recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Postbop** er en stilart innen jazz-musikk, ansett for å være en utvidelse av hard bop (som igjen var en videreføring av bebop og cool jazz). 

Istedenfor frie akkord-skifter som i frijazz, tok postbop tok i bruk modalitet, der valg av akkord (som det improviseres over) ikke avhenger av toneart, men av den gjeldende tone i melodilinjen. Dette gir en hyppig skiftende akkordserie. Eksempler på stilarten finner en i Wayne Shorter's *Speak no evil* og McCoy Tyner's *The real McCoy*. Element av funk tilkom etter hvert.

Utviklingen av postbop startet tidlig 1960-tall, omtrent samtidig med frijazz, og ble således en av datidens tidsriktige retninger innen jazz. Fasen anses for å være avsluttet midt på 1970-tallet, da de fleste av utøverne hadde utviklet stilarten jazz-fusion. I senere tid har Wynton Marsalis, Geri Allen, Kenny Garrett, Tom Harrell, Joe Lovano, Mulgrew Miller, Wallace Roney igjen tatt i bruk postbop-stil. I Norge finnes Jan Garbarek, såvel som den akustiske Urban Connection (1996–) med islett av postbop.

Eksterne lenker
---------------

* artikkel fra jazzbladet Down Beat

Portal: Jazz

| * v
* d
* r
Jazz |
| --- |
| Sjangere | 
* Acid jazz
* Afro-jazz
* Asia-amerikansk jazz
* Avant-garde jazz
* Bebop
* Bossanova
* Calypso jazz
* Cape jazz
* Chamber jazz
* Cool jazz
* Crossover jazz
* Dixieland
* Frijazz
* Gypsy jazz
* Hard bop
* Jazz blues
* Jazz-funk
* Jazz-fusion
* Jazz rap
* Latinojazz
* M-Base
* Mainstream jazz
* Modal jazz
* Neo-bop jazz
* Nu jazz
* Orkestral jazz
* Post-bop
* Punk jazz
* Ska jazz
* Smooth jazz
* Soul jazz
* Swing
* Trad jazz
* West Coast jazz

 | Jazz |
| Instrument | 
* Kontrabass
* Trommer
* Gitar
* Piano
* Fiolin
* Vokaljazz
* Saksofon
* Trombone
* Trompet

 |
| Emner | 
* Jazzens «adel»
* Jazzalderen
* Jazzband
* Jazzpoesi
* Jazz royalty
* Standardjazz
* Storband
* Improvisasjon
* Jamsession
* Scat-sang
* Stride
* Jazz i Norge

 |
| Lister | Liste over norske jazzklubber **·** Liste over jazzsjangere |
| 
* Portal
* Kategori

 |
***Post mortem*** er en kriminalroman skrevet i 1990 av Patricia Cornwell. Boken ble oversatt til norsk av Per Kristian Gudmundsen, og kom ut på Gyldendal forlag i 2007.

*Post mortem* er latinsk, og betyr «etter døden». Boka er forfatterens debutbok og den første romanen om Kay Scarpetta.

Handling
--------

Romanen åpner når Dr. Kay Scarpetta, leder for Commonwealth of Virginia, mottar en samtale fra etterforsker Pete Marino, en etterforsker ved Richmond-politiet som Scarpetta har et anspent samarbeid med. Scarpetta møter ham på et åsted for en kvinnes grufulle kvelning, det siste mordet i en rekke uløste drap i Richmond. Morderen etterlater seg noen få ledetråder: Blant dem en flytende såpe som morderen brukte til å vaske hendene med, spor av sæd - og i nærheten av det siste drapet, en uvanlig lukt.

Scarpetta og Marino samarbeider med en FBI-agent Benton Wesley for å oppdage gjerningspersonen. Innledende bevis ser først ut til å peke på det fjerde offerets mann, men Scarpetta mistenker noe annet til tross for Marinos insistering. I tillegg må Scarpetta takle sin 10 år gamle niese, Lucy, samt et usikkert romantisk forhold til en lokal advokat. I løpet av etterforskningen ser det ut til at en rekke lekkasjer til nyhetene angående drapene kommer fra en kilde fra legenes kontor.

Lekkasjene truer også Dr. Scarpettas posisjon, etter at hun blir tvunget til å innrømme at databasen ved kontoret hennes er kompromittert. I den tro at morderen liker medie-oppmerksomhet, håper de å provosere egoet hans. Wesley, Scarpetta og en lokal nyhetsreporter Abby Turnbull (hvis søster var det femte drapsofferet) planlegger å publisere en historie som antyder at drapsmannen har en særegen kroppslukt på grunn av en sjelden metabolsk sykdom, noe som innebærer at drapsmannen kan være mentalt forstyrret. Samtidig forsøker etterforskerne å finne en spesiell kobling mellom de fem drapene, og Scarpetta oppdager at alle de fem ofrene nylig hadde kontaktet nødetatene.

Eksterne lenker
---------------

* Engelsk studieguide til romanen
* Terje Stemland: *Endelig kom Patricia Cornwells gode start på norsk* Anmeldelse i Aftenposten 3. oktober 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** OCLC
 |

1. ↑   *Freebase-data fra Google*, Google, Wikidata Q15241312,
**Koksing** er avsetting av karbon-rike faste stoffer. I heterogen katalyse er prosessen uønsket fordi karbonavsettingen blokkerer katalytiske seter. Koksing er karakteristisk for høytemperatur-reaksjoner som involverer hydrokarboner. Vanligvis blir koksing reversert ved forbrenning, forutsatt at katalysatoren vil tolerere slikt.

En forenklet likning for koksing er vist i tilfelle av etylen:

3 C2H4 → 2 C ("koksing") + 2 C2H6
En mer realistisk men komplekse innsyn innebærer alkylering av en aromatisk ring av en koksing kjernen. Sure katalysatorer er dermed spesielt utsatt for koksing fordi de er effektive i å generere karbonkationer (dvs. alkylerende stoffer).

Koksing er en av flere mekanismer for deaktivering av en heterogen katalysator. Andre mekanismer inkluderer sintring, forgiftning, og faseovergang av katalysatoren.

Referanser
----------

1. ↑  H. Schultz. «"Coking" of zeolites during methanol conversion: Basic reactions of the MTO-, MTP- and MTG processes». *Catalysis Today*. 154: 183-194. doi:10.1016/j.cattod.2010.05.012.
2. ↑  Forzatti, P.; Lietti, L. (1999). «Catalyst Deactivation». *Catalysis Today*. 52: 165-181. doi:10.1016/S0920-5861(99)00074-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Bartholomew, Calvin H (2001). «Mechanisms of Catalyst Deactivation». *Applied Catalysis A: General*. 212 (1–2): 17–60. doi:10.1016/S0926-860X(00)00843-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Fossile knelere** (Mantodea) er en gruppe av insekter. Det antas at knelerne er en gammel insektgruppe, men man kjenner ikke svært mange fossile arter.

Utseende
--------

Middelsstore til svært store, avlange, nokså langbeinte insekter. Hodet var nokså lite, med skarpe, bitende munndeler, korte, trådformede antenner og store fasettøyne som ofte stod litt opp som "hornbriller". I likhet med de moderne knelerne hadde de trolig en svært fleksibel "hals" som muliggjorde betydelige bevegelser av hodet. Beina hadde lange hofter, noe som også gir god beveglighet, forbeina ved omdannet til et fangstorgan der den krumme leggen griper an mot krumningen i låret, begge med skarpe pigger på kontaktflatene. Mellom- og bakbeina var lange og tynne. De hadde to par vinger med fint årenett (av og til reduserte), forvingene har smale og noe harde, bakvingene brede, tynne og membranøse. Bakkroppen var vanligvis noe flattrykt. Nymfene lignet de voksne bortsett fra at de ikke hadde utviklede vinger og kjønnsorganer.

Levevis
-------

I likhet med de nålevende artene var de fossile knelerne landlevende rovdyr som stort sett satt stille i vegetasjonen, godt kamuflert, og ventet på at et bytte skulle komme innen rekkevidde. Dette ble så grepet med de piggete forbeina.

Fossiler
--------

Siden knelerne er store insekter, er det nesten bare nymfestadier som er funnet i rav, men det finnes en del avtrykksfossiler av voksne knelere.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Insekter, Hexapoda
	+ Egentlige insekter, Insecta
		- Gruppe Dicondylia
			* Vingede insekter (Pterygota)
				+ Neoptera
					- Gruppen Dictyoptera
						* Knelere, Mantodea Burmeister, 1838
							+ Familien Cretomantidae Gratshev & Zherikhin, 1993 - kritt
							+ Familien Santanmatidae Grimaldi, 2003 - kritt
							+ Gruppen Neomantodea Grimaldi, 2003
								- Familien Ambermantidae Grimaldi, 2003 - sen kritt
								- Gruppen Eumantodea Grimaldi, 2003
									* Familien Amorphoscelidae Stal, 1877 - bare kjent fra noen få tusen år gammelt kopal
									* Familien Chaeteessidae Handlirsch, 1926 - paleocen til nåtid
									* Familien Mantoididae Giglio-Tos, 1927 - eocen
									* Familien Metallyticidae Chopard, 1949
									* Overfamilien Mantoidea Handlirsch, 1903
										+ Familien Choeradodidae Chopard, 1949
										+ Familien Empusidae Burmeister, 1838
										+ Familien Hymenopodidae Chopard, 1949
										+ Familien Mantidae Burmeister, 1838 - paleocen til nåtid
										+ Familien Thespidae Giglio-Tos, 1919
										+ Familien Toxoderidae Beier, 1934
										+ Familien Vatidae Stal, 1887

Litteratur
----------

* Penney, D. og Jepson, J.E. (2014) Fossil Insects. An introduction to palaeoentomology. Siri Scientific Press, Manchester, 223 sider. ISBN 978-0-9574530-6-7.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
***Prionoscirtes*** er slekt av hårbiller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.

Utseende
--------

Små, bredt ovale og høyt hvelvede, mørke hårbiller. Slekten skiller seg fra de fleste hårbiller ved sin hvelvede kroppsform, og ved at de (paradoksalt gitt det norske navnet) mangler hår på oversiden. Den kan minne mye om bladbiller i undergruppen jordlopper.

Levevis
-------

De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. De voksne billene kan hoppe godt.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom-Amerika (Costa Rica).

Systematisk innedling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (=Scirtoidea)
			* Familien hårbiller, Scirtidae (=Elodidae, Helodidae)
				+ Underfamilien Scirtinae (=Cyphoninae)
					- Slekten ***Prionoscirtes*** Champion, 1897
						* *Prionoscirtes dilaticornis* Champion, 1897

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Kilder
------

* Lawrence, J.F. Hastings, A.M. Dallwitz, M.J. Paine, T.A. Zurcher, E.J. Elateriformia (Coleoptera).
* Silfverberg, H. 1992. Enumeratio *Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Prionoscirtes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Prionoscirtes* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Prionoscirtes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Post Office Rifles** var et regiment i den britiske hæren, opprettet i 1867 med vervede soldater. Avdelingen gjennomgikk en rekke endringer frem til 1921, hvoretter navnet gikk tapt i forbindelse med reorganisering.

Post Office Rifles ble dannet etter at 1600 tjenestemenn ved Post Office ble innrullert som spesialkonstabler under major John Lowther du Plat Taylor ved *21st Middlesex Civil Service Volunteers (Post Office Company)*. Dette ble gjort som svar på eksplosjoner i London og Manchester og uro andre steder i 1867, forårsaket av forkjempere for irsk uavhengighet.

Etter at de umiddelbare urolighetene opphørte, ble det foreslått at de spesialkonstablene som var villige skulle danne et permanent gevorbent regiment. 13. februar 1868, etter at generalpostmesteren gav sitt samtykke, godkjente krigsministeriet et regiment på 1000 mann. 2. mars samme år ble du Plat Taylor utnevnt til oberstløytnant og sjef for *49th Middlesex Rifle Volunteers (Post Office Rifles)*.

I 1877 foreslo du Plat Taylor opprettelsen av et eget postkorps i den regulære hæren, men på grunn av pengemangel ble foreslaget ikke tatt til følge. I 1880 ble regimentet omnummerert til 24. som følge av en nasjonal omorganisering av gevorbne korps.
***Enslig ung kvinne søker...*** (originaltittel: *Single White Female*) er en amerikansk thriller fra 1992 med Bridget Fonda og Jennifer Jason Leigh i hovedrollene. Regi er ved Barbet Schroeder. Filmens manus er basert på John Lutz' roman *SWF Seeks Same*, fra 1990.

Filmen fikk i 2005 en urelatert oppfølger som ble lansert direkte på video.

Handling
--------

Den unge Allison Jones (Bridget Fonda) kaster sin kjæreste ut av leiligheten etter at hun får greie på at han har vært utro. Hun annonserer deretter etter en jente å dele bokostnadene med. Det ender med at den vakre Hedra Carlson (Jennifer Jason Leigh) flytter inn, og de blir snart gode venner. Allison blir imidlertid gjenforent med kjæresten og det fører til at vennskapet mellom de to kvinnene begynner å skjære seg. I tillegg begynner Hedra å oppføre seg merkelig. Hun kler seg likt med Allison og klipper håret på samme måte. Etterhvert viser det seg at Hedra er i psykisk ubalanse, og dette slår ut når hun frykter for å bli kastet ut. Hedra utvikler en aggressiv oppførsel overfor Allison og forholdet dem imellom utvikler seg til et mareritt.

Om filmen
---------

Anmelderne
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 57% på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre av fire stjerner.

Aftenpostens anmelder beskrev den som «skremmende bra».

Publikum
Filmen innbrakte $48 millioner i USA.

Priser
Jennifer Jason Light vant en MTV movie award i kategorien «best villain».

Rollebesetning
--------------

* Bridget Fonda ... Allison "Allie" Jones
* Jennifer Jason Leigh ... Hedra "Hedy" Carlson/Ellen Besch
* Steven Weber ... Sam Rawson
* Peter Friedman ... Graham Knox
* Stephen Tobolowsky ... Mitch Myerson
* Frances Bay ... Elderly Neighbor
* Jessica Lundy ... Talkative Applicant

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Ebert, Roger (1992)». Arkivert fra originalen 7. november 2012. Besøkt 20. juli 2011.
3. ↑  Aftenposten morgen – Mord med stil (16.10.1992, s.38)
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Enslig ung kvinne søker* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Enslig ung kvinne søker* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Enslig ung kvinne søker* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Enslig ung kvinne søker* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Enslig ung kvinne søker* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Enslig ung kvinne søker* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Enslig ung kvinne søker* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Enslig ung kvinne søker* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Enslig ung kvinne søker* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Enslig ung kvinne søker* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
Fossestuen på et «photochrom» fra Library of Congress
Fossestuen og Nedre Leirfoss rundt 1910  
prospektkort/NTNU UBFossestuen i 1926 Foto: A.Chr. Hassel/NTNU UB **Fossestuen** er en tidligere restaurant på vestsiden av Nidelva ved Nedre Leirfoss i Trondheim. Fossestuen ble oppført i 1892 etter at veien frem til fossen ble anlagt i juli samme år. Fossestuen var på grunn av sin beliggenhet til fossen et yndet utfartssted for Trondheims befolkning, og det var også et fast innslag for omvisning av besøkende turister i byen. Med oppføring av broen over Nedre Leirfoss i 1909 ble det mulig å ta rundturer rundt fossene, noe som ble populært blant turister som anløp byen med turistskip i 1920-årene.

Hovedbygningen var opprinnelig oppført i dragestil med veranda, spisestue, to peisestuer og flere værelser. Dette bygget ble sterkt skadet av brann i 1930, men ble bygget opp igjen med et funksjonalistisk preg. I 1960 ble Fossestuen solgt til en privat aktør, som i en tid fremover drev stedet som et pleie- og rekonvalesenthjem. Etter dette ble bygget overtatt av Trondheim kommune, som benyttet Fossestuen som flyktningemottak, før stedet ble benyttet som studenthjem. Fra 2007 kom bygningen igjen på private hender og ble ombygget til leiligheter.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 186. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Strindahistorielag.no – Informasjon om Fossestuen med bilder
«Prior» har flere betydninger.
**Prior** eller **priorinne** (latin for «den fremste») er i den katolske kirke en kirketittel som brukes om lederen for et munke- eller nonnekloster. Klostre som ledes av en prior, et såkalt priorat, er som oftest klostre som ennå ikke oppfyller kravene for å bli et abbedi. Et priorat er priorens eller priorinnens embete, funksjonsperiode eller geografiske ansvarsområde. Priorater (i geografisk forstand) er derfor vanligvis mindre i størrelse enn abbediene. I abbedier er prioren den fremste i rang etter abbeden.

Etymologisk er prior avledet norrønt, *príorr*; fra middelalderlatin *prior*, «klosterforstander», av latin *prior*, grunnbetydning «den første (av to)».

Historie
--------

Tittelen ble først brukt i benediktinerordenen, den første ordenen til den romersk-katolske kirke. Det refererte da til en rekke ulike lederroller. Først med reformasjonen av benediktinerordenen på 900- og 1000-tallet ble rollen klart definert som enten abbedens stedfortreder eller leder av et kloster som mangler egen abbed.

Referanser
----------

1. 1 2   «Prior», *NAOB*
2. 1 2  Ott, Michael; Herbermann, C.G. et al (1913): Prior, *Catholic Encyclopedia*. **12**. New York: The Encyclopedia Press Inc.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND
 |
*For kvinnenavnet, se Tindra (navn).*
**Tindra** (etablert 2000) er en norsk folkemusikktrio. Tindra består av Åshild Vetrhus, folkesang, Jorun Marie Kvernberg, fele og hardingfele og Irene Tillung på akkordeon. Trioen spiller tradisjonell folkemusikk og egenkomponert musikk med utgangspunkt i den norske folkemusikken. Tradisjonsmusikken fra Rogaland har et særlig fokus hos gruppen, da vokalisten kommer fra Suldal.

Trioen har gitt ut fire album, og blitt nominert til Spellemannprisen for det første. Trioen var finalist i konkurransen Årets folkemusikere 2005 (Rikskonsertene), INTRO-folk, et lanseringsprogram for unge lovende folkemusikere. De har også blitt tildelt Kvartsprisen, (Kvarts (band)'s musikkpris) samme år.

Tindra har spilt på en rekke festivaler i Norge og utlandet, blant annet Vietnam, Georgia, Belgia, India, Polen og Sri Lanka. Tindra også hatt en omfattende skolekonsertvirksomhet gjennom Rikskonsertene og Den kulturelle skolesekken.

Tindra samarbeider også med den anerkjente polske trioen Kroke og med den georgiske komponisten, sangeren og pianisten Russudan Meipariani

Trioen har siden 2009 mottatt Norsk kulturråds ensemblestøtte årlig.

Diskografi
----------

* Tindra & Kroke - Live in Førde (Ta:lik / NRK, 2011)
* Moder Norge (Ta:lik, 2011)
* *Den kvite hjorten* (Ta:lik, 2009), Tindra og Helge Jordal
* *Blårollinger – mer musikk for rockeunger* (Blårollinger, 2009), div. artister
* *Lukkeleg vaking* (Ta:lik, 2006)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tindra på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tindra på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Myspace-hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Gruvfonna** er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 10 km nord for tettstedet Sveagruva. Dette er den femte største breen i Nordenskiöld Land, bare overgått av Fridtjovbreen, Grønfjordbreen, Slakbreen og Drønbreen. Den er en ca. 4x3 km stor bre som starter umiddelbart øst for Slakbreen og nord for Sjaktbreen og Höganäsbreen. Breen går nordøst om fjellene Skonuddan og Feiselen, og fortsetter videre nordøstover til den når nunataker som danner grense mot Propsbreen, Marthabreen og Helsingborgbreen. breen er en ren toppbre som ikke munner ut i noen dal. 

Fra nord og med klokken støter Gruvfonna mot fjellene Skollfjellet (1098 m), Propsen (775 m), Gruvhjelmen (885 m), i øst Stempelen (900 m), Amelnryggen (801 m), og i sør Feiselen (692 m) og Skonuddane (669 m). 

Breen har navn etter gruvene ved Svea. Under breen ligger Sentralfeltet med Svea Nord.

Referanser
----------

1. ↑  Gruvfonna *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 10. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Hilde Bernhart Lengali** (født 14. april 1969) er en norsk aktivist og politiker.

Utdannelse
----------

Lengali har studert statsvitenskap og global forståelse.[]

Yrkesliv og politisk virksomhet
-------------------------------

I perioden 1988–2003 jobbet hun frivillig for Røde kors, Nei til EU og Framtiden i våre hender. Hun var spesielt engasjert i arbeidet med Agenda 21 i Nordland. I 2007 ble hun ansatt som daglig leder for Steinerskolenes foreldreforbund, en stilling hun fortsatt sitter i (2020).

Fra 1999 til 2003 var hun kommunestyrerepresentant og gruppeleder for Senterpartiet i Gildeskål, og leder av oppvektskomiteen. Hun var nestleder i Nordland Senterparti og leder for Gildeskål Senterparti. Hun var også koordinator for Kvinnenettverk i Nordland og styreleder for Kunnskapssenteret i Gildeskål.

Lengali var husmor med omsorg for egne barn (født 1992, 1993, 1995, 1997, 1999 og 2002) i perioden 1992 - 2007. Fra 2007 til dd er hun daglig leder i Steinerskolenes foreldreforbund.

Fra 2009 var hun aktiv i Miljøpartiet De Grønne (MDG) som partisekretær, medlem i landsstyret og initiativtaker og første leder av Grønt Kvinnenettverk. Hun ledet prinsipprogramkomiteen og satt som fast medlem av sentralstyret fra 2012 – 2017. Lengali bidro til oppstart av flere fylkeslag og lokallag for partiet, og var førstekandidat for partiet i Buskerud ved stortingsvalget i 2013. Hun ble valgt inn som første representant for partiet i kommunestyret i Hurum ved valget i 2015 og satt i helse- og omsorgskomiteen. I 2018 meldte Lengali seg ut av MDG.

Referanser
----------

1. 1 2   www.mdg.no, besøkt 9. desember 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.dagsavisen.no, besøkt 9. desember 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kontakt Oss». *Steinerskolenes foreldreforbund*. Besøkt 28. oktober 2020. «Daglig leder: Hilde Lengali»
4. ↑  Grønli, Håvard (23. mars 2018). «MDGs tidligere partisekretær melder seg ut». *NRK*. Besøkt 29. august 2020.
5. ↑  Liestøl, Ann Kristin (1. juni 2016). «Etterlyser intern oppvask i MDG». *NRK*. Besøkt 26. august 2020.
**Elias Brenner** (født 18. april 1647 i Storkyro prestegård i Österbotten, Finland, død 16. januar 1717 i Stockholm) var en kunstner, numismatiker, arkeolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Foreldrene var presten Isaacus Henrici Brennerus og Susanna Werenberg.

Den første skolegangen fikk han i Nykarleby og Björneborg. I Uppsala, der Brenner i 1663 ved seksten års alder ble innskrevet som student, vakte hans innsikt innen arkeologi og store dyktighet innen tegning oppmerksomhet.

### Karriere

Oppmerksomheten gjorde at han ble ansatt som tegner ved det da nylige opprettede Antikvitetskollegium. Siden foretok han flere reiser i Sverige for å avtegne fortidslevninger og minnesmerker, var en av tre som oppdaget Sparlösasteinen i 1669, tok han avskjed fra tegnetjenesten i 1672 og viet seg for sin kunst som miniatyrmaler. I så måte var han så talentfull, at han ble utnevnt til miniatyrmaler ved hoffet. Samtidig sysselsatte han seg med heraldikk og myntkunnskap. 

Köpmanporten i Stockholm 1685, av Elias Brenner
Av de våpenskjold som pryder salene i ridderhusene, er omkring 500 fra Brenners hand. Etter flere år med studier og forskning hadde han omsider kommet dit, at han i 1691 kunne utgi sitt store numismatiske verk: *Thesaurus Nummorum Sueco-Gothicorum*, som ble mottatt med det bifall, også i utlandet, slik at det ble ansett som en passende kongelige presang til fremmende monarker.

Brenner ble i 1693 utnevnt til rådgiver i Antikvitetskollegium, Brenner skulle sammen med N. Keder utarbeide forslag til minnemynter over Karl XII:s heltebedrifter og at sammen med Elias Palmskiöld besørge graveringen av plansjene til Erik Dahlberghs kjente *Suecia antiqua et hodierna*. – i 1712 ble han adlet.

Gift 1: 1676 med Ehrengerd Stamm; 2: 1680 med Sophia Elisabet Weber.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Elias Brenner», Svensk biografisk leksikon-ID 16940[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 26. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Brenner, Elias i Herman Hofberg, *Svenskt biografiskt handlexikon* (2. utgave, 1906)

Eksterne lenker
---------------

* «Elias Brenner». *Biografiskt lexikon för Finland* **(svensk)**. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4509-1416928957115.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** KulturNav
 |
***Gruve*** (original tittel: *Gruva*) er en dokumentar-bok av den svenske forfatteren Sara Lidman og den svenske fotografen Odd Uhrbom. Boka kom ut i Sverige i 1968, og fikk ekstra aktualitet og mye oppmerksomhet i forbindelse med storstreiken i de svenske gruvene året etter. 

Initiativet til boka kom fra Uhrbom. Han hadde tatt bilder av gruvearbeidernes hverdag i Kiruna, Malmberget og Svappavaara, og fått positive tilbakemeldinger fra forlaget. De ville utgi bok, bare Uhrbom eller en forfatter sørget for tekst. Høsten 1967 kontaktet Uhrbom derfor Sara Lidman. 

Hun var på denne tiden aktiv i de svenske FNL-gruppenes arbeid, og var akkurat på vei til Svappavaara for å prate om Vietnamkrigen da hun fikk forespørselen. Under besøket der møtte også hun gruvearbeidernes hverdag. Lidman reiste tilbake til gruvedistriktet i desember samme året. Der intervjuet hun om lag 40 arbeidere fra gruvene i Svappavaara og Kiruna. Malmberget rakk hun ikke.

I den ferdige boka utgjorde hennes tekst og Uhrboms svart-hvitt-fotografier adskilte deler. Første del var Lidmans tekster, siste del Uhrboms bilder. 

I ettertid knyttes boka sterkt til Kirunastreiken. Det er flere grunner til det. I datidens samfunn var kommunikasjon og media dårligere utbygd. Gruvesamfunnene lå langt unna Stockholm, gruvearbeidernes liv fjernt fra pressefolks - både geografisk og i overført betydning. Media søkte relevant stoff og bilder. Boka, og ikke minst fotografiene, dekket brått et vakuum. Den var som «en rapport fra en fremmed planet». Lidman var dessuten engasjert på de streikede gruvearbeidernes side, og i kampen om opinionen ble boka brukt for alt den var verdt. På grunn av den sterke koblingen mellom streiken og boka har det i ettertid festet seg en misoppfatning om at boka handler om selve streiken.

*Gruve* kom i en utvidet versjon i Sverige i 1969, og i norsk versjon på Pax forlag samme året.

Referanser
----------

1. ↑  Sara Lidman: Side 7, *Gruve*, i innledningskapittelet *På vei til Svappavaara*. Pax, Oslo 1969
2. ↑  Sara Lidman: Side 10, *Gruve*, i innledningskapittelet *På vei til Svappavaara*. Pax, Oslo 1969
3. ↑  Se for eksempel Kjartan Fløgstads artikkel *Tomrommet under utopien*, *Klassekampen* 31. januar 2013 side 15
*A Sunday Afternoon on the Island of La Grande Jatte*
***Sunday in the Park with George*** er en musikal fra 1984 med musikk og tekst av Stephen Sondheim med dreiebok skrevet av James Lapine. Den var inspirert av maleriet *Søndag ettermiddag på La Grande Jatte* (fransk originaltittel: *Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte*) av Georges Seurat.

Handlingen er en mangfoldig skildring av kunstnerens situasjon, mens han konsentrerer seg om oppgaven, som ble hans mesterverk.

De første produksjonene
-----------------------

I juli 1983 hadde stykket premiere off-Broadway. Det var imidlertid bare første akt som ble oppført da, og heller ikke den hadde funnet sin endelige form. Hovedrollene ble spilt av Mandy Patinkin and Bernadette Peters. På rollelisten stod også Kelsey Grammer, Mary Elizabeth Mastrantonio og Christine Baranski. Ingen av disse tre ble med videre da musikalen skulle settes opp på Broadway, men Patinkin og Peters fortsatte og ble nominert til hver sin Tony-pris for sine hovedroller.

Musikalen hadde premiere på Broadway i mai 1984, og fikk blandet mottagelse der. Billettsalget var bra, men forestillingen gikk likevel med underskudd, og etter 604 oppføringer ble stykket tatt av plakaten høsten 1985.

Priser
------

*Sunday in the Park with George* ble nominert til ti Tony-priser. Den vant to Tony-statuetter for teateråret 1984; én for beste lysdesign og én for beste scenografi. I 1985 vant den Pulitzerprisen for drama. I 1991 ble musikalen tildelt Laurence Olivier-prisen for beste nye musikal, og i 2007 fikk den en Olivier-pris for beste nypremiere.

Litteratur
----------

* Bauch, Marc (2003): *The American Musical*. Marburg, Germany: Tectum Verlag. ISBN 3-8288-8458-X

Referanser
----------

1. ↑  Stuart Sherman (2012). «Chicago Shakespeare Theater: Sunday in the Park with George». *www.chicagoshakes.com*. Besøkt 26. november 2021.
2. 1 2  «Sunday in the Park with George Tony Awards Info». *www.broadwayworld.com*. Besøkt 26. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sunday in the Park with George* på Internet Broadway Database
* (en) *Sunday in the Park with George* på Internet Movie Database
* *Sunday in the Park with George* på Stephen Sondheim Reference Guide

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Eli plass**, også kjent som **Lademoen park**, er en park ved Lademoen i Trondheim, avgrenset av Mellomveien, Innherredsveien, Lademoen skole og Lademoen kirke.

Historie
--------

Parken fikk sitt navn i 1903 og er oppkalt etter gården Eliplass (gnr 9, bnr 31) som lå i dette området og som blant annet hadde fungert som tingsted på 1700-tallet. I 1895 kjøpte Trondheim kommune hele eiendommen til tomt for oppføring av Lademoen skole, som i sin tur avløste *Eliplass skole* (1841–1895) med tilhold i hovedbygningen til Eliplass.

Ved regulering av gårdene Eliplass og Buran like etter århundreskiftet ble området som i dag utgjør parken foreslått regulert til kommunale formål som brannstasjon, bad og andre kommunale institusjoner. Politiker og redaktør Anders Buen (1864–1933) stod bak en kampanje som argumenterte for å bevare området som park for beboerne i Østbyen. Buen fikk igjennom sitt syn i kommunestyret med slagordet *«Her skal park bli for Østbyens børn»*. Parken ble anlagt i perioden etter ferdigstillelsen av Lademoen kirke og ble åpnet i 1909. En steinbauta av Anders Buen, utformet av billedhuggeren Alessandro Tomaso Santi, ble bekostet av arbeiderorganisasjonene i Trøndelag og oppført vest i parken i 1938.

Parken ble rustet opp på 1980-tallet, hvor det blant annet ble etablert et amfi og avduket to bjørnskulpturer i bronse av billedhuggeren Karl Johan Flaathe. Eli plass ble ytterligere rustet opp i 2008 med nye gangveier, lekeplasser og belysning utformet av kunsterne Viel Bjerkeset Andersen og Are Røysamb.

Bildegalleri
------------

* Manipulert bilde med tiltenkt brannstasjon i enden av Eli plass i krysset Mellomveien og Innherredsveien (tidlig 1900-tallet)Manipulert bilde med tiltenkt brannstasjon i enden av Eli plass i krysset Mellomveien og Innherredsveien (tidlig 1900-tallet)
* Parken med Lademoen skole og Lademoen kirke (rundt 1915)Parken med Lademoen skole og Lademoen kirke (rundt 1915)
* Postkort over parken (ukjent årstall)Postkort over parken (ukjent årstall)
* Postkort over parken (ukjent årstall)Postkort over parken (ukjent årstall)

Referanser
----------

1. ↑  Støren, Wilhelm (1983). *Sted og navn i Trondheim*. «Eliplass» s. 76
2. ↑  Bratberg, Terje (2008). *Trondheim byleksikon*. s. 158
3. ↑  Aspaas, Kristen (1956). *Lademoen skole i 50 år*. Aktietrykkeriet i Trondhjem. s. 27.
4. ↑  Christiansen, Haakon Odd (1976). *Monumenter i Trondheim by*. Aktietrykkeriet i Trondhjem. s. 28.
5. ↑  Kirken.no – Menighetsblad for Lade og Lademoen (Pdf-format. Blad 3, 2008. Besøkt 2. mars 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 158. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 183–184. ISBN 82-7028-471-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Helga Jensine Waabenø** (吳平和, pinyin: *Wú Pínghé*, født 22. april 1908 i Stjørna, død 25. juni 1994) var sykepleier og luthersk tidligere Kinamisjonær tilknyttet Det norske misjonsselskap. Hun arbeidet som misjonær i Anhua og Taohualun i Yiyang i provinsen Hunan fra 1946 til 1949, og flyktet da til Taiwan der hun fortsatte misjonsarbeidet. Hun ankom Taiwan 23. desember 1949, og ble den første misjonæren fra NMS på øyen. Hun arbeidet her frem til juletider 1951 og vendte tilbake til Norge via USA etter nyttår 1952.

Da Mao Tse-tungs kommunistregime overtok styret i Kina, ble etterhvert alle utenlandske misjonærer nødt til å evakuere fra fastlandet. Blant disse var Waabenø som i 1949 ble evakuert fra Hunan, til Hongkong. Senere på høsten samme år ble hun kontaktet av legen Kristoffer Fotland som arbeidet for Den Norske Misjonsallianse på Taiwan (den gang kalt Formosa). Han mente at det var et stort behov for misjonærer som kunne arbeide blant den store gruppen mandarinspråklige flyktninger fra Fastlands-Kina. Waabenø var interessert i dette, og søkte 17. november 1949 forretningsutvalget i NMS om å få reise. Hun fikk tillatelse til å arbeide ved det hundre senger store misjonssykehuset i Taipei, som nå er kjent som *Mackay Memorial Hospital*. Slik ble NMS' arbeide blant kineserne fortsatt, uten at dermed Taiwan ble definert som et av selskapets nye felt. 

Helga Waabenø ankom Taiwan 23. desember 1949 og begynte arbeidet ved sykehuset i månedsskiftet januar/februar 1950. Hennes første rapport fra Taiwan ble trykket i Norsk Misjonstidende i begynnelsen av 1950, og i den forteller hun følgende:

> Her er masse arbeid og jeg kjeder meg ikke. Mitt egentlige arbeid var å lede og ordne opp med avdelingene på sykehuset her. Imidlertid har jeg vært meget opptatt med det evangeliske arbeid.
> 
> 
> 

Ved siden av arbeidet på sykehuset arbeidet hun blant de mandarintalende flyktningene fra fastlandet. Disse hadde hovedsakelig bosatt seg i områder som Chiang Kai-sheks regjering stilte til disposisjon for dem. Hun og andre misjonærer traff kristne fra provinsene der de hadde arbeidet på fastlandet blant disse flyktningene. Waabenø startet en engelskspråklig bibelklasse i Taipei sommeren 1951. En av elevene var Andrew Liang, og flere venner av ham begynte også der. Liang var sønn av en av Hunans lutherske prester.

1. juli 1994 ble Waabenø begravet på Vestre gravlund i Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2   Misjonsarkivet, «Helga H. Waabenø», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norsk Misjonstidende 105 (1950) nr. 7. s. 4.

Kilder
------

* Steensland, Gustav: «Taiwan» (s. 296-324) i bind 2 av «I tro og tjeneste – Det Norske Misjonsselskap 1842-1992», Torstein Jørgensen (red.), Misjonshøgskolen, Stavanger, 1992.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Atomubåten USS «Greeneville» i tørrdokk etter kollisjon med en fiskebåt
**Tørrdokk** er et basseng som kan bli tømt for vann, vanligvis ved hjelp av porter og pumper, slik at skipet kan ettersees eller repareres under vannlinjen.

Tørrdokker bygges ut mot havn eller annet åpent vann, som kan lukkes med vanntett port. Utgravingen kan utføres i vanntett murverk eller betong. Under bruk blir et fartøy halet inn i dokken, hvoretter den vanntette porten lukkes og dokken tappes for vann. Fartøyet hviler på tidligere plasserte blokker, i henhold til fartøyets plassering og fortøyning. Stivere er plassert mellom kaiene på fartøyet for å forhindre kantring. Ved avsluttet pågående arbeid fylles dokken med vann og fartøyet hales ut etter at den vanntette porten er åpnet.

Norges første arktiske tørrdokk, i henhold til selskapet Moen, er lokalisert ved kysten av Namdal. Den 100 meter lange tørrdokka i Purkholmen industripark er uavhengig av vær med en overbygd, isolert stålhall. Tørrdokken i Harstad tilhørende Harstad Skipsindustri ble bygget for blant annet for å ivareta vedlikeholde fregattene til sjøforsvaret og forsvarets kystvaktskip.

Referanser
----------

1. ↑  «tørrdokk», *NAOB*
2. ↑  «Norges første arktiske tørrdokk på Namdalskysten», *Moen*
3. ↑  «Det skal bygges tørrdokk i Harstad», *NRK* 7. mars 2001

Se også
-------

* Flytedokk
* Sluse
* Kjølhaling (skipsfart)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Gunnar Kjell Ramsli** (1920-2006) var en norsk snøskredforsker og universitetslektor. Han vokste opp i Oslo. Etter et avbrudd under andre verdenskrig, avsluttet han i 1948 utdanningen sin ved Universitetet i Oslo. Som skredkonsulent i Landbruksdepartementet ble han engasjert av Fonnvernutvalget (1948-1951) for å kartlegge snøskredområder i Norge. 

I 1951 ga han ut avhandlingen *Snø og snøskred* som må regnes som vår første lærebok om snøskred på norsk. Denne ble bearbeidet og utgitt som lærebok i 1981. 

Ramsli jobbet videre med tilsvarende oppgaver for departementet og ble senere også med i Utvalget for snøforsking (1963-1972). Da Norges Geotekniske Institutt fikk ansvar for snøskredforskning fra 1972, anbefalte Ramsli at Karstein Lied burde lede arbeidet. 

Ramsli arbeidet som universitetslektor ved Universitetet i Oslo fram til han gikk av med pensjon i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, oppført som Gunnar Kjell Ramsli, www.digitalarkivet.no, besøkt 21. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Snø og snøskred - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 9. november 2019.
3. ↑  norskred.no (1. mai 2018). «Etablering av snøskredforskning i Norge». *NORSKRED*. Besøkt 9. november 2019.
4. ↑  «Snø og snøskred - Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 9. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Blågrått høstfly** (*Agrochola litura*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig i Sør-Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 31 – 37 mm), kraftig, grått nattfly. Kroppen og forvingen er grå eller gråbrune, ofte med et markert blålig eller fiolett skjær. **Forvingen** er avrundet, med fire svarte flekker langs forkanten. Et mørkbrunt, diffust tverrbånd går gjennom nyremerket. Nyre- og ringmerkene er lystkantede, men ofte utydelige. **Bakvingen** er lysgrå, mørkere langs ytterkanten.

Levevis
-------

Arten forekommer på ulike steder der det vokser løvtrær. Den overvintrer som egg, larvene lever først på ulike urter, etter hvert på løvtrær som eik, selje og hagtorn. De voksne sommerfuglene flyr om natten fra slutten av august til begynnelsen av oktober.

Utbredelse
----------

Blågrått høstfly finnes over det meste av Europa, og er ellers kjent fra den asiatiske delen av Tyrkia og fra Libanon. I Norge er den vanlig nord til Lom i Oppland.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Blågrått høstfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Agrochola litura* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *blågrått høstfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *blågrått høstfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *blågrått høstfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *blågrått høstfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *blågrått høstfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *blågrått høstfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agrochola litura* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Brugata 6 hvor Røstad hadde verksted. Fotografert ca.1920. Foto: Ukjent / Oslo Museum 
**Gunnar Røstad** (født 27. oktober 1874, død 1947) fra Øvrebø i Vest-Agder var en kjent norsk felemaker. 

Han lærte felebygging av blant andre sin far og bestefar, men gikk også i en slags lære hos Anders Christian Kleven.
Han regnes av mange som den fremste felemakeren på 1900-tallet. 

Han flyttet etter hvert til Kristiania, hvor han åpnet sitt første felemakerverksted i 1907 i Lille Grændsegade 5. Han flyttet ofte verkstedet. I årenes løp holdt verkstedet til blant annet i Eilert Sundtsgt. 27 på Briskeby, i Stortingsgata, på Vålerenga, i Rosenkrantzgate, og i kjelleren i BLS-huset i Nordahl Brunsgt. 22. Det siste verkstedet hans var i Brugata 6B. 

Røstad likte best å arbeide alene, men noen kjente felemakere var innom ham i kortere perioder for å lære. Blant felemakere som gikk i lære hos Røstad kan nevnes K. Ø. Rudi, Torleiv Frøysaa, Ole G. Skogly, Erik Kleven og Kjetil Flatin.

Av kjente spelemenn som har hatt feler laget av Gunnar Røstad kan nevnes Henrik Gjellesvik, Alfred Maurstad, Lorentz Hop, Arne Bjørndal, Klaus Sande, Jon Rosenlid, Haldor Meland, Truls Ørpen, Sjur Helgeland, Eilev Smedal, Gunleik Smedal, Torkjell Haugerud og Knut Hamre.

Etter hans død kjøpte Norsk Folkemuseum alt felemakerverktøyet etter ham.

Kilder
------

* Bjørn Aksdal: «Hardingfela - felemakerne og instrumentets utvikling». tapir akademisk forlag 2009 ISBN 978-82-519-2402-3
* Midtgaard, Kjell Chr. (1997). *Gunnar Røstad. Hardingfelemakeren.* Larvik: K.C. Midtgaard. ISBN 8299437504.

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'Gunnar Røstad'». DigitaltMuseum. Besøkt 16. august 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
***Silana*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, hjerteformet, blank, brunrød (i død tilstand) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen hjerfemorket, bredest langt foran midten. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" en del rundet framskytende. Oversiden er nokså tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten lever på planter i familiene Rhamnaceae og Rutaceae.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt fra Sri Lanka i vest til Borneo i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Silana*** Spaeth, 1914
							+ *Silana farinosa* (Boheman, 1856)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Silana* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Silana* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Silana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Silana* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Gunnar Rolland** (født 1948) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. Han er utdannet jagerflyger fra Luftforsvarets flygeskole og han er uteksaminert fra Luftkrigsskolen. Han har blant annet vært sjef for Luftforsvarets stabsskole, sjef for Ørland hovedflystasjon og kommandør for luftstridskreftene i Sør-Norge. Hans siste oppdrag før pensjonering var som kommandant ved Bergenhus festning.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Forsvarsmedaljen med tre stjerner |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Luftforsvarets vernedyktighets-medalje med tre stjerner | Oranje-Nassau-ordenen - Offiser | Oslo Militære Samfunds hederstegn |

 |

Han er tildelt Forsvarsmedaljen, Vernedyktighetsmedaljen og Oslo Militære Samfunds hederstegn, samt er utnevnt til offiser av Oranje-Nassau-ordenen.

Referanser
----------

1. ↑  «Offisielt fra statsråd». 14. mars 1997.
2. ↑  «Ny kommandant på Bergenhus». ba.no. 1. august 2014.
3. ↑  Foto i avisartikkel hos Bergensavisen
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| VM i beachhåndball |
| Gull | Oman 2012 | Lag |
| Bronse | Tyrkia 2010 | Lag |
| Bronse | Cadiz 2008 | Lag |
| Gull | Rio de Janeiro 2006 | Lag |
| Panamerikamesterskapet i beachhåndball |
| Gull | Montevideo 2012 | Lag |
| Gull | Montevideo 2008 | Lag |
| Sølv | Montevideo 2004 | Lag |
| World Games |
| Gull | Colombia 2013 | Lag |
| Bronse | Kaohsiung 2009 | Lag |
| Gull | Duisburg 2005 | Lag |
| Bronse | Akita 2001 | Lag |

**Brasils kvinnelandslag i beachhåndball** representerer Brasil i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Confederação Brasileira de Handebol, som er Brasils nasjonale håndballforbund.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Brasil deltok ved det første VM i beachhåndball som ble arrangert i 2004. Der kom de på 6.-plass. Russland vant dette mesterskapet. 

Ved VM 2006 i Rio de Janeiro i Brasil vant Brasil mesterskapet. De vant alle sine kamper i gruppespillet, og slo ut Kroatia (2-1) i kvartfinalen og Bulgaria (2-1) i semifinalen. I finalen møtte de Tyskland, og Brasil vant finalen 2-0. 

Både ved VM 2008 og VM 2010 fikk brasils kvinnelandslag bronsemedalje, før de igjen vant gull ved VM i beachhåndball 2012. Ved VM 2012 ble Brasils Patricia Scheppa kåret til turneringens mest verdifulle spiller (MVP), og i tillegg ble Millena Braga kåret til beste venstre ving og Patricia Scheppa beste høyre ving. 

### Panamerikamesterskapet i beachhåndball

Panamerikamesterskapet i beachhåndball er det regionale mesterskapet i beachhåndball, for land i Amerika, og mesterskapet er også kvalifisering for VM i beachhåndball.

Det brasilianske kvinnelaget fikk sølv ved Panamerikamesterskapet i beachhåndball 2004, bak Uruguay, men vant mesterskapet i både 2008 og 2012.

### World Games

Ved World Games 2001 kom Brasils kvinnelandslag på 3.-plass. 4 år senere, ved World Games 2005, vant de gull, og ved World Games 2009 fikk de igjen bronse. 

Ved World Games 2013 slo de Kroatia 2-1 i finalen, og vant disse lekene for andre gang.

Referanser
----------