recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tunbridge Wells** (offisielt **Royal Tunbridge Wells**) er en by i området Weald i vestlige Kent, England, rett nord for grensen til East Sussex. Den er lokalisert 64 km sørøst for sentrale London langs veien, 55,5 km med jernbane. Den ligger ved nordenden av Weald, hvor sandsteingeologien er vist med bergformasjoner ved Wellington Rocks og High Rocks, et område utpekt som av vitenskapelig interesse (SSSI). Byen har en befolkning på 57 772 innbyggere i henhold til folketellingen i 2011.

I likhet med resten av distriktet er den delt inn i valgkretser (*wards*). Det er åtte slike kretser eller bydeler: Culverden, Pantiles, St. Marks, Park, Rusthall, Sherwood, St. James' og St. Johns.

Byen oppsto som et kursted på 1600-tallet og hadde sitt høydepunkt som feriested under Beau Nash (1674–1761) da dens jernholdige kildevann tiltrakk seg kurpasienter og andre besøkende. Selv om stedets tiltrekning som kursted dalte da det ble populært å bade i havet, har byens popularitet forblitt og rundt tretti prosent av byens økonomi genereres fra turistindustrien.

Kilden som ga byen navneleddet *Wells* eksisterer fortsatt i bydelen Pantiles. Den er en kilde, med vann som har salter med høyt innhold av jern. Kilden ble oppdaget i 1606 av Lord North, som tilhørte hoffet til Jakob I. Han ga den navn etter den nærliggende byen Tonbridge, som dengang ble stavet *Tunbridge*. Dette har siden vært en stadig kilde til forvirring, spesielt for reisende på jernbanelinjen mellom London og Hastings der stasjonsnavnene er til forvirring like. Det ble derfor den eldre, men mindre byen T**u**nbridge som på 1870-tallet måtte skifte navn til T**o**nbridge.

Referanser
----------

1. ↑  «Complete Timetable». *Network Rail*.
2. ↑  «Royal Tunbridge Wells (Kent)», *City Population*
3. ↑  «The Chalybeate Spring» Arkivert 21. august 2014 hos Wayback Machine.. *Visit Tunbridge Wells*. 2012.
4. ↑  «Economic Overview of Tunbridge Wells Borough» (PDF). *Tunbridge Wells Borough Council*. Oktober 2004. Arkivert fra originalen (PDF) den 9. juli 2006.
5. ↑  «Tunbridge Or Tonbridge» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.. *Tonbridge Collectables*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Royal Tunbridge Wells – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Royal Tunbridge Wells – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tunbridge Wells Borough Council

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen omhandler vokalisten.  For kongegemalinnen, se Anne Boleyn.

**Anne Hull** (født 14. juni 1960), kjent som **Ann Boleyn** er en amerikansk vokalist som var med i heavy metal-bandet Hellion da det ble stiftet i 1982. Da Hull leste om at Anne Boleyn, kongegemalinne i England 1533–1536, var anklaget for hekseri, valgte hun det lignende kunstnernavnet Ann Boleyn. Hull hadde vært med i flere band som keyboardist, og brukte pseudonym for å kunne gå tilbake til den oppgaven i andre genre uten å være belastet av den uhøytidelige vokaljobben innen heavy metal. På den første demoen med Hellion var pseudonymet Throat. Som sanger og frontfigur tok Boleyn etter hvert over lederskapet i Hellion i den grad at hele besetningen kan skiftes ut fra utgivelse til utgivelse. Et av samlealbumene med Hellion-materiale, *Queen of Hell* (2000), er også utgitt som Ann Boleyn.

Hull takket nei til å bli med i The Runaways da manageren Kim Fowley gjorde et forsøk på å rekruttere henne etter at hun hadde forlatt sin hjemby i Washington som 16-åring og flyttet til Hollywood.

Boleyn startet plateselskapet New Renaissance Records i 1984.

Tre demoinnspillinger fra 2009 med Boleyn på vokal ble tatt med som bonusspor da *Decline* (2010) av Détente ble gjenutgitt i 2016.

Boleyn ble ferdig utdannet som jurist i 2007, og begynte å jobbe som advokat i Los Angeles med saker om seksuell trakassering i musikkbransjen.

Referanser
----------

1. ↑  Hui, Roland. 2018. «Anne of the Wicked Ways: Perceptions of Anne Boleyn as a Witch in History and in Popular Culture» *Parergon* 35 (1): 97. .
2. 1 2  Micco Caporale: «This Heavy Metal Singer Became a Lawyer Fighting Sexism in Music» i *Vice* 9. april 2018
3. ↑  Om *Queen of Hell* (2000) hos *Metal Kingdom*
4. ↑  «Interview with queen of metal Ann Boleyn» i *Indian Music Mug*
5. ↑  «The 6 best releases on New Renaissance Records» i *Source Webzine* 4. mars 2017
6. ↑  Omtale av Détente: *Decline* hos *Voices From The Darkside*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ann Boleyn på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ann Boleyn på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ann Boleyn på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
*Se også: Forvaltningsloven (Danmark)*

**Forvaltningsloven**, egentlig **Lov om behandlingsmåten i forvaltningssaker** (*fvl.*) er en norsk lov som regulerer saksbehandling og vedtak fattet av de fleste statlige eller kommunale forvaltningsorganer.

Til statlig eller kommunal forvaltning regnes for eksempel departementer og direktorater, herunder NAV. Samtlige norske kommuner er også underlagt loven. Derimot er ikke domstolene, Stortinget eller virksomheter underlagt Stortinget bundet av loven. Det finnes også andre unntak. På den annen side kan også loven få anvendelse på private rettssubjekter når de utøver offentlig myndighet. For eksempel er utøvelsen av Periodisk kjøretøykontroll underlagt Forvaltningsloven. Loven ble første gang vedtatt i 1967 og trådte i kraft i 1970.

Se også
-------

* Forvaltningsrett

Eksterne lenker
---------------

* LOV 1967-02-10 nr 00: Lov om behandlingsmåten i forvaltningssaker (forvaltningsloven); lovdata.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jørn Magdahl** (født 7. april 1950) er en norsk politiker, historiker, forfatter og skribent. 

I tiden som student på Blindern markerte Magdahl seg i ml-bevegelsen. Han stilte også som formannskandidat for Rød Front i Det Norske Studentersamfund i Oslo, der han ble valgt i 1977. 

Magdahl var leder for Rød Valgallianse fra 1995 til 1997 da han ble etterfulgt av Aslak Sira Myhre. 

Magdahl er i dag[*når?*] fast representant i Hovedutvalg for Helse og Omsorg for Felleslista, som er et lokalpolitisk samarbeid mellom SV og Rødt i Færder. Han sitter i Færder kommunestyre for Felleslista. Magdahl ble først valgt inn i kommunestyret i 1987 og har vært fast representant siden. Jørn Magdahl er pensjonert fagleder ved Greveskogen videregående skole, hvor han blant annet underviste i politikk og menneskerettigheter, samt historie, filosofi og samfunnsfag.

Bibliografi
-----------

* 2007 *Meningsløst god heismontørenes fagforening 1981-2005* ISBN 9788205374843
* 2007 "Rødt! #3
* 1993 *Framnæsarbeidernes historie* ISBN 82-993066-0-4

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Solheim sekundærstasjon** ligger i Fjøsangerveien 65, Årstad bydel i Bergen og er tegnet av arkitekt Sigurd Lunde. Det monumentale, katedralaktige bygget ble oppført i pusset mur med jugendpregede detaljer i hugget stein. Sigurd Lunde tegnet samtidig også Frøland kraftverk i Samnanger. Sekundærstasjonen ble i 1924 påbygget med en fløy mot syd. I etterkrigstiden ble det oppført et nytt tilbygg mot Fjøsangerveien. Etter at arealbehovet for transformatorer er blitt mindre brukes bygget nå til andre formål, blant annet som kantine for BKK.

Sommeren 2021 ble det satt ut fire bikuber på sekundærstasjonens grøntområde. Disse produserte nok honning til rundt 1.500 glass merket «Bergensk byhonning fra Solheim sekundærstasjon».

Kraftoverføring fra Samnanger
-----------------------------

Sekundærstasjonen ble oppført i forbindelse med utbyggingen av Samnangervassdraget. Rettighetene til vassdraget ble kjøpt opp i 1889. 28. juni 1909 vedtok et enstemmig Bergen bystyre utbyggingen av vassdraget. Sekundærstasjonen fikk strøm fra en ca 35 kilometer fjernledning via Minde stasjon, Trengereidfjorden, Hisdal, Ådland og Aldal til Frøland kraftverk, Bergens Elektricitetsverks første vannkraftverk. Den første ledningen fra 1912 ble satt opp med en masterekke og utbygget med en ny i 1917. Masterekken fra 1912 var Norges første kraftledning med bæremaster med hengeisolatorer. Hver mast hadde seks hengeisolatorer som besto av tre isolatorskåler i porselen.

Fra høyspent til lavspent
-------------------------

Sekundærstasjonen fungerte som innmatingssentral for elektrisk kraft hvor nettspenningen nedtransformerte fra 40 kV til 7,5 kV. Fra sekundærstasjonen gikk strømmen til det lokale fordelingsnettet via transformatorkiosker som omformet vekselstrømmen til likestrøm. De første transformatorkioskene i Bergen lå på Sandvikstorget og Ludebryggen (Sandviksboder 66 ligger her), og ble satt i drift i juni 1912. Transformatorkioskene ble tegnet av arkitekt Einar Oscar Schou, og i løpet av 1912 var ti vekselstrøm-transformatorer satt i drift i Bergen.

Andre sekundærstasjoner i Bergen
--------------------------------

Utover 1920-tallet ble nye sekundærstasjoner oppført. Ravneberget sekundærstasjon åpnet i 1927, og Sandviken sekundærstasjon, tegnet av arkitekt Ole Landmark, åpnet året etter.

Referanser
----------

1. ↑  Tom R. Hjertholm: «Igjen summer det på Solheim», Bergensavisen 20. juni 2022
2. ↑  Ravneberget sekundærstasjon

Eksterne lenker
---------------

* Transformatorkiosk for Bergen Elektrisitetsverk[*død lenke*]
**Samantha Smith** (født 4. november 1969) er en amerikansk skuespiller. Hun er mest kjent for sin rolle i dramaserien Supernatural.

Karriere
--------

Smith begynte sin karriere som en tenåringsmodell. Hun flyttet til Los Angeles og satset på og spille i reklamer for å støtte seg selv mens hun deltok i ULCA. Hun spilte i en HBO reklame som spilte på Super Bowl, dette førte til at hun fikk seg en egen agent og kunne begynne sin skuespillerkarriere.

Hennes mest kjente rolle er Mary Winchester på drama TV serien Supernatural. Hun hadde også gjesteopptredner på Rizzoli & Isles og Criminal Minds. Hennes film karriere innebærer Jerry Maguire og Transformers.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0809860, besøkt 22. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samantha Smith på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Samantha Smith i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Samantha Smith på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Samantha Smith på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Samantha Smith på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Samantha Smith hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kwesi Bekoe Amissah-Arthur** (født 29. april 1951 i Cape Coast, død 29. juni 2018 i Accra) var en ghanesisk økonom. Han var sentralbanksjef for Ghanas bank fra 2009 til 2012, da han ble landets visepresident.

Amissah-Arthur hadde en B.Sc.-grad i økonomi fra 1974 og en M.Sc.-grad i økonomi fra 1980. Før han ble sentralbanksjef, hadde han mange verv i Finansdepartementet, Ghana Commercial Bank, Ghana National Petroleum Corporation, Ghana National Procurement Agency, Ghana Supply Commission og University of Ghana.

Fra 1983 til 1997 hadde han ulike lederposisjoner i Finansdepartementet (*Ministry of Finance and Economic Planning*). Han foreleste i økonomi ved University of Ghana fra 1980 til 1988, og var forskningsassistent der fra 1975 til 1975. Da universitetet var stengt i 1983-84, på grunn av protester, ble han invitert til å assistere finansministeren i PNDC-regjeringen, en rolle han hadde fram til 1986, da han ble utnevnt til visefinansminister i PNDC-regjeringen. Denne stillingen hadde han fram til 1993. Samme posisjon hadde han også i National Democratic Congress-regjeringen fra 1993 til 1997, med ansvar for blant annet å formulere politikken, sette opp og implementere budsjett og overvåke regjeringens utgifter. 

I 1997 trakk han seg som offentlig tjenestemann, og jobbet med flere ulike konsulentoppdrag for blant annet Sigma One Corporation, Danmarks utenriksdepartement, Verdensbanken og Nederlands regjering.

I 2009 gjorde Ghanas president, John Atta Mills, endringer i den politiske ledelsen i landet, og Amissah-Arthur overtok som sentralbanksjef for Ghanas bank etter Paul A. Acquah 1. oktober 2009. I 2012 ble han utnevnt til Ghanas visepresident, etter at president John Atta Mills døde, og daværende visepresident John Dramani Mahama overtok som president. 

Han var gift og fikk to barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.graphic.com.gh[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ghana gets a new Vice President»,  *The Africa Report*, 17. september 2013.
3. ↑  Ghanas bank – *MR. KWESI BEKOE AMISSAH-ARTHUR ASSUMES OFFICE AS GOVERNOR OF THE BANK OF GHANA* Arkivert 6. april 2016 hos Wayback Machine. (PDF)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**John Dramani Mahama** | **Visepresident i Ghana**(2012–2017) | Etterfølger:**Mahamudu Bawumia** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Paul A. Acquah** | **Sentralbanksjef for Ghanas bank**(2009–2012) | Etterfølger:**Henry Kofi Wampah** |
**Potter Cove** er en liten bukt på sørvestsiden av King George Island i den antarktiske øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Bukten ligger mellom Winship Point og Three Brothers Hill, øst for Barton Peninsula.

Potter Cove ble kartlagt av selfangere på begynnelsen av 1800-tallet og beskrevet som den beste havnen på øya. Den er sannsynligvis navngitt etter kaptein Samuel Potter, en britisk sjøfarer fra denne perioden.

Bukten ble besøkt av en tysk hvalfangstekspedisjon under ledelse av Eduard Dallmann den 1. mars 1874. Her satte han opp en plakett til minne om ekspedisjonen. Plaketten er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

I januar 1948 ble en argentinsk felthytte oppført i Potter Cove. Den ble navngitt Jubany etter en argentinsk pilot som omkom i en ulykke nær Río Gallegos. Den ble benyttet uregelmessig frem til 1982, da den ble utvidet til en permanent forskningsstasjon.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 11521

Portal: Antarktis


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Susan Francia** (ungarsk: *Zsuzsanna Francia* (født 8. november 1982 i Szeged i Ungarn) er en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.

Francia ble olympisk mester i roing under OL 2008 i Beijing. Hun var med på den amerikanske åtteren som vant åtter for kvinner foran Nederland og Romania. Mannskapet på den amerikanske åtteren var; Francia, Erin Cafaro, Anne Cummins, Caryn Davies, Elle Logan, Anna Goodale, Caroline Lind, Lindsay Shoop og Mary Whipple som var styrmann.

Fire ær senere, under OL 2012 i London vant hun en ny olympisk gullmedalje i åtter for kvinner. USA vant foran Canada og Nederland. Roerne på den amerikanske åtteren var; Francia, Erin Cafaro, Elle Logan, Esther Lofgren, Taylor Ritzel, Meghan Musnicki, Caroline Lind, Caryn Davies og styrmann Mary Whipple.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i roing, åtter kvinner USAs flagg USA
* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i roing, åtter kvinner USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, «Susan Francia», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID fr/susan-francia-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   World Rowing athlete database, «Zsuzsanna Francia», FISA roer-ID 22946, besøkt 7. januar 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Susan Francia – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Susan Francia – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Susan Francia – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Susan Francia – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Susan Francia – FISA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Blomqvist Kunsthandel**, gjerne omtalt som Blomqvist, er et norsk auksjonshus med hovedkontor i Oslo. Blomqvist ble grunnlagt i 1870 som en av Nordens aller første kunsthandlere av Christian Walfrid Blomqvist. I dag er Blomqvist Norges største og eldste formidler av kunst, antikviteter, moderne design, sølv, smykker, klokker, glass, porselen, vin og mer. [] Blomqvist avholder 6 auksjoner året og har siden 2006 avholdt separate nettauksjoner med mer enn 20 000 hammerslag per år.

Firmaet har i flere perioder vært et viktig utstillings- og omsetningssted for norsk billedkunst, både gjennom auksjoner og salg fra galleri. Mange norske kunstnere har hatt separatutstillinger her, blant andre Thomas Fearnley, Christian Skredsvig, Johan Fredrik Eckersberg, Hans Gude, Mathias Stoltenberg, Olaf Isachsen, Johan Christian Dahl, Adolph Tidemand og August Cappelen. Edvard Munch har hatt elleve separatutstillinger hos Blomqvist.

Historie
--------

Blomqvist ble etablert i 1870 i Christiania av Christian Walfrid Blomqvist som rammemakeri og forgyllingsverksted. Butikken flyttet til Toldbodgaten 22 i 1879 og innredet en utstillingshall i annen etasje. Firmaet flyttet til Karl Johans gate i 1883, og Blomqvists nevø, Walfrid Wasteson, overtok som leder i 1884. Han drev firmaet fram til 1930-årene. Fra 1914 har Blomqvist hatt sine nåværende lokaler som ligger i Tordenskiolds gate 5.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Blomqvist Kunsthandel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Firmaets historie

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Geir Angell Øygarden** (født 25. mars 1968 i Dalen i Telemark) er en norsk forfatter oppvokst på Hisøy og bosatt i Sverige. Hans doktorgrad, *Den brukne neses estetikk*, som han skrev etter å ha bokset i tre år i en bokseklubb i Stockholm, er utgitt på Solum Forlag.

Angell Øygarden var i Bagdad som levende skjold under den USA-ledede invasjonen av Irak i 2003. Han har skrevet en bok om aksjonen, *Bagdad Indigo*, som ble utgitt i 2011 på Pelikanen forlag. Geir Angell Øygarden var flere ganger involvert som utøver i forskningsprosjektet "outposts of resistance" av Sebastian Hirn og Lisa Hörstmann om Irak-krigen. Det ble vist i videoinstallasjonen i Kunstquartier Bethanien i Berlin, i Tabacalera i Madrid og i Lothringer 13 i München. Intervjuer med Geir Angell Øygarden ble vist som en del av utstillingen "forlatte stillinger" i Kunstraum München og i Kunstraum Nestroyhof i Wien.

Bøker
-----

* *Den brukne neses estetikk* (2001) Solum Forlag. ISBN 9788256012992
* *Bagdad Indigo* (2011) Pelikanen Forlag. ISBN 9788230316689
* *Odyssevs åre* (2017) Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 9788205505995

* *Apestreker – eller kunsten å gjenta seg selv når man ikke lenger er i humør til det* (2021) Flamme Forlag. ISBN 978-82-8288-445-7

Referanser
----------

1. 1 2   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Presentasjon av Geir Angell Øygarden i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Geir Arne Olsen** (født 1957, død 1990), best kjent under pseudonymet **Leonard Borgzinner**, var en norsk essayist, skribent, illustratør og selvlært politisk filosof. 

Under navnet Leonard Borgzinner var han regelmessig bidragsyter til *Gateavisa*, og utga to bøker: En samling noveller innen sjangerne science fiction og fantasy, *Universets varmedød og andre selvmord* (1981), og en samling essays innen politisk filosofi *Anarki og adel : Elementer til en kulturrevolusjon* (1998). På sent 1970-tall publiserte han flere fanziner innen science fiction og punk, blant annet *TRALFA*, *The Borgzinner Medicine Show* og *666*.

Thomas Hylland Eriksen skriver i et minneskrift på sin hjemmeside at Borgzinner «bidro på en avgjørende måte til å gjøre bladet (Gateavisa) politisk interessant», var «et kraftsenter og en katalysator i den motkulturelle selvrefleksjon» og at han hadde «en unik kult-status blant sine lesere» (i Gateavisa-kretser og science fiction-fandom).

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Thomas Hylland Eriksen: *Leon in memoriam*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Studenten** er et arrangementslokale i Steinkjer, drevet og bestyrt av Stiftelsen Studentenes Hus. Studenten ligger i det som i 1952 var Norges første samfunnshus. Huset er bygd i funkisstil, og er lokalisert midt i sentrum av byen. Norgesnettet hadde en scene i dette lokalet, men avtalen ble sagt opp i 2008. Hovedsalen rommer ca. 450 personer.

I kjelleretasjen ligger studentpuben Bodegan, med en kapasitet på ca. 100 personer.

Studenten benyttes også som scene for Steinkjerfestivalen.

Historikk
---------

Ferdigstilt i 1952, med en grunnflate på 1 398 kvadratmeter og samlet bruksareal på 3 191 kvadratmeter. Arkitekt var Sverre Olsen, Steinkjer. Innredningen ble gjennomført etappevis. Kommunens kontorer ble ferdig i juli 1951, og bystyresalen og formannskapsalen i oktober samme år. Fest og forsamlingsavdelingen sto ferdig i november 1951. Innredningen av kino- og teatersalen og hovedvestibylen var et omfattende arbeid. Kinosalen hadde 514 sitteplasser og ble innviet 7. mars 1953 med Henrik Ibsens «En folkefiende» fremført av Riksteatret. Folkeboksamlingen med lesesal sto ferdig i oktober 1952. Siste byggeetappe var badeavdelingen, som var ferdig i november 1952.

Nytt rådhus (1997), nytt kulturhus (1992) og nytt badeanlegg (1995) har ført til at huset har endret bruk. Festsalen var i bruk frem til 2006, og Arbeiderbevegelsen har brukt kontorene i etasjen under festsalen siden bygget var nytt. Kinosalen har vært brukt som flerbrukshus for studentene i Steinkjer, mens det gamle badeanlegget er fritidssenter. Den 20. desember 2006 ble midtblokka tatt i bruk som ungdomshus. Det nye Samfunnshuset ble offisielt åpnet 23. mai 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Steinkjer samfunnshus, *Steinkjerleksikonet*
**Philipp Jakob Heinrich Roeth** (1779–1850) var en tysk cellist, komponist og kapellmester.

Röth lærte cellospill av den bayerske hoffmusikeren Schwarz og fikk begynnerundervisning i komposisjon av Peter von Winter i München. Ellers var Röth overveiende selvlært gjennom å studere partiturer av f.eks. Mozart, Haydn og Cherubini.

Röth gjorde seg hurtig bemerket og fikk sine første komposisjoner utgitt av Artaria Wien; først lieder og variasjonsverk for fløyte, deretter flere konserter som ble godt mottatt. Den første operaen, *Holnara*, ble oppført på Cuvilliés-teateret i München 1809. Han gjorde stor suksess med oppfølgeren, *Der Pächter Robert*. Röth skrev også noe kirkemusikk.

I 1796 ble Röth ansatt som kongelig hoffmusiker

Referanser
----------

Litteratur
----------

* *Kritischer Anzeiger für Litteratur und Kunst* (München 1810) XX. S. 107. und XXXIII, s. 179.
* «Röth, Philipp; 1779-1850», *Digitale Bibliothek - Münchener Digitalisierungszentrum (MDZ)*

Eksterne lenker
---------------

* (de) Philipp Jakob Röth i *Bayerisches Musiker Lexikon Online* (BMLO)
* (de) Liste over sceneverk av Philipp Jakob Röth på grunnlag av *MGG* på *Operone*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Blomsterdalen** er et nærings- og boligområde i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, mellom næringsområdet Sandsli/Kokstad i nord, Hjellestad i sør, Rådal i øst og Flesland i vest. Blomsterdalen omfattes av grunnkretsene Skage, Ådland og Liland med til sammen 2 337 innbyggere 1. januar 2012 og et samlet areal på 10,88 km², hvorav 0,36 km² er ferskvann.

Blomsterdalen er et trafikknutepunkt hvor Ytrebygdsveien, Hjellestadveien, Lilandsveien, Fleslandsveien og Skageveien forenes. Blomsterdalen Senter, Liland skole og Ytrebygda skole ligger i området, som har noe blokkbebyggelse, men domineres mest av villabebyggelse, næringsområder i vest og jordbruks- og friluftsområder i utkantene. Ytrebygda kirke, også kalt Ytrebygda nærkirke, ligger i Blomsterdalen. Den er en arbeidskirke for Ytrebygda. Kirken tilhører Fana sokn og ble vigslet av biskop Halvor Nordhaug 18. desember 2011.

Blomsterdalen senter
--------------------

På Blomsterdalen Senter finner man to matbutikker, Coop Extra og Eurospar, Ditt Apotek, Ark (bokhandel), Blomen (blomsterbutikk), Tottos Gullsmie, Visit (drop-in frisør), Baker Brun og Nille.

Næringsliv
----------

**Butikker i Blomsterdalen**:

* El-tunet (lamper)
* Shell
* Za-Za (frisør)

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Ytrebygda bydel |
| --- |
| 
* Blomsterdalen
* Flesland
* Grimseid
* Grimstad
* Hjellestad
* Kokstad
* Milde
* Nordås
* Rådal
* Sandsli
* Steinsvik
* Søreide

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Logo for Studentenes Fotoklubb i Oslo
**Studentenes Fotoklubb**, forkortet **SFK**, er en norsk studentforening for fotointeresserte studenter i Oslo, spesielt ved Universitetet i Oslo (UiO). SFK ble stiftet i 1956 ved UiO. De holdt da for det meste på med mørkeromsarbeid i liten skala i kjelleren på Fysikkbygningen. Fra 1999 har foreningen holdt hus på Chateau Neuf, og vært en del av Det Norske Studentersamfund.

Beskjeftigelser
---------------

Fra starten av var SFK opptatt av mørkerom. I dag driver klubben et av Oslos største mørkerom i kjelleren på Chateau Neuf. Her kan medlemmer fremkalle fotografier fra rull til papir.

Etter gjennomføringen av Storhus-prosjektet på Chateau Neuf i 1999, ble det flytting fra Blindern til Majorstuen. Her har klubben utvidet aktiviteten med dokumentasjonsfotografi på huset, samt arrangert månedlige foredrag med en rekke fotografer. Av gjester som har vært innom kan nevnes: 

* Herdis Maria Siegert
* Per Heimly
* Dag Thorenfeldt
* Morten Krogvold
* Leif Preus

Med jevne mellomrom avholder også SFK konkurranser, som fotomaraton og andre konkurranser med et bestemt tema.

Eksterne lenker
---------------

* Studentenes Fotoklubb
* Det Norske Studentersamfund
* Dokumentasjonsbilder på Flickr
**«Blommig falukorv»** er en svensk sang fra 1965 med melodi og tekst av Hans Alfredson, som spilte den inn på LP-platen *Hans Alfredson sjunger Blommig falukorv och andra visor för barn* (Svenska Ljud 6394 202). Arrangør og dirigent var Bengt-Arne Wallin.

Sangen handler om et barn som misliker all mulig husmannskost, som for eksempel fisk og spinat, pletter med tyttebærsyltetøy, biff med løk, kålrotstappe, isterband samt pytt-i-panne. Det eneste barnet kan tenke seg å spise er blomstret falukorv.

Sangen gav opphav til at det i 1996 begynte å bli solgt falukorv med trykte blomster, blant annet i IKEA, men også utenlands. Slakteriet i Ugglarp underskrev en kontrakt med Alfredson, slik at erstatningen for å bruke idéen gikk til BRIS.

Norsk versjon
-------------

Hege Tunaal har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Blomstret kjøttkake». 

### Innspilling

* Hege Tunaal. Utgitt på LP-platen *Aramsasa* (Flower ABM 466) i 1978.

Referanser
----------

1. ↑  Aftonbladet – Blommig falukorv på IKEA-export
2. ↑  Se plateetiketten
***Tique*** (første nummer mai 1983, nedlagt 2008) var et norsk moteblad, kjent som det første i Norge inspirert av internasjonale moteblader som *Vanity Fair* og *Vogue*.

Initiativtager og første redaktør var typografen Morten Qvale, og som fotograf brukte de blant andre den franske Dick Ballarian fra tyske Vogue og etterhvert Tom Nilsen fra Punktum Finale. Det gikk mest i rimeligere moter for damer og litt for herrer (leserandel for herrer var 40 prosent). Opplaget etter ett år (seks nummer i året) var 40 000 med distribusjon også til Finland og Danmark. Høsten 1984 fikk tusen abonnenter tilgang til motemandag på Hroar Dege sitt «Tre kokker» med Lars Mjøen som konferansier. I mars 1985 utkom den danske utgaven under ledelse av redaktør Helle Sloth og direktør Christian Egge. Etter to års drift var Tique i mai 1985 blitt landets fjerde mest solgte ukeblad og hadde passert Det Nye og Klær i lesergruppen 25 til 30 år. Henning Herding ble andre redaktør for Tique, og på eiersiden gikk Mediavision inn 1985-86. Morten Qvale etablerte sent i 1986, Menn Tique. 

I 1987 ble Tique solgt til svenske Bonnier Media, som i 1989 solgte det tilbake til Qvale og Herding.
I 1993 var Lisbeth Gulbrandsen moteredaktør og Bent Arnesen redaksjonssjef.
Ny redaktør i mars 1994 var Anette Stai, men i juni 1994 gikk eieren Rosenudde Forlag konkurs.
Herding eide Rosenudde Forlag, som eide Tique og Menn Tique. Etter konkursen fortsatte Tique med Bonniers som nye eiere og det nye Semic Nordisk Forlag som utgiver. Opplaget var på dette tidspunkt 30 000 og 12 nummer årlig. Året etter, i 1995, solgte Qvale og Herding seg ut for godt.

Ekteparet Tone Skårdal Tobiasson og Pål Tobiasson kjøpte Tique fra Bonnier i 1997, Tonique ble ny utgiver og Tone Skårdal Tobiasson sjefredaktør, en rolle hun hadde fungert i allerede en periode under Bonnier. 
Schibsted kjøpte Tique fra Tobiasson i 2002, men Tique fortsatte
med henne som redaktør og samme stab. Kristin Ma Berg ble i 2006 ny
redaktør og fortsatte frem til bladets nedleggelse i 2008.

Norges mest velkledde
---------------------

Delvis i samarbeid med Moteuken i Oslo (MiO), kåret Tique årets mest velkledde kjendiser. Vinnerne fikk en statue av Nicolaus Widerberg. I juryen satt blant andre Kiki Sørum, som hadde hatt ansvaret for «Nicole», en av inspirasjonskildene til Tique. Fra 1997 overtok Dagbladet kåringen.

* 1989 Ferdinand Finne og Torhild Sivertsen
* 1990 Finn-Erik Midelfart og Anette Stai
* 1991 Dronning Sonja og Øivind Blunck
* 1992 Christian Ringnes og Bente Erichsen?
* 1993 Steinar Albrigtsen og Karoline Krüger
* 1994 Jahn Teigen og Ingeborg Moræus Hanssen
* 1995 Arne A. Jensen og Sissel Kyrkjebø
* 1996 Jens Pikenes og Wenche Foss

Referanser
----------

1. ↑  Siw Grindaker (22.5.2003). «Sjampagne til Tique, takk!». Dagbladet.
2. ↑  Bodil Fuhr (21.6.1983). «Bare det beste er Tique nok!». Aftenposten.
3. ↑  «FantasTique!». Aftenposten. 3.5.1985.
**Fossilt vann** eller **fossilt grunnvann** er grunnvann som er dannet under andre klimatiske forhold enn dagens, og som ikke fornyes under de rådende klimatiske forhold. Fossilt vann er således å betrakte som en ikke-fornybar ressurs.

Store fossile grunnvannsforekomster finnes f.eks. under Sahara og i Midtvesten. Begge steder benyttes vannet til irrigasjon.

I land som Libya med nedbørsfattig klima, er nesten alt drikkevann fossilt vann. Tritium, en radioaktiv isotop av hydrogen, er et allestedsnærværende bevis på testene av kjernevåpen på 1950-tallet. Karbon-14 har en halveringstid på nesten 6.000 år, så finner man vann uten karbon-14, er det minst 12.000 år siden dette vannet var i kontakt med atmosfæren. Analyse av 6.455 brønner rundt om i verden avdekket at 42–85 % utgjøres av fossilt vann.

MRI av Sydpolen har avdekket et reservoar av «fossilt sjøvann». Under en rasktflytende elv i det vestlige Antarktis har forskerne oppdaget en enorm akvifer fylt av havvann som trolig har vært der i tusenvis av år.

I 2022 ble det funnet et reservoar med 1,2 milliarder år gammelt fossilt vann, regnet som det eldste eksisterende vann i verden. Gull- og uraniumgruven Moab Khotsong, beliggende 161 km sørvest for Johannesburg, rommer en av verdens dypeste gruvesjakter som fører 3 km ned i jordskorpen. Funnet av dette eldgamle grunnvannet har betydning også for utforskning av fremmede verdener, siden det innebærer at andre planeter med fjellgrunn, slik som Mars, kan romme underjordiske vannforekomster.

Referanser
----------

1. ↑  Rose Simone: *Fossil water sustains modern man, but it is vulnerable*
2. ↑  *Global aquifers dominated by fossil groundwaters*, 2017
3. ↑  Nicoletta Lanese: «Fossil sjøvann under Antarktis» 5. mai 2022
4. ↑  Moab Khotsong-gruven
5. ↑  Grunnvannsreservoar med 1,2 milliarder år gammelt vann i Sør-Afrika
6. ↑  Urtidsvannet i Moab Khotsong

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Tirade** (verb ), fra mellomengelsk *invectif* eller gammelfransk og senlatin *invectus*, er et sårende, hatefullt eller spydig språk, brukt for å blamere "sette til veggs", eller sensurere; altså en fornærmende måte å anklage eller såre (motparten i en debatt).

Med andre ord; Tirade er en form for anklage brukt i den klassiske greske litteratur  og latinske litteratur. Den foretrukne litterære form for tirade er i renessansen og i dag: anklage.

Historiske tirader
------------------

*Langt fra fullstendig*

* Filip II av Makedonias tale på Pnyx idet gamle Athen
* Adolf Hitlers tale på NSDAP-kongressen i Nürnberg 1929.

Se også
-------

* Filibuster
* Absurd

Kilder
------

* Farlex Free Dictionary, "in·vec·tive"
* Princeton University, Farlex Inc. 2003-2008: "in·vec·tive (n-vktv)"
* The American Heritage Dictionary of the English Language, Fourth Edition copyright ©2000 by Houghton Mifflin Company, 2003: "in·vec·tive"
* Collins Essential English Dictionary, HarperCollins Publishers 2004, 2006
**Börje Langefors** (født 21. mars 1915, død 13. desember 2009) var en svensk dataekspert og forsker.

Börje Langefors var Sveriges første professor i informasjonsbehandling, særlig ADB, ved Tekniska högskolan i Stockholm i årene 1967–80. Før dette arbeidet han på 1950-tallet ved Saab med tidlig utvikling innen dataområdet, blant annet med Saabs datamaskin SARA.

Langefors var toneangivende når det gjaldt fremveksten av administrativ databehandling som et eget universitetsemne, senere ofte benevnt informatikk. Han pekte særlig på brukerens betydning ved databehandling og på behovet av en teoretisk overbygning ved systemutvikling. 

Begreper som Börje Langefors formulerte eller var med på å spre, er for eksempel «*dator*» (datamaskin), «informasjonssystem» og «informatikk».

Langefors ble i 1987 utnevnt til æresdoktor i filosofi ved Göteborgs universitet.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* *Theoretical Analysis of Information Systems* (1966)
* *System för företagsstyrning* (1968)
* *Essay on Infology* (sammen med Bo Dahlbom, 1995)

Referanser
----------

1. ↑   www.sydsvenskan.se[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Association for Information Systems
* Data- och systemvetenskap 40 år

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
***Homoderus mellyi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (hannen ca. 25 - 55 millimeter), matt gulbrun hjortebille. Hannen har mer eller mindre sterkt forstørrede, krumme kjever med 4-6 tenner på innerkanten, den ytterste av disse er større enn de andre. Hodet er stort og bredt, forkanten oppbrettet, særlig hos store hanner. Hoidet har en oval, mørk flekk ved siden av hvert antennefeste, fasettøynene sitter forholdsvis langt bak på hodet og er nokså små, siden av hodet med en liten tann bak hvert fasettøye. Antennene er nokså tynne, det innerste leddet sterkt buet. Pronotum har fire svarte flekker som danner en tverr-rad, de midterste flekkene er større enn de på sidene. Kantene på pronotum er smalt svarte. Dekkvingene er gulbrune, smalt svarte langs sømmen, med markerte, spissvinklede "skuldre". Beina er brungule. Undersiden er gulbrun, de fleste kroppsplatene med mørk kant. Hunnen er mye mindre enn hannen og ganske annerledes farget: hodet er svart, pronotum er brunrødt (mye rødligere enn hos hannen), de midterste svarte flekkene er store, de ytterste ganske små. Dekkvingene er svarte med en gulrød lengdestripe, beina delvis mørke. Oversiden hos hunnen er også nokså blank og tydelig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Artene lever i tropiske områder i Vest-Afrika, fra Guinea i vest til Nigeria i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Homoderini*
						* Slekten *Homoderus* Parry, 1862
							+ ***Homoderus mellyi*** Parry, 1862
								- ***Homoderus mellyi mellyi*** Parry, 1862
								- ***Homoderus mellyi polyodontus*** Boileau, 1902

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over en del arter
* (en) *Homoderus mellyi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Homoderus mellyi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Homoderus mellyi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sonya Olschanezky** (født 25. desember 1923 i Chemnitz, Sachsen, Tyskland, død 6. juli 1944 i Tyskland) var medlem av den franske motstandsbevegelsen frem til hun ble drept under andre verdenskrig.

Som datter av en russisk jøde, Eli Olschanezky, en kjemiingeniør som jobbet som selger for en fremstilling av dame-strømper, var hun sju år gammel da familien flyttet til Paris i Frankrike og hennes far åpnet en butikk med undertøy i Paris. Olschanezky var en flink student, men hennes største ambisjon var å bli danser, og etter endt skolegang jobbet hun en periode som au pair.

I mai 1940 ble Frankrike invadert av det nasjonalsosialistiske Tyskland. Det varte ikke lenge før Sonya hadde sluttet seg til den franske motstandsbevegelsen og ble stasjonert i Châlons-sur-Marne der hun tilbrakte mye av sin tid som kurer for meldinger mellom agenter fra det britiske Special Operations Executive (SOE) og til hemmelige agenter i Frankrike.

Etter den franske overgivelsen, samarbeidet den nye lederen, Henri-Philippe Pétain, om forfølgelsen av jødene i landet. I mai 1942 ble det gitt ordre om at alle jødiske menn, kvinner og barn skulle bære en seks-taggete gul stjerne på klærne for å markere at de var jøder. Den neste måneden ble Olschanezky arrestert og sendt til et fransk fengsel der hun ventet å bli sendt til en konsentrasjonsleir inne i Tyskland.

Da moren hennes hørte nyheten om datterens arrestasjon kontaktet hun venner i Tyskland som klarte å produsere falske papirer som sa at Sonya hadde "økonomisk verdifull kompetanse" som tyskerne trengte for krigsinnsatsen. Etter å ha fått de falske papirene og betalt en sum penger til de aktuelle tyske offisielle, ble Olschanezky frigitt fra fengsel.

Etter frigivelsen var Olschanezky tilbake til sitt motstandsarbeid, men i 1943 ble spion-nettverket forrådt og de fleste av dets ledende medlemmer ble arrestert. Imidlertid forble Olschanezky fri frem til hun ble fanget i januar 1944 og etter å ha blitt avhørt av Gestapo hun ble fengslet på nytt.

13. mai 1944 fraktet tyskerne Sonya og syv andre SOE-agenter, Yolande Beekman, Eliane Plewman, Madeleine Damerment, Odette Sansom, Diana Rowden, Andrée Borrel og Vera Leigh, til Tyskland. Den 6. juli 1944 ble Sonya sendt til en konsentrasjonsleir og samme dag som hun ankom ble hun injisert med en dose fenol og satt i krematoriet-ovnen.

Portal: Andre verdenskrig
**Ørkenkommandos** var kallenavnet på en gruppe britiske fallskjermsoldater under den andre verdenskrigen. Høsten 1942, før slaget ved El Alamein levde disse soldatene dypt inne i Sahara, langt bak tyskernes linjer. Soldatene levde nesten som omstreifende beduiner i britiske uniformer.

Disse soldatene hadde lært seg å overleve i ørkenen, ofte på mindre enn 2,5 dl. vann hver dag. De hadde også lært seg hvordan de best mulig kunne forsvinne som en luftspeiling hver gang de ble forfulgt av sine fiender. Hvis de måtte kunne de også vandre over flere hundre kilometer fra og til sine baser uten større problemer.

Måtene de skapte kaos og død blant tyskerne på var mange. Men det var mest vanlig at de snek seg inn på sterk bevoktede områder og sprenge utstyr og drepe personale. Når de for eksempel skulle sprenge noen fiendtlige fly, så enten snek de seg inn på flyplassene eller de kledde seg i tyske uniformer og kjørte forbi kontrollpostene i lastebiler med tyske kjennetegn.

Innen utgangen av 1942 hadde de utrette store skader både på aksestyrkenes forsyninger og moral. Erwin Rommel som ledet mange av styrkene i ørkenen mente at ingen britisk enhet av samme størrelse hadde påført aksemaktene like store skader som det ørkenkommandos gjorde.

Portal: Andre verdenskrig
Opaker barnehage på Oppåkermoen i Nes kommune i Akershus er eid av Espira.
**Espira Gruppen AS** er en norsk privat barnehageaktør som siden 1992 har bygget nær 150 barnehager i Norge. Gjennom driftsselskapet Espira barnehager AS drifter selskapet 100 av disse i egen regi (pr oktober 2018). Espira Gruppen har over 2500 ansatte og flere enn 9500 barn i Norge går i en Espira-barnehage. Selskapet het tidligere **Barnebygg**, men skiftet navn til Espira våren 2009. Økt fokus på drift av barnehager var bakgrunnen for navneskiftet. 

Selskapet står for drift av egne barnehager, økonomiske støttefunksjoner, kursing og utdanning av pedagoger, myndighetskontakt og bygging av barnehager. Satsingsområdene er språk, realfag og bevegelse. Espira har en samarbeidsavtale med Forskerfabrikken om å fremme realfag blant barn. 

Styreleder i Espira Gruppen er Marcus Strömberg. Administrerende direktør er Marit Lambrechts. Strömberg er VD i Espiras eier, AcadeMedia. Espira Gruppen AS har kontorer i Kopervik, Oslo og Bergen.

Historikk
---------

Espira ble etablert av Einar Magne Jansen i 1992, under navnet Barnehagebygg. Fra 1992 til 2002 bygde selskapet 150 barnehager. I dag er Espira en del av AcadeMedia som er Nord Europas ledende private utdanningsaktør.

Eksterne lenker
---------------

* Espira barnehager

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Homo ludens** er et latinsk uttrykk som betyr *det lekende mennesket*. Uttrykket har blitt brukt i flere sammenhenger, men mest om når voksne «leker» i en eller annen form: i uhøytidelige idretter, gjennom spill og hobbyer. 

Begrepet er gammelt, og er sist aktualisert i Norge da filosofen Arne Næss tok til orde for at mennesket burde leke mere og ta seg selv mindre høytidelig. Man kunne til og med risikere å gjøre verdifulle nye tanker og ideer i en lekende tilstand, som en ikke hadde kommet på ellers.

Pedagoger og psykologer som har studert barns utvikling har også fremhevet lekens betydning både med hensyn til den fysiske, mentale og sosiale siden.

Boka *Homo Ludens*
------------------

Boka *Homo Ludens* ble skrevet av den nederlandske kulturhistorikeren Johan Huizinga i 1938 og er en fagbok om lek som regnes som en klassiker i forskningen om lek. Den er oversatt til en rekke språk og nyutgitt i over 60 år. Siste registrerte utgave på Bibsys er en svensk oversettelse fra 2003. 

Boka drøfter lekens vesen og betydning som kulturfenomen (kap. 1), begrepet lek i en rekke språk (kap. 2), lek som kulturskapende funksjon (kap. 3) og hvordan leken er tilstede i en rekke kulturområder og institusjoner som rettvesenet (kap. 4), i krigen (kap. 5), i vitenskapen (kap. 6), i diktningen (kap. 7 og 8), i filosofien (kap. 9) og i kunsten (kap. 10). 

### Noen utgaver og oversettelser av Homo Ludens

* Homo Ludens. Proeve eener Bepaling van het Spel-element der Cultuur. 1938 (originalen)
* Homo Ludens. Versuch eiener Bestimmung des Spielelementes der Kultur. 1939. Amsterdam: Pantheon Akademische Verlagsanstalt
* Homo Ludens. A study of the play element in culture. 1955. Boston: Backer Press
* Homo Ludens. Om kulturens oprindelse i leg. 1963. København: Gyldendal

Film
----

I 2011 kom dokumentarfilmen **Homo Ludens- eller 7 kapittel frå eit rastlaust liv** om den surrealistiske dikteren Triztan Gyldenløwe Vindtorn (1942-2009). Filmen er laget av Sondre H Bjørgum. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** GND
 |
**Soomaa** er et 4.700 hektar stort myr-område i det sentral-sørvestlige Estland, i grensetraktene mellom Pärnu fylke i vest og Viljandi fylke i øst. Myrområdene dekker et enormt, flatt sletteland mellom elvene Halliste og Pärnu, og støter på et bølgete høyland i sør – *Sakala*. Området strekker seg mellom byene Sindi og Võhma, og en del av myrområdet er vernet som Soomaa nasjonalpark.

Myrområdet er populært for fritid og rekreasjon, men det anbefales at man ferdes på avmerkede stier og løyper. Torven er inntil 8 meter dyp, dvs inntil 8 000 år gammel utfra den normale tilvekst på en millimeter per år. Om våren kan det bli store oversvømmelser i smelteperioden, tidvis med 1 meter per døgn i flere dager. Da kan både myr, landbruksmark og veier bli totalt oversvømmet og uframkommelige uten båt.

Maleren Marju Bormeister (f. 1951) har malt en rekke landskapsmalerier fra myrene, som hun oppsøker år etter år. I den sovjetiske perioden var det en militærleir i myrområdet – med både rakettbase og militær flyplass.

Referanser
----------

1. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 60.

Portal: Estland
**Brynjulf Handgaard** (født 10. mars 1949 på Lillehammer) er en norsk journalist, redaktør, fagbokforfatter og innholdsutvikler i NRK. Nå professor emeritus ved TV-fagene på Høgskolen i Innlandet. 

Handgaard begynte som lokalavisjournalist. Han har studert statsvitenskap, norsk og historie ved UiO og UiB. Han var radio- og fjernsynsjournalist i NRK 1977–1988 og ansatt ved Fjernsynsregistudiet på Høgskolen i Lillehammer 1988–1990. Han var distriktsredaktør ved NRK Oppland 1990–2001 og hadde diverse prosjektlederjobber og drev redaksjonelt utviklingsarbeid i NRKs distrikts- og nyhetsdivisjon 2002–2007. Handgaard ledet i flere år NRKs språkutvalg. Han var nasjonal koordinator for Circom (European Association of Regional Television) (2001–2004) og for INPUT (International PUblic Television) (2004–2005). I årene 2008 – 2018 arbeidet han som program- og innholdsutvikler i NRK og i 2017 – 2021 som professor ved TV-fagene på Høgskolen i Innlandet. Han har gjennom flere år undervist og holdt kurs i intervjuteknikk, programledelse og historiefortelling.

Bibliografi
-----------

* 1974 *Fremad og aldri glemme. Ei bok om norsk historie (som tegneserie). Medforfatter. Pax forlag*
* 1977 *Arbeiderbevegelsen i Lillehammer 1850-1940. Sammen med Tore Pryser. ODH Skriftserie*
* 1991 *Om dokumentar og reportasje. Undervisningskompendium for mediestudenter Oppland distriktshøgskole. NAVF-rapport*
* 2006 *Revisjonsintervjuet. Manual for Riksrevisjonen*
* 2008 *Intervjuteknikk for journalister. Gyldendal Akademisk*
* 2013 *Journalistikk – en innføring. Sammen med Anne Hege Simonsen Steen Stensen. Gyldendal Akademisk.*
* 2020 Historiefortelling på digitale plattformer. Cappelen Damm Akademisk

Handgaard har skrevet en rekke artikler om journalistikk, språk og lokalhistorie.

Eksterne lenker
---------------

* Wikiquote: Brynjulf Handgaard – sitater
* Gyldendals forfatterbeskrivelse
* Riksrevisjonens veileder i intervjuteknikk
* Norske valgsendinger gjennom 50 år
* For oversikt lokalhistoriske artikler se bl.a. fra s. 42

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Hommebåt** (**Hommeeka**) er en åpen båt i Blekinge og Skåne, Sverige, spesielt bygget for sin funksjon som en stor robåt for å sette ut bunngarn på grunne farvann. Disse bunngarnene ble kalt *ålhommor*, derav navnet på varianten av Blekingsekan.

Hommebåten
----------

I motsetning til de fleste variantene av båttypen blekingsekan er *hommebåten* nesten helt flatbunnet med grunn kjølbunn, slik at den var ikke mulig å seile. Denne store båten måtte roes ut til stedene der de sette ut og hentet opp bunngarnene i skjærgården. Størrelsen på båten er på mellom 16 og 20 fot i lengde eller ca. 5 til 6 meter.

I likhet med alle variantene av blekingsekan har det et akterspeil som en *speilgattede* båt, noe fallende ned mot bunnen, men ikke så mye. Akterspeilet ble redusert til bare et bredt stykke langt over vannet, men det antagelig er om de østskånske båtene av «den vestlige varianten».

Denne båttypen er ikke lenge i bruk.

Se også
-------

* Blekingseka

Litteratur
----------

* Skanse, Peter *Båtar i Blekinge* 1983 ISBN 91-970570-0-2

Eksterne lenker
---------------

* Hommebåten
* Skånsk Hommebåt