recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oppedalselva** er ei elv i Gulen kommune i Vestland. Den har utspring fra Skiddalsvatnet på fjellområdene øst for Risnefjorden, mellom Synnlikletten og Grønlifjellet. Elva renner mot nordøst gjennom flere små og høytliggende vatn, før den faller bratt ned i dalen ved Oppedalsstølen. Like nedenfor faller den rundt 150 meter høye Lønningefossen ned fra vestsida av den dype og trange dalen. Herfra renner den mot nord-nordvest til den munner ut i Sognefjorden ved Ytre Oppedal. Langs den siste kilometeren før fjorden er det bebyggelse og jordbruksområder. Elva er 8,9 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 12,06 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,28 m³/s.

Fiske
-----

Vassdraget hadde under de siste tiårene av 1900-tallet en sterk reduksjon i fiskebestandene på grunn av sur nedbør. De øverste delene av nedbørfeltet ble hardest rammet, og i Skiddalsvatnet og Krokelivatnet, som er de to høyest beliggende innsjøene, døde bestanden av ørret ut allerede på 1970-tallet. I Grønlivatnet og Klypevatna, som ligger mellom en og to kilometer nedstrøms disse, var det ennå i 1990 tynne bestander av ørret, men også i disse vatnene ble det på 1970-tallet registrert en nedgang i ørretbestanden.

I senere år er det sett en betydelig forbedring i forholdene for fiskebestandene i Gulen. Bestanden av aure har økt i flere vatn øst for Fjordsdalen, blant annet i Grønlivatnet og Klypevatna hvor bestanden har økt fra «tynn» til «middels tett».

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  Annie Elisabeth Bjørklund: *Naturressurskartlegging i Gulen kommune, Sogn og Fjordane: Miljøkvalitet i vassdrag*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 155, mars 1995, ISBN 82-7658-050-5
3. ↑  Trygve Hesthagen Gunnel Østborg: *Endringer i areal med forsuringsskadde fiskebestander i norske innsjøer fra rundt 1990 til 2006*, NINA Rapport 169, Trondheim, desember 2008, ISBN 82-426-1724-4

Portal: Gulen
**Margrethe von Heinen** (født 26. juni 1730, død 14. februar 1805) var en dansk adelsdame.

Hun var eldste datter av major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm (1695–1761) og Catharina von Brüggemann (1709–1790) Hun var dame de l'union parfaite.

Den 18. april 1749 giftet hun seg med høyesteretsassessor Christian Stockfleth, som døde allerede året efter.

7. juni 1767 giftet hun seg i Kjølstrup på Fyn med stiftamtmann Caspar Herman Storm. Han arvet en god sum penger fra sin mor og paret kom til å spille en ledende rolle i Christianias overklasse. I 1772 gikk han konkurs, og paret trakk seg tilbake til hennes families godser på Fyn. Storm døde her i 1777, mens Margrethe overlevet ham frem til 1805. De er begge bisatt i Kølstrup kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «442 (Dansk biografisk Lexikon / XVI. Bind. Skarpenberg - Sveistrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 18. mai 2020.
3. ↑  Bobé, Fabritius (1950). «Magnussen (Mangelsen)». *Dansk Adels Aarbog* (II): 52.
4. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1966.
5. ↑  «Kølstrup Kirke». *Danmarks Kirker*. IX (38-39): 4253. 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Falske Dmitrijs agenter dreper Fjodor og hans mor. Xenia ses sørgende over brorens kropp. Maleri fra 1862 av Konstantin Makovskij
Godunovs mausoleum hvor Xenias navn på den venstre platen er skrevet som *Nonnen Olga Borisovna*
**Xenia Borisovna Godunova** (født 1582, død 1622) var en russisk tsarevna, datter av tsar Boris Godunov og Maria Grigorievna Skuratova-Belskaya.

Biografi
--------

Hun skal ha vært vakker, godt oppdratt og hatt flere beilere. Deriblant var den svenske prins Gustav Eriksson Vasa, som ankom Moskva i år 1600. Forlovelsen ble dog brutt pga. det utsvevende liv han førte. I 1602 ankom den dansk-norske prinsen Hans også Moskva. Hans' bror Christian IV hadde avtalt med Xenias far, at prinsen skulle giftes med tsarens datter og motta store besittelser. Tiden gikk med formaliteter og forhandlinger, og i oktober ble prins Hans plutselig febersyk og døde.

Xenia forble i jomfrustanden til hennes fars død i 1605 da hennes bror Fjodor ble tsar. Kort tid etter, ble Xenias mor og bror drept etter ordre fra usurpatoren Falske Dmitrij I av Russland. Tsarevnaen selv fikk beholde livet, men Falske Dmitrij voldtok henne og holdt henne fanget i fem måneder. Innen *Marina Mniszech*s ankomst, Dmitrijs kommende kone, ble Xenia sendt i Voskresensky kloster (Goritsky kloster) i Beloozero, hvor hun tok navnet Olga. Hun ble senere overført til et kloster i Vladimir.

I 1606 reiste hun til trefoldighetsklosteret Troitse-Sergijeva Lavra i Sergijev Posad for å delta i gjenbegravelsen av sin far. Ornatet hun sydde som nonne er utstilt her. Hun ligger begravet med sine foreldre og sin bror i Godunovs krypt foran katedralen ved Troitse-Sergijeva Lavra. Hennes navn er innhugget som *Nonnen Olga Borisovna*.

Film
----

En fiktiv dramatisering av Xenias liv i de urolige tider med den Falske Dmitrij ses i den russiske filmen *1612*, hvor tsarevnaen blir spillet av skuespillerinnen *Violetta Davydovskaya*.

Referanser
----------

1. ↑  *Hans*, Dansk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Kvernøyna naturreservat** er et naturreservat (fuglereservat) i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Formålet med fredningen er å bevare hekkende sjøfugl i øygarden i Sognesjøen. Arealet er 1.427 dekar, og utgjør om lag 1/4 av arealet av de seks naturreservatene i Gulen kommune når vi ser bort fra Vassøyane naturreservat. Det er vernet 907 daa landareal og 520 daa sjøareal.

Regjeringen vedtok i 1993 Verneplan for sjøfugl som anviste 57 fuglereservat på i alt 11 km² langs kysten av Sogn og Fjordane. Planen er basert på de første verneforslagene fra 1977, videre St.meld. nr 68 (1980-81) *Vern av norsk natur* som fastslo målet om å verne et representativt naturutvalg i Norge, og første høringsforslag om sjøfuglvern i Sogn og Fjordane fra 1984. Det ble i tiden 1977-88 befart og utredet 350 sjøfugllokaliteter i fylket. Forarbeidet i fylkets delplan ble sendt ut på høring i 1991 som *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*. Hovedmålet er å verne fylkets hekkeplasser, med mål om å sikre hekkeplasser for halve bestanden av de mest vanlige sjøfuglene, og hele bestanden av de sjeldneste hekkefuglene i fylket.

I Gulen kommune fikk Lihellene naturreservat og Kvernøyna naturreservat 2. prioritet, mens de øvrige tre sjøfuglreservatene fikk 3. prioritet som vernelokaliteter.

Bestemmelser for reservatet
---------------------------

* Det må ikke iverksettes tiltak som kan skade eller forstyrre naturmiljøet.
* Det er forbudt å ferdes i området eller forstyrre fugl i hekkeperioden.
* Våpen- og jaktforbud, båndtvang, utsetting av vilt er forbudt.
* Ferdsel, camping, og oppankring nærmere enn 50 meter er forbudt.

Referanser
----------

1. ↑  Sogn og Fjordane - Sjøfuglreservat Arkivert 27. august 2011 hos Wayback Machine. - Miljøstatus.
2. ↑  *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] - Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991.
3. ↑  *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] – Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991, side 52.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om verneområdet – Lovdata.
* Kart over naturreservatet[*død lenke*] - Miljøstatus. Besøkt 9. november 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Naturbase
 |
**Samferdsel i Gulen** omfatter europa- og fylkesveier med tunneler, bruer og båttrafikk i Gulen.

Europavei 39 går gjennom kommunen og er hovedferdselsåre sammen med fylkesvei 57. Det finnes tre ferjesamband, Leirvåg-Sløvåg-Skipavik, Rutledal-Ryskjedalsvika-Krakhella-Losna og Oppedal-Lavik.

Fylkesvei 4 går over Mjømna, som har broforbindelse til Sandøyna via Mjåsundbrua og til Byrknesøyna via Mjømnesundbrua og Nappsundbrua. 4. november 2010 ble fastlandsforbindelsen til Ytre-Gulen fullført med åpningen av Brandangersundet bru fra Fivelsdal på fastlandet til Sandøyna. Sandøyna, Mjømna og Byrknesøyna ble dermed landfast og fergestrekningen Leirvåg-Sløvåg-Skipavik ble omgjort til kun å trafikkere strekningen Leirvåg-Sløvåg.

Fylkesvei 57 går gjennom Gulen mellom Sløvåg og Rutledal. 
Leirvåg-Sløvåg-Skipavik er et fergesamband på fylkesvei 57 mellom Austrheim kommune i Nordhordland og Gulen kommune i Sogn.

Lavik-Oppedal er et fergesamband på Europavei 39 som krysser Sognefjorden fra Lavik til Ytre Oppedal i Gulen.

Ekspressbåtene til Fjord1 har daglige anløp på Mjømna på sine ruter mellom Bergen og Sogn/Nordfjord.

Portal: Gulen
**Jørgen Kaas** (født 1554, død 8. mai 1619) var en dansk lensherre. 

Han ble født på Gjelskov på Fyn som sønn av Erik Kaas (av Mur-Kaasene) og Anne Emmiksen. Foreldrene døde tidlig, hvorfor han ble oppdratt hos broren Mogens (d. 1582) og siden hos sin mors fetter Otte Emmiksen til Refsø. Heretter ble han sendt til Henrik Rantzau til Salzau, hvem han fulgte i fremmed krigstjeneste. Etter sin hjemkomst fikk han bestalling som skipssjef.

Han hadde senere betydelige forleninger; 1587–96 Vardøhus, 1601–16 i Stavanger, solgte i 1602 Erkebispegården i Bergen, 1608–14 lensherre på Københavns slott, 1614 på Aarhusgaard.

3. august 1600 hadde han giftet seg med Dorte Ovesdatter Juul til Mejlgaard. Han døde i 1619, enken i 1634. Altertavlen og prekestolen i Glæsborg kirke er skjenket av paret.

Referanser
----------

1. ↑  Bricka, Carl Frederik. «63 (Dansk biografisk Lexikon / IX. Bind. Jyde - Køtschau)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 13. juni 2020.
2. ↑  Hiorth-Lorenzen og Thiset. (1917). «Kaas» (PDF). *Dansk Adels Aarbog*: 266.
3. ↑  Blicher, Steen Steensen (14. mai 2018). *Præsten i Vejlby* **(dansk)**. Lindhardt og Ringhof. ISBN 978-87-11-74909-8.
**Fjordselva** (også kalt **Storelva** og **Fjordsdalselva**) er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den har utspring på sørvesthellingen av Svadfjellet (878 moh) like ved fylkesgrensa til Hordaland. Den renner derfra mot sørvest, deretter vest, og passerer gjennom Askarvatnet og Husevatnet. Fra Husevatnet snur elva mot nord og renner ned i Fjordsdalen, hvor den løper sammen med mange sideelver, hvorav de største er Duelva fra Duvedalen og Kvernhuselva fra Storelivatnet. Elva munner ut ved Instefjord innerst i Risnefjorden. Fjordselva er 12,1 kilometer lang, med et nedbørfelt på 32,56 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,35 m³/s.

Europavei 39 går parallelt med elva fra Husevatnet til Risnefjorden.

Fiske
-----

I likhet med andre vassdrag i området ble fiskebestandene i Fjordselva negativt påvirket av sur nedbør på siste halvdel av 1900-tallet, spesielt i de høyereliggende deler av nedbørfeltet. Her ble det på 1970- og 1980-tallet registrert reduserte bestander, og i flere vatn var bestanden av ørret helt utdødd. I lavereliggende deler av vassdraget var forholdene bedre, men også her redusert. Undersøkelser i senere år har imidlertid vist en forbedring av forholdene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  Annie Elisabeth Bjørklund: *Naturressurskartlegging i Gulen kommune, Sogn og Fjordane: Miljøkvalitet i vassdrag*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 155, mars 1995, ISBN 82-7658-050-5
3. ↑  Trygve Hesthagen Gunnel Østborg: *Endringer i areal med forsuringsskadde fiskebestander i norske innsjøer fra rundt 1990 til 2006*, NINA Rapport 169, Trondheim, desember 2008, ISBN 82-426-1724-4
4. ↑  Bjart Are Hellen, Erling Brekke, Steinar Kålås: *Fisk, bunndyr og vannkvalitet i 35 lokaliteter i Sogn og Fjordane høsten 2003*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 678, 2003, ISBN 82-7658-233-8

Portal: Gulen
**Laurids Kruse til Svendstrup** (– død 1609) var en dansk lensmann (lensherre). 

Han var bror til den senere stattholder i Norge Enevold Kruse. I årene 1581–87 var han lensherre over Vardøhus og Finnmarken, på Island 1588–91 og igjen på Vardøhus 1596–97. Fra 1596 til 1606 var han likeledes lensherre på Bergenhus samt endelig på Dueholm kloster i Jylland fra 1606 til sin død.

Mens han var lensherre i Norge ble han både i 1586 og 1598 sendt som sendebud til grensemøter med russerne. I 1599 mottok han Christian IV på Bergenhus under dennes reise til Finnmarken. Det var også Kruse som underrettet rikets hovmester om at svenskene i Finnmarken oppkrevde den skatt som russerne tidligere hadde tilegnet seg, og den russiske bojar i Malmis (Kola) hadde forbudt fjellsamene å betale skatt til den norske fogd. Kruse ble 1597 etterfulgt som Vardøhus' lensherre av Hans Olufssøn Koefoed. 

Laurids Kruse døde i 1609, og ble begravet 2. juni i Viborg domkirke.

Referanser
----------

1. ↑  Bricka, Carl Frederik. «564 (Dansk biografisk Lexikon / IX. Bind. Jyde - Køtschau)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 14. juni 2020.
2. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1938. s. 103–104.
3. ↑  *Norges land og folk*. Aschehoug. 1906. s. 710.
4. ↑  Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders. «256 (Danmarks Adels Aarbog / 1900. Syttende Aargang)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 14. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Emil Victor Langlet** (født 28. februar 1824 i Borås i Sverige, død 10. mars 1898) var en svensk arkitekt som i flere år virket i Norge og utformet flere offentlige byggverk her. Det mest kjente er Stortingsbygningen, ferdig i 1866.

Langlet var utdannet ved Chalmers tekniska högskola i Göteborg, ved Kungliga Konsthögskolan, Stockholm, og ved École des beaux-arts i Paris. Mot slutten av et studieopphold i Italia 1853–56 utarbeidet han et utkast til ny bygning for Stortinget i Christiania. Han kom for sent til å få det bedømt i arkitektkonkurransen om Stortingsbygningen, utlyst i 1855. Da resultatet forelå i 1857, ble arkitektene Heinrich E. Schirmer og Wilhelm von Hanno kåret til vinnere. Men da Langlet kort tid etter kom fra Italia med sitt utkast, vakte det straks oppmerksomhet og fikk mange innflytelsesrike tilhengere. Etter langvarig strid bestemte Stortinget til slutt i 1860 at Langlets utkast skulle realiseres.

Mens han frem til fullførelsen i 1866 arbeidet i Norge, leverte Langlet tegningene til Nissens Pikeskole i Øvre Vollgate i Oslo, til *Børsbygningen* og Drammens Teater i Drammen, og til rådhuset i Fredrikstad.

Etter hjemkomsten til Sverige ble han redaktør for *Tidskrift för byggnadskonst och ingeniörvetenskap*. Han gjorde seg særlig bemerket som kirkearkitekt og tegnet tolv kirkebygninger i Sverige, alle oppført som sentralkirker. I 1879 utga han plansjeverket *Protestantiska kyrkobyggnader enligt centralsystemet*. Han underviste i bygningskunst ved Kungliga Tekniska Högskolan og Konstakademien, ledet arbeidet med bevaring av ringmuren rundt Visby, og var fra 1886 til 1893 byggeleder for restaureringen av domkirken i Uppsala.

Byggverk i Norge (utvalg)
-------------------------

* 1860: Bokhandelens hus (tidligere Nissens Pikeskole), Oslo
* 1861: Fredrikstad rådhus
* 1863: Sygehuset og Hospitalet, Fredrikstad
* 1866: Stortingsbygningen, Oslo
* 1867: Drammens Børs
* 1869: Drammens teater

Referanser
----------

1. 1 2 3   Svenskt biografiskt lexikon, sok.riksarkivet.se[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 11. juli 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 9. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Svensk biografisk leksikon-ID 11006[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   KulturNav, KulturNav-ID a02c9cb0-1bbb-41e2-8d89-c8e81ad600d4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Emil Victor Langlet i *Svenskt biografiskt handlexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** ULAN **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Bjarne Dåe** (født 1931) er en norsk lærer og lokalpolitiker (Ap). Dåe er oppvokst i Masfjorden kommune i Hordaland og bosatt i Brekke i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. 

Bjarne Dåe tok lærereksamen i 1956 og underviste på flere skoler rundt om i Hordaland før han ble lærer på Brekke skule i Gulen i 1963 hvor han også var rektor. Fra 1982 til 1996 var Dåe som skolesjef i Gulen kommune. Han var også medlem av kommunestyret og formannskapet for Arbeiderpartiet i åtte år. I tiden 1985–1993 var han leder av distriktsprogramrådet i NRK Sogn og Fjordane.

I 2011 ble Dåe tildelt Gulatingsprisen for hans store og mangfoldige arbeid gjennom nærmere 50 år i Brekke og Gulen.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 1038554, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Bjarne Dåe har fått Gulatingsprisen* - Nordhordland 20.12.2011

Eksterne lenker
---------------

* Bjarne Dåe: *Dei fyrste frå Gulen til Amerika* - vestafjells.no
* Innlegg av Bjarne Dåe på Skoleplassen.no

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Festivalområdet til Márkomeannu ligger på museet. Foto: Astrid Carlsen 
**Gállogieddi** er et samisk friluftsmuseum i Evenes kommune i Nordland. Stedets norske navn er Myrnes; det samiske navnet kan oversettes med «storstein-marka». Den samiske kulturfestivalen Márkomeannu arrangeres årlig på Gállogieddi. Etter at museet ved Várdobaiki kultursenter ble opprettet i 2010, ble driftsansvaret for Gállogieddi friluftsmuseum overført fra Evenes kommune til Várdobáiki.

Museet er et fraflyttet markesamisk gårdstun. Den første faste bosettingen her fant sted mot slutten av 1700-tallet da reindriftssamen Jon Nilsen og hans familie slo seg ned her. Området i og rundt markebygdene i Evenes var godt kjent for reindriftssamene; hver vår flyttet de fra vinterbeitene på svensk side til sommerbeitene ved norskekysten. Mange av reindriftssamene ble etter hvert bofaste, og dette er grunnlaget for dagens markebygder. Stuehuset og fjøset på gården er fra 1895.

Gállogieddi åpnet som museum i 1990, og består i dag av gamme, tradisjonell buestangslavvo, våningshus, fjøsbygning, eldhus, stabbur, skjeltersjå, jordkjeller og en samling av gamle gjenstander og redskaper.

I august 2017 besøkte kronprins Haakon museet under en markering av en fullført registrering av samiske bygninger fra før 1925. Sametinget, Riksantikvaren og Klima- og miljødepartementet samarbeidet om registreringen.

Referanser
----------

1. ↑  Gállogieddi; meron.no
2. ↑  Várdobáiki muséum Arkivert 17. juni 2018 hos Wayback Machine.; vardobaiki.no
3. ↑  Myrvoll, Marit (1995). *Markesamisk gårdstun*. Nordland fylkeskommune. ISBN 8291138206.  Særtrykk fra boka *Fotefar mot nord*
4. ↑  Martin Myrnes, Aslaug Olsen og Kjersti Myrnes Balto. *Gállogieddi. Fra nomader til bofaste*. Skániid girjie, 2006. ISBN 9788291973166
5. ↑  Gállogieddi samisk friluftsmuseum Arkivert 23. januar 2022 hos Wayback Machine.; Evenes kommunes nettsider
6. ↑  (no) «Gállogieddi friluftsmuseum». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
7. ↑  Markerte samisk bygningsvern; Kongehuset.no; 29.8.2017

Litteratur
----------

* Marit Myrvoll: «Markesamisk gårdstun» i: *Fotefar mot nord*, Nordland fylkeskommune 1995, ISBN 8291138206
* Martin Myrnes, Aslaug Olsen og Kjersti Myrnes Balto: *Gállogieddi. Fra nomader til bofaste*, Skániid girjie, 2006, ISBN 9788291973166

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
Samiske museer  **·** Samisk museumslag **·** Bååstede |
| --- |
| Norske | **RiddoDuottarMuseat**: De Samiske Samlinger **·** Kautokeino bygdetun **·** Porsanger museum **·** Kokelv sjøsamiske museum **Tana og Varanger Museumssiida**: Tana museum **·** Saviomuseet **·** Äʹvv skoltesamisk museum **·** Varanger Samiske MuseumSamtidsmuseet for nordlige folk **·** Gállogieddi **·** Várdobáiki **·** Árran **·** Saemien Sijte |
| Andre | Ájtte i Jokkmokk, Sverige **·** Siida i Enare, Finland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Havneanlegget for Halsvik Aggregates til høyre i bildet. Foto: Bjarne Thune 
**Halsvik Aggregates AS** er en bergverksbedrift i Sløvåg i Gulen kommune, ytterst i Sognefjorden. Den eies av Aggregate Industries, et datterselskap av Holciim Group. Bedriften i Gulen omfatter et steinbrudd i Sløvåg, hvor det brytes om lag 1,5 mrd år gammel gneis. Bedriften eksporterer steinmasser til en rekke land i Europa fra egen dypvannskai. Selskapet har også eierskap i et kvartsitt-dagbrudd i Hammerfest kommune i Finnmark. Bedriften ble etablert i 1994. I 2004 omsatte selskapet for over 100 millioner kroner. Daglig leder er Lars Hellandsjø.

Steinmassene er svart harde, har stor sliteresistens, og en spesifikk egenvekt på 2,7 gram per cm³. Etter knusing er granulatformen nærmest kubisk, noe som er en særegen egenskap ved Halsvik-gneisen.

Pukk fra Halsvik brukes i asfalt og betong, og tjener som fundament under jernbanelinjer og veier. I 2005 skrev Halsvik Aggregates kontrakt for levering av steinmasser til petrokjemiske anlegg og gassrørledninger tilknyttet Ormen Lange-utbyggingen, og prosjekter på britisk sektor. Steinmassene brukes som «seng» og overdekning for rørledninger.

Havneanlegget både i Gulen og i Kvalsund kan håndtere skip på inntil 60 000 tonns lastekapasitet, med en lasteevne på inntil 4 000 tonn per time. Ikke langt fra Halsvik Aggregates ligger vest Tank-anlegget.

Referanser
----------

1. ↑  Our products Arkivert 9. april 2010 hos Wayback Machine. – Aggregates Industries.
2. ↑  Gneis frå Sløvåg til offshoreindustrien[*død lenke*] – Sogn og Fjordane fylkeskommune, 8. juni 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Halsvik Aggregates – Aggregates Industries.
* About us – Yeoman Aggregate.

Portal: Gulen
**Lybsk rett** (tysk *Lübisches Recht*) var retten som gjaldt i den frie riksstaden Lübeck. Varianter av denne retten ble også brukt i over 100 andre byer omkring Østersjøen. Mange steder i Tyskland gjaldt den helt til 1900, da den ble avløst av *Bürgerliches Gesetzbuch*. Den lybske retten regnes for en av de viktigste gamle tyske byrettene, ved siden av magdeburgsk rett.

Historie
--------

Den første trykte utgaven av byretten på høytysk, 1586
Byen Lübeck tok i 1160 i bruk byretten fra Soest, som dannet utgangspunktet for utviklingen av den såkalte lybske retten. I 1294 foranstaltet kansleren i Lübeck Albert von Bardwik en skriftlig sammenfatning av retten, kalt *Bardewikscher Codex*. En annen skriftlig nedtegnelse på oppdrag av borgermesteren Tidemann von Güstrow fra 1348 kalles *Tideman Güstrowscher Kodex*. Byretten ble revidert og utgitt i trykken på høytysk av Johann Balhorn som *Der Kayserlichen Freyen und Heiligen Reichs Stadt Lübeck Statuta und Stadtrecht* i 1586.

Ut gjennom middelalderen fikk den lybske retten stor betydning for byene langs Østersjøen, fra Hamburg til Reval, ved at byretter som var basert på den lybske retten ble innført i disse byene. Dette skyldtes først og fremst at Lübeck var midtpunktet for Hansaen i østersjøområdet. I 1243 ble retten innført også i Tønder i Sønderjylland, og byretten i Ribe er i stor grad basert på den.

Den lybske retten var fortsatt gjeldende rett i mye av det gamle utbredelsesområdet i Tyskland da den ble avløst av *Bürgerliches Gesetzbuch* i 1900.

Saker som var pådømt i byer som fulgte lybsk rett kunne innankes til overhoffretten i Lübeck.

Lybsk rett og Skandinavia
-------------------------

Gjennom påvirkning har den lybske retten også hatt betydning for skandinavisk rett. Ludvig Aubert mener at det danske og norske systemet for stiftelse av underpant er oppstått på 1500-tallet som en etterligning av systemet i lybsk rett, hvor protokollasjon av rettsstiftelser i fast gods var kjent helt fra middelalderen.

Hansaen og lybsk rett
---------------------

Den lybske retten fikk også betydning i byer som ikke i utgangspunktet fulgte lybsk rett, fordi lybsk rett ble benyttet av kjøpmennene ved Hansa-kontorene. For eksempel var lovene for Peterhof, hansakontoret i Novgorod, kalt Novgorod-skråen, bygget på lybsk rett. Hansakontoret i Bergen (Tyskebryggen) fulgte også lybsk rett, og saker derfra kunne innankes for overhoffretten i Lübeck. Gjennom privilegier hadde hansa-kjøpmennene sin egen jurisdiksjon i sivile saker, og måte ofte saksøkes etter tysk rett også av nordmenn.

Noen av byene som fulgte lybsk rett
-----------------------------------

* Hamburg
* Rostock
* Danzig
* Stralsund
* Kiel
* Wismar
* Riga

Litteratur
----------

* «lybsk Ret», i *Salmonsens Konversationsleksikon*, Anden Udgave, Bind XVI. København, 1924

Referanser
----------

1. ↑  Ludvig Aubert: *Kontraktspantets historiske Udvikling især i dansk og norsk Ret*. Kristiania, 1872, s. 46.
2. ↑  Aubert, L.M.B. (1864). *Bevissystemets Udvikling i den norske Criminalproces indtil Christian den femtes Lov*. Christiania. s. 114.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Eleonora Charlotta d'Albedyhll** (født 27. mars 1770, død 29. mai eller 4. juni 1835) var en svensk grevinne og forfatter.

Eleonora Charlotta Wrangel var datter av riksrådet Anders Reinhold Wrangel og Eleonora Mariana Barnekow. Allerede som ung ble hun av sin samtid ansett som genial, dannet og kunnskapsrik. Da hun var 25 år gammel inngikk hun ekteskap med friherre Gustaf d'Albedyhll. 

Først femten år senere begynte hun å utgi sin dikt, «skaldestycken». Hun skrev først for *Lunds Veckoblad* og Per Adam Wallmarks *Journal för Litteraturen och Theatern* under signaturen «Ch. Wr». Senere ble hun tatt inn i Atterboms *Poetiska kalender*. I 1814 utga hun *Gefion, skaldedikt i fyra sånger* som hadde den norrøne førkristne gudinnen Gjevjon som gjennomgangsfigur og som allegoriske mor for nasjonene Norge, Sverige og Danmark. Diktet vekte oppmerksomhet og utmerket seg på en klingende språk og noen episke partier, men ble også ansett som forfeilet gjennom det genealogiske innholdet hvor forfatteren forsøkte å lede sin slekt tilbake til de hedenske åsgudene. 

Hun døde i Stockholm i 1835.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Eleonora Charlotta d'Albedyhll (f. Wrangel)», Svensk biografisk leksikon-ID 17211[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svensk biografisk leksikon-ID 17211, besøkt 13. desember 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Till Sångmön», dikt av E. C. d'Albedyhll i digitalt faksimile på Litteraturbanken
* «Stormen på hafsstranden», dikt av E. C. d'Albedyhll i digitalt faksimile
* «Systrarna», dikt av E. C. d'Albedyhll i digitalt faksimile
* d'Albedyhll, Eleonora Charlotta i Svenskt biografiskt handlexikon (SBH), utgiven 1906

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Eidsbotten ved Eide Foto: Bjarne Thune 
Eide  Foto: Bjarne Thune 
Fjorden ved Eide Foto: Bjarne Thune 
**Eide** eller **Eidsbotn** er et sted som ligger ved bunnen av Eidsfjorden i Gulen kommune i Sogn og Fjordane Fylke. Fylkesvei 57 går gjennom stedet.

Navnet
------

Navnet blir uttalt ei'e, men har blitt skrevet Æidi, Ede, Eide i 1563, 1610, 1667 og 1723. Det kommer av Eid, eit i dativform og viser til eidet mellom Eisdfjord og Fensfjord.

Historie
--------

Det ble funnet en tverregget steinøks på Eide i 1912 i Langevatnet. En korsformet klubbe av klorittskifer ble funnet i 1955 i et sandtak 10–15 m over havet.

Matrikkelen fra 1723 viser at gården da hadde fem brukere, men ingen husmenn. Gården hadde ikke seter, men 2 årgangskverner, brennved nok og litt furuskog. Den lå ved sjøen litt under 7 mil fra Bergen.

### Posttrafikk

I 1785 ble det åpnet en postrute fra Bergen via Molde til Trondheim. Ruten gikk over Lindås, i båt over Fensfjorden til Postvågen ved Halsvik, gjennom Gulen til Rutledal og så videre over Sognefjorden til Lavik. 
Det første poståpneriet i Gulen ble åpnet på Eide i 1787.

Posten gikk på landjorden til hest, og det måtte derfor lages rideveier. De første veiene i Gulen gikk fra Postvågen over eide til Glenja, og fra Haveland til Rutledal. Veiene ble bygget omkring 1790. Eide hadde poststasjon inntil Fylkesbaatane tok på seg å sende post gjennom Gulen.

Brukere
-------

I Jordebok for Bergen kongsgård nevnes det 2 brukere på Eide i 1519.
Etterhvert ble det skilt ut flere bruk. den ene delen av bruk fire fikk navnet *Ekrene*, den andre *Solbakken*. Bruk fem fikk navnet *Nesheim og bruk seks* Londaltun*. I alt var der 38 brukernummer.*

Det kan ha vært Husmenn på Eide fra rundt 1600, men en vet det sikkert fra 1645.

Referanser
----------

1. 1 2  Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*,bind 2 side 284
2. 1 2 3 4 5  Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*bind 2 side 285
3. 1 2  Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*bind 2 side 304

Litteratur
----------

* Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*, Gulen Kommune 1996

Portal: Gulen
**HaGL Fallskjermklubb** er forkortelse for Hamar, Gjøvik og Lillehammer fallskjermklubb. Klubben har base ved Hamar flyplass, Stafsberg. Klubben har klubbhus og oppvarmet pakketelt for hopping gjennom hele året. Klubben har flest medlemmer fra Innlandet, men det er medlemmer fra hele landet.
Klubben disponerer eget fly; Cessna 182, som er det flyet i Norge som definitivt har gjort flest fallskjermløft og droppet ca. 65000 hoppere (2010). Selv om klubben hovedsakelig hopper på Hamar lufthavn Stafsberg, hoppes det også fra klubbflyet på Starmoen, Elverum og Reinsvoll, Gjøvik. I tillegg hopper vi innimellom på Kjeller, Holmenkollen, Frya, og andre steder hvor det skal hoppes oppvisningshopp.
Hagl fallskjermklubb hopper tandem HELE året.

Klubben er medlem i Norges Luftsportforbund.

Historikk
---------

Klubben ble delt i 1985, Ving FSK ble ny klubb i tidligere Oppland og Hamar FSK ble tidligere Hedmark sin nye klubb. Klubbene fortsatte samarbeidet og ble i 1998 sammenslått til HaGL FSK.

Aktivitet
---------

Klubben har i 2010 over 100 betalende medlemmer og ca.30-40 aktive hoppere.

I 2008 satte to av medlemmene norgesrekord i antall hopp på en dag. Utgangspunktet var tre mann som skulle hoppe ca. 60 hopp hver, men de endte opp med to mann som hoppet 85 hopp hver. Den forrige norgesrekorden var på 40 hopp på en dag, og var 14 år gammel.
Men to mann, Mikael Skyflyer Kristiansen og Leif Tanum hoppet 85 hopp hver på denne dagen mellom 0700 og 2200.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hagl.no Arkivert 7. mai 2008 hos Wayback Machine. - *om klubben*. Besøkt 23.okt 2008.
2. ↑  Norges Luftsportforbund Arkivert 27. oktober 2008 hos Wayback Machine. – *klubber*. Besøkt 23.okt 2008.
3. 1 2  Hamar Dagblad Arkivert 28. oktober 2008 hos Wayback Machine. - *60 fallskjermhopp på en dag (16. April 2008)* Besøkt 23.okt 2008.
4. ↑  TV2 - *Her setter de rekord (1. mai 2008).* Besøkt 23.okt. 2008.

Eksterne lenker
---------------

* HaGL Fallskjermklubb
**Jutta** (født ca. 1246, død 1284) var datter av den danske kong Erik Plogpenning og dronning Jutta – oppkalt etter sin mor. Den eldste søsteren Sofia ble dronning i Sverige, mens den andre søsteren, Ingeborg, var Magnus Lagabøtes dronning i Norge.

Etter at han hadde fått sin bror kong Erik myrdet i 1250, overtok Eriks bror Abel Danmarks trone, mens dronning Jutta giftet seg på ny med borggreven av Magdeburg og flyttet hjem til Tyskland. Eriks fire døtre vokste derfor opp ved hoffet til sin farbror kong Christoffer og hans dronning Margarete Sambiria (på folkemunne «Margrethe Sprenghest»).

St. Agnete kloster
------------------

Som kongsdatter hadde Jutta krav på å få krongods i arv, men regjeringskretsen omkring det nye kongeparet lot i stedet Jutta anbringe i St. Agnete kloster i Roskilde, hvor hennes lillesøster Agnes allerede var abbedisse. 

Det var plass til tredve nonner, og på det meste rådet klosteret over eiendommer i sytti landsbyer på Sjælland. Jutta avløste i 1266 sin yngre søster Agnes som abbedisse for St. Agnete kloster i Roskilde. Hun var tre år eldre og ble ansett som mere moden enn søsteren. Begge søstrene brøt ordensløftet i 1270 og forlot klosteret, hvilket vakte oppsikt i samtiden. Klosteret klarte likevel å bli sittende med det meste av farsarven deres, og bestod frem til reformasjonen. Kort før sin død i 1282 hevdet enkedronning Margarete Sambiria at hun intet ansvar hadde for stedøtrenes handlinger, og at de hadde tatt sløret frivillig.

Tvist med kloster og pave
-------------------------

Jutta oppholdt seg en stund hos søsteren Sofia i Sverige, til det ifølge den svenske rimkrøniken oppstod rykter om hennes forhold til svogeren, kong Valdemar. Den nye priorinnen i klosteret i Roskilde klaget henne inn for paven, og de svenske stormennene tvang senere kong Valdemar til å foreta en botsreise til Roma. Paven skrev til erkebiskopen i Lund at han skulle bannlyse Jutta offentlig på alle søn- og helligdager. Dessuten skulle man unngå henne.

Jutta vendte hjem til Danmark og ble innblandet i tvister med kong Erik Klipping om jordegodset som var hennes farsarv. St. Agnete kloster nektet også å gi henne tilbake det hun hadde skjenket dem. I 1284 fikk de fire søstrene danehoffets dom for at godset som var deres farsarv, men overført dominikanerklosteret, skulle gis tilbake til dem. Dermed mottok Jutta en hel del gods, men døde samme år.

Referanser
----------

1. ↑  St. Agnete kloster i Roskilde
2. ↑  Albrectsen, Esben: «Jutta» i *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* på lex.dk. Hentet 21. oktober 2022 fra
3. ↑  «Jutta», *Dansk biografisk leksikon*
4. ↑  Albrectsen, Esben: «Agnes, Erik Plogpennings datter» i *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* på lex.dk. Hentet 21. oktober 2022 fra
5. ↑  «Agnes», *Dansk Biografisk Leksikon*
6. ↑  «St. Agnete Kloster», roskildehistorie.dk. Besøkt 21. oktober 2022
7. ↑  Albrectsen, Esben: «Jutta» i *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* på lex.dk. Hentet 21. oktober 2022 fra

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree
 |
**Gulen og Masfjorden Utvikling AS**, (**GMU**), er et utviklingsselskap for næringslivet i nabokommunene Gulen i Sogn og Fjordane og Masfjorden i Hordaland. GMU har kontor i Gulen Industrihavn med lokale i byggene til Wergeland Holding. Dette er strategisk plassert, siden det er flere bedrifter som er basert akkurat i Sløvåg, men GMU har som målsetning å utvikle næringslivet overalt i Gulen og Masfjorden.

GMUs arbeid
-----------

Virksomheten til GMU kan bestå i å gi folk opplæring i å opprette sin egen bedrift, opprette utviklingsprosjekt for eksisterende bedrifter eller andre fellesprosjekt, eller å være kontaktledd mellom næringslivet og det offentlige. Daglig leder driver aktivt med etablererrettledning.

GMU samarbeider både med Innovasjon Norge, Gulen og Masfjorden Næringsråd og med ulike næringsfond i kommunene. Daglig leder i GMU er Solveig Daae Kristiansen.

Aktuelle prosjekter
-------------------

29. juni 2010 ble bedriften Sløvåg Næringsbygg opprettet av GMU, i samarbeid med diverse bedrifter i Gulen og Masfjorden. Målsetningen med dette er å få opprettet et næringsbygg og næringshage, der de ulike bedriftene i Sløvåg kan benytte seg av ulike fellestjenester. GMU jobber også med selskapet Fjordgass AS (ett av selskapene under Wergeland Holding) for å prosjektere gassrørledning for å frakte gass fra Trollfeltet inn til Sløvåg.

Eksterne lenker
---------------

* GMU sine offisielle nettsider.[*død lenke*]
**Holmegaard Glasværk** var et av Danmarks eldste glassverk, beliggende ved Holmegårds Mose, Fensmark, ca. 9 kilometer nordøst for Næstved på Sjælland. Holmegaard var gjennom alle årene det største og førende av de danske glassverk.

Historie
--------

I 1825 grunnla enkegrevinne Johanne Henriette Valentine Danneskiold-Samsøe glassverket, og videreførte dermed sin avdøde ektemann Christians idé om et glassverk ved Holmegaardsgodset. Produksjonen omfattet opprinnelig flasker og bruksglass, senere tilkom drikkeglass, kanner, skåler og blomsterglass.

Glassverket ble i familien inntil 1936, hvor det ble omdannet til et aksjeselskap, og skilt fra Holmegaard Gods. Danneskiold-Samsøefamilien satt dog stadig i bestyrelsen. I 1965 fusjonerte det med Kastrup Glasværk, og i 1985 inngikk det i Royal Copenhagen (senere Royal Scandinavia), før det ble solgt til utviklingsvirksomheten *Ibco*. Fabrikken gikk konkurs i 2008, hvoretter Holmegaardmerket ble overtatt av Rosendahl A/S.

Museum
------

I 2020 gjenåpnet den gamle fabrikksbygning under navnet *Holmegaard Værk*. Det er nå et museum med et stort antall Holmegaardprodukter representert.

Referanser
----------

1. 1 2  «Holmegaard Glasværk». *www.museerne.dk* **(dansk)**. Besøkt 26. september 2020.
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «187 (Dansk biografisk Lexikon / IV. Bind. Clemens - Eynden)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 26. september 2020.
3. ↑  «Holmegaard Glasværk | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 26. september 2020.
4. ↑  «Om Holmegaard - Holmegaard Værk». *www.museerne.dk* **(dansk)**. Besøkt 26. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Tankanlegget i Sløvåg.
**Alexela Sløvåg AS** (tidligere **Vest Tank**) er et datterselskap av Alexela Norge Holding, som igjen er et datterselskap av Alexela Logistics AS, som er basert i Estland. Alexela Sløvåg ligger i Sløvåg i Gulen kommune.

Historie og Vest Tank-ulykken
-----------------------------

Bedriften ble opprettet i år 2000 og baserte seg i Sløvåg, under navnet Hasan Tank. Senere ble navnet byttet til Vest Tank. Vest Tank spesialiserte seg på å motta og behandle såkalt slop, vaskevann fra vasking av tømte tanker på tankskip. Bedriften hadde kun konsesjon til å ta imot slop, avgrenset til max. 175 000 kubikkmeter i året (tilsvarer omtrent 175 000 tonn.) Slop inneholder 90 % vann og 10 % oljeprodukter.

I 2006 undertegnet bedriften en avtale med Trafigura om å ta imot avfall fra andre typer petroleumsproduksjon også. Dette gjorde at selskapet begynte å ta i mot og rense coker bensin. Det var denne aktiviteten, som bedriften ikke hadde tillatelse til, som førte til ulykken i 2007. Restene etter renselsesprosessen kom i kontakt med en brannfarlig gass, og en av tankene på Vest Tank sitt område eksploderte den 24. mai dette året. Ingen ble direkte skadet i ulykken, men den førte til mye uro og helseskader for innbyggerne i Gulen kommune. For mer informasjon, se Vest Tank-ulykken.

Etter eksplosjonen ble det naturlig nok mye som måtte klarest opp i. Både Statens forurensningstilsyn og Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap ble kritisert for å ha regulert bedriften for dårlig. I 2009 ble eieren av Vest Tank dømt til 18 måneders fengsel.

Alexela Sløvåg i dag[*når?*]
----------------------------

I 2007 ble alle aksjene i Vest Tank kjøpt opp av Alexela Logistics. Dette er et holdingselskap for olje- og logistikkressurser i Nord-Europa. Alexela Sløvåg er en av tre terminaler i morselskapet, de to andre ligger i Paldiski og Sillamäe i Estland.

I løpet av 2008 ble området til Alexela Sløvåg oppgradert fra et avfallshåndteringsområde til en moderne oljeproduktsterminal med trygghetstiltak og bedre teknologiske løsninger for å møte alle internasjonale krav. Etter dette har Alexela Sløvåg drevet en terminal utelukkende for lagring og transitt av bensin og andre oljeprodukter. En informasjonsbrosjyre om de nye trygghetstiltakene har blitt sendt ut av bedriften til husstandene som ligger i nærheten av tankområdet.

Administrerende direktør i dag[*når?*] er Håkon Ivarson.

Eksterne lenker
---------------

* Alexela Sløvågs offisielle nettsider.
**Rognald Pederson Haugland** (født 1808, død 1902) var en lærer, lensmann og politiker fra Brekke i Gulen. 

Som syttenåring ble Haugland lærer i Eivindvik (trolig under opplæring av sognepresten og folkeopplyseren Niels Griis Alstrup Dahl) og fra 1838 i Utvær i Solund. Fra 1855 ble han lensmann i Lavik tinglag mens hans bodde i Brekke, før han ble kommunekasserer i Eivindvik.

Det var Niels Dahl som ble den første ordføreren i Gulen kommune, eller Eivindvik kommune som det het den gang. Haugland var etterfølgeren hans og satt som ordfører i Eivindvik kommune i tre perioder, i til sammen 22 år: 1850-1851, 1855 og 1858-1877.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Haugland.[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Niels Griis Alstrup Dahl** | **Ordfører i Gulen kommune**(1850–1851) | Etterfølger:**Niels Alstrup** |
| Forgjenger:**Niels Alstrup** | **Ordfører i Gulen kommune**(1854–1855) | Etterfølger:**N. S. Ross** |
| Forgjenger:**N. S. Ross** | **Ordfører i Gulen kommune**(1858–1877) | Etterfølger:**Mikal L. Vadsø** |

Portal: Gulen
**Johan Louis Ussing** (født 10. april 1820, død 28. oktober 1905), var en dansk klassisk filolog og arkeolog, bror til Werner Jasper Andreas Ussing, far til Henry, Carl Johannes og Niels Viggo Ussing.

Ussing ble candidatus philologiæ i 1842 og tok magistergraden 1844. Han reiste deretter to år i Italia, Hellas og Tyrkia, studerte først og fremst kunstarkeologi. I 1847 ble han universitetslektor og var professor i 1849-1895 ved universitetet i gresk og romersk filologi og 1877-1896 *provst* (rektor) for Regensen.

Hans viktigste filologiske arbeider er en kritisk og eksegetisk utgave av Plautus' komedier (5 bind, 1875-1887), som han vant stor anerkjennelse for. Den sluttet seg til en avhandling om den yngre attiske komedien og dets latinske bearbeidere, Plautus og Terentius (1875). Videre var Ussing Madvig behjelpelig ved utgivelsen av Titus Livius (1861-1866).

Ussing forfattet også et greksk-romersk metrikk (1893) og flere bøker om grekernes og romernes privatliv. Men viktigere er allikevel hans kunstarkeologiske arbeider. Allerede i 1849 ga han viktige bidrag til forklaringen av Parthenons byggeskikk; seinere fulgte blant annet monografier om den greske pilarbyggingens utvikling (1894) samt om Vitruvius' *De architectura* (1896), som også foreligger i en engelsk utgave (1898), og om utgravningene i Pergamon (1897; oversettelse til tysk). Endelig skrev Ussing en biografi ever kunsthistorikeren N. L. Høyen og utga hans skrifter (3 bind, 1871-1876). På sin 80-årsdag (1900) ble han hedret med et festskrift av danske arkeologer og filologer.

Referanser
----------

1. ↑   archive.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   Dansk Biografisk Leksikon-ID J.L.\_Ussing, besøkt 8. august 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ussing, Johan Louis i Deutsche Nationalbibliothek
4. ↑  C. Jørgensens Biografi i 1. utgave av *Dansk biografisk leksikon*, utgitt av C. F. Bricka, 18 bind, side 121, Gyldendal, 1887-1905

Eksterne lenker
---------------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Ussing, 3. Johan Louis *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portaler: Danmark | Arkeologi
*Mordovia*, et luftputefartøy i Zubr-klassen landsetter marineinfanteri under Zapad 2009.
Den russiske presidenten Dmitrij Medvedev sammen med president Aleksandr Lukasjenko i Brest-området 29. september 2009 under øvelsen.
**Zapad 2009** (russisk: Запад 2009) var en felles russisk-belarusisk militærøvelse på strategisk nivå som ble gjennomført i løpet av september 2009. Formålet med øvelsen var å kontrollere de væpnede styrkenes profesjonelle nivå og samhandlingen mellom Russland og Belarus – særlig når det gjaldt luftvern. Omtrent 12 500 soldater deltok i øvelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Оперативно-стратегические учения «Запад-2009»». Kremlin.ru. 28. september 2009. Arkivert fra originalen 8. april 2012. Besøkt 13. august 2010.
2. ↑  «Танго на "Фантомах": Немецкие истребители в небе Балтии». Deutsche Welle. 15. april 2011. Arkivert fra originalen 8. april 2012. Besøkt 17. april 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Exercise Zapad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ernst Heinrich greve von Schimmelmann** (født 4. desember 1747 i Dresden, død 9. februar 1831 i København) var en dansk statsmann, plantasjeeier og greve. Han var sønn av Heinrich Carl von Schimmelmann.

Politisk karriere
-----------------

Schimmelmann hadde studert bl.a. nasjonaløkonomi i utlandet og innehadde en rekke embeter i sentraladministrasjonen, men ble avskjediget av Ove Høegh-Guldberg i 1783. Året etter deltok han i kronprins Frederiks statskupp mot Høegh-Guldberg og ble utnevnt til finansminister. Han var finansminister inntil 1813 og senere statsminister.

Slavehandel
-----------

Danske plantasjeeiere tjente store formuer på sukkerhandelen og slavehandelen i Dansk Vestindia. På 1700-tallet ble Schimmelmann-familien den rikeste familien i Danmark takket være inntektene fra sukkerhandelen. Familien dominerte i stor grad hele det økonomiske liv i Danmark – Heinrich Carl von Schimmelmann var finansminister i Danmark-Norge 1768–82, og Ernst Heinrich von Schimmelmann fra 1784, som tidligere nevnt.

Schimmelmann utarbeidet en rapport hvor han påviste at den danske slavehandelen medførte store tap for eierne. Han redegjorde for at dersom man behandlet slavene bedre, kunne man forhindre den store barnedødeligheten som hvert år gjorde at antallet slaver på De vestindiske øyer sank. Schimmelmann var selv slaveeier og hadde en stor sukkerplantasje på Saint Croix. Videre var han medeier i selskapet som førte slaver fra Gullkysten i Afrika og over til Vestindia og han hadde store økonomiske interesser i sukkerindustrien. 
Schimmelmanns fokus var på å forbedre slavenes kår på samme måte som man er i mot dårlig behandling av husdyrene man eier. Han var ikke i mot selve slaveriet, men transporten fra Afrika. Han og familien hadde selv flere slaver også i København.

Finansminister Schimmelmanns arbeid for å stoppe slavehandelen ble satt i kraft i 1792 ved kongelig *Forordning om negerhandelen av 1792*. Handelen skulle opphøre fra 1803 og det ble presisert at det i perioden forut ikke var noen begrensninger på slaveimporten. Staten skulle også yte rimelige lån til innkjøp av slaver før opphevelsen av importen.

Privatliv
---------

Schimmelmann giftet seg i 1775 med komtesse Emilie Rantzau. Hun døde av tuberkulose fem år senere i en alder av 28 år. Han giftet seg på nytt i 1782 med Charlotte Schubart.

I 1782 fikk han reist minnesmerket «Emiliekilde» til minne om sin første ektefelle.

Hans familie og han selv ligger begravet i Sankt Petri kirke i København.

Ordener
-------

I 1790 mottok han Elefantordenen.

Referanser
----------

1. ↑  Firma Schimmelmann und Sohn – Der Dänische Slavenhandel Arkivert 26. mars 2010 hos Wayback Machine. (Tysk)
2. ↑  Slavehandel opphevet – av hensyn til eierne – Forskning.no Arkivert 2008-03-29, hos Wayback Machine.
3. ↑  Forordning om negerhandelen 1792 Arkivert 19. juni 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  Dansk Biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |