilbyr overnatting, festlokale, keramikkverksted med rosemaling, gårdsmuseum og servering av tradisjonell mat. Gården er tildelt Olavsrosa for opplevelsestilbud av høy standard.

NRK ved Oddgeir Bruaset har laget programserien «Der ingen skulle tru at nokon kunne bu». 7. desember 2003 viste NRK et program fra Kvipt. Dette er stadig tilgjengelig på NRKs multimediasider.

På gårdens grunn finnes en gravhaug og en kullgrop fra jernalderen. Disse er automatisk fredet som arkeologiske kulturminner.

* TunetTunet
* BeitemarkBeitemark
* LåvenLåven
* RøykstogaRøykstoga
* To stabburTo stabbur

Referanser
----------

1. 1 2  Kvipt Gjestagard – Velkommen
2. 1 2  «Olavsrosa – Kvipt». Arkivert fra originalen 4. oktober 2013. Besøkt 2. september 2013.
3. ↑  (no) «Kvipt2». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
4. ↑  (no) «Kvipt». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* Kvipt Gjestagard
* Olavsrosa – Kvipt Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine.
* Der ingen skulle tru at nokon kunne bu: Kvipt - 07.12.2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Clare Wille** (født 1973 i  Bucklow, Cheshire, England) er en  Engelsk  scene- og TV-skuespillerinne.

Clare har jobbet som skuespillerinne og voice-artist siden hun ble uteksaminert fra  RADA i 1997. Hennes nylige teaterarbeid inkluderer  *Seeing Without Light*  på Drum Theatre,  Plymouth Theatre Royal og  *Look Back in Anger*   med London Classic Company.

Etter å ha dukket opp i flere TV-serier, har hun gjort inntrykk i serien "Med hjartet på rette staden" og gjorde sin første opptreden i 2005 som en sykepleier "under cover" ved navn Julie, som blir involvert i en lokal narkotikasak som involverer to av legene ved Ashfordly General Hospital, i episoden  *Friends and Relations.* 

Etter at hun opptrådte som Julie, kom Wille til rollelisten permanent i oktober 2006. Hun spilte DS Rachel Dawson, en CID-sersjant som flyttet til Aidensfield fra Middlesbrough politistyrke.

Referanser
----------

1. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   McFadyen, Elaine. "Seeing Without Light at the Drum Theatre, Plymouth" (anmeldelse).  *BBC* , 5. februar 2005. Hentet 30. mai 2013.
3. ↑   Wilkinson, Lin. "Corn Exchange - Look Back in Anger" Error in Webarchive template: Invalid URL.. Newbury Theatre, 12. september 2001. Hentet 26. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clare Wille på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Clare Wille hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Samisk aksjonsgruppe** var en gruppe samepolitiske aktivister som oktober 1979 organiserte seg som kulturell og politisk motstandbevegelse mot fornorskning og undertrykking av samer og utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget. Aksjonsgruppen ga ut tre nummer av aksjonsavisen *Charta 79,* der situasjonen for samisk kultur og rettigheter ble beskrevet og politiske krav formulert. Gruppen ble organisert etter inspirasjon av den intellektuelle bevegelsen rundt Charta 77 i Tsjekkoslovakia.

Niillas Aslaksen Somby var en av medlemmene i Samisk aksjonsgruppe
Blant medlemmene var Niillas Aslaksen Somby, Jorunn Eikjok, Synnøve Persen, Mikkel Anders Gaup, Nils Gaup, Ante Gaup, Ingar Boine og Mikkel Eira som deltok i sultestreiken på Eidsvolds plass foran Stortinget i 1979. Det var også flere andre medlemmer av aksjonsgruppen, men disse deltok ikke i selve sultestreiken.

Se også
-------

* Sultestreiken foran Stortinget i 1979
* Sultestreiken i Oslo og Stockholm i 1981
* Alta-konflikten
* Folkeaksjonen mot utbygging av Alta-Kautokeinovassdraget

Referanser
----------

1. ↑  Larsen, Dan Robert (24. juni 2016). «– Bestefar fikk meg til å bry meg om naturvern». *NRK*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Midtbø Foto: Signe Marie Kittelsaa 
Tunet på Midtbø Foto: Signe Marie Kittelsaa 
**Midtbø**  er en gård i Vinje kommune, Telemark. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterne Halldis (1907–1995) og Tarjei Vesaas (1897–1970) bodde her fra 1934.

Gården, som ligger 5–6 km fra barndomshjemmet Vesås, var odelsgård for Tarjeis farmor. Det var farbroren Øystein Vesaas som eide gården i Tarjeis oppvekst, og Tarjei kjøpte gården i 1930, da onkelen var i gjeldsknipe. Tarjei Vesaas bosatte seg ikke fast på gården før han giftet seg i 1934.

Huset og livet der er skildret i Halldis Moren Vesaas' to erindringsbøker *I Midtbøs bakkar* (1974) og *Båten om dagen* (1976), i enkelte andre artikler av henne om ektemannen – som «Tarjei Vesaas i kvardagslaget» (1967), og i Tarjei Vesaas selvbiografiske foredrag «Om skrivaren» (1959). Selvsagt også i sønnen Olav Vesaas' to biografier over foreldrene. Enkeltdikt av begge forfatterne skildrer også livet i heimen, på gården eller i landskapet; noen ganger konkret, andre ganger som metaforer for andre forhold. Av han kan nevnes dikt som «I Midtbøs bakkar» og «Morgon på Vinjevatnet». Hans romaner *Det store spelet* (1934) og *Kvinnor ropar heim* (1935) er også mulig å lese i lys av familiens livsløp, men det er få konkrete, stedbundne referanser i verket.

Midtbø er fremdeles i familiens eie, og er siden 2016 åpen for besøkende.

Litteratur
----------

* Hilde Diesen. *Dikterhus*. Tell forlag, 1994 (*bokhylla.no – fulltekst)*
* Olav Vesaas. *Løynde land, ei bok om Tarjei Vesaas*. Cappelen, 1995
* Olav Vesaas (red.) *Tarjei Vesaas om seg sjølv*. Bokklubben, 1985

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Dzongkha** er et språk i den sinotibetanske språkfamilien. Det er nasjonalspråket i Bhutan. Språket fikk sin rettskrivning i 1971, da det etablert som skriftspråk. Som talespråk ble det tidligere benevnt *zhungkha*.

Ordet *dzongkha* betyr det *kha (språk)* som tales i *dzongene*, de fylkesvise slottene / administrasjonsbyggene som rommer både religiøse og administrative funksjoner. Bhutan er et uveisomt land med flere små og isolerte folkegrupper, og mange små språk. De tre dominerende språkene er *tsangla*, *nepali* og *dzongkha*. Dzongkha har stor grad av gjensidig forståelse med tsangla og noen av de andre, mindre språkene, som *adap* og *bumthangkha*.

Dzongkha har utviklet seg fra *ngalong*, som ble snakket av folk som innvandret til Bhutan fra Tibet på 700-tallet, og er morsmål for ca. 130 000 innbyggere i de vestlige fylkene i Bhutan: Thimpu, Paro, Punakha, Wangdue Phodrang, Gasa, Haa, Dagana og Chukha. 

Dzongkhas status baserer seg på at språket i mange hundre år har vært brukt ved hoffet, i klostrene, og i statsforvaltningen. Språket snakkes av munker og statstjenestemenn over hele landet, og regjeringen har siden 1960-tallet arbeidet systematisk med å modernisere dzongkha og standardisere det som skriftspråk. Språket er i prinsippet obligatorisk i skolen, men på grunn av lærermangel og stor andel utenlandske lærere, foregår undervisningen like ofte på engelsk.

Se også
-------

* Folk og språk i Bhutan

Referanser
----------

1. ↑  «ScriptSource - Bhutan». Besøkt 21. august 2023.
2. ↑  «ScriptSource - India». Besøkt 21. august 2023.
3. ↑  Ethnologues tall fra 2003

Eksterne lenker
---------------

* Dzongkha Development Authority Thimpu, Bhutan
* Languages on the Tibetan Plateau and the Himalayas - grafisk fremstilling av slektsskap - Nicolas Tournadre
* Ethnologue on Dzongkha
* Kuensel: Dzongkha taper for engelsk

| * v
* d
* r
Bhutans flagg Emner om Bhutan |
| --- |
| Bhutans historie **·** Bhutans politiske system **·** Alle artikler om Bhutan |
| Konge **·** Statsminister **·** Dzongbygningene **·** Flagg **·** Folk og språk **·** Valuta **·** Samferdsel **·** Nasjonalsang **·** Språk **·** Nepalere i landet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** UNESCO lang
 |
**Etokretisk** (fra gresk: Ἐτεόκρητες, *Eteókrētes*, bokstavelig «ekte kretisk»; i seg selv sammensatt av ἐτεός, *eteós*, «sant», og Κρής, *Krḗs*, «kretisk»), også kalt *minoisk*, er et ikke-gresk språk som er dokumentert med få alfabetiske inskripsjoner fra oldtidens Kreta. Etokretisk synes å ha vært et språk som ble benyttet i den minoiske sivilisasjonen på Kreta fram til øya ble invadert av greske folkeslag ca. år 1420 f.Kr. Etter dette ble etokretisk fortrengt av gresk.

Det har blitt funnet borti mot et halv dusin inskripsjoner i østlige Kreta som viser at selv om de er skrevet i det greske alfabetet, er språket helt klart ikke gresk. Disse inskripsjonene er datert til slutten av 600- eller tidlig på 500-tallet og ned til 200-tallet f.Kr. Språket, som ikke er forstått, er antagelig overleving av et språk som ble snakket på Kreta før ankomsten av grekere og er antagelig avledet fra minoisk språk som er bevart i inskripsjoner i Linear A fra rundt tusen år tidligere. Ettersom dette språket har forblitt uoversatt, er det ikke sikkert at etokretisk og minoisk er beslektet, skjønt det er meget sannsynlig. Det er således fem inskripsjoner som kan bli tilskrevet til etokretisk, to av dem er tospråklig, skrevet i etokretisk og gresk. Det er tre andre fragmenter som kan være etokretisk. Alle kjente etokretiske tekster er omtalt og diskutert av Yves Duhoux, den ledende autoritet på etokretisk.

Eldste kjente etokretiske inskripsjon fra Praisos.
Vitnemål fra antikken antyder at språket er etokretisk, det vil si «ekte kretisk». Begrepet etokretisk er tidvis kalt for minoisk språk (i entall eller flertall), skrevet mer enn tusen år tidligere på såkalt kretiske «hieroglyfer» (borti mot sikkert et stavelsetegnesett) og i Linear A-skrift. Yves Duhoux har uttalt at «det er vesentlig til strengt adskille studiet av etokretisk fra det det «hieroglyfiske» og Linear A-inskripsjoner.»

Vi vet lite om det etokretiske språket bortsett fra at det trolig er det muntlige språket som er basis for de minoiske inskripsjonene i skriftspråket Linear A. Mange forskere har antatt at det ikke er beslektet med gresk eller andre indoeuropeiske språk. Det er lansert teorier om at det har vært et semittisk eller anatolisk språk.

Mange hundre år etter den greske invasjonen omtaler greske forfattere som Homer og Strabon etokreterne som et folkeslag som holder til på sørsiden av Kreta. I enkelte områder øst på Kreta (rundt Prasos) er det funnet inskripsjoner som kan tyde på at det etokretiske språket har overlevd helt fram til år 300 f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  «Eteocretan», *Oxford English Dictionary*, 3. utg. *Oxford University Press*. September 2005 betalingsmur
2. ↑   Duhoux, Yves (1982): *L'Étéocrétois: les textes – la langue*. Amsterdam: J. C. Gieben
3. ↑  Duhoux, Yves (1982): *L'Étéocrétois: les textes – la langue*, s. 8.

Eksterne lenker
---------------

* Den samlede korpus av etokretisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
██ BSECs medlemsstater

██ BSECs observatørstater

**Organisasjonen for økonomisk samarbeid i svartehavsregionen** (engelsk: *Organization of the Black Sea Economic Cooperation*, forkortet **BSEC**) er en mellomstatlig organisasjon for stater rundt Svartehavet. Organisasjonen ble dannet i 1992 som *Black Sea Economic Cooperation*. I 1999 ble området utvidet, og BSEC skiftet navn til *Organization of the Black Sea Economic Cooperation*.

Medlemmer
---------

Medlemmene som grunnla organisasjonen er:

|  |  |
| --- | --- |
| * Albanias flagg Albania
* Armenias flagg Armenia
* Aserbajdsjans flagg Aserbajdsjan
* Bulgarias flagg Bulgaria
* Georgias flagg Georgia
* Hellas’ flagg Hellas
 | * Moldovas flagg Moldova
* Romanias flagg Romania
* Russlands flagg Russland
* Tyrkias flagg Tyrkia
* Ukrainas flagg Ukraina
 |

Senere medlemmer:

* Serbias flagg Serbia

Som vist over har ikke medlemskapet kun vært begrenset til land som grenser til Svartehavet; hverken Albania, Armenia, Aserbajdsjan, Hellas, Moldova eller Serbia har kystlinje mot Svartehavet. Montenegros søknad om medlemskap ble stemt mot ved veto av Hellas etter at Tyrkia hadde stemt mot den foregående søknaden fra Republikken Kypros, hvilket førte til at stilte seg mot alle senere søknader fra hvilket som helst land.

Følgende nasjoner har observatørstatus:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Australias flagg Australia
* Egypts flagg Egypt
* Frankrikes flagg Frankrike
* Belarus’ flagg Hviterussland
* Israels flagg Israel
 | * Italias flagg Italia
* Kroatias flagg Kroatia
* Polens flagg Polen
* Slovenias flagg Slovakia
* Tsjekkias flagg Tsjekkia
 | * Tunisias flagg Tunisia
* Tysklands flagg Tyskland
* USAs flagg USA
 |

Et klikkbart Euler-diagram som viser BSEC plassert blant andre samarbeidsavtaler i Europa.
Følgende organisasjoner er observatørorganisasjoner:

* International Black Sea Club
* Energy Charter Secretariat
* Svartehavkommisjonen
* Europakommisjonen

Referanser
----------

1. ↑  Kurt, Suleyman (11. juni 2006). «Montenegro Denied BSEC Membership Because of Turkish-Greek Rift» **(engelsk)**. Zaman. Arkivert fra originalen 30. september 2007. Besøkt 23. februar 2008. «In retaliation to Turkey’s move to veto the application filed by the Greek Cypriot Administration, Greece opposed all BSEC membership applications in protest, including Montenegro’s.»

Se også
-------

* GUAM

Eksterne lenker
---------------

* (engelsk) Organization of the Black Sea Economic Cooperation

| * v
* d
* r
Organisasjonen for økonomisk samarbeid i svartehavsregionen (BSEC) |
| --- |
| Albanias flagg Albania **·** Armenias flagg Armenia **·** Aserbajdsjans flagg Aserbajdsjan **·** Bulgarias flagg Bulgaria **·** Georgias flagg Georgia **·** Hellas’ flagg Hellas **·** Moldovas flagg Moldova **·** Romanias flagg Romania **·** Russlands flagg Russland **·** Tyrkias flagg Tyrkia **·** Ukrainas flagg Ukraina |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Pangea Ultima** eller **Pangaea Ultima** (også kalt *Pangea Proxima*, *Neopangea* eller *Pangea II*) er et mulig framtidig superkontinent og en alternativ løsning til superkontinentet Amasia. Siden kontinentene på jorden flytter seg rundt ved hjelp av platetektonikk vil den nåværende konfigurasjonen endres i løpet av de neste millioner årene. Pangaea Ultima er en konfigurasjon som kan oppstå i løpet av de neste 250 millioner årene. Teorien er fremmet av Christopher Scotese. Det påtenkte kontinentet har fått navn etter det forrige superkontinentet, Pangea.

Et superkontinent består av all, eller nesten all, landmasse på jorden i et enkelt sammenhengende kontinent. I Pangaea Ultima-løsningen vil subduksjonssonen vest i Atlanterhavet, øst for Amerika, medføre at Atlanterhavet til slutt lukker seg og Amerika blir ført tilbake til Afrika og Europa. Som de fleste superkontinent vil trolig Pangea Ultima ha et halvtørt ørkenklima utsatt for ekstreme temperaturforskjeller.

Teoretisk utvikling
-------------------

Ifølge denne teorien vil Nord-Amerika ha flyttet seg noe vestover om 50 millioner år, mens Eurasia har flyttet seg noe østover og kanskje i tillegg sørover, slik at Storbritannia har kommet nærmere Nordpolen og Sibir nærmere ekvator. Afrika er ventet å kollidere med Europa og Arabia, og lukke Middelhavet (og dermed den siste delen av Tethyshavet) og Rødehavet. En lang fjellkjede vil da strekke seg fra Spania, gjennom Sør-Europa, Midtøsten til Asia. Disse fjellene kan få topper høyere enn Mount Everest. Australia er ventet å flytte seg mot Sørøst-Asia.

150 millioner år frem i tid vil i følge teorien Atlanterhavet slutte å utvide seg, for deretter å krympe. Også Indiahavet er ventet å krympe på grunn av en subduksjonssone i nord. Amerika kan da muligens presses tilbake mot Afrika, mens sørspissen på Afrika muligens kan vri seg nordover til den nordlige halvkulen. Australia kan ha kommet sammen med Antarktis igjen.

250 millioner år inn i fremtiden mener teorien at Atlanterhavet og Indiahavet er lukket. Nord-Amerika har kollidert med Afrika, mens Sør-Amerika har krøllet seg rundt Afrika med Patagonia i kontakt med Indonesia rundt en rest av Indiahavet (kallene *Det indo-atlantiske havet*). Antarktis vil da igjen være nær Sørpolen, mens Stillehavet har blitt et superhav som dekker halve jorda (av noen kalt Mega-Stilehavet).

Referanser
----------

1. ↑   *Studiobilete, jorda om 250 millionar år*, arkivert fra originalen on 2008-03-16, besøkt 2008-08-20
2. ↑   *Jorda om 50 millionar år*, arkivert fra originalen on 2008-06-16, besøkt 2008-08-20
3. ↑  Jorda om 150 millionar år
En refleksbrikke utgitt av Statens vegvesen
Ulike typer refleksvester på politi og skolebarn i England 2012.
En **refleks** eller **retroreflektor** er et hjelpemiddel som brukes til å reflektere lys tilbake til kilden med minimal spredning. Ulikt et speil, sender den lyset tilbake uansett hvilken innfallsvinkel det kommer fra. På fagspråk kalles dette retrorefleksjon. Dette gjør at refleksen synes mye bedre i mørket når en lyskaster, som et billys, treffer refleksen.

Retrorefleksjon oppnås ved hjelp av prismer («gammeldagse» refleksbrikker), mikroprismer (myke plastreflekser) eller glasslinser (som oftest sølvfarget refleks til bekledning).

1. mars 2007 ble den norske kjøretøyforskriften endret og det ble innført krav om at minst én godkjent refleksvest må være lett tilgjengelig i bilen fra førersetet til en hver tid.

Refleksprodukter og refleksvester som selges i Norge (og EU/EØS) skal være produsert i henhold til de EU-direktiver som gjelder produkttypen. Kun tekniske kontrollorgan i EU/EØS kan typegodkjenne refleksproduktene. Etter typegodkjenning bruker produsentene «CE-merket» som tegn på at produktene møter alle grunnleggende krav. Refleksprodukter og refleksvester uten CE-merket er ikke tillatt omsatt.

Måling av refleks krever avansert utstyr som kun besittes av et par firmaer i Norge.

Norge (og EU/EØS) har følgende standarder for refleksprodukter til personlig bruk:
EN ISO 20471 – svært synlig vernetøy,
EN 1150 – synbarhetsbekledning til fritidsbruk,
EN 13356 – synbarhetsprodukter til fritidsbruk.
EN 471 - synbarhetsbekledning for yrkesbruk, har blitt erstattet av EN ISO 20471, men fremdeles finnes mange slike produkter på markedet.

Forskjellige typer refleks
--------------------------

* Refleksbrikke
* Refleksvest
* Refleksbånd
* Refleksklistremerke
* Slap Wrap
* Refleksarmbind

Eksterne lenker
---------------

* Statens vegvesen
* Reflexconsult AS
* Endringer i kjøretøyforskriften, angående refleksvest i bil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Gullskilpadden** (*chrysemys picta*) er en ferskvannsskilpadde som hører til familien sumpskilpadder og lever i Nord-Amerika.

Denne skilpadden er en av de mest utbredte i Nord-Amerika, hvor den lever i innsjøer og sakteflytende elver fra østkysten og tvers over kontinentet til Midtvesten. Det fins 4 adskilte underarter gullskilpadder. Alle har et flattrykt, glatt ryggskjold. Noen har røde render på skallet, en rød stripe på ryggen, eller gule eller røde striper i nakken. 
Gullskilpadden soler seg i lange perioder, særlig om morgenen, og flere individer ligger gjerne i hauger oppå hverandre for å slikke sol på en gunstig plassert trestamme. 
Gullskilpadden er altetende og jakter aktivt på byttedyr om dagen, og sover på bunnen om natta. For å forsvare seg mot fugler, fisker og vaskebjørner som jakter på den, gjemmer den seg i gjørma. Gullskkilpadden ligger i dvale i kortere eller lengre tid, alt etter hvor den lever. De fleste hunner legger kull med 2-20 egg i reirkamre de graver i sandjord. Ikke alle legger egg hvert år.

Utseende
--------

* *Lengde: 15 - 25 cm*
* *Ynglemåte: Egg*
* *Levested: I vann*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gullskilpadde* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Gullskilpadde* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Gullskilpadde* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chrysemys picta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysemys picta* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Chrysemys picta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nettstedet ARKive:  (en)
* Nettstedet Anmialdiversity:  (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Orreskogen sett fra Lysebu
**Orreskogen** ligger i Voksenkollen i Oslo og er den siste rest av bynær, sammenhengende gammelskog på høydedragene på vestsiden av byen. Skogen ligger på nedsiden av Soria Moria konferanseseter, sørvest for Lysebu. Klimaet er mer borealt enn nede i Oslo, og dette setter sitt preg på vegetasjonen. Blåbærgranskogen er den dominerende vegitasjonstypen som ellers i Nordmarka.

På grunn av boligbygging har skogen blitt redusert de siste årene. Kjernen av det som står igjen av skogen i dag, er en fin liten sumpgranskog. En liten bekk fra en dam ved Soria Moria litt lenger nord og gir fuktighet til en frodig vegetasjon med høye urter på skogbunnen og langs bekken.Typiske arter er tyrihjelm, mjødurt, vendelrot, skogstorkenebb og turt. Skogen er grovvokst og skyggefull og gir et godt inntrykk av hvordan klimaksfasen ser ut i granskogen. Noen trær er allerede blitt drept av barkbiller og står igjen som tørrgraner. Denne gammelskogen er svært artsrik fordi tallrike livsnisjer forekommer side ved side. Vi finner også andre skyggetålende arter særlig marimjelle, skogstjerne, linnea, maiblom og bregner. På tørre tuer finnes tyttebær sammen med litt lav.

Siden begynnelsen av forrige århundre har skogen vært et yndet turområde. De gamle stiene i Orreskogen og på Voksenkollen ble anlagt som spaserveier i forbindelse med byggingen av sanatoriene og hotellene i området på slutten av 1800-tallet. Her samlet flere av landets fremste kulturpersonligheter krefter og inspirasjon, bl.a Edvard Grieg: "*Jeg har vandret omkring i denne Labyrint af Stier i de store Skoge uden at møde andet end Årfugl og Røj."* (Verdens Gang 12. januar 1901).
**Våkendalen** er en dal i Bergen som går fra Svartediket til Tarlebøvatnet.

Dalen var tidligere bebodd med fire gårdsbruk; Tarlebø, Kobbeltveit, Hardbakke og Garmannslund. Disse gårdene ble kjøpt opp av Bergen kommune for å hindre forurensing av drikkevannet fra Svartediket rundt forrige århundreskifte. Det var noe drift på gårdene frem mot andre verdenskrig, men etter dette ble gårdene revet og markene ble beplantet, hovedsakelig med gran.

De tre dalene
-------------

Dette er den nordre av tre daler opp fra nordre ende av Svartediket:

* Våkendalen, mot nord, hvor Tarlebøveien følger dalen opp mot 'baksiden' av Rundemanen og Blåmanen
* Hardbakkedalen, mot nordøst, (postvei fra 1600–1780) som fortsatte videre over Borgaskaret som krysser Vidden og ned igjen mot Borgo ovenfor Lone i Arna.
* Isdalen, mot sørøst, er dalen som går opp langs 'baksiden' av Ulriken. Navnet blir også brukt om hele dalen utover mot byen.

Vann og elv
-----------

Fra Tarlebøvatnet på 379 moh. renner elven, i møte med elven fra Hardbakkedalen ut i Svartediket på 76 moh.

Friluftsliv
-----------

I forbindelse med opparbeidingen av demningen ved Tarlebøvatnet mellom 1919 og 1924 ble det anlagt en kjørbar vei som strekker seg gjennom hele dalen og som i dag er mye brukt av friluftsfolk. Dalen er sentrumsnært til Bergen og nås greit på 1 times tid. Det kan anbefales å følge kulturminneløypen opp til Tarlebøvatnet. 

Dersom man i stedet for å gå til Rundemanen og Fløyen vil ha en litt annen tur så ta av sti til høyre ved demningen der veien slutter, følger denne opp på Såtene vest for Langelivatnet på 486 moh. Her er flotte utsiktspunkt, hvoretter man ved nedstigning i Hardbakkedalen får et like flott utsyn hele veien nedover. 

Dersom man går på innsiden av Langelivatnet kan man i stedet gå opp på Vidden og til Ulriken. Disse stiene er litt høyere løyper i det som er Bergen sitt høyfjellsterreng, og anbefales ikke ved uvær og tåke/dis. Leteaksjoner forekommer flere ganger årlig i området og det er ikke beskyttelse mot vær og vind.

Kilder
------

* *Bak Blåmannen, Våkendalen – et samfunn som forsvant*, Dag Sletten, Bodoni Forlag 2008, ISBN 9788271285043

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Våkendalen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Sylvanie Burton** er en politiker fra den karibiske øystaten Dominica som fra 2. oktober 2023 er landets president etter at hun fikk 20 av 25 stemmer i det indirekte presidentvalget i september 2023. Hun er landets første kvinnelige president, og også den første som tilhører urbefolkningen kariberne.

Biografi
--------

Burton har mastergrad i prosjektledelse og bachelorgrad i bygdeutvikling. Hun har vært statssekretær i flere departementer siden 2014.

### Presidentvalget i 2023

Dominicas president velges i indirekte valg for fem år. Ingen kan sitte mer enn to perioder, og den tidligere presidenten Charles Savarin kunne derfor ikke stille på nytt. Burton representerer Dominicas arbeiderparti (DLP) og ble nominert av statsminister Roosevelt Skerrit. Opposisjonen avslo å støtte Burton og nominerte Anette Sanford som sin kandidat. Burton ble valgt med 20 mot 5 stemmer. Valget fant sted 27. september 2023 og innsettelsen var 2. oktober.

Referanser
----------

1. ↑  «[Press Release] Contending for Dominica on nomination of Sylvanie Burton for office of President». Dominica News Online. 1. september 2023.
2. ↑  «Gov’t’s nominee Sylvanie Burton may soon make history as Dominica’s first female and indigenous president». Dominica News Online. 30. august 2023.
3. ↑  «Dominica: Lack of support for first female head of state nominee». Loop Caribbean News. 12. september 2023.
**Arnfinn Johnsen** (født 12. november 1958 på Gibostad i Lenvik) er en norsk fotograf og fotolærer, bosatt i Hamar. Han er mest kjent for prosjektet «Gullklubben», hvor han portretterer nordmenn med gull i Olympiske leker. Det er til nå[*når?*] blitt over 100 portretter, som er utstilt i Vikingskipet i Hamar og i Håkons Hall på Lillehammer.

I 2021 portretterte han alle norske gullvinnere i Paralympics, og boken BEST ble kåret til "European Portrait Book of the Year 2021" 

Dokumentarfilmen om Paralympics-prosjektet er ferdig våren 2023

Johnsen har både fagbrev og mesterbrev som fotograf, og er kåret til «Årets Fotograf» i Norges Fotografforbund og har mottatt forbundets høyeste utmerkelse: «Gull med krans» to ganger.Han har også tittelen «Årets Bryllupsfotograf» fra magasinet *Ditt Bryllup*. Boken *GULL* ble kåret til «European Portrait Book of the Year 2015» av Federation of European Professional Photographers (FEP). 

Han ble kåret til «Årets Fotolærer» på Mediedagene i Bergen. 

Han er medlem av Norske Bildende Kunstnere. Har hatt 20 separatutstillinger.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Blackboard** er en proprietær nettbasert læringsplattform, utviklet av Blackboard Inc.

Det blir brukt av høgskoler og universiteter for å publisere undervisningsmateriale. Faglærere og studenter må være registrerte som brukere på Blackboardinstallasjonen til institusjonen sin for å logge seg inn på Blackboard. Studiematerialet er organisert i fag og studentene som må registrere seg på hvert enkelt fag de ønsker tilgang til. Faglærere er registrerte som «instruktører» og kan laste opp læremateriale til fagene de har ansvar for.

  

**Anmeldelser**

Student ved NTNU

Verdens verste informasjonsplattform

Blackboard sin app og nettside er begge dårlig designet. Selv etter to semester ved tvangsbruk av Blackboard finner jeg ikke frem til ting. Både applikasjonen og nettsiden er uoversiktlig og rotete. Når jeg trykker på en varsling fra Blackboard på telefonen, åpner appen seg, men man blir ikke sendt til riktig sted. Om man trykker på varslingen fra appen er man nødt til å restarte appen for å kunne trykke seg inn på det faget man vil åpne. Strømmen inne i applikasjonen som liksom skal vise varslingene en etter en, viser bare halvparten av hva som er blitt lagt ut i emnene.

Om dere ønsker å faktisk lansere en ny oppdatering, da bør dere sette dere selv i brukerens perspektiv, gjøre observasjoner, være kritiske til dere selv, høre på de som gir tilbakemelding..; Egentlig skal dette gjøres før dere i det hele tatt lanserer en applikasjon som skal brukes av flere universitet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Døme på innloggingside

| * v
* d
* r
Digitale læringsplattformer / Learning Management Systems (LMS) |
| --- |
| Åpen kildekode | Canvas  **·** Moodle **·** Sakai Project **·** dotLRN (.LRN) **·** eStudy **·** ILIAS |
| Proprietære læringsplattformer | Fronter **·** itslearning **·** Blackboard **·** Mintra **·** DataPower Learning |
| Standarder | Metadata for learning resources **·** Learning object metadata **·**  NORLOM **·**  SCORM |
| IKT-Pedagogikk | Mappemetodikk **·** Mappevurdering |
*For spillefilmen regissert av Harald Zwart fra 2010, se The Karate Kid (2010).*

***The Karate Kid – sannhetens øyeblikk***, (opprinnelig norsk tittel *Sannhetens øyeblikk*) er en amerikansk action- og ungdomsdramafilm fra 1984 med Ralph Macchio og Pat Morita i hovedrollene. Regi var ved John G. Avildsen mens Jerry Weintraub var produsent. Filmen betegnes som en ungdomsfilm.

Filmen ble vist på kino i Norge med tittelen Sannhetens øyeblikk. Først når filmen ble vist på fjernsyn ble den vist med tittelen *Karate Kid*.

Filmen fikk to oppfølgere: *Karate Kid II* (1986) og *Karate Kid 3* (1989). I 1994 kom en kvinnelig variant med Hilary Swank som hadde tittelen: *Den neste Karate Kid*. I 2018 kom TV-serien *Cobra Kai* som følger tråden til den første filmen, 34 år senere.

Handling
--------

En tenåringsgutt innflyttet til California får seg en kjæreste fra overklassen, men trakasseres av jentas eks-venn, som også er distriktes karatemester. Gjennom vennskapet med en eldre japansk vaktmester lærer han imidlertid karate på den egentlige måten og kan utfordre rivalen. Miyagi lærer Daniel at karate handler om å mestre sine indre følelser, sine tanker og sin kropp, og at selve kampen bare må vare den siste løsningen på et problem. Under Miyagis kyndige instruksjon utvikler Daniel ikke bare sine fysiske evner, men også den nødvendige selvtillit og tro på seg selv, for å kunne overkomme de umulige odds han er oppe imot.

I rollene
---------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Ralph Macchio | Daniel LaRusso |
| Pat Morita | Mr. Kesuke Miyagi |
| Elisabeth Shue | Ali Mills (Daniels venninne) |
| Martin Kove | John Kreese (Lederen for gruppa Cobra Kai dojo) |
| William Zabka | Johnny Lawrence (Daniels rival og medlem av Cobra Kai dojo) |
| Randee Heller | Lucille LaRusso (Daniels mor) |
| Ron Thomas | Bobby |
| Rob Garrison | Tommy |
| Chad McQueen | Dutch |
| Tony O'Dell | Jimmy |
| Isarel Jurabe | Freddy Fernandez |
| Larry B. Scott | Jerry |
| William Bassett | Mr. Mills |
| Pat E. Johnson | Referee |

Musikk
------

Den meste kjente sangen var «Moment of thruth» med gruppa Survivor (ble også utgitt som musikkvideo med masse klipp fra filmen).
Joe Esposito hadde soundtracket til filmen med sangen «You're The Best Around»

Referanser
----------

1. ↑  *Verdens gang*, 31. januar 1985, side 8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Karate Kid* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Karate Kid* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Karate Kid* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Karate Kid* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Karate Kid* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Karate Kid* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Karate Kid* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Karate Kid* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Karate Kid* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Karate Kid* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
Vanitas-motiv fra Johann Caspar Lavaters *Physiognomischen Fragmenten* (1775–78): bak skjønnhetens maske lurer døden. I barokken var forfengelighet synonymt med forgjengelighet.
"All is Vanity" av C. Allan Gilbert.
**Vanitas** (latin for «forfengelighet», «forgjengelighet», avledning av *vanus*, «tom») er et motiv i bildekunst og litteratur som er ment å påminne om jordelivets forgjengelighet og mane til ettertanke om dødens visshet, og som dermed kan ses på som en motsats til carpe diem-temaet. Vanitas flyter over i *memento mori*-tradisjonen.

Ordet *vanitas* stammer fra vulgata-oversettingen av *Fork 1,2* («Forgjeves, sier Forkynneren, forgjeves og forgjengelig – alt er forgjeves!»): 

*«Vanitas vanitatum omnia vanitas»*.

Bildekunst
----------

I bildekunsten er vanitasmotivet ofte brukt som stilleben-motiv, gjerne som en allegorisk framstilling som viser skrøpelige eller lett forgjengelige gjenstander eller noe som avgått ved døden. Det mest typiske motivet er en hodeskalle, men en finner også sloknede oljelamper, klokker som har stoppet, visnede blomster eller skrøpelige og forgjengelige gjenstander som glass, porselen, såpebobler, nøtter, frukt, fisk etc.

Vanitas var et sentralt motiv i bildekunsten på 1600-tallet, spesielt populært var det i Nederlandene. Motivet er fortsatt mye i bruk.

Skjønnlitteratur
----------------

I skjønnlitteraturen kan *vanitas* vises ved hjelp av symboler, som hodeskallen i Shakespeares *Hamlet*, eller det kan være budskapet i en fortelling, eksempelvis i *Vanity Fair* av William Thackeray. Det er også tittelen på et opus av Robert Schumann, Op. 103, *Vanitas vanitatum. Mit Humor*.

Galleri
-------

* Nicolas Régnier, Allegori over forgjengelighetenNicolas Régnier, Allegori over forgjengeligheten
* Paul Cézanne, Pyramide av hodeskallerPaul Cézanne, Pyramide av hodeskaller
* Pieter Claesz, Vanitas, stillebenPieter Claesz, *Vanitas*, stilleben
* Juan Valdez Leal, Finis gloriae mundiJuan Valdez Leal, Finis gloriae mundi

Litteratur
----------

* Ferdinand van Ingen: *Vanitas und Memento mori in der deutschen Barocklyrik.* Wolters, Groningen 1966.
* Philippe Ariès: *Geschichte des Todes* (= *dtv-Wissenschaft* 4407). Deutscher Taschenbuch-Verlag, München 1982, ISBN 3-423-04407-1.
* Liana DeGirolami Cheney (red.): *The Symbolism of Vanitas in the Arts, Literature, and Music. Comparative and Historical Studies.* Mellen, Lewiston u. a. 1992, ISBN 0-88946-399-9.
* John B. Ravenal: *Vanitas. Meditations on Life and Death in Contemporary Art.* Museum of Fine Arts, Richmond VA 2000, ISBN 0-917046-55-2.
* Christian Kiening: *Das andere Selbst. Figuren des Todes an der Schwelle zur Neuzeit.* Fink, München 2003, ISBN 3-7705-3819-6.

Referanser
----------

1. 1 2  Esaak, Shelley. «vanitas painting». About.com. Arkivert fra originalen 3. april 2013. Besøkt 8. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vanitas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: de – ordbokoppføring |

* Bildesamling (med kommentarer på fransk) Arkivert 27. oktober 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Revmatismesykehuset** på Lillehammer er et sykehus for pasienter som blir behandlet for revmatiske lidelser og er et heleid datterselskap av Lillehammer sanitetsforening.

Atle Sørensen er administrerende direktør ved sykehuset.

Historie
--------

Revmatismesykehuset stod ferdig og ble åpnet 16. april 1915 etter at byggingen ble igangsatt i 1912 som et hjem for pasienter med tuberkulose. Arkitekt Kristian Hjalmar Biong hadde tegnet huset etter at Margrethe Grundtvig hadde tatt initiativ til byggingen. Da sogneprest Woll holdt tale ved åpningen av hjemmet, fikk Grundtvig Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats. 

Tuberkulosehjemmet på Lillehammer hadde ved åpningen 19 sykesenger fordelt på ni rom og byggingen hadde kostet 75 000 kroner. Kampen mot tuberkulose holdt på i over 40 år, men da sykdommen på det nærmeste var utryddet i Norge ble tuberkulosehjemmet på Lillehammer et behandlingshjem for folk med revmatisme.

I 1958, etter en liten ombygging og modernisering, fikk Lillehammer landets første etterbehandlingshjem for revmatikere. Ti år senere, i 1968, ble stedet bygget ut til 60 senger og da åpnet man også en ny fysikalsk avdeling med gymnastikksal. 
Revmatolog Hans Kristian Brath var den første overlegen og kom i gang 15. februar 1969. I mars samme år vedtok styret å skifte navn til Lillehammer Sanitetsforenings Revmatismesykehus.

Sykehusloven fra 1970 førte til et nærmere samarbeid med fylkeskommunen om driften, og Revmatismesykehuset ble godkjent som spesialsykehus for revmatikere og samtidig godkjent som utdannelsesinstitusjon i revmatologi gruppe II. 

I 1977 ble det på nytt utvidet tilbud ved sykehuset og i den nye avdelingen var det basseng, ny gymnastikksal, teknisk avdelinger, garderober og arkiv. 

Etter dette har bygget gjennomgått omfattende oppgraderinger fra 1999 il 2002, der man blant annet etablerte enkeltrom i stedet for dobbeltrom. Den gang hadde sykehuset 48 senger, fordelt på 16 senger til lærings- og mestringsavdelingen og 32 på ordinær sengeavdeling. Etter dette har antall senger blitt redusert noe, slik at det i dag er 40 senger ved Revmatismesykehuset på Lillehammer.

Samarbeid
---------

Revmatismesykehuset har fra 2005 en samarbeidsavtale med Sykehuset Innlandet om tilbudet til revmatologiske pasienter i Sykehuset Innlandets opptaksområde, og gjør Revmatismesykehuset til hovedsenter for revmatologi i Oppland og Hedmark. 

Revmatismesykehuset har også en løpende driftsavtale med Helse Sør-Øst RHF.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden for Revmatismesykehuset AS
**Sola ruinkirke**, også omtalt som *Sola gamle kirke*, ligger i Sola kommune Rogaland. Den ble bygd rundt 1150 i stein og var i bruk frem til 1842, da den begynte å forfalle. 

Kunstmaleren Johan Bennetter kjøpte kirkeruinen i 1871, og bygde den om til privatbolig med atelier. I 1907 flyttet familien Bennetter ut i et nytt hus som ble bygd i hagen, rett sør for kirken. Kjelleren fra dette huset er bevart som en steinsatt fordypning sørvest for kirkeruinen. Etter 1940 overtok tyskerne Sola flyplass som en av de viktigste basene i Norge. Man fant da ut at kirkeruinen kunne nyttes av de allierte som innflyvningsmål for angrep på flyplassen. Den ble derfor revet allerede i 1940. Da ble bygningsrestene etter kirken liggende som en stor steinhaug. Heldigvis markerte tyskerne hver stein, og hvor de hadde stått.

I 1982 begynte Riksantikvaren i samarbeid med Sola kommune et opprydnings- og restaureringsarbeid. Dette ble avsluttet med en arkeologisk utgraving av kirkeruinen i 1986. Arbeidet med å restaurere kirken ble fullført i perioden fra 1992 til 1995, etter en arkitektkonkurranse. Louis Kloster var ansvarlig arkitekt for gjenoppbygging og rehabilitering.

Fra kirken er det bevart en likkiste av kleberstein fra middelalderen. Den er nå en del av samlingene ved Bergen museum.

Hvert år deler ordfører eller varaordfører i Sola kommune ut Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen i kirken, vanligvis på FN-dagen den 24. oktober.

Erling Skjalgssons kirke?
-------------------------

Det er godt mulig at det her har ligget en tidligere stavkirke i tre, som har vært bygget av Erling Skjalgsson i tilknytning til hans gård på «Kirke-Sola».[] Plasseringen av kirken midt på Sola med utsikt mot Solastranden, havet, Rott og mot Hafrsfjord gjør dette til et naturlig sted å ha en hovedgård.[]

I dag står det en stor bautastein som minnesmerke for Erling Skjalgsson like utenfor ruinkirken.

Referanser
----------

1. ↑  Koch, Fredrik (31. januar 2013). «Erling Garpestad er død». *Stavanger Aftenblad*.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Sola ruinkirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.
* (no) «Sola ruinkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Fornminner.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Statsarkivet i Tromsø i Breivika Foto: Sylvi Olaisen 
**Statsarkivet i Tromsø** er en del av Arkivverket og har ansvar for arkiv i Troms, Finnmark og Svalbard. Statsarkivet skal ta i mot, bevare og gjøre tilgjengelig arkivmateriale fra lokal og regional statlig forvaltning. Det er plass til 22 000 hyllemeter arkiv i magasinene etter at det i 2003 ble bygd et nye magasiner. Av dette er vel 9 500 hyllemeter fylt opp med arkiver fra offentlige og private arkivskapere. De eldste dokumentene er fra slutten av 1500-tallet, og den eldste protokollen er fra 1620.

Statsarkivet skal føre tilsyn med arkivforhold i statlig, fylkeskommunal og kommunal sektor. Statsarkivet arbeider for å ta vare på et bredt spekter av private arkiv. Statsarkivet er både et forvaltningsorgan og en vitenskapelig kulturverninstitusjon. Statsarkivets oppgave er å bevare arkiv og gjøre dem tilgjengelig gjennom registrering og katalogisering. Slik er arbeidet uløselig knyttet til kulturvernet. Primærkildene er nært tilgjengelig for forskningsmiljøet på universitetet. Samtidig er Statsarkivet en serviceinstitusjon for den del av publikum som skal ha dokumentert sine rettigheter og for den største brukergruppen som er slektsforskere.

Historie
--------

Statsarkivet i Tromsø ble etablert i 1987 og flyttet inn i nytt bygg på universitetsområdet i 1988. Forløperen var Statsarkivkontoret i Tromsø, etablert i 1952. Dette kontoret var administrativt underlagt Statsarkivet i Trondheim.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverkets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Skjalgsætten** er en ætt – slekt – etter Torolv Skjalg som ifølge *Snorre* skal ha vært barnebarn av Horda-Kåre som var opphavsmann til den mektige Horda-Kåreætten. 

Skjalgsætten ble også selv etterhvert en mektig ætt. I Snorres kongesaga om Olav Tryggvason ser det ut som om flere medlemmer av ætten har båret tittelen herse. Ætten nådde sitt høydepunkt under Erling Skjalgsson som ble gift med Astrid, søster av Olav Tryggvason. I forbindelse med bryllupet skal kongen ha budt Erling jarlsnavn, men Erling svarte da at «Herser har frendene mine vært, og jeg vil ikke ha høyere navn enn dem. Men jeg vil gjerne få ta det imot av Dem, konge, at De lar meg bli den største i landet med det navnet».

Erling skal ha fått landet mellom Sognesjøen og Lindesnes. Hovedgården hans skal ha vært på Sola. Det har vært antydet at gården lå i nærheten av der Sola ruinkirke ligger i dag og at restene av en eldre trekirke som ble funnet under ruinkirken, kan ha vært Erlings private kirke. 

Senere i Olav den helliges saga omtales Erling som lendmann. Forholdet mellom Erling og Olav var hele veien turbulent, og det hele ender med at Erling blir drept i 1028.