recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Noxlumenes*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 21 millimeter), avlang, brunlig smeller. Oversiden er sparsomt hårete. Fasettøynene er velutviklede. Antennene er lange og sagtakkede. Pronotum er omtrent så bredt som langt, firkantet med lysorganer ved bakhjørnene. Dekkvingene har tydelige punktstriper.

**Larvene** er slanke, litt flate, glatte med en voksaktige overflate og nokså lange hår på sidene, gulaktige på farge bortsett fra hodet som er mørkt. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Larvene i denne slekten er trolig rovdyr. Disse artene har lysorganer og kan lyse i mørket.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857
					- Stammen Pyrophorini Candéze, 1859
						* Slekten ***Noxlumenes*** Costa, 1975
							+ *Noxlumenes bardus* Costa, 1975

Referanser
----------

1. ↑  Cleide Costa (1975) Systematics and evolution of the tribes Pyrophorini and Heligmini, with description of Campyloxeninae, new subfamily (Coleoptera, Elateridae). *Arquivos de Zoologia, São Paulo* 26(2): 49-190.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Noxlumenes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Noxlumenes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
Erienes bosettingsområde med omgivende folkegrupper.
Kart fra 1710 - er plassert *Nation of Chat*
**Erie** (eller *erieehronon*, *eriechronon*, *riquéronon*, *erielhonan*, *eriez* eller fransk *Le Nation du Chat*, var et irokesisk folk som bodde i den nordvestre delen av den nåværende staten New York og i deler av Pennsylvania og Ohio. De ble knust som egen politisk og demografisk enhet av irokeserforbundet i 1656. Siste gang *erie* nevnes som et eksisterende folk var i 1685.

*Erie* er en sammentrekning av et lengre irokesisk ord som betyr «lang hale». Indianerne bearbeidet vaskebjørnpelser, og produktene fikk påhengt dyrenes haler.

Det franske navnet - «kattefolket» - er en omtrentlig og feilatig oversettelse, de trodde først at ordet *erie* betyr «puma».

Litteratur
----------

* Bruce G. Trigger (utg.): *Handbook of North American Indians.* Bd. 15: Northeast. Smithsonian Institution Press, Washington D.C. 1978. ISBN 0-16004-575-4
* Wilcomb E. Washburn (utg.): *Handbook of North American Indians.* Bd. 4: History of Indian-White Relations. Smithsonian Institution Press, Washington D.C. 1988. ISBN 0-16004-583-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Laila Marie Karlsen Yrvum** (født 3. april 1953) er en norsk folkemusiker (vokalist) og orkesterleder, kjent for sin formidling av romanifolkets kultur.

Hun ga ut *Gia* som betyr «Syng» på romani (Grappa, 2000).
Med Lasse Johansen utkom boka *Viser fra et folk på vandring* med 53 viser (Musikk-huset forlag, 2003). Det seneste er *Se min ild* (Grappa, 2006) med musikerne Tom Steinar Lund, Oluf Dimitri Røe, Leiv Solberg, Andreas Aase, Ånon Egeland, Thomas Henriksen, Einar Olav Larsen, Gjermund Larsen, datteren Christin Andersen Leine og Øystein Sandbukt.

Hun leder også sitt Maria Yrvum Band med Røe, Solberg og Sandbukt.
Med Helge Husby på fiolin har hun turnert med fremføringen *Et kulturfolk på vanding*.
Hun har også reist med prosjektet *Reise uten ende* og spilt i Karoline Frogners dokumentarfilm *Tradra – i går ble jeg tater* (2004).
Hun spiller taterkvinnen «Line» i *Barfotjenta* (2006).

Yrvum har aner fra Tynset og Gyl på Nordmøre, deriblant musikerne Karl Johansen Rosenberg (Fant-Karl) (ca.1775-ca.1855), Karl Fredrik Andreassen (Spel-Fredrik) (1844–1920). Hun er beslektet med musikerne Hilmar Alexandersen og Nils Bakke. Yrvum er oppvokst på Raufoss og bosatt i Moss.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmeside Arkivert 6. juni 2010 hos Wayback Machine. ved fosnakultur.no
2. ↑  Tater, musiker og forfatter intervju i NRK (22.3.04)
3. ↑  Tradra anmeldt i NRK (11.3.04)
4. ↑  Laila Yrvum kaller seg tater fra Sølvsuper, intervju med Andreas Lunnan i NRK (25.9.06)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Pavlovskijregimentet** (fullt navn *Livgardens pavlovske regiment*) russisk: *Лейб-гвардии Па́вловский полк* ) var en russisk infanterienhet innen den tsarrussiske krigsmakt.

Historie
--------

Pavlovskijregimentet ble oppsatt i 1796 som *Det pavlovske grenaderregemintet* av tsar Paul I av Russland, av to bataljoner og to reservekompanier fra Moskvas grenaderregiment. Enketen var forlagt til St. Petersburg i Russland. For sin innsatser under den franske invasjon i 1812 ble regimentet opphøyd til garderegiment i 1813. Keiseren var regimentets sjef 1794-1917, og den siste var Nikolaj II. Regimentet ble nedlagt etter ordre fra bolsjevikene i mai 1918.

Tradisjoner
-----------

Regemintet ble tildelt oppnesete og rødhårede eller blonde soldater fra hele Russland.[] Dette skjedde til Paul Is minne ettersom keiseren selv var oppneset og rødhåret.[]

Litteratur
----------

* O. K. Gouvalt: *Histoire du Régiment des gardes Pavlovski : 1726-1850*. Saint-Pétersbourg 1852. Alfaret 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pavlovsky Guard Regiment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ole-Bjørn Magnussen** (født 23. desember 1934 i Oslo, død 11. januar 2015 samme sted) var en norsk byoriginal og billedkunstner. På 1980-tallet tok han pseudonymet «Torbjørn Hangårsta, - han går og er sta».

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Magnussen vokste opp med sin enslige mor og ei søster i Munkerudveien 78 i Oslo. Moren var blitt invalid under andre verdenskrig, og mottok krigsskadeerstatning. 

Som 17-åring dro Magnussen til sjøs som dekksgutt. Han mønstret i tur og orden på fem skip, men ble til sist satt i land i Frankrike, hvorfra han måtte haike hjem. En tid bodde han med sin mor på Grünerløkka, før mor og sønn vendte tilbake til Nordstrand. Etter morens død laget han en figur i pappmasjé av moren i full størrelse, som han kledde opp med hennes klær.

### Samler og kunstner

På 1960-tallet var han ofte på jakt etter byggematerialer og andre ting som han kanskje kunne få bruk for. I tillegg produserte Magnussen billedkunst, helst med fettstift, eller han malte oljebilder på papp, treplater eller blikk.

Han var beskjeftiget med en rekke verk, deriblant «Engledassen» og «Mao».

«Engledassen» var en utedass utstyrt med englevinger bakpå. Den ble spent opp over en bekk på området hans med et vaiersystem og kran. Magnussen hadde konstruert det slik at han kunne manøvrere dassen langs vaieren opp og ned ved bekken.

Langs Ljanselvas sydlige bredd, på friområdet nedenfor gården Engersbråten, konstruerte Magnussen en installasjon av et par Moelvenbrakker, diverse tilbygg, anleggsmaskiner, varevogn fra Nasjonalforeningen for folkehelsen, campingvogn, styrhus og en rekke kunstinstallasjoner i og på bensinfat plassert rundt omkring i terrenget. Etter et innslag i fjernsynsserien «Norge Rundt», ble Ole-Bjørn i nærmiljøet omtalt som en amatørenes Kjartan Slettemark. Moelvenbrakkene ble fraktet dit på rekvirert kranbil etter utbyggingen på Holmlia tidlig på 1980-tallet.

Etter Magnussens død vedtok Plan- og bygningsetaten (PBE) i samråd med Brann- og redningsetaten å rive hele brakkekomplekset, som en mente representerte både ras- og brannfare. I begynnelsen av februar 2015 gikk Bymiljøetaten i gang med å rive og rydde opp i alle etterlatenskapene.

Kilder
------

* Jenssen, Arne Vidar: En original har parkert sykkelen for godt (s. 4-5): *Nordstrands Blad* nr. 2. Torsdag 22. januar 2015.
* Trosvik, Kristin: Nå skal Ole-Bjørns brakkebygg rives. *Nordstrands Blad* nr. 4. Torsdag 28. januar 2015.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Frozen Land*** (originaltittel: *Paha Maa*, alternativ norsk tittel: *Permafrost*) er en finsk dramafilm fra 2005, regissert av Aku Louhimies.

Den er inspirert av Leo Tolstoys novelle *Faux Billet*, som omhandler konseptet at menneskers misgjerninger/feilgrep kan videreføres fra til person til person som en stafettpinne. I denne filmen er det en 500-euroseddel som får ballen til å rulle. Den franske auteuren Robert Bressons film *L´Argent* er basert på nettopp den samme novellen.  

Aki Louhimies har flere ganger basert filmene sine på litterære verk, hans debutfilm *Restless* er basert på *L´Etranger*, en roman av Albert Camus.
Filmen følger flere ulike skjebner, som krysser hverandres stier i løpet av historiens gang.

Plot
----

Filmen åpner med å vise en eldre finsk lærer miste jobben. Han lar sin frustrasjon gå ut over sønnen sin Niko (Jasper Pääkkönen), og kaster han til slutt ut av leiligheten.
Niko på sin side stikker over til bestevennen sin Tuomas (Mikko Leppilampi) for å roe seg ned. På en fest printer han ut en falsk 500-euroseddel og kjøper seg en ny cd-spiller i en lokal sjappe. Denne seddelen er selve manifestasjonen av de misgjerninger som blir dyttet videre i løpet av filmens gang.
Seddelen skifter eier flere ganger, med død og fordervelse som resultat.
Etter ett mislykket ransforsøk blir Tuomas medskyldig i drap på en den kvinnelige politikvinnen Hannele (Matleena Kuusniemi)
Dette ødelegger tilværelsen til mannen hennes Antti (Petteri Summanen), som ender opp med å hevne sin kone ved å skyte Tuomas 7 år etter udåden.

Om filmen
---------

Filmen vant hovedprisen ved Bergen internasjonale filmfestival.

Den vant også åtte jussi-priser (blant annet beste film).

Rolleliste
----------

* Niko Smolander – Jasper Pääkkönen
* Tuomas Saraste – Mikko Leppilampi
* Elina Oravisto – Pamela Tola
* Antti Arhamo – Petteri Summanen
* Hannele Arhamo – Matleena Kuusniemi
* Isto Virtanen – Mikko Kouki
* Teuvo Hurskainen – Sulevi Peltola
* Pertti Smolander – Pertti Sveholm
* Matikainen – Samuli Edelmann

Referanser
----------

1. ↑  «Hovedprisen til PERMAFROST». Bergen internasjonale filmfestival. 25. oktober 2005. Arkivert fra originalen 7. oktober 2007. Besøkt 13. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Frozen Land* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Frozen Land* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Frozen Land* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Frozen Land* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Frozen Land* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Frozen Land* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Frozen Land* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Frozen Land* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* (no) *Frozen Land* hos Filmweb
**Ole-Jørgen Skog** (født 12. mars 1946 i Halden, død 2. oktober 2006) var en norsk sosiolog særlig kjent sin bruk av rasjonalitets- og nettverksteorier i sin forskning på alkoholkonsum og rusmiddelmisbruk. 

Han tok hovedfag i pedagogikk i 1973 og dr.philos-grad på en avhandling om alkoholkonsumets fordeling i norsk befolkning og mekanismer som genererer fordelingen av alkoholkonsum. Han arbeidet i en årrekke ved Statens institutt for rusmiddelforskning (SIRUS, før 2001 SIFA) og var leder av forskningsinstituttet fra 1988 til 1994. Han ble professor i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1995 hadde stillingen til sin død i 2006. 

Skog hevdet at alkoholproblemer var forankret i drikkemønsteret blant folk flest, og at det var en glidende overgang mellom vanlig konsum og problematisk konsum (alkoholisme). Han sammenlignet forbruk i befolkningsnettverk med kulturer med høyt og lavt forbruk, og å holde opp reduksjon av problemer med alkohol hos et stort antall moderate forbrukere mot potensielle fordeler av skadereduksjon hos et lite antall storforbrukere.

Hans artikkel *The collectivity of drinking cultures: A theory of the distribution of alcohol consumption* fra 1985 ble i 2011 kåret til et av 25 viktigste bidrag til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon. Han ble i 2007 posthumt tildelt Norsk sosiologforenings hederspris for sitt arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  Ole-Jørgen Skog *Gjetting på objektive tester: en komparativ analyse av forskjellige skåre- og instruksjonsmetoder med hensyn på presisjon* Hovedoppgave i pedagogikk - Universitetet i Oslo, 1973
2. ↑  Ole-Jørgen Skog *Modeller for drikkeatferd : bidrag til en teori om alkoholkonsumets fordeling i befolkningen og de prosesser som regulerer fordelingsmønsteret*  Dr.avh. Universitetet i Oslo. ISBN 82-7171-034-6
3. ↑  Willy Pedersens omtale av The collectivity of drinking cultures Arkivert 5. mars 2012 hos Wayback Machine. s.10 i Sosiolognytt 1/2011
4. ↑  Minnetale over professor dr.philos. Ole Jørgen Skog av Stein Bråten 13. september 2007

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ole-Jørgen Skog i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Fru Biksby og skinnkåpen*** er en norsk novellefilm regissert av amerikanskfødte Robert Williams. Wenche Foss og Robert Williams dramatiserte Roald Dahls novelle *Mrs. Bixby and the Colonel's Coat* fra 1959. Filmen ble vist på NRK Fjernsynet 3. november 1974.

Ifølge NRKs nettsted ville Roald Dahl det evige besteborgerskapet til livs i denne novellen.

Handling
--------

Fru Biksby og hennes tannlege-ektemann, Ivar, bor i en leilighet i strøket bak Slottsparken i Oslo. Én gang i måneden reiser fru Biksby fra Oslo til Drammen, angivelig for å besøke sin eldre tante. Det har hendt i snart åtte år. I virkeligheten har hun en affære med obersten. Etter deres siste møte mottar hun en pakke fra ham, som inneholder et brev og en dyr gave: en mørk minkkåpe. Obersten skriver i brevet at de ikke lenger kan se hverandre og ber henne om å fortelle ektemannen at minkkåpen var en julegave fra tanten. Fru Biksby vet at tanten ikke har penger nok til å kunne gi henne en slik gave. Hun er fast bestemt på å beholde kåpen og legger en plan. Hjemme i Oslo besøker fru Biksby en pantelåner og pantsetter kåpen for NOK 500. Han gir henne en panteseddel, og hun ønsker verken at hennes navn, adresse eller beskrivelse av tingen skal påføres. Panteseddelen garanterer fru Biksbys rett til å gjøre krav på kåpen til enhver tid. Hun forteller ektemannen at hun fant panteseddelen på setet i en taxi. Han uttrykker at det beste vil være om han løser inn seddelen, til tross for hustruens innvendinger.

Neste dag drar herr Biksby til pantebutikken for å innløse seddelen og gjøre krav på gjenstanden som den representerer. Fru Biksby blir opprømt og skynder seg til ektemannens kontor etter at han har hentet den. Herr Biksby kunngjør for hustruen at *«Det er ekte mink»*, men hun blir skrekkslagen når han stolt viser henne en stola - og ikke hennes kåpe.

Fru Biksby blir øyeblikkelig sint på pantelåneren. Hun tror at han har lurt henne og beholdt kåpen. Idet fru Biksby forlater ektemannens kontor, går hans sekretær, frøken Frøisa, stolt forbi henne, iført minkkåpen. Det indikerer at herr Biksby har en affære med frøken Frøisa, at han bestemte seg for å gi henne kåpen og i stedet kjøpe en billig stola til hustruen. Ettersom fru Bixby ikke kan kreve kåpen tilbake uten at å avsløre sin egen affære, er hun fanget i sitt eget garn.

Rolleliste
----------

* Wenche Foss - Fru Biksby
* Arne Lie - Tannlege Biksby
* Tone Schwarzott - Frøken Frøisa
* Sverre Hansen - Pantelåneren
* Pål Skjønberg - Obersten
* Aagot Børseth - Tante Ebba
* Leif Beylegaard - Tjeneren

Annet
-----

Bakgrunnsmusikken blir framført av Aretha Franklin.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  *Fru Biksby og skinnkåpen* på tv.nrk.no
2. ↑  Sharma, Amrendra K; Roy, Manju (2008). «The Sociology of Roald Dahl's 'Mrs Bixby and the Colonel's Coat'» (PDF). *Indian Review of World Literature in English*. 4 (2): 59-64.
3. ↑  Rulleteksten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fru Biksby og oberstens skinnkåpe* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Elisabeth av Luxemburg** (født 7. oktober 1409 i Visegrád, død 19. desember 1442 i Győr) var dronninggemalinne av Tyskland, Ungarn og Böhmen.

Hun var datter av Sigismund av Det tysk-romerske rike, konge av Ungarn og Böhmen. Elisabeth var forventet å etterfølge sin far på tronen sammen med sin mann Albrecht av Østerrike. Hennes arverett ble ignorert av den ungarske adelen da Sigismund døde i 1437, og kun hennes mann ble akseptert som monark, med Elisabeth bare som gemalinne.

Albert døde i 1439 og etterlot en svanger Elisabeth som enkedronning, samt to døtre, Anne og Elisabeth. Böhmens adel kunngjorde et interregnum, mens kong Vladislav III av Polen ble kronet til konge av Ungarn i mai 1440, tre måneder etter at dronning Elisabeth hadde født sønnen Ladislaus Postumus. Hun var bestemt på å kreve sin arverett på sin sønns vegne, noe som ledet til en innbyrdeskrig mellom hennes og Vladislavs støttespillere. Konflikten endte med dronningens død i en alder av 33 år. Vladislav selv døde under slaget ved Varna i 1444, som åpnet for at Elizabeths sønn kunne anerkjennes som konge av Ungarn.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p11402.htm#i114015, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.regesta-imperii.de[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Elia** (hebraisk: אֵלִיָּהוּ – *ʾĒliyyā́hû*, også אֵלִיָּה – *ʾĒliyyâ*; gresk: Ἠλίας – *Ēlías*; i bibeloversettelsen fra 1930 *Elias*; arabisk: إِلْيَاس – *ʾIlyās*) var en av profetene og er blant de mest fremtredende personene i Bibelen. Han var profet i en urolig tid i Israel, og hadde konflikter både med kong Ahab og hans dronning Jesabel. 

Navnet betyr *min Gud er Jahve*.

Livshistorien
-------------

Elia framstilt av José de Ribera, 1638
Elia var fra Tisbe. Kong Ahab og hans dronning Jesabel hadde innført avgudsdyrkelse av Baal i Israel. Elia var profet etter jødenes religion og kjempet mot avgudsdyrkelsen. 

Hans første konfrontasjon med kongehuset endte med at Elia profeterte tørketid i Israel. Han sa at det ikke ville komme hverken dugg eller regn uten ved hans ord. Elia trekker seg bort fra offentligheten, til bekken Krit. Her søker han tilflukt og blir matet av ravner. 

Da også denne bekken tørket inn, gikk han til enken i Sarepta i Sidon. Hun skulle sørge for ham, men da han kom dit stod det dårlig til. Det var lite vann og mat. Men et under skjedde da profeten flyttet inn, melkrukken ble ikke tom og oljekrukken manglet ikke olje. Sønnen til enken døde, men da Elia bad for han, våknet han opp til livet igjen. 

Da tørken hadde vart i tre år, var situasjonen i Israel kritisk. Selv kongen hadde vansker med å finne gress til sine beitedyr. Da fikk Elia et budskap om å oppsøke kong Ahab. Han brukte Obadja som mellommann, som ga kongen beskjed om at det var kongehusets velvilje og dyrking av Baal, som var grunnen til tørken i landet. Elia utfordret 450 baalsprofetene til duell om hvem som var gud. Elia sammenkalte «...hele Israel... de fire hundre og femti Ba’al-profetene og de fire hundre Asjera-profetene som spiser ved Jesabels bord.» (*Første Kongebok* 18:19). Det skulle bygges to alter på Karmelfjellet, ett for jødenes gud og ett for avguden Baal. Den guden som lot ild antenne offeret på alteret, han var Gud. Etter lang tid gav baalsprofetene opp, offeret ble ikke antent. Elia lagde vanngrav rundt sitt alter og dynket alt i vann. Da han bad ble offeret antent og fortært, og slik fikk jødefolket bevis på hvem som var Gud. Straffen for Baal-profetene var henrettelse. «Elia sa til dem: «Grip Ba’al-profetene! La ikke én av dem slippe unna!» Da grep de Ba’als profeter, og Elia førte dem ned til Kisjon-bekken og drepte dem der.» (*Første Kongebok* 18:40). Det er verd å merke seg at Asjera-profetene ikke deltok i kappestriden, og at Elias straff ikke rammet dem.

Litteratur
----------

* Bibelen – *1. Kongebok* og *2. Kongebok*
* Ved bekken Krit – *1. Kongebok* kapittel 17,3
* Enken i Sarepta – *1. Kongebok* kapittel 17,14 ff
* Elia utfordrer Baalsprofetene – *1. Kongebok* kapittel 18

Referanser
----------

1. 1 2   timeline.biblehistory.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) bibel.no – Bibelen på nettet.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Åge Rino Fjeld** (født 15. november 1922 i Borge, død 3. februar 2013 i Moss) var en norsk politiker, NKPer og tidligere KZ-fange. 

Fjeld var under den annen verdenskrig fange i tysk konsentrasjonsleir. Etter krigen arbeidet han som rørlegger i Moss der han bodde. Han var medlem i Moss kommunestyre i over tyve år, både for NKP og for Sosialistisk Valgforbund, i tillegg til at han en periode på 1990-tallet var varamedlem av Teknisk hovedutvalg for Rød valgallianse. 

Han ble tilkjent erstatning på 30 000 kroner fra den norske stat på grunn av ulovlig overvåkning grunnet medlemskap i NKP. 
I 2010 utgav han boken *Du må ikke sove*, der han forteller om sitt liv som kommunist og også søker å gi en beskrivelse av det kommunistiske system i Øst-Europa og Sovjetunionen.

Bibliografi
-----------

* *Død over de tyske okkupanter. De norske kommunistenes motstandskamp 1940 – 1945* (sammen med Birger Bakken, Reidar T. Larsen og Arne Jørgensen). Informasjonsforlaget (1998) ISBN 82-994859-0-8
* *Du må ikke sove! : en krønike om svik, overvåking, fortielse og håp*. Foreningen Løvliens venner (2009) ISBN 978-82-303-1292-6

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Fjelds bok "Du må ikke sove"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |
**Fru Ingeborgs legat** ble opprettet av Ingeborg Mikkelsdatter, som en tid var prestefrue i Øksnes i Nordland. Før hun døde i 1621 testamenterte hun 500 riksdaler til Domkirken i Bergen, mot at den hvert år til evig tid skulle sende en halv lest (i dag en pall, 620 kg) mel til de fattige i Øksnes. Legatet er fremdeles aktivt, og skal være det eldste i sitt slag i Norge.

Fra opprettelsen og i omtrent 150 år ble legatet forvaltet av Domkirken i Bergen, deretter overtok Bergen by/kommune. Siden 1954 har Vaksdal Mølle (Norgesmøllene) sendt mel til Øksnes. Sosialkontoret i Øksnes, i dag en del av Nav, deler ut mel til trengende i Øksnes årlig ved juletider.

Pengene i legatet ble brukt opp for lenge siden, og Bergen kommune forsøkte i sin tid å få det opphevet, men Høyesterett bestemte i 1849 at melet skulle leveres så lenge det var fattige i Øksnes.

Kilder
------

* NRK: Sender julemel til evig tid (19. desember 2007)
* ABC Nyheter: Mel-arven etter fru Ingeborg Mikkelsdatter (19. desember 2005)
* Øksnesavisa: Julemelet i hus (12. desember 2008)
* Øksnes kommune: Julemelet 2008 - Fru Ingeborgs legat

Eksterne lenker
---------------

Johan Borgos - faghistoriker om mel-legatet
**Elias Anton Cappelen Smith** (født 6. november 1873 i Trondheim, død 25. juni 1949 i New York City) var en norsk kjemiker og metallurg som ga viktige bidrag til utvinningen av kobber.

Etter middelskole ved Trondheim katedralskole og kjemilinje ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt dro han til Verdensutstillingen i Chicago 1893, og jobbet for *Chicago Copper Refining Company*. Fra 1896 til 1900 jobbet han i Butte i Silver Bow County, (Montana), for *Amalgamated Copper Mining Company*, fra 1915 kalt Anaconda Copper. På grunn av elektrifiseringen var kopper en lukrativ bransje å være i, og Elias sitt firma var på denne tiden eid av Rothschild-familien og fra 1899 kontrollert av John D. Rockefeller sitt Standard Oil, som klarte å holde kopper-prisen kunstig høy. Fra 1900 var Elias sjefsmetallurg ved *Baltimore Copper Smelting and Rolling Company* i New Jersey, der han sammen med William A. Pearce fant han opp *Peirce-Smith-prosessen* for konvertering av kobber.

Fra 1912 virket han i Antofagasta i Chile for blant annet Guggenheim Brothers, eid av Murry Guggenheim og Solomon R. Guggenheim. Elias ble senere medeier i dette selskapet. Der fant han opp enda flere teknikker for utvinning av det chilenske salpeter, blant det som fra 1922 het *Guggenheim-prosessen*. Han ble belønnet med American Institute of Mining and Metallurgys gullmedalje i 1922. Fra 1924 gikk selskapet i gang med å etablere
Chilean Nitrate Company (*Compañía de Salitre de Chile*), der Elias ble direktør i 1930. Han mottok også den chilensle *Al Merito*-medaljen.

Han besøkte Norge ofte, ble i 1925 innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og mottok St. Olavs Orden under en bankett holdt av Norges Bank i 1925. I 1928 ga han 20 000 dollar så de kunne kjøpe nytt orgel i Nidarosdomen.

Han var sønn av Elias Anton Smith (1842–1912) som i 1869 hadde etablert metallgrossisten *E. A. Smith*. Via sin farfars mor var han etterkommer av slekten Cappelen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som EliasAntonCappelen Smith E. A. Cappelen Smith, Norsk biografisk leksikon ID Elias\_Anton\_Cappelen\_Smith, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Elias Anton Cappelen Smith i Store norske leksikon
3. ↑  Elisabeth Glaser-Schmidt (1995). «The Guggenheims and the Coming of the Great Depression in Chile, 1923-1934» (PDF). *Business and Economic History*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Geni
 |
**Elias Corneliussen** (1818-1880) var en norsk teolog og skolemann, som blant annet var bestyrer for Christiania Borgerskole og kirkeverge i Christiania.

Karriere
--------

Han ble cand.theol. i 1841 ​og var først huslærer hos prosten Peter Pavels Aabel. Han ble inspektør ved Toftes Gave i 1845 og virket som privatlærer fra 1846 til 1849, da han ble ansatt som lærer ved Christiania Borgerskole, der han senere ble inspektør og bestyrer. Han var også kirkeverge i Christiania fra 1857. Han var dessuten bestyrer for Christiania Handelsinstitut og Søndagsskole.

Familie
-------

Han var sønn av kjøpmann i Kristiansand og stortingsrepresentant Anders Corneliussen. Han var gift med Louise Aabel, datter av Peter Pavels Aabel. Han var bl.a. far til teologen og skolemannen Andreas Martin Corneliussen og farfar til admiral og forsvarssjef Elias Corneliussen.

Referanser
----------

1. ↑  Hansen, Otto M. (1851). *Fortegnelse over vort Lands Geistlighed og theologiske Kandidater*. Christiania: Cappelen.
2. ↑  Holst, Victor (1913). *Kristiania borgerskole i gamle dage*. Dybwad.
3. ↑  Sundt, Mikael (1906). *Lærere og lærerinner ved Kristiania borger- og realskole 1806-1906*. Kristiania: J.Chr. Gundersens.
4. ↑  *Provst P. Aabel og hustru født Leigh og deres efterkommere*. [Stange]: Eget forl. 1981. ISBN 8272750090.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Njål Torgeirsson** (islandsk: *Njáll Þorgeirsson*; født sannsynligvis en gang før 950; død ca. 1010) eller **Brennu-Njál** (*Brente-Njål*) var en islandsk høvding på 900-tallet som bodde på Bergþórshvoll (Bergtorskvål), og er personen som Njåls saga er navngitt etter, og han spiller en viktig rolle i denne sagaen. 

Njål var ifølge sagaen sønnen til Torgeir "gollnir" Torolfsson (*Þorgeir "gollnir" Þórólfsson*) og Åsgerd Askelsdotter (*Ásgerður Áskelsdóttir*; moras virkelige navn er ukjent mens Åsgerd egentlig var hans bestemor, en flyktning fra Norge). Kona hans var Bergtora Skarphedinsdotter. I sagaen blir han beskrevet som snill, rik og vakker mann, til tross for at han var skjeggløs. Han var særlig lovkunnig, klok og framsynt, og ga alle som kom til ham gode råd. Han var ellers en god venn av Gunnar fra Lidarende. 

Njål døde sammen med resten av familien da han velger å brenne inne på gården Bergþórshvoll selv om han blir tilbudt å gå fri da gården ble angrepet av fiendene til Njåls sønner. Nedbrenningen av Bergþórshvoll skjedde ifølge arkeologiske utgravninger ca. 1010. 

Njáll er en norrøn form av det gæliske navnet Niall, som tilsvarer det moderne engelske navnet Neil.

Eksterne lenker
---------------

* Njåls saga (fulltekst), til nynorsk ved Olav Aasmundstad (heimskringla.no)
* Njåls saga (Store norske leksikon)

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Elias Dahlgreen** – alias «Tomt-Elias» – alias «Johannes Eriksen» (født 17. mai 1816 i Älvsborgs län, Sverige, død 21. oktober 1861 i Idd, Østfold) var en svensk forbryter henrettet for mord i Norge.

Bakgrunn
--------

Elias Johannesson Dahlgreen ble født 17. mai 1816 i Töftedals socken, Älvsborgs län, Sverige. Foreldre var Johannes og Britta Maja Dahlgreen. Paret hadde seks barn, tre av dem døde som små. Da Elias var femten år gammel døde hans mor, da han var atten døde hans far. Elias fikk utdannelse som snekker.

I 1838 flyttet han til Norge. Året etter ble han for første gang straffedømt, og fikk to år for tyveri. Han flyttet etterpå tilbake til Sverige, hvor han i 1843 fikk en ny dom for tyveri. I 1846 ble han for tredje gang dømt for tyveri, i 1853 for fjerde gang. Etter denne siste dommen flyktet han over til Norge igjen, hvor han sammen med en annen forbryter, den såkalte «Mode-Johannes» livnærte seg ved tyveri og ran mens de bodde i huler i skogen. I 1855 ble Elias dømt til seks års fengsel i Norge for tyveri.

Forbrytelse
-----------

I oktober 1860, da Elias ble løslatt, skulle han deporteres tilbake til Sverige. Han rømte mens transporten befant seg i nærheten av Moss. Den 30. desember 1860 befant han seg i Enningdalen utenfor Halden. Han tok inn hos et eldre ektepar, Tønnes (68 år) og Eli Lien (72 år). Paret var fattige og levde av offentlig understøttelse. Etter å ha overnattet hos dem vendte han 1. januar 1861 tilbake og tok inn på ny hos de to gamle. Om natten, mens de sov, gikk han løs på dem med øks og kvestet begge to med flere øksehugg mot hodet. Deretter plyndret han huset for mat og 12 skilling i mynt. På veien ut låste han døren.
De to ble funnet 3. januar 1861, ille medtatt og nedkjølt. Den 8. januar 1861 ble Elias Dahlgreen arrestert i Sverige og utlevert til Norge.

Etterforskning
--------------

Ved arrestasjonen i Sverige oppga han falsk navn. Han var imidlertid blitt fotografert, og ble på basis av fotografiet identifisert. Den 10. januar 1861 tilsto han overfallet. Den 26. februar 1861 døde Eli Lien, og tiltalen ble skjerpet.

Rettssak og eksekusjon
----------------------

Under rettssaken hevdet Dahlgreen at han ikke hatt til hensikt å myrde noen da han brukte øksen, og at heller ikke plyndringen var overlagt. På dette punkt ble han imidlertid ikke trodd. Han ble dømt i Idd og Marker Sorenskriveri etter § 20-4 i straffeloven av 1842 om røveri til dødsstraff. Dommen ble bekreftet i Akershus Stiftsoverrett og senere i Høyesterett 14. juli 1861. Den 31. august 1861 avslo kong Karl IV benådningssøknaden. 

Den 14. oktober 1861 var den første datoen fastsatt for hans henrettelse. Elias Dahlgreen hevdet da at han ville tilstå flere forbrytelser, og eksekusjonen ble derfor utsatt til 21. oktober 1861. Skarpretteren var Samson Isberg, og dette var hans tiende forretning. Henrettelsen foregikk i Enningdalen rett ved gjerningsstedet, og liket er begravet på Prestebakke kirkegård i det sørvestlige hjørne.

Kilder
------

* Departementstidende 1861 p. 708-9
* Morgenbladet 15. oktober 1861
* Retstidende 1861 p. 627
**Elia Ardiles**, (født november 1978 i Argentina) er en norsk-argentinsk artist. Hennes fulle navn er **Elia Ardiles Tronstad** Hun vokste opp i Argentina som misjonærbarn, men flyttet hjem til Norge som konfirmant og har bodd i Norge siden 1993. Hun er utdannet sykepleier

Elia skrev sin første sang som 4-åring og gav i 1998 sammen med faren Miguel Ardiles og tvillingsøsteren Miriam Ardiles (under navnet Asi Es) ut sin første plate. I 2003 ble hun plukket ut til å spille på By:Larm og fremførte 10 sanger i singer/songwriter-sjangeren. Dette gav mersmak og alene tiden med gitaren ble en daglig rutine. I denne peridoen spilte Elia ofte på «åpen mikrofon»-kvelder på diverse pøbber.

I 2011 gjorde hun alvor av musikkarrieren da Leif Gjertviksen og John Roger Sørbøe fra LL Studio i Mandal tok kontakt, etter at de hadde forelsket seg i sangen «Leaving» som var lagt ut på Urørt. 

Sangen ble spilt inn på nytt og utgitt november 2012 med god kritikk fra pressen. Med seg på singelen har hun flere av norges beste musikere. Stein Austrud (Lido Lido, Madcon m.fl), Anders Engen (Bjørn Eidsvåg, m.fl), Rolf Kristensen (Secret Garden m.fl) og Audun Erlien (Jarle Bernhoft, Nils Molvær m.fl).

Februar 2013 ble den spanske versjonen av sangen utgitt, da som «Hoy me despido» med gode tilbakemelding både i Norge og Argentina. 

Gjennom nettsiden Urørt kom hun også i kontakt med filmprodusent Stein Eirik Simonsen som regisserte musikkvideoen til «Leaving» og «Hoy me despido». 

Vinter 2012/2013 gikk Elia i studio sammen med produsent Stein Austrud. Resultat ble EP-en Diamonds gitt ut februar 2014. 

Høsten 2015 var hun en av flere lokale artister som var med å lage CD gjennom organisasjonen Håp som idag er en stiftelse der pårørende til rusmisbrukere kan få hjelp og støtte. 

Elia Ardiles har varmet opp for Ole Paus, Marion Ravn

Etter noen år med pause fra musikken er hun nå igjen aktuell med nye låter. Og nå vil hun gi ut musikk på norsk. 

våren 2023 har hun sammen med Leif Gjertviksen i LL Studio jobbet med norsk musikk. Første singel kommer ut mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Elias profil på Urørt
* Facebook.artist side
* 
* ( Arkivert 11. april 2019 hos Wayback Machine.)
**Fjellkråkefot** (latin: *Lycopodium annotinum* ssp *alpestre*) er en plante i kråkefotslekten av kråkefotfamilien. Den er en underart av arten ***stri kråkefot** (Lycopodium annotinum)*, som den likner mye på. Hovedforskjellen er at fjellkråkefot har opprette blader som er tettere og peker rett opp langs stilken, og sporeakset er mer bustete og ikke så glatt.

Fjellkråkefot blir 5–15 cm høy, og blomstrer på ulike tidspunkt fra juni til september. Den liker mager, kjølig grunn i fjellet, i lynghei og fjellbjørkeskog, langs bekker, hogstfelt eller langs myr.

De mørkegrønne greinene har antydninger til årsskudd og er tydelig leddet. Sporeakset er gulbrunt og inntil 2 cm langt, det likner mye på sporeakset hos strikråkefot.

Fjellkråkefot vokser i fjellet i Norden og i Alpene. I Norge finner vi den i fjelltraktene langs en linje nord for Løten, Nore og Uvdal, Tinn, Valle og Sirdal. I Folldal går den opp til 1.600 moh. I Nord-Norge går den helt ned til kysten.

Referanser
----------

1. ↑  Lennart Stenberg (red), Steinar Moen (norsk red), *Gyldendals store nordiske Flora*, 2003 (Oslo 2007), side 34.

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Fjellkråkefot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkråkefot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkråkefot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* *Spinulum annotinum subsp. alpestre* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Parc de Diagonal Mar.
**Parc de Diagonal Mar** er en park i bydelen Diagonal Mar i distriktet Sant Martí i Barcelona. Det er den største parken i den nordøstlige delen av byen, og ligger der hvor avenyen Avinguda Diagonal møter havet. Den regnes som Barcelonas tredje største park, men er i realiteten noe mindre ettersom den også inneholder fem private boligområder. Disse opptar over halvparten av parkens offisielle 14 hektar. Bare seks hektar av parken er grøntarealer og vann.

Parken har rektangulær form, og ble bygd fra 1997 til 2002. Den er utforma av arkitektene Enric Miralles og Benedetta Tagliabue. Den består av seks hovedområder: fontener, et idretts- om amfiteaterområde, en bar, et «magisk fjell» for små barn, et lekeområde for barn og et hundeområde. Disse områdene er gruppert rundt dammen som skjærer gjennom parken på samme måte som Avinguda Diagonal skjærer gjennom Barcelona.

I det siste har det oppstått en undervannsfauna i dammen, ettersom mange setter ut kjæledyrene sine der, blant annet fisker, skilpadder, krabber og frosker. Disse lever sammen med endene og de andre fuglene som opprinnelig var satt ut i parken.

Parc de Diagonal Mar er med sin spesielle arkitektur byens mest kontroversielle park etter Parc Güell, og har møtt hard kritikk, men den synes å være populær både blant naboene og de besøkende.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel og bilder av Parc de Diagonal Mar
* A weekly dose of architecture – Diagonal Mar Park
**Leonard «Leo» François Gerard Bosschart** (født 24. august 1888 i Kutaradja i Nederlandsk Østindia, død 9. mai 1951 i Antwerpen) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bosschart var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var 14 lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.

Nederland tapte sølvfinalen mot Spania med 1-3. Kampen ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Belgia - Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 151783, oppført som Leo Bosschart †[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leo Bosschart – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Leo Bosschart – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Leo Bosschart – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Leo Bosschart – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Leo Bosschart – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Blåfjell gruver** er lokalisert ved Blåfjell i Sokndal kommune i Rogaland. 
Ved Blåfjell gruver ble det i perioden fra 1863 til 1876 utvunnet titanholdig jernmalm.

Det var det engelske selskapet *The Norwegian Titanic Ore Company* som drev gruvene og eksporterte den titanholdige jernmalmen til England for smelting. Forsøk på smelting ved norske jernverk var mislykket, fordi det titanførende mineralet ilmenitt har høyt smeltepunkt.

Dette var blant den tidligste jernmalmeksporten fra Norge, og i årene rundt 1870 skjedde så godt som all norsk eksport av jernmalm fra Blåfjell gruver. Frem til 1873 var det en stor produksjon ved gruvene. I 1874 ble produksjonen kraftig redusert, og i slutten av 1875 var det slutt på produksjonen. Transport av allerede utvunnet malm fortsatte inn i 1876. Totalt ble det utvunnet omtrent 80 000 tonn malm fra gruvene.

Fra gruvene i Blåfjell 106 meter over havet går det en 8,4 km lang nedlagt jernbanetrasé gjennom Hauge til Rekefjord. Denne traseen har i nyere tid blitt gjort om til en gang- og sykkelsti/turvei. Noen hus langs traseen har også gateadresse til «Malmbanen».

Inni Blåfjell gruve
Blåfjellgruven er en geotop i Magma Geopark.

Se også
-------

* Norsk bergindustrihistorie

Referanser
----------

* Finn Nesvold / Sikke Viste 2006

1. ↑  Malmbanen i OpenStreetMap
2. ↑  «Geofunn: Blåfjell og Ruggesteinen». Arkivert fra originalen 15. januar 2017. Besøkt 29. desember 2015.
Park fermé under et løp for historiske Formel 1-biler på Nürburgring i 1995.
**Parc fermé** (fransk for «lukket park») er i motorsport et avstengt og sikret område på en racerbane som bilene skal kjøres tilbake til etter, og noen ganger også før, et løp. Hensikten er å hindre uautorisert tilgang til bilene, og å gi offisielle representanter muligheter for teknisk kontroll av bilene.

I Formel 1
----------

I Formel 1 sier reglementet at bilene må plasseres i parc fermé innen tre og en halv time etter avsluttet kvalifisering til fem timer forut for starten av oppvarmingsrunden før løpet. Biler innenfor området skal ikke røres av noen med mindre de har uttrykkelig tillatelse fra FIAs representanter. Bilene befinner seg imidlertid under «parc fermé-betingelser» betydelig lengre, fra de første gang kjører ut fra pit under kvalifiseringen til starten av oppvarmingsrunden før løpet. Under disse betingelsene er det ikke tillatt for teamene å arbeide med bilene, bortsett fra mindre arbeider som å bytte dekk, fylle drivstoff, lufte bremser og gjøre små justeringer på frontvingen. Brudd på disse reglene betyr vanligvis at bilen må starte løpet fra pit lane, i praksis bak resten av feltet. Det eneste unntaket fra regelen er ved endringer i værforholdene, for eksempel en tørr kvalifisering etterfulgt av et løp i regn. I slike tilfeller vil FIAs løpsledelse, av hensyn til førernes sikkerhet, gi teamene tillatelse til å gjøre passende endringer i oppsettet på bilen.

Referanser
----------

1. ↑  «Parc fermé-reglement for Formel 1». Formula One Administration. Besøkt 8. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Parc fermé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Lalla Møller** (født Cornelia Louise Diewertje Berckenhoff 21. mai 1882 på Kråkerøy, død 7. februar 1971 i Oslo ) var en norsk sangerinne og sangpedagog.

Lalla Møller var datter av den innvandrede nederlandske bokholderen, revisoren og translatøren Mathieu Johannes Berckenhoff og hans hustru Anna Stousland. Hun ble 4. juli 1903 gift i Fredrikstad med lektor Jørgen Emil Møller (1868–1938), og var mor til Fredrik Møller. Hennes yngre bror, Mathieu Berckenhoff, var også sanger, og de to opptrådte sammen ved flere anledninger.. Søsteren Annie Berckenhoff var forfatter.

Lalla Møller var elev av sangeren og sangpedagogen Gina Sandberg. Hun studertedessuten hos mademoiselle Georgine Kloppenburg i Amsterdam, og hos Dagny Ottesen i Kristiania. Hun etablerte en viss popularitet i Fredrikstad, før hun flyttet til Kristiania og hadde mange opptredener der.

Lalla Møller drev i mange år sangskole i Rosenborggaten 16 i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1971.02.16*. Norge, Oslo. 1971. s. 18.
2. ↑  *Norges geistlighet og andre norske teologiske kandidater i fast stilling i 1925*. Hanche. 1925. s. 262.
3. ↑  *Aftenposten 1917.08.17*. Norge, Oslo. 1917. s. 9.
4. ↑  *Aftenposten 1927.08.24*. Norge, Oslo. 1927. s. 3.

Kilder
------

* *Norges musikhistorie*. Oppi. 1921.
* *Dagbladet 1909.09.07*. Norge, Oslo. 1909. s. 2.
**Henny Mürer** (født 22. februar 1925, død 14. januar 1997) var en norsk koreograf og danser, med sin tvilling Alice Mürer Siem (1925–2002) en av landets pionerer innen ballett. 

Med søsteren studerte hun fra 1938 til 1946 ved ballettskolen til Rita Tori (1908–67), debuterte på Chat Noir i 1946 og
gikk i lære ved det britiske Royal Ballet school 1946–49. Henny ble så med i den nye Ny Norsk Ballett fra 1949 til 1953, turnerte landet såvel som England meget i samarbeid med det ambulerende Riksteatret. Hun var senere i Nasjonalballetten og ble solist i det nystartede Den Norske Opera & Ballett i 1958 der hun var til 1965, hvorpå hun virket som uavhengig koreograf og instruktør på diverse nordiske scener, og endog ble den første rektor for Statens Balletthøgskole i 1979, der hun satt til 1984 da Marte Sæther (1944–) overtok. Mürer var også journalist og kritiker for kringkasting og avismedier. 

Hun og tvillingsøstra Alice Mürer Siem (1925–2002) var døtre av Johan Christopher Mürer (1891–1974) og Dagmar Jenny Bie-Peterson (1896–1977). Faren var direktør og farbror til skribenten Niels J. Mürer (1898–1980).

Kjente verk
-----------

* Les Sylphides av Fokhines (studentarbeid, 1940)
* damen uten overkropp ved Chat Noir (debut, 1946)
* Anne Boleyn i *Henrik VIII* koreografert av Louise Browne
* gutt i *Mot Ballade* (novelle av Kinck), koreografert av Gerd Kjølaas
* *Ailli* i Cullbergs, *Månerenen* (1962). Prisbelønt.
* *Giselle* (avskjed, 1965)

Koreografi
----------

* Pinocchio, Den Norske Opera og musikk av Antonio Bibalo (1976). Den første norske helaftens ballett.
* Flammen, musikk av Bibalo, samarbeid med NRK. Om Anne Pedersdotters skjebne.
* Peter og Ulven, Skogens Øyne (for NRK)
* My Fair Lady, Carmen, Flaggermusen
* Bør Børson, Can Can for Oscarsteatern
* Spillemann på taket (Stockholms stadsteater)

Premier
-------

* Kritikerprisen 1962 for rollen som *Ailli* i *Månerenen*
* St. Olavs Orden, Ridder av 1. klasse 1988

Portal: Kunst

Kilder
------

* Henny Mürer i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
*Må ikke forveksles med saltvannsfisken brosme.*
**Brasme** (*Abramis brama*) er en stor fiskeart i karpefamilien.

Beskrivelse
-----------

Brasme blir vanligvis 0,5–3 kg, men den kan bli opptil 8-9 kg og 75 cm. Kroppen er høy og sammentrykt fra sidene. Norgesrekorden for brasme tatt på stang, er hele 5,526 kg. Denne ble satt den 21. mai 2003 i Steinsfjorden i Ringerike. Dette er 276 gram tyngre enn den gamle rekorden (som var fra samme området). 

Den kan ligne på sin mindre slektning flire, men kan skilles ved antallet finnestråler i gattfinnen. Brasme har 23-32 finnestråler, mens flire har 19-22.

Utbredelse og habitat
---------------------

Brasme finnes i ferskvann i Europa nord for Alpene og Pyreneene og østover mot Aralsjøen og Kaspihavet. I Østersjøen, Aralsjøen og Kaspihavet finnes den også i brakkvann.
I Norge er utbredelsen hovedsakelig på Østlandet, men den finnes også i spredte vann oppover mot Trøndelag, og sørover mot Agder-fylkene.

Atferd
------

Brasme på utstilling i Praha
Brasmen blir kjønnsmoden i 3 til 6-årsalderen og gyter normalt i perioden mai-juni. Den gyter i puljer, og det er helt normalt at antall egg kommer opp i mellom 200 000-300 000. Gytingen finner sted fortrinnsvis i grunne viker/sideelver med mye vegetasjon. Brasmen er også en av de fiskene som når høyest levealder, da det er dokumentert eksemplarer som var over 30 år gamle.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 2. august 2020. Besøkt 2. august 2020.
2. ↑  June Marlén Sørensen. 2003. *Norges største brasme*. Ringerikes Blad. Besøkt 16. desember 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brasme* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Brasme* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Brasme* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Brasme* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Brasme* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Brasme* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Brasme* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Brasme* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Abramis brama* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Abramis brama* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Abramis brama* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |