recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norsk Boxerklubb** (**NBK**) ble dannet i 1934 og har som hovedoppgave å forvalte rasen Boxer i Norge. Klubben har som formål å fremme et ansvarlig hundehold i samfunnet, fremme mulighetene for aktivitet med hund, fremme utvikling av rasen, bidra til å ivareta utviklingen av fysisk og psykisk sunne hunder, typeriktige, funksjonelle og sosialt vel tilpassede individer, arbeide for å bevare rasen ut fra rasestandard og bruksegenskaper, bidra til å fremme utviklingen av fysisk og psykisk sunne og sosialt tilpassede individer og ivareta medlemmenes kynologiske interesser.

Norsk Boxerklubb er medlem av Norsk Kennel Klub (NKK).

Norsk Boxerklubb ledes av et styre med leder, nestleder, 3 styremedlemmer og 2 vararepresentanter som alle velges av årsmøtet. Årsmøte avholdes en gang i året innen utgangen av mars. 

Klubben har flere lokalavdelinger som er organer for geografisk bestemte områder. Lokalavdelingene styres etter eget regelverk bygget over NBKs lover. Klubbens medlemmer er, ut fra bostedsadressen, tilsluttet den lokale avdeling av klubben, dersom slik finnes i området. Per i dag er det etablert lokalavdelinger i Hordaland, Trøndelag, Østfold, Telemark, Nordland og Oslo/Akershus. I tillegg har klubben flere kontaktområder, Nordmøre og Romsdal, Hedmark/Oppland, Sunnmøre, Nordvestlandet, Troms/Finnmark, Hedmark/Oppland, Vestfold og Agder. Medlemmer av andre avdelinger har adgang til alle avdelingsmøter, dog uten stemmeret.

Etter årsmøte i mars 2015 består styret av følgende personer:

Leder: Line Orlund
Nestleder: Ørjan Moss
Styremedlem: Tone Granli
Styremedlem: Linda Acay
Styremedlem: Henning Lund
Varamedlem: Lars Erik Bye
Varamedlem: Solveig Sandgren

Styret har råd som bidrar med spesialkompetanse innen avl, utstilling og brukshundsport. I tillegg er det til enhver tid en rekke verv som besettes av boxerinteresserte.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Norsk boxerklubb på Facebook Rediger på Wikidata
**Norsk Elektrisk Glødelampefabrikk «Noreg»** var en norsk lyspæreprodusent med tilhold i Barbu i Arendal. Bedriften ble etablert i 1932 og var eid av Oslo-firmaene Sønnichsen og N. Jacobsens elektriske forretning. Glødelamper var en etterspurt forbruksvare i etterkrigstiden, noe som kan forklare at det i 1932 ble etablert to lyspærefabrikker i Norge. I tillegg til bedriften i Arendal, så etablerte Norske Philips en fabrikk i Brenneriveien i Oslo. Fra før hadde Osram en fabrikk i Drammen. «Noreg»-fabrikken i Arendal var imidlertid den største og mest moderne.

Brann og nyetablering
---------------------

«Noreg»-fabrikken brant imidlertid ned i 1944. En ny fabrikk ble bygd opp på Myrene utenfor Arendal. Den stod klar i 1949. Denne gang var også Norske Phillips med på eiersiden, da de flyttet sin lyspæreproduksjonen fra Oslo til Arendal. I begynnelsen produserte fabrikken både «Noreg» og «Philips» lyspærer. Men etterhvert overtok Philips hele produksjonen. Produksjonen av lyspærer ble lagt ned i 1982, da modernisering og sentralisering førte til at fabrikken i Arendal ble lagt ned.

Annen produksjon
----------------

Ved åpningen i 1949 ble det også startet opp produksjon av termoser og etterhvert skilt og andre refleksartikler. På 1950-tallet sank etterspørselen etter termoser grunnet import fra utlandet. På begynnelsen av 1960-tallet ble det også gjort et forsøk med produksjon av tv-apparater i samarbeid med den engelske produsenten Pye Ltd. Prosjektet ble mislykket og skrinlagt i 1964.

Arkivet
-------

Arkivet etter Norsk Elektrisk Glødelampefabrikken «Noreg» befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet inneholder korrespondanse, saksdokumenter og årsmeldinger som dekker perioden 1947 til 1964. Arkivet omfatter også et fotoalbum fra 1932 med bilder fra produksjonen i Barbu og en 35 mm filmrull fra 1948 fra produksjonen ved fabrikken på Myrene.

Referanser
----------

1. ↑  Lampefabrikken i Arendal, www.industrimuseum.no
2. ↑  Lys til de norske hjem, *Avtrykk.no*, 13. oktober 2015
3. ↑  Philips, Norsk Aksjeselskap, www.industrimuseum.no
4. ↑  Da TVen kom til Arendal, Avtrykk.no, 29.01.2018

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Norsk Elektrisk Glødelampefabrikk på Arkivportalen
* Fotoalbum fra Noregfabrikken, 1932 på www.flickr.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Djinn 1948
**Emilio Carlos Homps** (født 28. september 1914, død 2. november 2012) var en argentinsk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1960 i Roma.

Homps vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den argentinske båten «Djinn» som kom på andreplass i 6-meter R-klasse, bak den amerikanske båten «Llanoria». Seilingene ble avviklet utenfor Torquay i perioden 3. til 12. august 1948. Mannskapet på «Djinn» besto av Enrique Sieburger, Emilio Homps, Rufino Rodriguezde la Torre, Rodolfo Rivademar og Julio Christian Sieburger

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London – Sølv Sølv i seiling, 6 meter R-klasse Argentinas flagg Argentina

Referanser
----------

1. ↑   «Falleció un histórico olímpico», verkets språk spansk, besøkt 31. desember 2012[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emilio Homps – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Emilio Homps – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Johannes Sejersted Bødtker** (født 29. mai 1879 i Kristiansand, død 17. januar 1963 i Oslo) var en norsk bankmann og kunstsamler.

Etter Kristiania katedralskole lærte han bankfaget hos diverse banker i byen, såvel som i utlandet. Fra 1919 var han direktør i Andresens Bank (etablert 1912), før han i 1923 startet en bankier-forretning (ikke samme som bank). Ellers var han styregrossist. Han giftet seg i 1914 med Louise Beer (1889–1919), og i 1921 med søsteren Ingeborg Beer (1893–1989), barnebarn av Anders Beer.

Han er også kjent som kunstsamler. Fra 1916 kjøpte han norsk kunstnere som fra 1937 ble hengt opp i et anneks av Rustgarden i Setra vei (Oslo) 16, beliggende i Holmenkollen der han bodde. Bygget var tegnet av hans svoger Nicolai Beer (1885–1950), men solgt av etterkommerne på 1960-tallet. På 1980-tallet tilkom i stedet *Villa C. Bødtker* av Sverre Fehn på samme adresse. Også innen kunstlivet var han styregrossist. For alt dette ble han ridder på første klasse av St. Olavs Orden såvel som innehaver av mengder av andre ordener.

Han var sønn av Carl Fredrik Johannes Bødtker (1851–1928) og Karen Agathe Falck (1852–1932). Faren var generalmajor og blant annet etterkommer i offisers-slekten Sejersted. Broren Carl Bødtker (1886–1980) ble mediepersonlighet.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16904956m[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johannes Mathias Sejersted Bødtker J. Sejersted Bødtker, Norsk biografisk leksikon ID Johannes\_Sejersted\_Bødtker, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Trygve Indrelid, *Fehn-villa vinklet for kunst og utsikt i Aftenposten den 19. oktober 2011.*
4. ↑  Jon Gunnar Arntzen, *Johannes Sejersted Bødtker* i Norsk biografisk leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Galleribygg for Bødtker Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. tegninger fra 1934–1936, gjort tilgjengelig fra Nasjonalmuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Fangeregisteret

 |
**Siri Torjesen** (1958–) er en norsk sopran med et bredt repertoar som spenner fra Bach til samtidsmusikk.

Bakgrunn
--------

Siri Torjesen gav sin debutkonsert i Oslo i 1988. Hun har en bred internasjonal karriere med fokus på det 20.århundres repertoare. Hennes internasjonale gjennombrudd kom i 1990 med en strålende framføring av Oliver Knussens "Four Poems and an Epigram" ved Verdensmusikkdagene i Oslo, en tolkning som ble radiooverført til en rekke land. Senere har hun tolket samtidsmusikk av ledende komponister over hele Europa og gjort utallige radio- og TV-opptredener, blant hvilke man kan nevne urframføringen av nye verk av Arne Nordheim og Yoritsune Matsudaira ved Nobelkonserten i 1996 med Oslofilharmonien og Askhenazy, og urframføringen av Sven David Sandstrøm´s "High Mass" med Sveriges Radios Symfoniorkester under Leif Segerstam, som hun har spilt inn med Gewandhausorchester Leipzig og Herbert Blomstedt for Deutsche Grammophon Gesellschaft, utgitt i 2005.

I januar 2006 var hun også en av solistene i den TV-sendte åpningen av Ibsenjubileet.

Siri Torjesen arbeidet i mange år med BIT 20 Ensemble fra Bergen, som hun også har innspilt Arne Nordheims samlede vokale kammermusikk med. Hun arbeider med våre fremste orkestre og festivaler.

I 2000 hadde hun hovedrollen i to nyskrevne operaer som har vært presentert i Oslo og Bergen og i 2001/2002 har hun innspilt Fartein Valens samlede vokalverk med pianisten Håkon Austbø og Bergen Filharmoniske Orkester/Christian Eggen for SIMAX.

Siri Torjesen har medvirket på to innspillinger som har mottatt Spellemannspris, og har gitt Master Classes i sang i en rekke land.

Siri Torjesen ble utnevnt til "Årets utøver" av Norsk Komponistforening i 1996 og mottok Oslo Bys Kulturpris i 2000.

Soloalbum
---------

* *Talking/Singing: American poetry in music* (1996) med musikk av Cecilie Ore, Charles Ives, Magne Hegdal, Geir Johnson, Kurt Weill
* *Fartein Valen – Complete Songs* (2003) med Håkon Austbø, klaver og Bergen Filharmoniske Orkester/Christian Eggen.
* *Voices And Drums* (2006) Musikk av Håkon Berge. Med Det Norske Solistkor og SISU slagverksensemble
* *Den 7.himmelretning,* vokalverk for sopran, bratsj og cello av Edvin Østergaard, innspilt på LAVVO, vant Spellemann 2011 som beste tolkning av samtidsmusikk.

Referanser
----------

1. 1 2  Notater til CD-en *Talking/Singing*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
Fergekaien på Ropeid
**Ropeidhalvøya** er ei halvøy i Suldal kommune i Rogaland. På halvøya ligger tettstedene 
Vatlandsvåg, Marvik og Hebnes, samt en ferjekai som ikke er i bruk i da ny bro ble bygget i 2015. På nordsida av halvøya ligger Finnvik, og Rødne-gårdane som kun kan nås av båt eller til fots fra Helland er til vest derfra. Ytre Rødne her var familiegården til Lars Bjørnsen Rødne (født Bjelland) og Britta Helgesdatter (født Store Næssa) fra Nedstrand, hvorfra en tallrik Rødne-ætt stammer som har grent seg ut i Rogaland og til USA.

Navnet Ropeid har opphav fra gamle tider, hvor nyheter og rykter fra begge sider, henholdsvis Suldal og Vindafjord ble ropt over fjorden.

I 2001 bygget Rogaland fylkeskommune en kombinert hurtigbåt- og ferjeterminal på Ropeid. Dette var et kostbart prestisjeprosjekt, men i ettertid har det vist seg at behovet for terminalen ikke er til stede og at den ikke blir brukt av reisende. Forsøket på å gjøre Ropeid til et trafikknutepunkt for kollektivtrafikk i Indre Ryfylke har dermed vist seg å være en fiasko. Fylkeskommunen møtte massiv kritikk fra Sauda kommune[], grunnet at reisende fra industribyen måtte ta buss til Ropeid på enkelte hurtigbåtavganger til Stavanger. Tross økende passasjerantall etter omleggingen, holder fylkeskommunen på ordningen, og hurtigbåtavgangene fra Sauda er begrenset til morgenavganger i ukedagene og alle avgangene i helgene.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kristiansand domkirke
**Johannes Smemo** (født 31. juli 1898 i Rugldalen på Røros, død 7. mars 1973) var en norsk teolog og biskop i bispedømmene Agder (1946–1951) og Oslo (1951–1968).

Han ble cand. theol. ved Menighetsfakultetet i 1924, var hjelpeprest i Bragernes i Drammen 1925, sogneprest i Sør-Fron 1933, rektor ved Menighetsfakultetets praktisk-teologiske seminar 1934, biskop av Agder bispedømme 1946–1951 og biskop av Oslo 1951-1968. Han ble omtalt som en myndig prelat med store evner som forkynner[].

Han var aktiv i kirkekampen under den annen verdenskrig som medlem av Den midlertidige kirkeledelse og deretter Den hemmelige kirkeledelse. Han ble arrestert høsten 1944 og satt internert på Berg interneringsleir til frigjøringen.

Smemo var redaktør for *Luthersk Kirketidende* 1938-1946 og hadde en lang rekke kirkelige tillitsverv, bl.a. som medlem av eksekutivkomiteen i Kirkenes Verdensråd og visepresident i Det Lutherske Verdensforbund. Han utga flere bøker, bl. a. *Er prekenens tid forbi?*, *Kjærligheten hos troens apostel*, prekensamlingen *Guds Ja* og 3 salmesamlinger, hovedsakelig oversettelser, men også egenforfattede salmer. Hans oversettelse av «Den dag du gav oss, er til ende» er blant hans mest kjente verk. Han skrev en lang rekke fag-teologiske artikler (for en utfyllende bibliografi, se *Kirkens arv – Kirkens fremtid*, festskrift til hans 70-årsdag 31. juli 1968.) Han markerte seg som en motstander av kvinnelige prester.

Som Oslo biskop forrettet han ved kong Haakons (1957) og kronprinsesse Märthas (1954) begravelser i Oslo domkirke og han holdt prekenen ved kong Olavs signing i Nidarosdomen (1958). 

Han var kommandør med stjerne av St. Olavs Orden og kommandør av første klasse av den svenske Nordstjerneordenen. Han mottok også bl. a. Kong Haakon VIIs minnemedalje i gull. Smemo var dr. theol. honoris causa ved Luther Seminary, St. Paul, Minnesota, USA.

Han var morfar til Hilde Haugsgjerd og svigerfar til Paul Thyness. Smemo er en slekt med sørsamisk opphav, og som biskop var Johannes Smemo engasjert i å få kirkelig litteratur utgitt på samisk.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten – Kvinnelige prester i 40 år (18.3.2001, s.19)
2. ↑  «Erindringsmedalje om kong Haakons gravferd», *Aftenposten*, 4. januar 1958, s. 2.
3. ↑  Steen, Adolf (1963). *Finnemisjonen 75 år*. Norges finnemisjonsselskap. s. 218.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**James Maroni** | **Luthersk biskop av Agder**(1946–1951) | Etterfølger:**Johannes Smidt** |
| Forgjenger:**Eivind Berggrav** | **Luthersk biskop av Oslo**(1951–1968) | Etterfølger:**Fridtjov Søiland Birkeli** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |
***The Straight Way*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Will S. Davis.

Handling
--------

John Madison har feilaktig anklaget sin kone, Mary Madison, for å ha en utenomekteskapelig affære, og hun blir forlatt. Mary reiser deretter til tantens hjem sammen med den nyfødte datteren deres, men mister deretter hukommelsen i en tog-kollisjon. John får imidlertid høre at Mary har dødd, så han får foreldreansvaret for deres spedbarn. Flere år senere har John giftet seg på nytt, og Mary har endelig fått tilbake hukommelsen.

Men Mary vet ikke at hennes egen datter fremdeles er i live. Hun bestemmer seg for å hevne seg på sin tidligere ektemann, så hun planlegger å få datteren hans forført av en tidligere domfelt som havnet i fengsel etter å ha blitt uskyldig dømt. Men den domfelte og datteren hennes forelsker seg imidlertid, og kort tid etter giftermålet deres oppdager Mary at kvinnen hun forsøkte å ødelegge for faktisk var hennes egen datter.

Skuespillere
------------

* Valeska Suratt som Mary Madison.
* Herbert Heyes som John Madison.
* Glen White som Dan Walters.
* Claire Whitney som Nell Madison.
* Elsie Balfour som Marion Madison.
* Richard Turner som Sullivan.
* Richard Rendell som Carey.
* Fred Jones som Burton.
* T. Tamamoto som Valet.

Referanser
----------

1. ↑  THE STRAIGHT WAY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Straight Way* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Straight Way* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Straight Way* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Siri Sverdrup Lunden** (født 23. mars 1920 på Kongsberg, død 24. august 2003 i Trondheim) var en norsk slavist og professor i slaviske språk ved universitetet i Oslo 1971–1987.

Liv
---

Siri Sverdrup Lunden var datter av kvinnesakskvinnen og fredsaktivisten Mimi Sverdrup Lunden. Hun vokste opp i Oslo. I løpet av andre verdenskrig fattet hun interesse for Sovjetunionen og russisk språk, og begynte å studere slavistikk etter krigen. Hun avsluttet universitetsstudiene ved universitetet i Oslo i 1958 med en avhandling om Peter den stores uttale av russisk. I 1960 ble hun lektor ved institutt for slaviske språk. Hun tok doktorgraden i 1969 med avhandlingen «The Trondheim Russian-German MS Vocabulary: A Contribution to Seventeenth-Century Russian Lexicography», en undersøkelse av et russisk manuskript som var funnet i Norge i 1927. I 1971 ble hun utnevnt til professor i slaviske språk som Christian Schweigaard Stangs etterfølger. Hun beholdt denne stillingen til hun gikk av i 1987. Hun var gift med professor Terkel Nissen Rosenqvist.

Studier og forfatterskap
------------------------

Sverdrup Lunden bidro til å modernisere studiet av russisk ved universitetet i Oslo, som tidligere hadde vært fokusert på historisk språkvitenskap. Forgjengeren i professoratet, C. S. Stang, hadde vært opptatt av sammenlignende baltisk og slavisk språkforskning, mens Sverdrup Lunden la vekt på moderne russisk. Hun interesserte seg imidlertid også for gammelrussisk, og utga i 1987 en norsk oversettelse av *Igorkvadet*. Hun utga også en bok om russenorsk, og var president i den norsk-bulgarske foreningen.

Verker
------

* *The Trondheim Russian-German MS vocabulary : a contribution to 17th-century Russian lexicography*. Oslo: Universitetsforlaget, 1972.
* *Russenorsk revisited*. Oslo: Universitetet i Oslo, 1978.

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Mønnesland, Svein: «Siri Sverdrup Lunden in memoriam», i *Scando-Slavica* 50 (2004), s. 189–190. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Gli ultimi giorni di Pompeii*** er en italiensk stumfilm fra 1908, regissert av Arturo Ambrosio og Luigi Maggi.

Handling
--------

I Pompeii i år 79 etter Kristus er Glaucus og Jone forelsket i hverandre. Men Arbaces, den egyptiske ypperstepresten, er fast bestemt på å få denne kvinnen helt for seg selv. Glaucus kjøper den blinde slaven Nydia, som blir mishandlet av eieren hennes. Nydia forelsker seg i Glaucus, og ber Arbaces om hjelp. Han gir henne en trylledrikk, som han påstår kan få Glaucus til å bli forelsket i henne. Men i virkeligheten er dette en gift, som kommer til å ødelegge sinnet hans.

Iones bror Apaecides truer med å avsløre alle sine forseelser offentlig, så Arbaces dreper ham og anklager Glaucus for å stå bak denne forbrytelsen. Han låser også Nydia inne i en kjeller, for å hindre henne fra å snakke. Glaucus blir dømt for drapet på Apaecides, og skal kastet til løvene som straff. Men Nydia klarer å stikke av fra kjelleren, og forsøker å redde Apaecides i tide. Men samtidig får vulkanen Vesuv et gigantisk utbrudd, og det bryter snart løs full panikk blant alle innbyggerne.

Skuespillere
------------

* Luigi Maggi som Arbace
* Lydia De Roberti som Nidia
* Umberto Mozzato som Glauco
* Ernesto Vaser som Il padrone di Nidia
* Mirra Principi
* Cesare Gani Carini

Referanser
----------

1. ↑  THE LAST DAYS OF POMPEII
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gli ultimi giorni di Pompei* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gli ultimi giorni di Pompei* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Gli ultimi giorni di Pompei* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Gli ultimi giorni di Pompei* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Gli ultimi giorni di Pompei* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Straight and Narrow*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charley Chase.

Handling
--------

Billy og Babe vandrer inn i et misjonshus. Babe sniker seg inn på biblioteket, og begynner å bore opp pengeskapet deres. Han forsøker å gjemme alle verdisakene under frakken. 

Men Billy oppdager dette, og kunngjør at han ønsker å gjøre noen magiske triks for familien de har gjort innbrudd hos. Han tar et sølvfat, får det til å forsvinne, og åpner deretter Babes frakk og henter ut alt sølvet som Babe hadde tatt fra pengeskapet. Han redder dermed familien som han hadde blitt venn med, fra tyveri og hans tidligere kriminelle kollega.

Skuespillere
------------

* Billy West som en tidligere kriminell
* Oliver Hardy som hans tidligere celle-kamerat fra fengsel
* Leo White som en pengeskap-åpner
* Ethel Marie Burton
* Rosemary Theby
* Myrtle Lind

Referanser
----------

1. ↑  The Straight and Narrow

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Straight and Narrow* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Straight and Narrow* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Nikolaj Vladimirovitsj Stankevitsj** (russisk: Николай Владимирович Станкевич, født den 9. oktober (g.s.: 27. september) 1813 i Uderevka i guvernementet Voronezj, død den 7. juli (g.s. 25. juni) 1840 i Novi i Italia) var en russisk forfatter.

Stankevitsj spilte en stor rolle i universitetslivet i Moskva i 1830-årene sammen med Aleksandr Herzen. Han studerte filosofi, estetikk og litteratur. Uten å være veldig produktiv - hans skrifter, som ble utgitt i 1857 og 1890 rommes i et lite bind - fikk han stor innflytelse, ikke minst på Herzen, Vissarion Belinskij, Timofej Granovskij og Mikhail Bakunin, ved sin personlighet og ble en av lederne for den vestlig sinnede kulturstrømning *zapadnitsjestvo*.

Selv var han blitt sterkt influert av de tyske filosofer Georg Wilhelm Friedrich Hegel og Friedrich Wilhelm Joseph Schelling.

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Станкевич Николай Владимирович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Q24478817[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Edward J. Brown: *Stankevich and His Moscow Circle, 1830-1840*. Stanford U.P. 1966; ISBN 0-8047-0295-0

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** RLS **·** CiNii
 |
«Jordan» har flere betydninger.

**Jordan AS** er et norsk industriforetak. Det produserer og selger produkter innen munnhygiene, malerverktøy og rengjøring, slik som tannbørster, malerpensler og oppvaskbørster. Jordans produksjon har i 2010 funnet sted i Norge, Sverige, Skottland, Malaysia og Kina. Selskapet eies siden 2012 av Orkla ASA. Ved utgangen av 2010 hadde selskapet 540 ansatte, hvorav 167 i Norge.

Historie
--------

Wilhelm Jordan, selskapets grunnlegger
Selskapet ble etablert i 1837, da den danske kammakeren Wilhelm Jordan etablerte en liten håndverkerforretning i Christiania. Fra 1927 begynte de produksjon av tannbørster i Norge, da Hjalmar Jordan, grunnleggerens barnebarn, ledet selskapet. I 1955 lanserte bedriften slagordet som siden er blitt et slags varemerke for selskapet, - og et munnhell i det norske språk: «Jordan vet hvordan».

1960 startet Jordan eksport av tannbørster og i 1970 ble de tildelt eksportprisen for bedriftens pionerinnsats innen eksportmarkedsføring. Årets Bedrift i Norge 1986.

22. juni 2012 ble selskapet kjøpt av Orkla ASA for 1,2 milliarder norske kroner. Dette året lanserte Jordan også en ny tannkrem, annonsert med å være «fremtidens tannkrem fri for såpestoffer som kan være skadelige mot munnen».

Referanser
----------

1. 1 2  Jordan.no *Årsrapport 2010* Arkivert 25. november 2011 hos Wayback Machine. (PDF)
2. ↑  Orkla kjøper Jordan for 1,2 mrd - dn.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jordan (company) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Jordan Angelov** (Йордан Ангелов født 28. august 1953 i Jambol, død 6. mai 2013) var en bulgarsk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva. 

Angelov vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1980 i Moskva. Han var med på det bulgarske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen. Bulgaria vant semifinalen mot Polen med 3-0 men tapte finalen mot Sovjetunionen med 1-3. Angelov spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølvl Sølv i volleyball, menn Bulgarias flagg Bulgaria

Referanser
----------

1. ↑   www.sportal.bg[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jordan Angelov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Angelov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Jordan Angelov – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Glidetall** er en egenskap ved et luftfartøy og angir hvor langt det kan bevege seg framover uten motorkraft for hver meter det synker. Glidetallet er avhengig av fartøyets konstruksjon og hastighet, og er lavest ved både lave og høye flyhastigheter. Glidetall er angitt i antall meter fremover før flyet har sunket én meter nedover. Et glidetall på 60 sier med andre ord at flyet går 60 meter fremover før det har sunket én meter nedover.

Beste **glidehastighet** er den hastigheten som gir et gitt luftfartøy det beste glidetallet. Ved nødlanding vil bruk av beste glidehastighet gi det største området for valg av plass for å nødlande på. Derfor er det viktig at flygeren lærer og pugger den hastigheten når han skal lære å bruke en for ham ny flytype, også kalt å ta utsjekk på flytypen. Farten reguleres med høyderoret. Om stikka føres framover settes nesa mer ned og flyet glir nedover og får mer fart.

Formel for utregning av glidetall er slik:

{\displaystyle {L \over D}={{\Delta s} \over {\Delta h}}={v\_{framover} \over v\_{ned}}}
Hvor L er løft, D er motstand (luftmotstand) (engelsk: «drag»). Delta S er endring i horisontal strekning, delta h er endring i høyde, mens v er hastighet, engelsk «Velocity». Glidetall regnes ut fra endring i strekning over endring i høyde, de andre formlene brukes for å beregne løft/motstand-ratio.

Moderne seilfly kan ha glidetall på opp mot 60, mens moderne jetfly kan ha ha et glidetall på om lag 30. Dog er det sjelden at så høye glidetall oppnås med jetfly, på grunn av flyenes høye stall-hastighet. 

Et F-16 som fikk motorstopp ved Ørlandet flystasjon var i stand til å gli inn til landing på flyplassen ved bruk av beste glidehastighet. Tolking av terreng, vind og skyer bidro til å finne stigende luftstrømmer. Antagelig kom jagerflygerens erfaring som seilflyger til nytte.

En F-16 har et svært dårlig glidetall, dets egenskaper som glidefly har blitt sammenlignet med en murstein og flytypen kan gli omtrent 1 nautisk mil for hver tusende fots høyde (1852 m/304,8 m = glidetall 6). Flere passasjerfly har også unngått katastrofe ved å glidefly til nærmeste flyplass, blant annet Air Canada Flight 143.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Cytotoksisitet** er en egenskap hos visse substanser som innebærer at de har evnen til å være giftig for celler. Eksempler på dette er noen immunceller (feks. NK-celler som er en cytotoksisk lymfocytt) og visse gifter.

Påvirkning på cellers fysiologi
-------------------------------

Når en celle blir utsatt for cytotoksisk påvirkning kan dette gi en rekke ulike følger. Noen celler undergår nekrose, mens andre vil slutte å vokse og dele seg. Et annet resultat av cytotoksiner er umiddelbar apoptose.

Onkologisk behandling
---------------------

Kjemoterapi (for eksempel cellegift) som behandling for kreft er ofte avhengig av cytotoksiske stoffers evne til å drepe eller skade celler som deler seg, da særlig celler som deler seg fort og ukontrollerbart.

Referanser
----------

1. ↑  Baig, Major Mirza (2012). «Chapter-20 Gallbladder Cancer». *Principles and Practice of Chemotherapy* **(engelsk)**. Jaypee Brothers Medical Publishers (P) Ltd. s. 214–219. ISBN 9789380704791. Besøkt 9. april 2019.
Må ikke forveksles med Toghril.

**Toghrul khan** (også kjent under den kinesiske tittelen **Wang khan**) (khan betyr hersker), var khan over den tyrkiske stammen Kerait som holdt til i dagens Mongolia.

Toghrul khan
------------

Toghrul ble blodsbror med Jusukai khan, som var khan over stammen Kiyad. De hjalp hverandre når den andre trengte hjelp. Men Jesukai døde. Jesukais sønn, Temujin (som senere fikk tittelen khan) ba om hjelp hos Toghrul ca. 10 år etter farens død. Temujins stamme og Togrhuls keraiter ble allierte. De er også alliert med Temujins blodsbror, inntil Jamukha angriper Temujin. Toghrul hjelper Temujin. Toghruls sønn Nilka vil ikke være alliert Temujin og drar til Jamukha, og gamle Toghrul vet ikke annen råd enn til å bli med Nilka, for nå har keraitene dratt fra ham. Toghrul blir drept av folk som Jamukha forsøker å alliere seg med.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Togkapellet** ligger sentralt ved jernbanestasjonen på Åndalsnes i Rauma kommune. Det er en eldre jernbanevogn av type NSB B3 som innvendig er spesialdesignet som kirkelig kapell og møteplass.

Togkapellet på Åndalsnes er det første i Norge og visstnok det eneste i verden. Jernbanevognen er todelt med et uformelt møterom og et kirkelig kapell. Det er åpent hele året. Kapellrommet har 25 sitteplasser, totalt er det 55 sitteplasser. Togkapellet kan ha enkle seremonier, som blant annet bryllup.

Togkapellet ble vigslet 10. juni 2003, ved biskop Odd Bondevik med kong Harald og dronning Sonja som æresgjester. Togkapellet eies av en tverrkirkelig stiftelse, bestående av Den norske kirke, Frelsesarmeen og Pinsemenigheten Kilden.

I 2007 hadde 20 000 mennesker fra 46 nasjoner skrevet i gjesteboken. Besøkstallet har holdt seg stabilt og for 2011 lå det på rundt 25 000.

Prosjektet
----------

Idéen kom under et møte i Møre bispedømme i Molde i 2000. Sigurd Bredal fikk idéen da det var snakk om brygge- og gatekapell på steder nær der folk ferdes. Åndalsnes er stasjonsby og endestasjon for Raumabanen og det var derfor ikke unaturlig med kapell i en jernbanevogn. Prosjektet hadde tittelen *Kirka på sporet* og var en satsing fra den norske kirke for å få «alteret ut til folket». Togkapellet er ett av omtrent 30 kapell plassert i gater og på brygger i Norge. Filosofien bak prosjektet var at *livet er en reise*.

I samarbeid med NSB ble en utrangert, men totalrenovert jernbanevognen valgt. Den hadde tidligere gått på Bergensbanen og har litra NSB CB2 21226.

Møterommet
----------

Møterommet har småbord og løse stoler, som utgjør sittegrupper. Det er tenkt som en sosial avdeling hvor mennesker uformelt kan møtes og snakke med hverandre, over en kopp kaffe.

Kapellet
--------

I kapell er det et alter, en stor lysestake og stolrekker. Stolene er gode å sitte i, originale togstoler, slik som er vanlige i tog. I taket er det flere bibelsitater.

Alteret er tegnet av Sigurd Bredal og laget av togsviller og jernbaneskinner. Det er plassert ved den ene veggen. Vinduet bak alteret har et glassmaleri laget av Ine Harrang. Det har et enkelt symbolspråk der hovedelementene er sirkelen (evigheten) og Jesu forsoningsblod.

Lysestaken er laget av et toghjul, og fungerer som et stort lysbord. Selve toghjulet veier flere hundre kilo. I senter er det et stort lys, og rundt dette er det plass til mange mindre lys. I sommersesongen er lysbordet ofte fullt av små lys.

I adventstiden er kapellet besøkt av skoleklasser. En gang hver måned er det katolsk gudstjeneste.

Referanser
----------

1. ↑  Nergaard. 2008.
2. ↑  Smisethjell. 2011.

Litteratur
----------

* Nergaard, Richard. 2008. *Kapell på skinner.* Romsdals Budstikke, 19.mars 2008. side 16-17.
* Smisethjell, Lars. 2011. *Besøkende fra over 30 land*. Åndalsnes Avis, 11. oktober 2011. side 4-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Åndalsnes togkapell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Heinemann** er et britisk forlagshus som ble etablert av William Heinemann i Covent Garden, London i 1890. Da William Heinemann døde i 1920, ble aksjemajoriteten kjøpt av det amerikanske forlaget Doubleday.. Heinemann var forelegger for blant andre Chinua Achebe, W. Somerset Maugham, J. B. Priestley og H. G. Wells.<.

Heinemann er i dag eid av mediekonsernet Pearson. I Storbritannia, Sør-Afrika, Australia og New Zealand er forlaget særlig kjent for utgivelser i undervisningssektoren. Forlaget har også utgitt nye forfattere fra utviklingsland, spesielt fra Afrika.

Referanser
----------

1. ↑  Kipling, Rudyard (1990). *The Letters of Rudyard Kipling: 1920-30*. University of Iowa Press. s. 43–. ISBN 9780877458982. Besøkt 1. januar 2013.
2. ↑  *The Encyclopedia of Twentieth-Century Fiction*. John Wiley & Sons. 8. desember 2010. ISBN 9781405192446.
3. ↑  «Exam boards: Edexcel went from charity to £1bn business». *Telegraph.co.uk* **(engelsk)**. 9. desember 2011. Besøkt 6. februar 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Paddan-Aram** eller *Padan-aram* var et tidlig arameisk kongedømme i Mesopotamia. Paddan-Aram på arameisk betyr «Arams marker». Navnet tilsvarer kanskje det hebraiske *sedeh Aram*, «Arams marker». Byen Harran, hvor Abraham og hans far Tarah bosatte seg etter å ha forlatt Ur i Kaldea  mens den lå langs vegen til Kanaan, i henhold til *Første Mosebok*, befant seg i Paddan-Aram. Dette området var en del av Aram-Naharaim («De to elvers Aram») som lå langs elven Eufrat. Abraham sendte sin fremste tjener tilbake til dette stedet for å finne en hustru til sin sønn Isak. Tjeneren fant Rebekka som tilfredsstilte de krav til kvinne som Abraham hadde.

I den hebraiske Bibelen
-----------------------

Paddan-Aram eller Padan opptrer 11 ganger i 11 vers i den hebraiske Bibelen, alle i Mosebøkene. Tilhengere av dokumenthypotesen som ofte tilskrives de fleste av disse versene til prestekilden, og de gjenværende til en senere redaktør.

Abrahams nevø Betuel, sønn av Nahor og hans hustru Milka, far til Laban og Rebekka, levde i Paddan-Aram. Isak og Rebekka sendte Jakob dit, langt unna Esau, for å søke tilflukt og for å ta seg en hustru blant Labans døtre, framfor en kanaanittisk kvinne som Esau hadde gjort. Der i Paddan-Aram arbeidet Jakob for Laban, ble far til 11 sønner og en datter, skaffet seg stor rikdom i buskap, og derfra dro Jakob til landet Kanaan og Sikem.

Referanser
----------

1. ↑   «Paddan-Aram», *Bible Encyclopedia* - ISBE (Bible History Online)
2. ↑  Rashi, Gen. 25:20; e.g. Hos. 12:13.
3. ↑  Den bibelske Ur i Kaldea er muligens, men ikke nødvendigvis identifiserbar med byen Ur i Mesopotamia
4. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 11:31[*død lenke*]
5. ↑  «Aram-Naharaim», *Jewish Encyclopedia*
6. ↑   Friedman, Richard Elliott (2003): *The Bible with Sources Revealed*, New York: Harper SanFrancisco, ss. 71, 76, 82, 109, 113
7. ↑   Friedman (2003): *The Bible with Sources Revealed*, s. 87, 89
8. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 25:20[*død lenke*]
9. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 28:1-2[*død lenke*]
10. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 35:22-26[*død lenke*]; 46:15[*død lenke*]
11. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 33:18[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* «Paddan-Aram», International Standard Bible Encyclopedia
**Hilary John Deacon** (født 10. januar 1936 i Cape Town i Sør-Afrika, død 25. mai 2010 i Stellenbosch i Sør-Afrika) var en søramerikansk arkeolog og akademiker. Han var professor i arkeologi ved Universitetet i Stellenbosch i Stellenbosch i Sør-Afrika. Han fokuserte sin forskning på det moderne menneskets fremkomst og sørafrikansk arkeologi. Han forsket prinsipielt ved Klasies River Caves, en av de mest kjente plassene med anatomiske av moderne mennesker som levde der for cirka 125 000 år siden.

Liv og virke
------------

Deacon ble født i Cape Town i Sør-Afrika, og studerte geologi og arkeologi ved Universitetet i Cape Town. Han ble uteksaminert i 1955. Han startet sin karriere som geolog og jobbet i Øst- og Vest-Afrika før han begynte å jobbe innen arkeologi som visedirektør for Albany Museum i Grahamstown fra 1963 til 1971. Etter det fikk han økonomisk støtte fra Universitetet i Stellenbosch helt til sin pensjon. I 1974 brukte han et år på å undervise i Universitetet i London. Han fikk sin Ph.D.-grad fra Universitetet i Cape Town i 1974. Han var gjesteprofessor i Universitetet i California, Berkeley i 1986 og gjesteprofessor i Universitetet i Chicago i 1978.

Deacon underviste i arkeologi ved Universitetet i Stellenbosch, og skrev over hundre publikasjoner, journaler, bøker, monografier og konferanseprotokoller.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Heimsyn***, med undertittel *Ei snøgg Umsjaaing yver Skapningen og Menneskja, tilmaatad fyre Ungdommen,* er en bok av Ivar Aasen. Boka kom ut anonymt i Kristiania (Oslo) i 1875 og gir en kortfattet innføring i naturfag, geografi og historie.

På denne tiden fantes det lite skreven litteratur på norsk landsmål. Med *Heimsyn* ville Aasen vise at landsmålet kunne brukes på alle fagområder. Han ville dyrke frem norsk fagspråk på nye felt og gi ungdommen lesning på landsmål. Under arbeidet med boken brukte Aasen anledningen til å prøve ut en rekke nye ord til landsmålet, som «ravkraft» for elektrisitet (fra gresk *elektron*, rav). 

Med sine nær hundre sider er *Heimsyn* den lengste sammenhengende teksten Ivar Aasen gav ut på landsmål.

Innholdet i *Heimsyn*
---------------------

Innlednigsvis forklarer Aasen betydingen av ordet «heimsyn» – å se seg om i den store «mannheimen» (verden):

> 
> Naar Folk fara ut og sjaa seg um paa ein Stad, som dei skula flytja til elder busetja seg paa, so segja me, at dei era ute og heimsjaa seg. Og med ei onnor Vending kann ein ogso kalla det ei Heimsyn elder Heimsjaaing, naar unge Folk vilja sjaa seg i Kring i den store Mannheimen, elder naar dei høyra og spyrja etter nokot meir en det, som dei sjaa paa Fødestaden. Det kunde vera godt aa vita myket um
> den Verdi, som me liva i, um Land og Rike, um Himmel og Jord, um Skapningen paa Jordi og um ymse Tilstand i dei framfarne Tider; ---
> 
> 
> 

Etter innledningen fortsetter boka med 9 hovedbolker: 

I. UM JORDFLATA.
II. UM LUFT OG VEDER
III. UM HIMMELKLOTARNE.
IV. UM JORDBOLKARNE.
V. UM SKAPNINGEN PAA JORDI.
a) Steinriket.
b) Voksterriket.
c) Dyreriket.
VI. UM MENNESKJA.
VII. UM FOLKESKIPNAD (ELDER LAGSKIPNAD I LAND OG RIKE).
VIII. UM TILSTAND I FYRRE TIDER.
Avslutningsvis skriver Ivar Aasen om de store framstega for menneska i hans tid:

> 
> Eit huglegare Minne er daa dei mange heppelege Uppfinningar, som era tilkomne i den sidste Mannsaldren. Fyrst og fremst er det den Kunsten aa nøyta Eimkrafti til Flutning og Førsla; dermed kom Folk fyrst til aa byggja Eimskip til Langferder paa Sjoen,
> og sidan til aa leggja Jarnvegar og gjera Eimvogner til Førsla paa Landet. Dernæst kom det upp aa nøyta Ravkrafti (S. 230) til Teiknestreng (Telegraf) og dermed senda Snarbod fraa Stad til Stad, som er til stor Vinning fyre deim, som turva Tidender langveges ifraa. Og dertil kjem daa ei heil Mengd av Drivverk og Maskinor, som era uppfundne til aa letta Tungorka og dermed spara Tid og Handemagt. Desse nye Uppkomorna hava daa og gjort myki Umbrøyting i ymis Verknad og Vinneskap; og fyrst og fremst er det aa merka, at Samkvæmet imillom dei serskilde Folkeslag heve dermed lettnat og fenget ein Framvokster, som heve gjenget yver alle Voner.
> 
> 
>

Kilder
------

* Språkrådet – Språknytt 1/1996
* Aasentunet

Bakgrunnsstoff
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Heimsyn – originaltekst fra Wikikilden |
High Voltage Tattoo i West Hollywood, California. ***LA Ink*** er en amerikansk dokusåpe som gikk på TLC fra 2007 til 2011. Serien fulgte livet på «High Voltage Tattoo», et tatoveringsstudio i Los Angeles, California. Hver episode handlet om forskjellige kunder som forklarte om og hvorfor de valgte å få tatoveringene sine. Seriene fulgte også livet til tatoveringsartistene i studio.

Butikken var eid av tatoveringsartist Kat Von D, som tidligere var å se på *Miami Ink*, før hun sluttet og dro tilbake til Los Angeles, der hun åpnet "High Voltage Tattoo". Tatoveringsartistene på studioet var Corey Miller, Hannah Aitchison, Kim Saigh og Kats bestevenn, Pixie Acia, som styrte butikken frem til slutten av andre sesong, før hun ble sagt opp. 

Serien var en spin-off av *Miami Ink.*

I Norge ble serien sendt på Discovery Channel.

Gjester
-------

Følgende kjendiser i USA har dukket opp i programmet:

* Eric Balfour, skuespiller (*Seks fot under, 24*) – episode 1
* Steve-O (*Jackass*) – episode 2 og 5
* Ronald (9F) Jauculan, "reggae-artist"
* Eve, rapper – episode 3
* Jesse Metcalfe, skuespiller (*Frustrerte fruer, John Tucker Must Die*) – episode 4
* Mike Vallely, profesjonell skateboarder – episode 4
* Emerson Drive, kanadisk countryband – episode 5
* Scott Ian, gitarist i *Anthrax* – episode 7
* Frank Iero, rytmegitarist i *My Chemical Romance* – episode 7
* Jesse Hughes, sanger og gitarist i *Eagles of Death Metal* – episode 9
* Matt Sorum, trommeslager i bandet Velvet Revolver
* The Game

Referanser
----------

1. ↑  «LA Ink - About the Show». TLC.Discovery.com. Arkivert fra originalen 1. juli 2007. Besøkt 4. juli 2007.
2. ↑  «So Long Miami Ink, Hello LA Ink». tvguide.com. Arkivert fra originalen 21. juni 2007. Besøkt 4. juli 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *LA Ink* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *LA Ink* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *LA Ink* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Padise** er en tidligere landkommune helt vest i Harju fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 740 innbyggere og et areal på om lag 367 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Padise med 418 innbyggere. En mindre landsby er Harju-Risti. Kommunen har kystlandskap med bølgende åser fra istiden.

Historie
--------

I eldre tider gikk Paldiskibukten helt inn til Padise, og det var en handelspost med veianlegg her i forhistorisk tid. En kilometer sør for klosteret ligger en bygdeborg som vitner om stedets betydning.

I Padise kommune ligger Padise kloster fra 1305 eller 1310, som er et tidligere munkekloster. Det ble grunnlagt av cistercienserne, som hadde eid land i området siden 1220. De valgte trolig stedet på grunn av de gode mulighetene for fiske her i Padise-elva og Paldiskibukten i nord.

I 1558 gjorde den lokale stormesteren for Den tyske orden klosteret om til festning, og bortviste munkene. Under den Livlandske krig herjet russiske styrker kommunen i fire år. Sverige videreførte klosteret som festningsbygg, og Gustav II Adolf ga det til Thomas von Ramm i 1662. Denne familien restaurerte bygningene som gods, men hele anlegget brant ned til grunnen i 1766. Dagens gods er det anlegget som ble oppbygd av von Ramm-slekten etter denne brannen. Godset med restene av klosterbygget ble malt av den internasjonalt anerkjente kunstneren Aleksander Möldroo (1902–1991) etter hans opphold i Stalins arbeidsleire, i 1963.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Estlands statistikkbyrås statistikkdatabase*; besøksdato: 3. mai 2019.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 30. mai 2017.
3. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 148.
4. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 148.
5. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 148.
6. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 148.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Padise Parish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Harju fylke |
| --- |
| Harjus fylkesvåpen | Bykommuner | Keila **·** Loksa **·** Maardu **·** Tallinn | Estlands flagg |
| Landkommuner | Anija **·** Harku **·** Jõelähtme **·** Kiili **·** Kose **·** Kuusalu **·** Lääne-Harju **·** Raasiku **·** Rae **·** Saku **·** Saue **·** Viimsi |
| Historiske kommuner | Aegviidu **·** Kehra **·** Keila **·** Kernu **·** Kõue **·** Loksa **·** Nissi **·** Padise **·** Paldiski **·** Saue (bykommune) **·** Vasalemma |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Ryensteinen** er en runestein fra gården Ryen i Tveit, Kristiansand kommune, Vest-Agder.

Steinen er første gang nevnt i et brev til Selskabet for Norges Vel fra Nicolay Wergeland i 1811, han hadde da riktignok ikke sett den med egne øyne. I 1862 melder Nicolay Nicolaysen at steinen var slått i stykker for å mure opp en skorstein på gården. I 1868 ble muren revet, fragmentene av steinen tatt ut og sendt til Universitetets Oldsaksamling. I dag er de magasinert ved Kulturhistorisk Museum. Innskriften er fragmentarisk, men det som kan leses er:

**... i n k u n a r : r a i s t i : s t a i n : þ a n a b r u þ u r s i n**
På norrønt blir det: *...en Gunnarr reisti stein þenna (at) bróđur sin*

Og på moderne norsk: « ...en Gunnar reiste denne steinen til broren sin»

Innskriften er gjort med såkalte «man-jærske runer» og dateres til siste halvdel av 900-tallet.

Litteratur
----------

* Magnus Olsen: Norges innskrifter med de yngre runer, bd. III, Aust-Agder, Vest-Agder og Rogaland. Oslo 1954 s. 68 - 73.

Eksterne lenker
---------------

* «Ryensteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Rinnelva** er ei elv i Levanger og Verdal kommuner i Trøndelag. Den øvre delen av elva, ved grenda Buran, kalles **Burelva**. Fra Buran og nedover danner elva grensa mellom Levanger og Verdal, med unntak av en strekning sør for Hallan hvor grensa går noe lenger vest. Elva skiller også gårdene som ligger nedover mot leirslettene på Rinnleiret, hvor elva munner ut i Trondheimsfjorden. Deltaområdet ligger like sør for Verdalselvas munning, og mesteparten av området er vernet som Rinnleiret naturreservat. Rinnelva har utspring fra myrene nord for Sjettholvola. Også vannet fra Burtjønna renner ned i Rinnelva.

Navnet
------

Ifølge Oluf Rygh har det gamle navnet Rind sammenheng med stedsnavnene Rinnan og Rindsem, og her passerte tjodgata eller allmannaveien gjennom Innherred. Gamle kart viser at veien delte seg nord- og østover her, før Kongeveien ble anlagt her på 1700-tallet. I dag passerer fylkesvei 133/131 Rinnelva ikke langt unna der allmannaveiens Jämtvad var.

Foss og e-verk
--------------

Mellom Rinnan øvre og Rindsem danner elva Rinnfossen, med et fall på 29 meter. Fossen ble allerede i middelalderen utnyttet til kverndrift. Her ble også en av de første oppgangssagene etablert tidlig på 1600-tallet og på tidlig 1900-tall var det frørenseri og elektrisitetsverk her. Rinnan el.verk eksisterte i drøyt 40 år. Rindsem Mølle ligger her i dag og selv om den ikke henter energien fra fossen, kan mølla på mange måter sees som en arvtaker av gammel virksomhet i nedre del av elva. En søknad om opprettelse av nytt kraftanlegg ble avslått i desember 2013.

Gårder langs elva
-----------------

En samlet oversikt finnes i *Verdalsboka*, bind V, og *Skogn Historie; Folk og heimar*, bind VII, del I.

Levanger
* Rinnan nedre
* Rinnan øvre

Verdal
* Rindsem nedre
* Rindsem øvre

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. juni 2016
2. ↑  Morten André Bergan, Hans Mack Berger, Leif Inge Paulsen (2007). *Bunndyr, vannkvalitet og fisk i bekker i Verdal og Levanger, Nord-Trøndelag 2007* (PDF). Stjørdal: Berger feltBIO. s. 27. ISBN 978-82-92939-05-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)