recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tromsø forskningsstiftelse** ble opprettet av Trond Mohn 28. mars 2007. 

Stiftelsen har til sammen fått 400 MNOK av Trond Mohn. Midlene skal deles ut innen 2025.

Stiftelsen har som formål å støtte og foreta utdeling av midler til langsiktig grunnleggende forskning og forskningsfremmende tiltak, herunder forskningsstrategiske rekrutteringstiltak, ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet. Stiftelsen kan også støtte tilsvarende formål ved andre institusjoner i landsdelen når dette innebærer samarbeid med UiT Norges arktiske universitet. 

Tromsø forskningsstiftelse hadde ved inngangen til 2018 en kapital på 355 millioner kroner. I løpet av årene 2007-2017 delte stiftelsen ut 327 millioner kroner til forskning og forskningsfremmende virksomhet ved Universitetet i Tromsø. 

Det finnes en søsterstiftelse i Bergen (Bergens forskningsstiftelse – BFS). BFS er opprettet etter donasjoner fra Mohn-familien.

Referanser
----------

1. ↑   GRID Release 2017-09-26, GRID-ID grid.487089.a[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Unge Aksjonærer** (**UA**) er en frittstående forening for finansinteresserte. Unge Aksjonærer har som mål å fremme unges engasjement rundt aksjemarkedet ved blant annet å arrangere Aksje-NM og analysemesterskap samt bransjerelevante seminarer.

Studenter på Børs
-----------------

Unge Aksjonærer arrangerer «Studenter på Børs», en aksjekonkurranse for studentlag fra universiteter og høyskoler i hele Norge. Konkurransen arrangeres i samarbeid med AksjeNorge, E24 og Finansavisen og går normalt over 12 uker i hvert vår- og høstsemester. Hvert lag bestående av minst fire medlemmer får 1 000 000 NOK i fiktive penger for å investere i aksjer på Oslo Børs. Det er lagt begrensinger på vekting i porteføljen, slik at valg av aksjer i størst mulig grad blir basert på analyse - *stock-picking* - fremfor å ta overdreven risiko for kortsiktig gevinst. Dette har til hensikt at konkurransen skal gi studenter praktisk erfaring med aksjehandel og et mer realistisk bilde av risikotagning.

Lagene er organisert i tre divisjoner – Eliteserien, AksjeNorge-ligaen og 2. divisjon. Divisjonsinndelingen har som intensjon å sørge for mer kontinuitet i lagene, samt at det gjør at lagene i de to øverste divisjonene får disinsentiver til å ta stor risiko i form av at de rykker ned hvis de er blant de dårligste lagene i sin divisjon. Det sentrale i Studenter på Børs er å gi studenter praktisk erfaring med aksjehandel og økt innsikt i aksjemarkedet.

Skoleligaen
-----------

Høsten 2011 ble det innført en skoleliga.

De tre beste og de tre dårligste lagene på skolen samles inn i en indeks som utgjør en porteføljeavkastning for skolen. Det betyr at alle lagene er solidarisk ansvarlig for hvordan det går med skolen i konkurransen.

Analysekonkurransen
-------------------

Unge aksjonærer inviterer høyskole- og universitetsstudenter i hele Norge på alle nivåer til å sende inn bidrag til Analysekonkurransen. Konkurransen holdes to ganger i året, og er gratis og åpen for alle i nevnte målgruppe. Analysen skal dreie seg om et valgfritt selskap.

Styret 2013
-----------

* Foreningsleder – Petter Kongslie
* Nestleder – Tarjei Lode

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.459115.d[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* ungeaksjonaerer.no
* Informasjon om konkurransereglementet
* Unge Aksjonærers oppdateringer på Twitter
* Unge Aksjonærers oppdateringer på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
G. C. Rieber & Co Oslo Pelsfabrikk, Vognmannsgata 44-46, 1958 Foto: Ørnelund, Leif / Oslo byarkiv 
Rieber & Co skofabrikk i Tvetenveien 55, Oslo 1957. Foto: Ørnelund, Leif / Oslo Museum 
**G.C. Rieber & Co A/S** er et norsk firma etablert i 1879 i Bergen av Gottlieb Christian Rieber.

Firmaet begynte med engroshandel av huder og skinn. Avdelingskontor ble etablert i Trondheim i 1888, senere også i Oslo, Stavanger, Tromsø og Ålesund. Virksomheten ble utvidet til å omfatte garveri, etter hvert også skoproduksjon og detaljhandel.

Firmaet har også vært engasjert i selfangst og ishavsskuter, herunder MK «Polarbjørn», samt marine oljer, fôrprodukter og makrellfilet.

Firmaet har fortsatt virksomhet innen foredling av skinn.

Referanser
----------

1. ↑  «Polarbjørn(I)». Ishavsmuseet. 1987. Besøkt 13. juli 2014.
2. ↑  «GC Rieber feirer 135 år». GC Rieber AS. Arkivert fra originalen 2. august 2014. Besøkt 13. juli 2014.
3. ↑  «Paul G Rieber». Store norske leksikon. Besøkt 13. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) G. C. Rieber & Co. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Selskapet til Vitenskapenes Fremme** ble stiftet 12. desember 1927 og er et tverrfaglig akademisk forum i Bergen. Selskapets preses er (2018) professor Finn Gunnar Nielsen.

Selskapet holder tre til fire åpne foredrag hvert semester, og avholder årlige ekskursjoner til forskjellige steder på Vestlandet. Selskapets formål er «å fremme vitenskapelig liv og interesse og spre opplysning om vitenskapen og dens betydning for samfunnet».

Initiativtakeren til å opprette selskapet i 1927 var stortingsmann Henrik Ameln, som også fikk samlet inn 21 500 kroner til selskapets grunnfond. Selskapets første preses var legen Hans Peter Lie. I 1952 forsøkte selskapet å omdanne seg til et vitenskapelig akademi med en innvalgt vitenskapelig avdeling. Ettersom dette forsøket var lite vellykket, har selskapet fra 1974 vært åpent for alle interesserte.

Preses
------

* 1927 Hans Peter Lie
* 2018 Finn Gunnar Nielsen

Se også
-------

* Det Norske Videnskaps-Akademi
* Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Stian Alexander Nøtland Soli** (født 1976) er en norsk låtskriver og artist fra Fredrikstad.

Soli har hatt samtaler med mennesker i sårbare livssituasjoner for å lage musikken til historiene og løfte disse fram. Høsten 2021 slippes musikken fra menneskemøtene, og første singel ble sluppet i febr 2019. Singelen MIHÁ er historien om "Liv" som er en av de 11 som stod fram i "Tysfjordsaken" etter at 151 overgrepssaker ble rullet opp. "Liv" er lulesame og Elin Kåven (The Arctic Fairy) bidrar i låten med "Livs" joik. Det er laget en minidokumentar om møtet mellom "Liv" og Stian der hun får låten spilt for første gang.

Diskografi
----------

* 2015 - *Sjela I Vater* (Album)
* 2015 - *Skjørtekanten* (Singel)
* 2014 - *Søte små feil feat. Maria Mohn* (Singel)
* 2013 - *Snekkepop feat. Sigmund Groven* (Singel)
* 2013 - *Klokka er fem feat. Håkon Soli* (Singel)
* 2008 - *Storyteller Sessions* (Album)
* 2008 - *You & Me* (Singel)
* 2008 - *Night & Day feat*. Claudia Scott (Singel)
* 2001 - *Terningkast 6* (Album)

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Gir dem som er sårbare en stemme*, Fredriksstad Blad, 18. februar 2019

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
***Our Mrs. McChesney*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Ralph Ince.

Handling
--------

Fru Emma McChesney er en målbevisst og vellykket omreisende selger, ansatt for T. A. Bucks Featherbloom Petticoat Company. Når Buck dør og sønnen hans, T. A. Buck, Jr. tar over ansvaret, lider selskapet og Emma aksepterer nesten et jobb-tilbud fra Bucks største konkurrent: Abel Fromkin. På sin siste salgsreise får hun imidlertid vite at sønnen Jack har giftet seg med Vera Sherwood.

Forferdet over at Jack har giftet seg i så ung alder, sender Emma henne på internatskole - samtidig som Jack får en jobb for det samme selskapet som Emma. Men senere oppdager Emma at bedriften deres nærmer seg konkurs, så hun finner opp et nytt skjørt som - som modellert av Vera og promotert av Jack - ryster mote-verdenen, og redder Bucks selskap. Etter å ha blitt forelsket i Emma, frir Buck til henne - noe hun godtar.

Skuespillere
------------

* Ethel Barrymore som Emma McChesney
* Huntley Gordon som T. A. Buck Jr.
* Wilfred Lytell som Jack McChesney
* Lucille Lee Stewart som Vera Sherwood
* John Daly Murphy som Abel Fromkin
* Walter Percival som Blair
* William H. St. James som Ed Myers
* Ricca Allen som Hattie Stitch
* George S. Trimble som Joe Greenbaum
* Sammy Cooper som Izzy Greenbaum
* Fred Walters som Sam Harrison

Referanser
----------

1. ↑  Our Mrs. McChesney
2. ↑  OUR MRS. MCCHESNEY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Our Mrs. McChesney* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Our Mrs. McChesney* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Our Mrs. McChesney* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Our Mrs. McChesney* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Our Little Wife*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Edward Dillon.

Handling
--------

Dodo Warren, en oppfinnsom ung brud, bestemmer seg for å ta med sine tre avviste friere – Bobo Brown, Tommy Belden og Dr. Elliott – sammen med seg og ektemannen Herb på bryllupsreise. Hun bryr seg ikke om Herbs protester, og snart er alle fem komfortabelt innlosjert ved et feriested i Florida. Herb oppdager snart Dodo i noe som ser ut til å være en kompromitterende posisjon sammen med Dr. Elliott, men hennes forklaring overbeviser Herb om hennes uskyld.

Ett år senere forsøker Dodo å redde Angie Martin, som har kranglet med forloveden sin Bobo, og derfor planlegger hun å delta på en fest med George Haywood. Men senere samme kveld blir Dodo låst inne i Haywoods leilighet, og hun lover deretter å aldri se på en annen mann igjen.

Skuespillere
------------

* Madge Kennedy - Dodo Warren
* George J. Forth - Herb Warren
* Walter Hiers - Bobo Brown
* William Davidson - Elliot
* Kempton Greene - Tommy Belden

Referanser
----------

1. ↑  Our Little Wife
2. ↑  OUR LITTLE WIFE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Our Little Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Our Little Wife* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Our Little Wife* på Silent Era Rediger på Wikidata
Trollfjordslaget malt av Gunnar Berg.
**Trollfjordslaget** var en hendelse 6. mars 1890, der robåtfiskerne gikk til aksjon mot dampbåtene som forsøkte å stenge dem ute fra fisket i deler av Trollfjorden. Dette var på mange måter en kulminasjon av de konfliktene som allerede hadde foregått mellom større, dampdrevne notbåter og det tradisjonelle fiskeriet fra mindre, åpne båter. 

Rederen og handelsmannen Ole J. Kaarbø hadde organisert fiske med not fra dampbåter, og stengte dermed ute fiskere med konvensjonelle redskaper fra den innerste delen av fjorden, der det var svært mye torsk. Fiskerne mente utestengelsen brøt med allemannsretten, og etter et håndgemeng fikk fiskerne brutt opp sperringen.

Utløsende årsak
---------------

Kvelden i forveien (5. mars) hadde representanter for småbåtfiskerne bedt dampbåtene hjelpe til med å brekke opp isen som Trollfjorden var belagt med slik at fiskerne kunne komme til dagen etter. Dampbåtene gjorde dette, men i stedet for å åpne opp for fiskerne, stengte de den innerste delen av fjorden med not. De forlangte så betaling fra fiskerne for at de skulle slippe dem inn. Dette ville ikke fiskerne akseptere og det kom etterhvert til håndgemeng mellom småbåtfiskerne og dampbåtmannskapene. Blant annet ble fiskerne spylt med skoldhett vann fra dampkjelene ombord i notbåtene.

Ettervirkninger
---------------

Slaget i Trollfjorden ble i ettertid viden kjent og engasjerte store deler av kystbefolkningen. Også Stortinget tok etterhvert affære og fremskyndet arbeidet med en ny Lofotlov.
I mars 1891 vedtok Stortinget endringer i Lofotloven som bl.a. forbød bruk av not under lofotfiske.

Johan Bojer skildret slaget i romanen *Den siste viking*.

Den som trolig skrev først om Trollfjordslaget i norske media, var journalist Sivert Digernes (f.1866 i Ørsta, d. 1900 i Kristiania). Våren 1890 var han i Lofoten som utsendt medarbeider fra *Verdens Gang* og i to artikler i avisen, 9. mars 1890 og 17.mars 1890, skrev han en utførlig beretning om "Sjøslaget i Troldfjorden". Artiklene kan leses på Det digitale Nasjonalbiblioteket (www.nb.no) der Verdens Gang er tilgjengelig i digital form for året 1890 m.fl. En kan merke seg at Digernes avsluttet den siste artikkelen med en innsiktsfull vurdering av årsakene til konflikten og han pekte på at det var behov for en bedre lovgiving omkring Lofotfisket. Kanskje hadde artikkelen en viss innvirking når Stortinget faktisk framskyndet arbeidet med en ny Lofotlov (se ovenfor).

Kilder
------

* «Trollfjordslaget» Arkivert 3. april 2018 hos Wayback Machine. fra Nordland fylkeskommunes fylkesleksikon

Eksterne lenker
---------------

* Tid & rom: 1890 – Trollfjordslaget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«**Pictures of Lily**» er en sang med den britiske rockegruppa The Who fra 1967 og lå på femteplass på de britiske hitlistene, men lyktes ikke i USA. Sangen ble inkludert på albumet *Meaty Beaty Big and Bouncy* fra 1971.

Sangen er skrevet av Pete Townshend og handler innledningsvis om en ung mann som lider av søvnløshet. Men av faren får han bilder av en kvinne som heter «Lily» og den unge mannen blir som besatt av henne og vil møte henne, til han får vite at dette er gamle bilder og at hun faktisk har vært død siden 1929..

I Rikky Rooksbys bok *Lyrics* fra 2006 forteller Pete Townshend at ideen til sangen fikk han gjennom et bilde som hans venninne hadde på veggen av en tidligere vaudeville-stjerne, Lily Bayliss. Dette var en gammelt postkortbilde hvor noen hadde skrevet «her er enda et bilde av Lily» («...antoher picture of Lily»), håper du ikke har dette. Dette fikk Townshend til å tenke at alle har en pin-up-periode. Sangen var ganske oppsiktsvekkende og banebrytende den kom ut, utfra sine klare referanser til onani, noe som ikke forekom i sangtekster eller i offentlig omtale den gangen. 

David Bowie har laget en cover-låt av sangen.

Eksterne lenker
---------------

* Originalvideo av The Who framfører «Pictures of Lily» fra 1967
**Elvira Pia Gabriella Håkansson** (født 21. februar 1968) er en svensk forfatter, litteraturkritiker og skribent. Hennes romaner er kjent for psykologiske portretter, avanserte intriger, svarte humor og klaustrofobisk disseksjon av det indre menneskelige landskapet. De har blitt oversatt til tysk, hollandsk, tsjekkisk, dansk og norsk.

Håkansson fikk oppmerksomhet med debutromanen *Operation B* (1997) som ble etterfulgt av *Fallet Sandemann* og *Hjärnmänniskan.*

I 2013 kom Håkansson med *Aldermanns arvinge*, første del i en episk, historisk romantrilogi som utspiller seg i London på tidlig 1800-tall. Andre delen, *Kättarnas tempel*, kom i september 2014 og avslutningen, *Nya Londinium*, er forespeilet i 2016.

Som essayist har Håkansson skrevet om forfattere som William Beckford, Witold Gombrowicz, Mickey Spillane, Peter Weiss og Jorge Luis Borges. Hun skriver regelmessig i *Sydsvenska Dagbladet* og medvirker i Sveriges Radio.

I 2001 arrangerte Håkansson sammen med Carl-Michael Edenborg og Richard Herold den første svenske «Textmässan för oberoende bokförlag och tidskrifter». Håkansson var i 2008 initiativtager til og programansvarig for den internasjonale forfatterkongressen WALTIC i Stockholm. Hun bor i Malmö.

Bibliografi
-----------

* 1997 – *Operation B* (Albert Bonniers förlag og Bonnierpocket)
* 2002 – *Fallet Sandemann* (Albert Bonniers förlag og Bonnierpocket)
* 2007 – *Hjärnmänniskan* (Albert Bonniers förlag)
* 2013 – *Aldermanns arvinge* (Albert Bonniers förlag)
* 2014 – *Kättarnas tempel* (Albert Bonniers förlag)
* 2016 – *Nya Londinium* (Albert Bonniers förlag)

Priser och utmerkelser
----------------------

* 2008 – Albert Bonniers stipendfond for yngre og nyere forfattere

Kilder
------

* Alex författarlexikon
* Albert Bonniers Förlag
* Nordin Agency Arkivert 1. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Geranium** er en dansk gourmetrestaurant som ligger i Parken i København. Kjøkkensjef er kokken Rasmus Kofoed, som blant annet har vunnet Bocuse d’Or i 2011. Den har tre stjerner i Michelinguiden.

Historie
--------

Restaurant Geranium ble åpnet våren 2007 i Kongens Have i København av Rasmus Kofoed og Søren Ledet. Restauranten måtte stenge i 2009, men gjenåpnet i Parken på Østerbro i 2010.

Restauranten fikk i mars 2013 to stjerner i Michelinguiden etter tidligere å ha hatt én stjerne. I april samme år ble restauranten kåret til verdens 45. beste i San Pellegrino's *The Worlds 50 best restaurants in 2013* etter året før å ha vært nummer 49. I 2014 opprettholdt restauranten de to michelinstjernene. Den 24. februar 2016 fikk Geranium tre michelinstjerner som den første danske restaurant noen gang.

I april 2015 trådte Lars Seier Christensens holdingselskap Seier Capital inn i restaurantens eierkrets med en aksjepost på 80 %.

Referanser
----------

1. ↑  «Geranium - fra Kongens Have til FCKs Parken». Arkivert fra originalen 29. desember 2014. Besøkt 22. desember 2018.
2. ↑  Fakta: Her er Danmarks Michelin-restauranter 2013 Arkivert 4. januar 2014 hos Wayback Machine.. *Politiken*. Hentet 8/12-2013
3. ↑  Nyt fra Geranium. geranium.dk. Hentet 8/12-2013
4. ↑  Fakta: Her er alle de danske Michelin-stjerner. Dr.dk. Hentet 12/3-2014
5. ↑  «Geranium er Danmarks første trestjernede Michelin-restaurant». DR.
6. ↑  «"Så lykkedes det endelig" - Tre Michelinstjerner til Danmark». Arkivert fra originalen 12. juni 2018. Besøkt 22. desember 2018.
7. ↑  Saxo Bank-boss køber restaurant Geranium. *Politiken*. Hentet 23/4-2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Danmark
***Justice*** var en ukeavis i Storbritannia som ble utgitt fra 1884 til 1933. I begynnelsen var avisen partiorganet til den sosialdemokratiske føderasjon.

Avisen ble første gang utgitt i januar 1884, samtidig som *den demokratiske føderasjon* skiftet navn til den sosialdemokratiske føderasjon etter en sammenslåing med Arbeidernes frigjøringsliga. Mange utgaver av avisen utkom sammen med byline «Organet for sosialdemokrati».

Avisens første redaktør var i Henry Hyndman. Den ble senere redigert av Henry Hyde Champion, Ernest Belfort Bax, deretter i mange år av Harry Quelch, og til slutt av Henry W. Lee.

Avisen publiserte en rekke arbeider av blant annet Pjotr Kropotkin, Edward Aveling og Alfred Russel Wallace.

I 1911 ble det partiorganet til det britiske sosialistpartiet, og deretter i 1916 avisen til det nasjonale sosialistiske parti. Etterhvert som det sistnevnte partiet stort sett var blitt absorbert av Labour Party, skiftet avisen i 1925 navn til «sosialdemokraten» *(Social Democrat)* og ble en månedlig publikasjon frem til dens nedleggelse i 1933.

Litteratur
----------

* Deborah Mutch: *English Socialist Periodicals, 1880–1900: a Reference Source*, Ashgate Publishing, Ltd. 2005, ISBN ISBN 075465205X

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Tulln an der Donau** er en by i delstaten Niederösterreich i det nordøste Østerrike. Byen har 13 591 innbyggere (2001)

Historie
--------

Tulln er en av Østerrikes eldste byer og stammer fra tiden før Romerriket. Navnet *Tulln* er sannsynligvis en navn som stammer fra Kelterne og byen vokste i betydning under romerne da de anla befestningen Comagena (Comagenis) i området. Mot slutten av det romerske styret skal den hellige Severinus av Noricum ha besøkt byen of reddet den fra barbarene.

Byen er første gang nevnt i dokumenter helt tilbake fra 859, og da benevnt *Tullina*. Den ble viktig som residensby for Huset Babenberg, men sank i betydning etter hvert som Wien økte. 6. september 1683 møttes den polske hæren her med de keiserlige østerrikske styrkene samt styrker fra Sachsen, Bayern, Baden, Franken og Schwaben i slaget ved Wien. 

På 1900-tallet opplevde byen ny vekst og i 1986 forsøkte Tulln og ble administrasjonsby for Niederösterreich, men tapte dragkampen for Sankt Pölten.

Dagens Tulln
------------

Tulln har en viktig sukkerfabrikk, *Agrana Austria* og er en sentral messeby. Videre er byen sete for en rekke statlige institusjoner, som brannvesen og sivil beredskap og den statlige flyskolen.

Politisk er byen dominert av Österreichische Volkspartei som har 22 mandater av bystyrets 37. Byen har nylig gjennomført en omfattende endring for trafikkavvikling. Byen har to store broer over Donau hvor jernbanelinjen Kaiser-Franz-Josephs-Bahn krysser Donau og fortsetter via Krems til Gmünd. Wien-avisen *Der Standard* blir produsert i Tulln.

Kultur i Tulln
--------------

I 1990 åpnet Egon-Schiele-Museum dedisert til maleren Egon Schiele.

Kjente personer fra Tulln
-------------------------

* Egon Schiele, østerriksk ekspresjonistisk maler
* Doris Schretzmayer, østerriksk skuespiller
* Josef Steinböck, østerriksk musiker
* Thomas Sykora, østerriksk alpinist

Referanser
----------

1. ↑  «Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑  «Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 9. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tulln – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tulln an der Donau – offisiell nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Balakhna** (russisk: Балахна) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas høyre bredd, rundt 30 km nordvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 57 338 (folketelling 2002).

Historie
--------

Balakhna ble grunnlagt i 1474 som *Sol-na-Gorodtse*. Etter at Khanen av Kazan jevnet den med jorda i 1536 ble det oppført et trefort for å beskytte bosetningen mot videre angrep fra tatarene. De tre påfølgende århundrene blomstret Balakhna som et senter for saltverk og kornhandel. Rundt Russlands urolige tider var den landets tolvte største by.

Adam Olearius besøkte og beskrev byen i 1636. Dette året bygde flere skipsbyggere fra Holstein de første russiske skipene her, og etablerte med det Balakhna som et av de fremste sentrene for skipsbygging for trafikken på Russlands elver. Balakhnas innbyggere var også kjent for sin dyktighet innen strikking og fremstilling av fargede fliser, som blant annet ble brukt i utsmykningen av Frelserkirken (1668) og andre lokale bygninger. Balakhna er en av de få russiske byene som ble vist på Amsterdam-verdenskartet fra 1689 (som *Balaghna*).

Severdigheter
-------------

Den eldste bygningen i byen (og i hele regionen) er den teltformede Nikolaikirken fra 1552. Av alle de teltformede kirkene oppført i teglstein er dette den som kommer nærmest sine forgjengere bygget i tre. Kristi fødsels kirke (1675) representerer en arkaisk monumental type klosterkatedral. Like ved ligger en statue av Kuzma Minin, som ble født i Balakhna.

Den nordvestre delen av Balakhna kalles Pravdinsk, og var tidligere en separat bymessig bosetning før den ble slått sammen med Balakhna i 1993.

  

* SretenijakirkenSretenijakirken
* Ved bredden av Volga i BalakhnaVed bredden av Volga i Balakhna

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 31. juli 2017; besøksdato: 31. juli 2017; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Balakhna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Balakhnas historie og fortidsminner

  


| * v
* d
* r
Byer i Nizjnij Novgorod oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Nizjnij Novgorod |
|  | Arzamas **·** Balakhna **·** Bogorodsk **·** Bor **·** Dzerzjinsk **·** Gorbatov **·** Gorodets **·** Knjaginino **·** Kstovo **·** Kulebaki **·** Lukojanov **·** Lyskovo **·** Navasjino **·** Pavlovo **·** Perevoz **·** Pervomajsk **·** Sarov **·** Semjonov **·** Sergatsj **·** Sjakhunja **·** Tsjkalovsk **·** Uren **·** Vetluga **·** Volodarsk **·** Vorsma **·** Vyksa **·** Zavolzje | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Ved Revolusjonsbryggen i Gorodets
**Gorodets** (russisk: Городе́ц) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas venstre bredd, rundt 50 km nordvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 32 442 (folketelling 2002).

Historie
--------

Gorodets ble grunnlagt i 1152 av fyrst Jurij Dolgorukij som en stor festning ved Volga, og den første russiske festningen i dagens Nizjnij Novgorod oblast. Den var startpunkt for mange av Vladimir-Suzdals kampanjer mot Volga Bulgaria. I 1216 ble Jurij II kastet fra tronen og sendt i eksil her. I 1239 ble byen brent ned til grunnen av Batu Khans arme under mongolenes invasjon av Russland. Folketradisjoner identifiserer Gorodets med Lille Kitezj, en legendarisk by som ble ødelagt av mongolene.

I 1263 døde Aleksander Nevskij i Gorodets på vei tilbake til Novgorod fra Den gylne horde. Hans sønn, Andrej av Gorodets gjorde byen til sin hovedresidens. Prokhor, en berømt middelaldersk ikonmaler, ble født her. På midten av 1300-tallet ble byen overskygget av den nærliggende Nizjnij Novgorod, men var fortsatt den tredje største byen i Fyrstedømmet Nizjnij Novgorod helt til 1408, da Edigu jevnet den med jorden.

De neste to århundrene var byen kjent som Gorodets Pustoj (dvs. «Gorodets den tomme»). Noen krøniker hevder at hele byens befolkningen flyttet nedstrøms til dagens Balakhna). Innen 1800-tallet var Gorodets gjenreist som en velstående landsby bosatt av gammeltroende handelsmenn og kjent for sine dekorative håndverk, som treskjæring og maleri.

I 1875 blir Gorodets beskrevet som et større senter for handel med korn og husgeråd i tre.

I 1922 ble Gorodets igjen bystatus. Mellom 1948 og 1959 ble demningen til Gorkij vannkraftverk (nå Nizjnij Novgorod vannkraftverk) bygget noen få kilometer oppstrøms fra Gorodets.

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.
2. ↑  *A Guide to Nizhny Novgorod and Nizhny Novgorod Fair* Arkivert 5. februar 2012 hos Wayback Machine. Alexander Serafimovich Gatsisky, 1875. (russisk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gorodets – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gorodets historie og fortidsminner (russisk)

| * v
* d
* r
Byer i Nizjnij Novgorod oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Nizjnij Novgorod |
|  | Arzamas **·** Balakhna **·** Bogorodsk **·** Bor **·** Dzerzjinsk **·** Gorbatov **·** Gorodets **·** Knjaginino **·** Kstovo **·** Kulebaki **·** Lukojanov **·** Lyskovo **·** Navasjino **·** Pavlovo **·** Perevoz **·** Pervomajsk **·** Sarov **·** Semjonov **·** Sergatsj **·** Sjakhunja **·** Tsjkalovsk **·** Uren **·** Vetluga **·** Volodarsk **·** Vorsma **·** Vyksa **·** Zavolzje | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kstovo** (russisk: Ксто́во) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på Volgas høyre bredd, 20 km sørøst for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 66 944 (folketelling 2002), 62 414 (folketelling 1989).

Historie
--------

Landsbyen Kstovo ble første gang nevnt allerede på 1300-tallet. Med byggingen av Novogorkovskij Oljeraffineri (russisk: Новогорьковский нефтеперерабатывающий завод) på 1950-tallet ble det bygget en ny by noen få kilometer sørøst for den gamle landsbyen Kstovo, på det høyereliggende landet mellom elvene Volga og Kudma. 

Siden da har den vestlige delen av byen sentrert seg rundt den opprinnelige landsbyen, og er fremdeles landlig i karakter, og blir vanligvis kalt Gamle Kstovo (*Staroje Kstovo*), mens den nyere østlige delen av byen, som ble bygget på 1950-tallet og fremdeles ekspanderer, kalles Nye Kstovo (*Novoje Kstovo*). Nye Kstovo har gjennom sin ekspansjon helt eller delvis tatt opp i seg flere mindre landsbyer. 

Kstovo fikk status som bymessig bosetning i 1954 og bystatus i 1957.

Økonomi
-------

Byens viktigste arbeidsgiver, og historisk sett årsaken til byens eksistens, er *LUKOIL-Nizjegorodnefteorgsintez* (tidligere *NORSI-Oil* og *Novogorkovskij Oljeraffineri*). 

Det er også et asfaltverk, et spritdestilleri, en fabrikk for regummiering og resirkulering av dekk, og ellers den vanlige samlingen av lokale matindustrivirksomheter. Et kraftvarmeverk forsyner det lokale nettet med elektrisitet, og varmt vann til byens leilighetsbygninger.

Byen har et stort marked for jordbruksprodukter, og et anstendig utvalg av supermarkeder og andre butikker. 

* Strand ved bredden av Volga nær KstovoStrand ved bredden av Volga nær Kstovo
* Kraftvarmeverket i KstovoKraftvarmeverket i Kstovo

Referanser
----------

1. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kstovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Forum for Kstovo (russisk)
* Uoffisielt nettsted for Kstovo (russisk)
* Informasjon og fotos fra Kstovo (russisk)
* Zemlyaki (Kstovos lokalavis) (russisk)
* Byen webomrade Kstovo Arkivert 22. september 2012 hos Wayback Machine. (russisk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Nizjnij Novgorod oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Nizjnij Novgorod |
|  | Arzamas **·** Balakhna **·** Bogorodsk **·** Bor **·** Dzerzjinsk **·** Gorbatov **·** Gorodets **·** Knjaginino **·** Kstovo **·** Kulebaki **·** Lukojanov **·** Lyskovo **·** Navasjino **·** Pavlovo **·** Perevoz **·** Pervomajsk **·** Sarov **·** Semjonov **·** Sergatsj **·** Sjakhunja **·** Tsjkalovsk **·** Uren **·** Vetluga **·** Volodarsk **·** Vorsma **·** Vyksa **·** Zavolzje | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Aleksandr Viktorovitsj Dedjusjko** (russisk: Александр Викторович Дедюшко, belarusisk Аляксандр Віктаравіч Дзядзюшка – Aljaksandr Viktaravitsj Dziadziusjka) 20. mai 1962 i Vaukavysk i Hrodna voblast i Belarus i Sovjetunionen, død 3. november 2007 i Petusjki i Vladimir oblast i Russland) var en belarusisk fjernsynsskuespiller som er best kjent for krigsdramaer og for den russiske versjonen av «Dancing with the Stars».

Dedjusjko arbeidet ved Vladimir byteater fra 1989 til 1995. Fra tidlig på 2000-tallet ble han en populær russisk fjernsynspersonlighet, skuespiller og sanger.

Dedjusjko døde sammen med sin kone og sønn i en bilulykke 3. november 2007 i Petusjki i Vladimir oblast i Russland som en følge at de mistet kontroll over bilen på en iset vei.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Aleksandr Dedjusjko på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Aleksandr Dedjusjko i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Dedjusjko hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (ru) Aleksandr Dedyushko død i bilulykke
**Jawheni Hutarovitsj**, belarusisk Яўген Гутаровіч - *Jawhjen Hutarovitsj* (født 29. november 1983 i Minsk) er en belarusisk profesjonell syklist, som sykler for Bretagne-Séché Environnement.

Seire
-----

2006
To etappeseire Circuit des Ardennes
Etappeseier Tour Alsace
To etappeseire Tour de la Manche
2007
Etappeseier Tour de la Poitou-Charentes
2008
Belarus’ flagg Belarusisk mester i landeveisritt
Etappeseier Driedaagse van West-Vlaanderen
To etappeseire Vuelta a Burgos
2009
Belarus’ flagg Belarusisk mester i landeveisritt
Tour de la Somme
To etappeseire Tour Méditerranéen
Etappeseier La Tropicale Amissa Bongo
Etappeseier Circuit de Lorraine
2010
To etappeseire Tour Méditerranéen
Etappeseier Circuit de Lorraine
Etappeseier Polen rundt
Etappeseier Vuelta a España
2011
Etappeseier Étoile de Bessèges
Coppa Bernocchi
Etappeseier Tour du Poitou Charentes
Nationale Sluitingprijs – Putte-Kapellen
2012
Belarus’ flagg Belarusisk mester i landeveisritt
2014
Grand Prix de la Somme
Belarus’ flagg Belarusisk mester i landeveisritt
Etappeseier Polen rundt
2015
Tre etappeseire La Tropicale Amissa Bongo

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yauheni Hutarovich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jawheni Hutarovitsj – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Jawheni Hutarovitsj – CycleBase Rediger på Wikidata
*Se Piddle for andre betydninger*
Elven Piddle ved Piddlehinton.
Elven ved Worgret Heath.
**Piddle**, også kalt *Trent* eller *North River*, er en liten elv i Dorset, England. Den har sitt utspring rett ved kirken i Alton Pancras, og renner sørover nesten parallelt med den noe større elven Frome. Ved Wareham renner de to elvene på hver sin side av byen før de møtes. De renner så sammen ut i Poole havn.

Den nevnte kirken Alton Pancras hadde opprinnelig det saksiske navnet Awultune. Det hadde betydningen landsbyen ved elvens kilde. Elvens navn er av germansk opprinnelse og har blitt stavet ulikt århundrenes løp. I 966 ble den stavet 'Pidelen' og på kirketårnet ved Piddletrenthide, den første landsbyen som elven har gitt navn til, er den stavet 'Pydel'.

Flere av landsbyene den renner gjennom eller forbi har navnet etter elven, de fleste av dem med den forvanskede formen *Puddle*: Puddletown, Tolpuddle, Piddlehinton, Piddletrenthide, Affpuddle, Briantspuddle og Turnerspuddle.

Referanser
----------

1. 1 2  Gant, Roland (1980): Dorset Villages. Robert Hale Ltd. ISBN 0 7091 8135 3, s. 188

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Piddle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Blitzen Benz
I 1909 konstruerte Carl Benz en racerbil som han ga navnet **Blitzen Benz**. Den ble bygget av Benz & Cie i Mannheim, Tyskland i seks eksemplarer. Den brøt verdensrekorden i 1910 og var en av seks biler som ble bygget med forbedret aerodynamikk, med en 21,504 cm³, 200 h/k firesylindret rekkemotor, en forstørret utgave av selskapets Grand Prix racer.

Av de seks Blitzen-Benz som noensinne ble bygget finnes to fortsatt — Mercedes-Benz har de ene, mens den andre tilhører en amerikansk samler.

På Brooklands den 9. november 1909, kjørte Victor Hémery fra Frankrike og satte rekord med en gjennomsnittsfart på 202,7 km/t over en kilometer. Den 23. april 1911 oppnådde Bob Burman et gjennomsnitt på 228,1 km/t over en hel mile (1,6 km) i Daytona Beach, og brøt Glenn Curtiss' uoffisielle absolutte hastighetsrekord, land, sjø eller luft, satt i 1907 på sin V-8 motorsykkel. Burmans rekord sto til 1919.

Etter 1914 ble bilen ombygd for baneløp, etter å ha gjennomgått en rekke revisjoner før det ble kondemnert i 1923.

A 1909 Benz 200 *Blitzen Benz* at the 2015 Goodwood Festival of Speed

Referanser
----------

1. ↑  «The Blitzen-Benz». 6. desember 2005.
2. ↑  Paul Garson (15. september 2010). «Top 10 Weirdest Custom Motorcycles; Dimensionally challenged motorcycle mavericks».
3. ↑  «The fastest car in the world: the 228.1-km/h "Blitzen-Benz"». Daimler AG. 17. mars 2011. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 7. mars 2017.
***Bliss*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Alfred J. Goulding.

Handling
--------

Harold og Bebe møter hverandre ved en tilfeldighet, mens de er ute og går tur. De blir umiddelbart betatt av hverandre, og bestemmer seg for å holde kontakten. Harold er en mann med beskjedne økonomiske midler, men den langt mer velstående Bebe er beleiret av friere. Men ingen av disse mennene lever opp til farens standarder, som insisterer på at hans fremtidige svigersønn skal være av edelt blod.

Harold besøker deres hjem, og ønsker å fri til Bebe. Men når han ankommer, antar faren til Bebe at Harold er en annen uegnet kandidat til datteren sin - og forsøker å kaste ham ut av huset med vold. Men Bebes far trekker deretter den slutningen at Harold egentlig er en greve, og derfor en passende ektemann for datteren hans. Bebes far ønsker at datteren hans skal gifte seg med Harold så snart som mulig.

Skuespillere
------------

* Harold Lloyd som Harold.
* Snub Pollard som Snub.
* Bebe Daniels som en ung kvinne.
* Gus Leonard.
* Belle Mitchell.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0007709, Wikidata Q37312,
2. ↑  Bliss

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bliss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bliss* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Haruhiko Kuroda** (født 25. oktober 1944 i Fukuoka) er en japansk økonom, som siden 9. april 2013 har vært sentralbanksjef for Japans bank. 

Han har også vært *president* i Den asiatiske utviklingsbanken, fra 2005 til 2013.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Kuroda har en B.A.-grad innen jus fra University of Tokyo, og har også en M.Phil-grad i økonomi fra University of Oxford. 

Han begynte å jobbe i det japanske finansdepartementet i 1967. I finansdepartementet har han hatt ulike lederstillinger; han har vært direktør for bl.a. divisjonen for internasjonal skatt, inntekts- og eiendomsskatt og koordinering. Fra 1999 til 2003 var han visefinansminister med ansvar for internasjonale forhold. 

Fra 2003 til 2005 var han rådgiver for regjeringen, samtidig som han var professor ved Hitotsubashi University. Han overtok lederstillingen i Den asiatiske utviklingsbanken i 2005, etter Tadao Chino. Denne stillingen hadde han fram til 2013. 

Han ovetok som sentralbanksjef 9. april 2013, og overtok da etter Masaaki Shirakawa.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1944[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Japans bank - Haruhiko Kuroda Arkivert 9. april 2014 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |
**David Norman Reddaway** (født 26. april 1953 i Ottawa i Canada) er en canadiskfødt britisk diplomat. Han flyttet til Storbritannia og ble utnevnt til den britiske ambassadøren til Tyrkia. Før han ble utnevnt til ambassadør for Tyrkia i 2009, var han den britiske ambassadøren som var stasjonert i Irland.

Biografi
--------

Reddaway ble uteksaminert fra Oundle School og studerte historie ved Cambridge University, før han ble med i det britiske utenriksdepartementet i 1975. I løpet av hans karriere har han hatt oppdrag i flere land. Han har blant annet reist til Iran (under den iranske revolusjonen), India, Spania, Argentina og Afghanistan. 

I 2002 ble Reddaway utnevnt til den britiske ambassadøren til Iran, men han ble avvist av den iranske regjeringen, men enkelte iranske aviser hadde feilaktig anklaget ham for å være «en jøde og medlem av det britiske etterretningstjenesten MI6, og at han derfor mest sannsynlig var spion". 

Reddaway snakker flytende persisk og hans kone, Roshan, er opprinnelig av iransk avstamming. Reddaway er far til tre barn. Han tjenestegjorde som Storbritannias høykommissær til Canada mellom 2003 og 2006. Han presenterte sine diplomatiske akkreditiver til Irlands president, Mary McAleese, den 12. september 2006, da han etterfulgte Stewart Eldon som den britiske ambassadøren til Irland. 

I perioden 2009−2014 var han Storbritannias ambassadør til Tyrkia, før han forlot diplomatiet for en karriere i privat næringsliv.

Han er utnevnt til *companion* av Order of St. Michael and St. George og til medlem av Order of the British Empire for sine tjenester for landet.

Referanser
----------

1. ↑  «The Goldsmiths’ Company appoints Sir David Reddaway as new clerk» **(engelsk)**. professional jeweller. 13. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**David Julian Richards**, baron Richards av Herstmonceux, (født 4. mars 1952) er en britisk general i British Army. Han var øverste sjef for de samlede internasjonale styrker sør i Afghanistan fra juli 2006 til 4. februar 2007 da han ble avløst av den amerikanske generalen Dan McNeill. Han ble utnevnt til sjef for generalstaben den 28. august 2009. Videre ble han sjef for forsvarsstaben fra oktober 2010, en stilling han ble i til juli 2013.

General Richards (til høyre) sammen med USAs forsvarsminister Robert Gates i Kabul i 2007
I juli 2006 fikk han kommandoen over de internasjonale styrker (International Security Assistance Force) i Sør-Afghanistan. Omtrent samtidig utnevnt til fire-stjerners general. I denne stillingen ble Richards den første britiske offiseren som kunne kommandere amerikanske styrker siden den andre verdenskrig.[] På hjem fra Afghanistan vendte han tilbake til sin tidligere grad som var generalløytnant.

Han har også tjenestegjort i borgerkrigen i Sierra Leone.[]

Richards ble i dronningens nyttårsliste for 2011 forfremmet til storkorsridder av Badets orden. Han var tidligere utnevnt til kommandørridder av samme orden, ble derved opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen *sir* foran sitt navn. Richards er kommandør av Den britiske imperieordenen og har mottatt Distinguished Service Order. I februar 2014 ble han gjort til life peer som *baron Richards av Herstmonceux*, og dermed medlem av overhuset.

Han er gift og har to døtre.

Referanser
----------

1. ↑   UK Parliament ID m0Sgnpp4[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p66400.htm#i663998, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *London Gazette* Arkivert 3. januar 2011 hos Wayback Machine. nr. 59647, 31. desember 2010, s. N2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things
 |
**Gimpville as** er et norsk produksjonsselskap og etterarbeidshus for 3D-grafikk og visuelle spesialeffekter (VFX) til TV-, reklame- og spillefilmer.

Foretaket ble startet i 2002 av studenter fra Idefagskolen i Tønsberg. Aksjeselskapet er et resultat av en sammenslåing mellom selskapene Gimpville og Voodoo. Selskapet eies med like store andeler av seks av de ansatte, deriblant daglig leder Torgeir Sanders. Gimpville har studio ved Egertorget i Oslo.

Gimpville har blant annet arbeidet med animasjonsfilmene om *Den lille redningsskøyta Elias*, laget flere av effektene i storfilmen *Max Manus* (2008), i familiefilmen *Julenatt i Blåfjell* (2009) og i katastrofefilmene *Bølgen* (2015) og *Skjelvet (2018)*. Selskapet har også levert visuelle effekter til reklamefilmer. I samarbeid med Try reklamebyrå har Gimpville arbeidet med mer enn 20 reklamefilmer. Gimpville fikk internasjonal oppmerksomhet for trollfigurene i tulledokumentaren *Trolljegeren* (2010).

Eksterne lenker
---------------

* Gimpvilles hjemmesider
* Opplysninger om Gimpville i enhetsregisteret
**François Vergucht** (født 1887, død ukjent) var en belgisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Vergucht vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1908 i London. 
Han var med på den belgiske åtteren som kom på andreplass bak Storbritannia. De andre roerne fra roklubben *R.C Nautique de Gand* som representerte Belgia i åtter var Marcel Morimont, Rémy Orban, Polydore Veirman, Oscar Taelman, Georges Mys, Oscar de Somville, Rodolphe Poma og Alfred Vanlandeghem var styrmann.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1908 Storbritannias flagg London - Sølv i roing, åtter Belgias flagg Belgia.

Referanser
----------

1. ↑   World Rowing athlete database, «Francois Vergucht», World Rowing-ID a7df111a-b3c8-4aeb-89e9-58a85fda97ef, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) François Vergucht – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) François Vergucht – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) François Vergucht – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) François Vergucht – FISA Rediger på Wikidata
Medlem av FFI (Forces Françaises de L'Intérieur) med Bren gun 1944. FFI var en fransk motstandsbevegelse som ble dannet 1944 og samlet alle hemmelige militære motstandsgrupper i Frankrike mot slutten av andre verdenskrig.
*Friheten* nr. 1 1942. Avisa startet som illegal avis for Norges Kommunistiske Parti under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. 
Mujahedin-soldater («hellige krigere») i den afghansk-sovjetiske krig 1987.
**Motstandsbevegelse** er et samlebegrep for organisert, aktivt eller passivt opprør mot innen- eller utenlandske maktapprater, for eksempel under okkupasjon. Passiv motstand omfatter blant annet bruk av symboler, streiker, sabotasje og demonstrasjoner. Motstanden kan også være mer voldelig, og ta i bruk likvidasjoner, sprengninger eller regulære kamphandlinger.

Makthaverne motstandsbevegelsen kjemper mot vil vanligvis prøve å stemple motstanderne som «terrorister». Selv om voldshandlinger blir utført mot militære mål, stemples handlingene som «terrorisme».

Betegnelser brukt i andre land på motstandsbevegelser inkluderer det engelske begrepet «resistance movement», det franske «La Résistance», og partisanene på Balkan. I nyere tid er begrepet «frigjøringsbevegelse» mye brukt.

For nordmenn er ordet «motstandsbevegelse» i sterk grad knyttet til norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig; ofte er denne bare omtalt som «Motstandsbevegelsen».

Internasjonale avtaler
----------------------

I landkrigskonvensjonen av 1907 heter det at militser og frikorps (frivillige) skal stå under kommando av en ansvarlig person. For å bli omfattet av konvensjonen må de ha et emblem som er synlig på avstand og åpent bære våpen. Handlingene skal følge krigens lover og tradisjoner.

Konvensjonen presiserer imidlertid at personer som tar opp våpen mot invaderende styrker kan omfattes av krigens lover dersom de ikke har hatt tid til å organisere seg, og dersom de selv følger krigens lover.

Se også
-------

* Norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig
* Gerilja
* Partisan
* Milits
* Sivil ulydighet
* Sabotasje
* Terrorisme

Eksterne lenker
---------------

* Landkrigskonvensjonen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Vegard Vigerust** (født 18. november 1925 i Dovre, død 27. mai 2020 i Asker) var en norsk forfatter og filolog med norsk hovedfag. Han debuterte i 1954 med *Stålstuten*, en satirisk bygderoman og begynte også som lyriker i 1972 med diktsamlingen *Istid*. I 2002 utga han på eget forlag *Vel møtt, livsmot!*, en samling dikt på bokmål og epistler med refleksjoner og tilbakeblikk.

Han skrev artikler, blant annet i Den Norske Turistforenings årbøker og i *Dovrebygde*, lokalhistorisk skrift for Dovre. I 1994 utkom *Evig unge Dovre*, med dikt på dølemål og små lokalhistoriske prosastykker, i 1997 *Minneblad og dølakvad* i samme genre. Vigerust har ellers bidratt med tekster til CD-ene *Syng, Dovre* (1998) og *Troillspel* (2001) av gruppa Østenfor Sol, noen av komposisjonene er også av Vigerust. Han laget teksten til den historiske kavalkaden Gudbrandsdalsspelet oppført på Vinstra i 1981. 

Som lektor var Vigerust ansatt i Søndre Land, Ski, Oslo (NKS), Levanger og Asker. For det lokale amatørteatret skrev han *Asker, du mitt Asker!*, en historisk kavalkade om bygda, dessuten prologer for lokale jubileer av forskjellig slag og for den årlige kulturuka. Han var styremedlem i Asker Kunstforening.

Bibliografi
-----------

* *Stålstuten* (1954)
* *Guten som ville kjøpe Norsk Rikskringkasting* [sic] (1957)
* *Helten fra Songdøla* (1962)
* *Sæval* (1966)
* *Mikla* (1970)
* *Istid* (1972)
* *Jord* (1975)
* *Skimt* (1978)
* *Sangen om Svånåtindane* (1980)
* *Strender* (1982)
* *Vel møtt, livsmot!* (2002)
* *Vel møtt, livsmot 2!* (2009)

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Vegard\_Vigerust[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   babb.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bøker av Vigerust hos Nasjonalbiblioteket.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |