recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Joseph «Jack» Kirrane jr.** (født 20. august 1930 i Brookline i Massachusetts, død 25. september 2016 samme sted) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1960 i Squaw Valley.

Kirrane ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som vant turneringen foran Canada og Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Kirrane ble verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte på USAs lag under ishockey-VM 1963 i Stockholm i tillegg til de to OL-turneringen som også var verdensmesterskap i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   brookline.wickedlocal.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bostonherald.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Kirrane – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Kirrane – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Kirrane – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John Kirrane – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**John** «**Big John**» **Klemetsen** (født 19. januar 1938, død 31. oktober 2008) var en norsk musiker, bokser og boksetrener. Han var best kjent som manager for sønnen Ole «Lukkøye» Klemetsen.

Fra 1960 spilte Klemetsen i bandet *Johnny Band*, og i 1965–1966 fikk de stor suksess med sangen «Ola var fra Sandefjord».

John jobbet tett med Ole Klemetsen under hans boksekarrière, og flyttet blant annet med sønnen da han dro til USA for å bli profesjonell. John Klemetsens involvering i «Lukkøyes» karriere var til tider kontroversiell i boksemiljøet, blant annet gikk Ronald Larsen i bokseforbundet hardt ut mot John og Oles opplegg under OL i Barcelona.

Etter at sønnens boksekarrière tok slutt spilte John Klemetsen sammen med sønnene Ole og «Little John» i bandet *Team Klemetsen*.

I 2008 ble det laget en dokumentarfilm, *Blod & ære*, om samarbeidet mellom far og sønn. John Klemetsen mottok i 2008 Norges Bokseforbunds Diplom for fortjenestefullt arbeid for norsk boksing.

Klemetsen døde 31. oktober 2008 av kreft.

Diskografi
----------

* 1965: *Ola var fra Sandefjord* og *Melankoli* (av K. Fuchsberger-Tuss), Decca
* 1966: *Pike fortell meg et eventyr* (av Ejler Krahn og Knud Seehers tekst og melodi), *Pass godt på ditt hjerte, Margarethe* (av Melodi og tekst av Jupp Schmits og Astor), Decca

Referanser
----------

1. ↑  «Foreldre-slager populær igjen». VG 10.11.1965
2. ↑  «17 år og konge». *VG* 06.03.1989
3. ↑  «Lukkøye utvist fra OL-leiren». *VG* 06.08.1992
4. ↑  Stavanger Aftenblad: John Klemetsen er død. Arkivert 3. november 2008 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Kjent bokserfar død». Nettavisen Side2. 31. oktober 2008. Besøkt 31. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Boksing.no Diplom for fortjenestefullt arbeid for norsk boksing
* John Klemetsen er død», Aftenposten 31. oktober 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Østerrikes flagg Østerrike |
|  i skihopping:  |
| Skihopp Verdensmesterskap |
| Sølv | Seefelt 2019  | Lag normalbakke |
| Sølv | Seefelt 2019  | Mikslag normalbakke |
| Sølv | Planica 2023 | Normalbakke |

**Eva Pinkelnig** (født 27. mai 1988 i Dornbirn) er en østerriksk skihopper som representerer SK Kehlegg-Vorarlberg.

Som barn og ungdom drev hun med flere idretter, deriblant fotball, alpint og skihopping. Men hun begynte med skihopping for alvor først som 24-åring i 2012, etter at hun prøvde en mobil hoppbakke på et arrangement hjemme i Dornbirn. Hun gjorde raskt store framskritt som skihopper, og trente med det østerrikske ungdomslandslaget i hopp fra sommeren 2013. I mars 2014 vant hun et renn i den østerrikske nasjonale cupen, som ble arrangert i Oberstdorf i Tyskland. Hun debuterte internasjonalt i FIS-cupen i Villach i juli 2014, og ble tatt inn på Østerrikes rekrutteringslandslag for sesongen 2014/15.

Eva Pinkelnig debuterte i verdenscupen med 15. plass på Lillehammer 5. desember 2014, mindre enn 2 1/2 år etter at hun begynte som skihopper. Hennes første andreplass i verdenscupen kom i storbakkerennet på Lillehammer 7. desember 2019. Hun tok sin første seier i verdenscupen da hun vant i Ōkurayama-bakken i Sapporo 12. januar 2020.

Under ski-VM 2019 i Seefeld tok hun sølv i mixed lagkonkurranse sammen med Daniela Iraschko-Stolz, Philipp Aschenwald og Stefan Kraft. Også i kvinnenes lagkonkurranse ble det sølv, da var også Chiara Hölzl og Jacqueline Seifriedsberger på laget.

Under vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 20 i normalbakkerennet.

Hun tok sølv i normalbakke under ski-VM 2023 i Planica og vant verdenscupen sammenlagt sesongen 2022/23.

* Eva Pinkelnig i SeefeldEva Pinkelnig i Seefeld
* Medaljeseremoni etter mixed lagkonkurranse i Ski-VM 2019Medaljeseremoni etter mixed lagkonkurranse i Ski-VM 2019

Referanser
----------

1. ↑   www.olympiazentrum-vorarlberg.at[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sammenlikner Lundby-show med Johaug-dominans». *NRK*. 7. desember 2019.
3. ↑  «Ski Jumping - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 16. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.

Kilder
------

* Sportservice Vorarlberg: Eva Pinkelnig (besøkt 15. februar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Pinkelnig – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eva Pinkelnig – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Eva Pinkelnig – skijumping.pl Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdenscupvinnere i skihopping, kvinner |
| --- |
| 
* 2011/12: Sarah Hendrickson
* 2012/13: Sara Takanashi
* 2013/14: Sara Takanashi
* 2014/15: Daniela Iraschko-Stolz
* 2015/16: Sara Takanashi
* 2016/17: Sara Takanashi
* 2017/18: Maren Lundby
* 2018/19: Maren Lundby
* 2019/20: Maren Lundby
* 2020/21: Nika Križnar
* 2021/22: Marita Kramer
* 2022/23: Eva Pinkelnig

 |  |
**Hyperpolyneuridae** er en utdødd gruppe (familie) av mygg (Nematocera).

Utseende
--------

En ganske liten mygg, vingelengden var ca. 2,8 millimeter. Vingen hadde ingen lukkede celler og var forholdsvis bred. De lange årene synes å ha hatt mange forgreninger nær spissen, for eksempel syntes medianåren (M) å nå vingekanten som fem årer. Det er noe usikkert om denne tolkningen er holdbar.

Fossiler
--------

Arten er beskrevet fra trias-tiden og hører dermed til de eldste tovingene. Den er bare kjent fra typeeksemplaret.

Systematisk inndeling
---------------------

Familien lar seg ikke lett passe inn i systematikken til myggene.

**Treliste**
* Orden **tovinger** (Diptera)
	+ Mygg (Nematocera)
		- familien **Hyperpolyneuridae** Rohdendorf, 1962
			* *Hyperpolyneura phrygaenoides* Rohdendorf, 1961

Kilder
------

* Evenhuis, N.L. (1994 med senere revisjoner). Catalog of the fossil flies of the world

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hyperpolyneuridae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hyperpolyneuridae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hyperpolyneuridae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata
**Platte** er en elv i Nebraska i USA. Den starter der elvene North Platte og South Platte, som begge har sitt utspring i Rocky Mountains i Colorado, møtes. Platte renner gjennom Nebraska før den munner ut i Missouri på grensen mellom Nebraska og Missouri, 25 km fra Omaha. Platte er 499 km lang, men de to tilførselselvene dens er opptil 1 094 km lange, slik at hele vassdraget da er 1 593 km langt. Det samlede nedbørfeltet er på om lag 233 100 km².

Ved byen Casper i Wyoming renner North Platte ut på det nordamerikanske slettelandet.
Elven er ikke dyp nok til at skip kan seile i den, og brukes mest til kraftproduksjon. Elva er stri og dyp oppe i fjellene, men svært grunn i lavlandet. På 1700-tallet var elva kjent blant franske pelsjegere som *Nebrasier* eller *Nebraska River*. Området var lenge omstridt mellom Frankrike og Spania. Gjennom Louisiana-kjøpet i 1803 tilfalt elva USA. Elvefaret var svært viktig for den tidligere koloniseringen av disse vestlige delene av prærien. 

***North Platte*** er den største tilførselselva til Platte. Den er 1 094 km lang og starter i Colorado, renner nordover via Wyoming og renner sammen med South Platte og danner elva Platte i Nebraska. Nedbørfeltet er på 80 755 km². Utspringet er helt nord i Colorado, i Jackson County. Elva renner ut på prærien ved byen Casper i Natrona County, Wyoming og renner deretter sørøstover og får følge av Laramie River før den renner inn i Nebraska. Inne i denne delstaten møter den elva South Platte ved byen North Platte i Lincoln County.

***South Platte*** er den minste av de to store tilførselsevnene til Platte. Den er 711 km lang med et nedbørfelt på 62 738 km². Historisk er den kjent som *Rio Jesus Maria*. Dette er den viktigste elva i det østlige Colorado, og renner blant annet gjennom storbyen Denver. Takket være denne elva blir viktige, østlige deler av Colorado fruktbart. Den starter nøyaktig midt i delstaten, i Park County sørvest for Denver, men har her sitt utspring i tilførselselvene *South Fork* (40 km) og *Middle Fork* (56 km). Før den når Denver får den også tilsig av *North Fork* (80 km). Nordover forbi Denver danner elva grunnlag for et tett befolket industriområde, i en fruktbar dal med mye skifergrunn. I Colorado er elva også utbygd med demninger for irrigasjon, flomkontroll og kraftproduksjon. I Sedgwick County forlater den Colorado og renner inn i Nebraska.

Eksterne lenker
---------------

* Bureau of Land Management – «North Platte».
* Univ of Colorado / Denver Post – «Wonder waters: The South Platte».
* USGS – «South Platte River Basin».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GNIS
 |
***Platyauchenia*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (14-20 millimeter), flate, avlangt ovale, halvblanke, rødlige og svarte skjoldbiller. Hodet er lite, såvidt synlige ovenfra fordi pronotun er U-formet innbuktet foran, pronotum og dekkvingene ganske brede, uten tenner eller knøler. Pronotum er rundet, med store sideflater, svart i midten og rødlig på sidene. Dekkvingene er hovedsakelig svarte, med rødlige sider. Antennene er ganske tynne. Beina er ganske korte, føttene utvidete.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene er knyttet til palmer.

Utbredelse
----------

Slekten er bare kjent fra Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Alurnini** Chapuis, 1875
						* slekten *Platyauchenia* Sturm, 1843
							+ *Platyauchenia latreillei* (Castelnau, 1840)
							+ *Platyauchenia ruficollis* Staines, 2007

Litteratur
----------

* Staines, C.L. (2007) A new species of *Platyauchenia* Sturm, 1843 (Coleoptera: Chrysomelidae: Cassidinae) from Brazil. *Insecta Mundi* 0012: 1-7.  Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Platyauchenia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Platyauchenia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Platyauchenia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Platyauchenia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Hispine Pests of Palms - *Platyauchenia*
**John Kilpatrick** (født 7. juli 1917 i Bootle, død 18. desember 1989) var en britisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Kilpatrick ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han spilte på det britiske laget som vant ishockeyturneringen foran Canada og USA. Storbritannia la grunnen for OL-gullet da de i sin semifinalegruppe beseiret Canada med 2-1. Resultat tok de med seg til finalerunden som besto av fire lag. Storbritannia slo Tsjekkoslovakia med 5-0 og de spilte uavgjort 0-0 i siste kampen mot USA og var dermed olympiske og verdensmestere i ishockey for første og eneste gang. Den femte olympiske turneringen i ishockey var også det tiende verdensmesterskapet og det tjueførste europamesterskapet i ishockey. Spillerne på det britiske laget var Kilpatrick, Alexander Archer, James Borland, Edgar Brenchley, James Chappell, John Coward, Gordon Dailley, John Davey, Carl Erhardt, James Foster, Archibald Stinchcombe og Robert Wyman. Kilpatrick spilte kun en kamp i turneringen, mot Sverige, som de vant med 1-0.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

EM og VM-medaljer
-----------------

* VM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Kilpatrick – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Kilpatrick – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Kilpatrick – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John Kilpatrick – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Charles John Klyberg** (født 29. juli 1931, død 16. januar 2020) var en britisk katolsk prest og tidligere anglikansk biskop.

Liv og virke
------------

### Anglikansk prest

John Klyberg studerte anglikansk teologi ved *Eastbourne College* og *Lincoln Theological College*. Etter sin ordinasjon til anglikansk prest virket han i menigheten St John's i East Dulwich og deretter som rektor i Fort Jameson i Zambia. Deretter arbeidet han i menigheten *Christ Church and St Stephen* i Battersea i London, og ble så dekan i Lusaka i Zambia. 

### Biskop

Han etterfulgte Brian Masters som biskop av Fulham fra 1985 til 1996. Hans etterfølger ble John Broadhurst. 

### Konversjon til katolisismen

Etter at kvinner ble tillatt ordinasjon som prester i Church of England, gikk han over til den katolske kirke. Han var ikke den eneste anglikanske geistlige som valgte *The Roman Option*, som det ble kalt; antallet ble anslått til mellom tre og fem hundre, hvorav tre andre biskoper: Graham Leonard, Richard Rutt og Conrad Meyer. 

Han ble katolsk presteviet, og pave Johannes Paul II gjorde ham i 2000 til æresprelat. Samme vei gikk noen år senere blant andre biskopene John Broadhurst, Andrew Burnham og Keith Newton, som konverterte 1. januar 2011.

Referanser
----------

1. ↑   rcdow.org.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cardinal Basil Hume, OM Arkivert 23. juli 2018 hos Wayback Machine. The Telegraph, 18. juni 1999
3. ↑  Steve Doughty: Church of England plans male 'superbishops' for rebel clergy who refuse to be led by women, Mail online, 6. juli 2008
4. ↑   Ruth Gledhill, *Bishops Lead Exodus to Rome*, The Times, 24. februar 1994
5. ↑   Arkivert 2005-11-16, hos Wayback Machine. wayback=20051116144916 THE POST.IE

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Brian Masters** | **Biskop av Fulham**(1985–1996) | Etterfølger:**John Broadhurst** |

Eksterne lenker
---------------

* Bishop of Fulham: John Klyberg Arkivert 2. januar 2014 hos Wayback Machine.
Jekta Anna Karoline, på land ved Bodø, typisk plattgatt akterende
**Plattgatter** er kystbefolkningens navn på båter med relativt flatt akterspeil.
Dette i motsetning til snekkefasong som er spiss eller avrundet i begge ender av vannlinjen og derfor kalles *spissgatter.*

Plattgatter finnes som eiker og joller fra langt tilbake. Som skip ble de fremherskende fra middelalderen av, som kogger, galeaser, manowarer.

De moderne plattgattere
-----------------------

Den moderne plattgatteren fikk en skrogsform som gjorde større hastighet mulig, tidligere hadde man gjort bruk av det såkalte *deplasementsskroget* som går gjennom vannet for å oppnå høy hastighet. Men det viste seg utilstrekkelig fordi skroget måtte være langt og skarpt.

Den nye skrogsformen skapte en *planende effekt*, på grunn av den flate bunnen i akterskipet og den tverre akterenden. Trykkreftene som oppstod mot båtens bunn i høy hastighet, løftet båten opp av vannet og økte fartspotensialet. Skrogets vekt og fremdriftskraften er bestemmende for om båten skal oppnå høyere fart.

Det var allerede oppfunnet rundt 1872 trolig av C.M. Ramus i England som oppdaget den planende effekten i sine eksperimenter med en rakettdrevet modell. Det var først med den flersylindrede bensinmotorens ankomst at hans idé var mulig å realisere og etter århundreskiftet ble det fart i konkurransen om å skape den hurtigste båten. Det var særlig franskmenn, amerikanere og engelskmenn som arbeidet med slike båter.

Flere typer åpne plattgattere ble etter hvert bygd i Norge der krav til sjødyktighet og komfort er gitt høyere prioritet enn stor fart. De første importerte eksemplarene av plattgattere kom til Norge før den første verdenskrig. De fleste trebygde plattgattere i Norge er kravellbygd, men det finnes en variant av båttypen runabout som ble den første klinkbygde plattgatter, «Terna» eller «Aasterna».

Småbåter er i dag ofte plattgattere og spesielt hurtiggående. Mange erfarne sjøfolk er betenkte, siden en bråstopp fra høy hastighet kan gi en kraftig etterdønning som lett kan bli stor nok til at den slår inn over akterspeilet.

Plattgattede båttyper
---------------------

* Passbåt
* Gigg (båttype)
* Terne (båt)
* Snekkegigg
* Larsenbåt
* Nordlandsjekt

Litteratur
----------

* Gøthesen, Gøthe (1997): *Motorbåten; Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt*, ISBN 82-00-22771-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Hyperstate** er det største raveparty som har blitt arrangert i Norge med house, techno og trance.

Historie
--------

Etter modell av forbildet Mayday, arrangert av WestBam første gang i 1991, ble Hyperstate arrangert i Oslo Spektrum natt til **1. mai 1995**. Omtrent 7000 mennesker var på arrangementet hvor blant annet The Prodigy, The Chemical Brothers og Dreadzone spilte. Det var «Dub the Universe» med Torje Norén i spissen som arrangerte Hyperstate de fire første årene.

Arrangørene av Hyperstate satset til å begynne med på store, og dermed dyre, artister. Ved å flytte arrangementet fra den attraktive datoen 30. april, slik at de slapp å konkurrere med mer etablerte raves som Mayday i Tyskland, kunne de fortsette å tiltrekke seg store navn. Mot slutten av 90-tallet ble arrangementet preget av færre dyre live-artister, noe som ga plass til en mer rendyrket trance-profil og DJs.

**1999** Inge Nilsen og Morten Pedersen i «Temple of Love» overtok arrangementet.

**2000** Vestfold firmaet Eventuta a/s overtok Hyperstate under prosjektnavnet UltraWorks som ble drevet av Roger Fosaas, Morten Pedersen og Kim Aino Nordbotten.

Artister & DJer
---------------

**1995**
The Chemical Brothers, Dreadzone, The Prodigy

**1996**
André from Norway, Apollo 440, Arkarna, Armand Van Helden, Dj Urb, BBE, The Chemical Brothers, Fatboy Slim, Fluke, Hoover, Josh Wink, Leftfield, Nightmares on Wax, The Prodigy, Sol Brothers, Sven van Hees.

**1997**
André from Norway, Daft Punk

**1998**
Antiloop, Armand Van Helden, Astral Projection, Fatboy Slim, Les Rythmes Digitales, Mono, Palace of Pleasure, Run-D.M.C. Sunscreen. Se hele lineupen her

**1999**
Argonauts, Deepsky, Halogen, Paul Oakenfold, The Sunclub, Tiësto, Veracocha

**2000**
Ferry Corsten, DJ Stigma, DJ Jean, Sonique

Diskografi
----------

* *1996 – Absolute Hyperstate*
* *1998 – Hyperstate – The Album: 1998*
* *1999 – Hyperstate 99 – The Abduction*
* *2000 – Hyperstate 2000*

Design
------

**1997-1998** Union Design designet profilen til Hyperstate. Se 1998-designet

Referanser
----------

1. ↑  Discogs.com: Absolute Hyperstate
2. ↑  Discogs.com: Hyperstate – The Album: 1998
3. ↑  Discogs.com: Hyperstate 99 – The Abduction
4. ↑  Discogs.com: Hyperstate 2000

Eksterne lenker
---------------

* 1998 – Hyperstate 1998 Official website
* Hyperstate 2001 video på YouTube
***Wildflower*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Allan Dwan.

Handling
--------

Letty Roberts møter Arnold Boyd, en velstående mann som er lei av tilværelsen hans i storbyen. Arnold tror at Letty bare er en sjarmerende ung kvinne. Men broren hans Gerald, en ungkar, blir snart romantisk tiltrukket av henne. Han sjarmerer henne snart til å stikke av sammen med ham. De gifter seg kort tid senere. Men Arnold dukker opp igjen kort tid etter bryllupet deres, og etter en konflikt med Gerald tar han med seg Letty til Boyd-familiens hjem i New York. Han introduserer henne som hans egen kone, fordi han påstår at han ønsker å redde ryktet hennes.

Selv ikke Lettys foreldre vet hvilken bror hun egentlig har giftet seg med. Lettys opphold ved herskapshuset deres åpner øynene hennes for verden utenfor det landlige miljøet hun vokste opp i. Hun innser også hva slags dype følelser Arnold egentlig har for henne. Når hun innser Geralds virkelige karakter, bestemmer Letty at hun faktisk er mye lykkeligere sammen med Arnold.

Rolleliste
----------

* Marguerite Clark som Letty Roberts.
* Harold Lockwood som Arnold Boyd.
* James Cooley som Gerald Boyd.
* Edgar L. Davenport som en advokat.
* Jack Pickford som Bud Haskins.

Referanser
----------

1. ↑  Wildflower
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wildflower* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Wildflower* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Wildflower* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Wildflower* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Hypertermi** er forhøyet kroppstemperatur (over 38,2 ℃) som en følge av at organismens varmeproduksjon øker mer enn varmetapet.

Dette skjer ved at musklene utvikler varme som kroppen ikke blir kvitt. Det kan oppstå i varmt vær, særlig i forbindelse med væskemangel (dehydrering) ettersom mennesker bruker mye vann for å holde temperaturen nede, både ved svette og ved at vanndamp pustes ut.

Overoppheting
-------------

Ved overoppheting er kroppstemperaturen mellom 37 ℃ og 40 ℃. Vanlige symptomer er hodepine, svimmelhet, tørste, muskelsvakhet eller muskelkramper, kvalme og brekninger.

Symptomene er mildere enn ved heteslag, og de går typisk raskt tilbake med god væsketilførsel og avkjøling.

Heteslag
--------

Heteslag, også kalt solstikk eller heteutmattelse, er en livstruende tilstand karakterisert ved forhøyet kroppstemperatur over 40 ℃, vanligvis kombinert med lavt blodtrykk og nedsatt bevissthet eller bevisstløshet.

Sjansen for heteslag øker i varmt vær med høy luftfuktighet. Kroppen utvikler varme og svette som ikke fordamper, noe som hindrer en avkjølende effekt.

### Symptomer

Solstikk ytrer seg ved hodepine, kramper og bevissthetsforstyrrelse. Symptomene har i hovedsak sin årsak i forhøyet kroppstemperatur, men kan også oppstå hvis hodet er utsatt for direkte oppvarming over lang tid.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Hypertermi i Store norske leksikon
2. ↑
3. ↑
4. ↑  (no) Hypertermi i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Hypertekstualitet** er en postmodernistisk teori om sammenkobling av tekster eller litterære verk og deres tolkning.

Det finnes forskjellig typer av hypertekstualitet.

Innenfor litterær teori er hypertekstualitet en fragmentert eller oppdelt lesing hvor leseren selv bestemmer hvilken vegvalg vedkommende må ta. Hypertekstualitet forutsetter at leserens rolle er utlagt som den som faktisk setter sammen teksten til en mening. Hypertekstualitet representerer en utvidelse av det konvensjonelle synet på språksystemet, som et system avgrenset av de enkelte lydene på den ene siden og teksten på den andre. Roland Barthes formulerte tekstualiteten ved å skille mellom ‘lesbar’ (*lisible*) og ‘skrivbar’ (*scriptible*) tekst.

Innenfor Internett er hypertekst en form for elektronisk sammenkopling av informasjonsenheter og hvor leseren i en aktiv handling må klikke på en lenke (i form av et bilde, en setning, et ord) for å komme seg videre i lesningen.

Se også
-------

* Intertekstualitet

Eksterne lenker
---------------

* Hypertekstualitet og musikk – rom versus tid?

Portal: Litteratur
**Anniken Krutnes** (født 15. september 1968 i Asker) er en norsk diplomat. Hun er utdannet siviløkonom og cand.jur. og har vært tilknyttet den norske utenrikstjenesten siden 1994.

Krutnes var underdirektør i Utenriksdepartementet fra 2004 til 2008, og var deretter ekspedisjonssjef fra 2008 til 2011. I 2011 ble hun utnevnt til ambassadør i Haag. Det embetet hadde hun til 2016, da hun ble spesialrådgiver/ambassadør for arktiske og antarktiske spørsmål, herunder norsk representant til Arktisk Råd og Antarktistraktatsamarbeidet (ATCM og CCAMLR), frem til 2018.

I årene 2018–2020 var hun avdelingsdirektør og nestleder for Avdeling for sikkerhetspolitikk og nordområdene i Utenriksdepartementet. Hun var også representant til FNs ekspertgruppe for å fremme ansvarlig statlig bruk av cyberspace.

I mars 2020 ble hun utnevnt til Norges ambassadør i Washington, D.C.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Anniken Ramberg Krutnes, Store norske leksikon-ID Anniken\_Ramberg\_Krutnes[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Annika var tema for en serie færøyske frimerker i 2011. 
**Annika í Dímun** er hovedpersonen i et færøysk sagn. Det fortelles at hun, som mot sin vilje var blitt gift med bonden på Stora Dimun, ble dømt til døden ved drukning i Tórshavn på midten av 1500-tallet for å ha drept sin ektemann, angivelig for å kunne leve sammen med tjenestegutten sin isteden.

Lucas Debes skrev om Anna Isaksdatter som i 1664 ble dømt til døden for blodskam. Hun hadde fått et barn med husbonden i 1656 og senere med hans bror i 1663. Hun hadde ikke vært gift med husbonden, og selv om han hadde dødd i mellomtiden var det fortsatt straffbart for henne å få barn med hans bror. Anna Isaksdatter ble dømt til døden ved drukning og svogeren til halshugging. Eyðun Andreassen har satt spørsmålstegn ved teorien om at Annika í Dímun og Anna Isaksdatter kan være samme person.

En serie med tre frimerker med motiv fra sagnet om Annika ble utgitt av Postverk Føroya i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «Stóra Dímun» **(dansk)**. faroeislands.dk.
2. 1 2 3  Eyðun Andreassen (1986). «Úr søgn og søgu» **(færøysk)**. s. s. 153–154.

Portal: Færøyene
**Annika Simonsson** (f. 1969) er billedkunstner utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim. Hun bor og arbeider i Oslo. Hun har også siden 1997 vært medlem av kunstnergruppen Acme.

Omtale av kunst
---------------

Simonsson fører en dialog med tradisjonen og plukker og siterer fra billedkunst, film, reklame og tegneserier. Hun jobber ofte med malerier som hun setter sammen til større arbeider, og som formmessig gir et skulpturelt preg. Ofte inngår også felter som er malt direkte på veggen. Maleriene er ofte monokrome, og fargene er helt på i flere lag, slik at de får en jevn overflate. Simonsson ønsker å formidle et uttrykk som ligger i et udefinerbart og tvetydig område mellom design og kunst.

Utstillinger
------------

Annika Simonsson har bl.a. stilt ut i Tromsø kunstforening, Trøndelag senter for samtidskunst, Rogaland Kunstnersenter, Kunstnerforbundet og Galleri F-15. Hun har deltatt på Høstutstillingen flere ganger, og har gjort flere utsmykninger for bl.a. Halmstad kommune.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
* !
* 
* 
* 

Portal: Kunst
**«Kong Øystein-statuen»** eller **«Øysteinstatuen»** er en statue av kong Øystein Magnusson i Kabelvåg i Vågan kommune i Nordland fylke. Den er tegna av arkitekten Harald Sund og støpt i betong av billedhoggeren og designeren Arthur Gustavson. Statuen ble reist i 1935, på Breidablikk eller St. Hanshaugen, en bergknaus i fiskeværet.

Statuen skulle minne om kong Øystein som grunnleggeren av Vágar i Hålogaland (Vågar), slik den lokalhistoriske litteraturen hevda, og hedre kongens innsats for fiskerne i Lofoten. I sagalitteraturen fortelles det at kong Øystein bygde den første kirken i Vågar, den første kaupangen nord for Trondheim, tidlig på 1100-tallet og sørga for at fattige fiskere fikk husly i rorbuer der.

Avdukinga av «Kong Øystein-statuen» skjedde 15. september 1935, på 200-årsdagen for opprettelsen av Vågan sogn. Minnesmerket ble dermed også symbol for kirkesognets jubileum. Under festivitasen ble det lest en prolog av Cecilie Rist-Anderssen og oppført flere historiske tablåer skrevet av Trygve Wicklund, rektor på Vågan Folkehøgskole.

Harald Sund tegna statuen på grunnlag av en hodeskulptur av kong Øystein fra Munkeliv kloster. Statuen ble plassert på østenden av Breidablikk med utsyn over Kirkevåg og Vestfjorden, men med ryggen mot tingstedet og Storvågan.

Våren 2008 malte ukjente personer deler av statuen i blått og brunt. Enkelte mente at dette var en forbedring av et uinteressant kunstverk, andre at det var hærverk. I 2015 ble malinga fjerna.

* Øysteinstatuen skuer utover Kabelvåg sentrum, Smedvika og Vestfjorden. Foto: Kanstadsamlinga ved NordlandsmuseetØysteinstatuen skuer utover Kabelvåg sentrum, Smedvika og Vestfjorden. Foto: Kanstadsamlinga ved Nordlandsmuseet
* Utsikt fra Kong Øystein-statuen mot vest i 1951 Foto: Nasjonalbibliotekets bildearkivUtsikt fra Kong Øystein-statuen mot vest i 1951 Foto: Nasjonalbibliotekets bildearkiv

Referanser
----------

1. 1 2 3  A/S, Robin Hood. «Lokalavisa.no | Kabelvågavisa | Kong Øystein». *www.lokalavisa.no*. Besøkt 27. juni 2017.
2. ↑  «Øysteinstatuen i Kabelvåg.». *lofotbilder.origo.no*. Besøkt 27. juni 2017. [*død lenke*]
3. ↑  «Lofotposten - - Vil skape debatt». *www.lofotposten.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2017.
4. ↑  «Lofotposten - Kongen helt restaurert». *www.lofotposten.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* *Vágar : den første byen i nord* (utgitt 1995, side 18–19)
**Marthon Skårland** (født 28. mars 1949) er en norsk lokalpolitiker for Høyre. Han var ordfører i Bjerkreim kommune i Rogaland fra 2007 til 2015, som den første Høyre-ordfører i kommunen og er varaordfører fra 2015.

Høyre og Senterpartiet innledet i 2007 et valgteknisk samarbeid i denne perioden, og ordfører i forrige periode, Asbjørn Ramsli, (Sp), var varaordfører. Samarbeidet fortsatte i 2011, da med Torbjørn Ognedal fra Senterpartiet som varaordfører. Ognedal ble valgt til ordfører i 2015.

Skårland er også vararepresentant til Rogaland fylkesting. Av yrke er Marthon Skårland selvstendig næringsdrivende.

Referanser
----------

1. ↑  Marthon Skårland Arkivert 12. august 2017 hos Wayback Machine. - hoyre.no
2. ↑  Høyre-ordfører refser regjeringen - NRK/Rogaland 12. juni 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marthon Skårland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Asbjørn Ramsli** | **Bjerkreims ordfører**(2007–2015) | Etterfølger:**Torbjørn Ognedal** |
**Kongedømmet Bosnia** (bosnisk: **Bosansko kraljevstvo**) er et tidligere kongedømme i området hvor dagens Bosnia-Hercegovina ligger. Kongedømmet var føydalistisk. Kongedømmets første konge var Tvrtko I. Under Tvrtko vokste Bosnia i størrelse og makt og i 1377 ble et selvstendig kongedømme. Han kronet seg selv som «konge av Serbia og av hele Bosnia». Etter hans død i 1391 falt Bosnia i tilbakegang. Det osmanske rike hadde allerede begynt sin erobring av Europa og innebar en betydelig trussel mot hele Balkan gjennom hele første halvdel av 1400-tallet. Etter tiår med politisk og sosial ustabilitet falt Bosnia for den osmanske invasjonen offisielt i 1463.

Liste over ledere av Kongedømmet Bosnia
---------------------------------------

* Tvrtko I av Bosnia (første)
* Dabiša av Bosnia
* Jelena Gruba, dronning av Bosnia
* Ostoja av Bosnia
* Stephen Ostojić av Bosnia
* Tvrtko II av Bosnia
* Radivoj av Bosnia
* Thomas av Bosnia
* Stephen Tomašević av Bosnia (siste)

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Wildeshausen** er en småby i delstaten Niedersachsen i Tyskland. Den hadde 19 390 innbyggere per 2015.

Wildeshausen var i middelalderen underlagt Bremen, men ble i senmiddelalderen underlagt Fyrstbispedømmet Münster. Etter at innbyggerne i Wildeshausen hadde angrepet sognepresten i forbindelse med reformasjonen gikk Münsters regjering inn med militære styrker, henrettet borgermesteren Lickenberg, rev bymuren og reduserte Wildeshausen til et ubetydelig tettsted. Først i 1544 ble det igjen bygget en mindre bymur og Wildeshausen fikk tilbake enkelte byrettigheter. Den oppnådde likevel aldri sin tidligere betydning i de følgende århundrene. Fra 1700 tilhørte Wildeshausen Hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. I 1803 ble Wildeshausen en del av Oldenburg, og i 1946 ble det del av delstaten Niedersachsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wildeshausen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Illustrasjon til historien om kong Wén som dro til Wei He for å besøkte det fjerntliggende huset til Jiang Ziya for å overtale ham om å støtte Zhōu-riket, malt av Dai Jin under det tidlige Míng-dynastiet.
**Kong Wén av Zhōu** (hanzi: 周文王; hanyu pinyin: *Zhōu Wén Wáng*; ca. 1152-ca.1056 f.Kr.), familienavn (姓) **Jī**(姬), klannavn (氏) **Zhōu**, personlig navn **Chāng** (昌), kjent som **Zhōu Chāng** (周昌) eller **Xībó Chāng** (西伯昌), var hersker av Zhōu fra ca. 1099 til ca. 1056 f.Kr, og har som grunnleggeren av Zhou-dynastiet blitt regnet som den første episke helten i kinesisk historie.[]

Zhōu-staten befant seg i Wei Hedalen i dagens Shǎnxī. Kong Zhou av Shang, som fryktet Wéns stadig økende makt, fikk han satt i fengsel i Youli (羑里; i dag Tangyin, Anyang, Henan). Mange av hans embedsmenn respekterte riktignok Wén for hans ærerike styre, og derfor gav de kong Zhou mange gaver, som gull, hester og kvinner, og anbefalte Zhou å frigi Wén. Zhou sa seg enig, og Wén ble satt fri.[]

Han planla å styrte det herskende Shang-dynastiet, men døde før han kunne fullføre dette. 

Wén giftet seg med Tàisì (太姒), og sammen fikk de minst ti sønner (av Wéns atten sønner), hvorav to var kong Wu av Zhou og Zhou Gongdan. Hans andre sønn Wu fullførte farens ønsker ved å beseire Shang-hæren i deres hovedstad i slaget ved Muye i 1046. Siden ble han den første kongen av det nye Zhōu-dynastiet med hovedstad i Zhōuyuán (i dag Qishan, Shǎnxī. Senere ble hovedstaden flyttet til Hàojīng, nær dagens Xi'an. 

Wén er også kjent for sine bidrag til *Yijing*.

Litteratur
----------

* *Wenwang*, i: Helmut Freydank et al. (utg.): *Lexikon Alter Orient*, VMA-Verlag, Wiesbaden 1997, ISBN 3-928127-40-3, s. 467.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hertug Ji av Zhou** | **周族首領Hersker av Zhōu**(ca. 1099–ca. 1056 f.Kr.) | Etterfølger:**Kong Wu av Zhou** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Martian Gothic: Unification*** er et videospill for PlayStation og Microsoft Windows. Spillet ble utviklet av Creative Reality og lansert av Take-Two Interactive. Utgaven for Microsoft Windows ble lansert 30. april 2000, mens PlayStation-versjonen ble lansert 5. oktober 2001. Spillet plasseres i sjangeren survival horror og sammenlignes med de første *Resident Evil*-spillene.

Handlingen foregår på forskningsbasen Vita One på planeten Mars i 2018. Spilleren kontrollerer en gruppe etterforskere - soldaten Martin Karne, tekno-eksperten Kenzo Uji og vitenskapskvinnen Diane Matlock - som ankommer basen for å undersøke hvorfor all kommunikasjon med jorden plutselig stoppet opp åtte måneder tidligere. Den siste rapporten fra basen var den kryptiske beskjeden «stay alone, stay alive».

Manuset er skrevet av den profesjonelle science fiction-forfatteren Stephen Marley.

På nettstedet *Metacritic* har *Martian Gothic: Unification* en gjennomsnittsscore på 64/100 poeng. Kritikerne gir ros for spillets fortelling, grafikk og amtosfære, og ris for spillets gameplay og puslegåter.

Referanser
----------

1. ↑  
	* Retro Action Magazine (28. mai 2011). «Surviving the Horrors of Martian Gothic» Arkivert 17. oktober 2014 hos Wayback Machine. *Retro Action Magazine*
2. ↑  
	* Retro Action Magazine (30. juni 2011). «Stephen Marley talks Martian Gothic» Arkivert 22. august 2016 hos Wayback Machine. *Retro Action Magazine*
3. ↑  
	* Metacritic. «Martian Gothic: Unification», *Metacritic.com*

Portal: Videospill
**Keith Stuart Irving** (født 2. februar 1949 i Beverly, Massachusetts), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.

Irving vant en olympisk sølvmedalje under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Sovjetunionen. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. USA kom foran Tsjekkoslovakia til tross for svakere målforskjell fordi de vant kampen mot Tjekkoslaovakia med 5-1. Irving spilte alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen til A-gruppen, og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Japans flagg Sapporo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stuart Irving – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Irving – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Stuart Irving – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Sparkonge  

Kongene.  

**Konge**, er en av de tretten valørene i en vanlig kortstokk. Den har som regel verdien 13, mellom dame (12) og esset (14). Det finnes fire konger, en i hver farge spar, hjerter, ruter og kløver, i en kortstokk,

Historie
--------

Kongene er de aller eldste billedkortene i kortstokken – de har røtter helt tilbake til persiske kort laget omkring år 1100.

På 1700-tallet var det vanlig å gi kongene navn etter kjente historiske herskere. Disse kunne variere fra land til land, men i Norge var disse navnene i bruk: sparkonge = (kong) David, hjerterkonge = Karl (den store), ruterkonge = (keiser Julius) Cæsar, kløverkonge = Alexander (den store). Denne navngivningsskikken gikk ut av bruk omkring 1850.

Opprinnelig ble kongene fremstilt i helfigur (med ben og underkropp), men under Napoleontiden begynte en å produsere dagens todelte billedkort med to hoder og i Skandinavia på 1830-tallet.

Opprinnelig ble kongene rangert som de øverste kortene i kortstokken, men de ble etter hvert utkonkurrert av essene.

På internasjonale kortstokker er hjørnemarkeringen for konge bokstaven «**K**» (for engelsk «king» «konge»).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Stubai-Alpene** (tysk *Stubaier Alpen*) er en fjellgruppe i Sentral-Alpene i Tirol. De utgjør Øst-Alpenes nest største fjellmassiv etter Ötztal-Alpene (målt i arealet som ligger høyere enn 3000 meter over havet). Massivet omfatter også en rekke større isbreer. Målt etter gruppens høyeste topp, må Stubai-Alpenes Zuckerhütl (3507 moh.) derimot se seg slått av flere andre fjellmassiver i Øst-Alpene (bl.a. Ortler, Hohe Tauern, Zillertal-Alpene).

Grensen mellom Østerrike (med Nord-Tirol) og Italia (med Syd-Tirol) passerer gjennom Stubai-Alpene langs med Alpenes hovedkam. Gruppens østerrikske del er adskillig større enn dens italienske.

Avgrensning
-----------

Stubai-Alpene begrenses

* i nord av Oberinntal (mot Wetterstein- og Karwendelmassivet),
* i øst av Wipptal (mot Tux- og Zillertal-Alpene),
* i syd av Jaufenpasset, Passeier og Timmelspasset (mot Sarntal-Alpene),
* i vest av Ötztal (mot Ötztal-Alpene).

Topper
------

Stubai-Alpenes høyeste topper er:

* Zuckerhütl (3507 moh.)
* Schrankogel (3497 moh.)
* Ruderhofspitze (3473 moh.)
* Wilder Pfaff (3458 moh.)
* Wilder Freiger (3419 moh.)

Andre topper er kjent på grunn av sin markante form og/eller den givende toppturen. Et utvalg av disse er:

* Habicht (3277 moh.)
* Nockspitze (2406 moh.)
* Serles (2718 moh.)
* Stubaier Wildspitze (3340 moh.)
* Tribulaun (2780, 2946 og 3097 moh.)
* Wilde Leck (3361 moh.)

Daler og videre inndeling
-------------------------

Gjennom flere større og mindre daler deles Stubai-Alpene i noen mindre fjellgrupper. De viktigste dalene er Stubaital, som har gitt navn til hele fjellmassivet, og som ligger midt i området; og Sellraintal helt i nord.

Rundt Sellraintal ligger *Sellrainer Berge* (opptil 3194 moh. i Gleirscher Fernerkogel). Mellom Inntal, Sellrain og Wipptal ligger *Kalkkögel* (opptil 2804 moh. i Schlicker Seespitze). Mellom Stubaital og Wipptal ligger *Serleskamm* (opptil 2840 moh. i Kirchdachspitze) og *Habicht-Elfer-Kamm* (opptil 3277 moh. i Habicht).

Resten av Stubai-Alpene omtales ofte som *Hochstubai*. Den omfatter de største isbrelagte områdene og gruppens høyeste topper.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stubaier Alpen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Trinnløst CVT-system.
**Multitronic** er et girsystem av CVT-type med forprogrammerte ratioer, benyttet av Audi.

Funksjon
--------

I motsetning til vanlige automatgir sjalter ikke Multitronic kassen fra et gir til et annet. Man kan benytte tiptronic-funksjonen som er innlagt, men dette er da innprogrammerte innstillinger for å simulere girskifte. Ved maksimum effekt går turtallet dit hvor motoren yter mest og holder seg konstant der, samtidig som girkassen girer kontinuerlig. Dette sikrer en effektiv overføring av motorkraft til bilens hjul. 

Multitronickassen sikrer et lavere bensinforbruk i forhold til konvensjonelle girkasser.[]

Virkemåte
---------

Multitronic girkassen er bygd opp av et kraftig kjede, en variator, en avansert elektronisk styring og en lamellkobling. Kjedet overfører kraften fra motoren og er koblet til variatoren i girboksen. Variatoren er den sentrale delen i girboksen og sørger for optimal proposisjon fra stillestående til toppfarten på bilen. Lamellkoblingen til drivakslingen sørger for en myk start når bilen står stille.
Nottoway og nærliggende eller beslektede stammer ca 1650.
Nottoways og meherrins bosättningsområde år 1700.
**Nottoway** eller **cheroenhaka** er et irokesisk folk i Virginia. I dag tilhører de fleste nottoway enten *Nottoway Indian Tribe of Virginia* eller *Cheroenhaka (Nottoway) Indian Tribe*. Begge er fra 2010 anerkjente som indianerstammer av staten Virginia. Det finnes ingen indianerreservater avsatte for dem og de er ikke anerkjente av USA som «indianernasjoner».

Lingvistikken tilsier at nottoway har felles bakgrunn som folkene tuscarora og meherrin, med utgangspunktt i det samme irokesiske språk eller dialekt. Det samme støttes av tuscaroraenes muntlige historie.

Referanser
----------

1. ↑  Rudes, Blair A. "Cowinchahawkon/ Akawęč?á:ka:?: The Meherrin in the Nineteenth Century", *Algonquin and Iroquoian Linguistics*. 6 (3) p. 32-34. London, Ontario

Litteratur
----------

* "Cheroenhaka (Nottoway) State and Federal Recognition" Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine. Cheroenhaka website
* Swanton, John R. *The Indian Tribes of North America*. Smithsonian Institution Bureau of American Ethnology Bulletin 145. Washington DC.: Government Printing Office, 1952.
* Hodge, Frederick W. *Handbook of North American Indians*. Washington, DC.: Government Printing Press, 1910.
**Multirecorder** var en båndopptager med FM-radio. Den var en forbedret utgave av Multicorder (uten FM radio) som ble produsert av Radionette fra 1966. Denne modellen ble introdusert i 1968 og hadde plastkabinett (den første modellen hadde kabinett av finer trukket med skai). Spilleren fikk også tilnavnet «Multitrøbbel», da den var meget krevende å reparere.

Multirecorderen (og modellen før og etter) var avanserte spiller som kunne ta lydbånd på 5 tommer spole med kapasitet opp til 1800 feet. Den kunne spille av 4 ulike spor i opptil 12 timer spilletid, men det krevet at båndet ble spolet tilbake mellom avspilling av hvert spor. En vendespole ble introdusert slik at lydbånd fra ordinære båndopptagere kunne brukes på alle 4 spor (uten denne bare 2 spor), 2 og 2 av gangen. Prinsippet for modellen bygget på standard lydbånd med to spoler (reel to reel), men ved å plassere de to spolene over hverandre, fikk spilleren en kompakt størrelse. Den nederste spolen var fastmontert. Dette prinsippet ble introdusert med Multicorder i 1966 og hensikten var å ta opp konkurransen med kassettspilleren. Spilleren var ikke så mye større enn en kassettspiller og hadde tilkoblingsmulighet for platespiller/radio 5-pin DIN, mikrofon, hodetelefon (3,5 mm jack) og ekstern strømforsyning. Størrelsen var (b x h x d) 250 x 110 x 240 mm og vekten 3,8 kg m/batterier. Samtidig hadde Radionette Multirecorder både båndopptakerens kvaliteter med høyere lydkvalitet, lang spilletid og innebygget FM-radio, slik at det var mulig å ta opp musikk rett fra radiosendingene. 

I 1970 ble den etterfulgt av en forbedret utgave oppfyller Hi-Fi normene DIN 45500. Den fikk navnet Soundrecorder FM. Denne hadde formfaktor som en reiseradio (b x h x d) 280 x 187 x 87 mm, men med de samme egenskapene.

Opptakeren gikk på 9 V og brukte 6 stk sylindriske LR20 1,5 V batterier som var vanlig i reiseradioer på denne tiden, eller en 9 eller 12 V batterieleminator og kunne således også få strøm direkte fra bilbatteriet. Det var to hastigheter, 3 3/4 og 1 7/8 tommer/sekund, og fire separate opptaksspor (mono), mikrofoninngang, radio/forsterker/platespiller 5-pin DIN-tilkobling og uttak til ekstern høyttaler eller hodetelefon (intern høyttaler kobles ut) og ekstern antenne (coax).

* Multirecorderen hadde i 1968 veiledende pris på kr 875,- og stempelavgiften kostet kr 44,-. Multicorderens veiledende pris var kr 680,- fra 1966. Soundrecorder FM hadde veiledende pris på kr 1190,-.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Enkelte bilstereoanlegg hadde kassettspillere med åtte spor.

Eksterne lenker
---------------

* Liste over modeller (med bilder).
* Hifisentralen.
* Radionette Multirecorder FM Arkivert 28. april 2021 hos Wayback Machine.