recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ernst Põdder** (født 10. februar 1879 i Võrumaa i Estland i Det russiske keiserdømme, død 24. juni 1932 i Tallinn i Estland) var en estisk militærkommandant under den estiske uavhengighetskrigen. 

Põdder ble uteksaminert fra Vilnius militærakademi i 1900. Under den russisk-japanske krig ble han forfremmet til graden løytnant. Under første verdenskrig nådde han graden Polkovnik (Oberst). I juli 1917 gikk han inn i de estiske nasjonale enhetene og ble kommandør av Estlands 3. og 1. regiment. I 1918 ble Põdder forfremmet til graden Generalmajor. Under den tyske okkupasjonen i 1918 var han en av grunnleggerne til Estlands forsvarsliga. Ved utbruddet av den estiske uavhengighetskrigen var Põdder sjef for intern sikkerhet. 4. april 1919 ble han kommandør av 3. divisjonen hvor hans største suksess var seieren over Baltische Landeswehr. 

Põdder kommanderte etter krigen først 3. divisjon og fra 1921 2. divisjon. Han deltok aktivt i slå ned på kuppforsøket i 1924. I 1926 ble han fast medlem i krigsrådet, samt en aktiv organisator for speidere. Ernst Põdder var det eneste æresmedlem i Vapsbevegelsen (Uavhengighetskrigens veteranforening).

  

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Chrysler PT Cruiser** er en stasjonsvogn med «retrodesign» som produseres av Chrysler, et merke i DaimlerChrysler-gruppen, som ble lansert i 2001.

Den ble utviklet som en moderne variant av Chrysler Airflow bygget på komponenter fra Dodge Neon, men det ferdige produktet er bygget på en egen plattform.

PT Cruiser har store likheter i både størrelse og form til konseptbilen Chrysler CCV fra 1997, og til konseptbilen Plymouth Pronto fra samme år. Sistnevnte ble best mottatt av publikum, og ble videreutviklet til PT Cruiser.

Modellen er en forhjulsdrevet, femseters bil. En turboladet GT-variant ble lansert for modellåret 2003, og en cabriolet ble lansert for modellåret 2005.

Offisielt står «PT» for «Personal Transportation», men initialene er også navnet på bilens plattform. Neon var bygget på Chryslers *PL*-plattform («Platform Low»), mens PT Cruiser er bygget på *PT*-plattformen («Platform Tall»). «PT» var også kodenavnet til PT Cruiser frem til lanseringen.

Den europeiske modellen ble bygget på DaimlerChryslers fabrikk i Graz, Østerrike i 2002, under produksjonskoden *PG*, mens bilen i 2001 og fra og med 2003 blir bygget i Mexico med produksjonskoden *PT*.

Selv om karosseriet har vært det samme i hele produksjonsperioden finnes det flere utgaver av PT Cruiser, som kjennetegnes ved ulike merker i bagasjelukens nederste, venstre hjørne. Disse inkluderer blant annet *Classic Edition*, *Limited Edition*, *Touring Edition*, *Dream Cruiser*, *Street Cruiser*, *Pacific Coast Highway Edition* og *GT Cruiser*. Turbomodellene kjennetegnes med et «2.4L Turbo»-merke i bagasjelukens nederste, høyre hjørne.

I 2005 ble en fireseters cabriolet-modell lansert. Dette er en todørs bil med veltebøyle for ekstra stivhet og rullebeskyttelse. Dessuten sørger veltebøylen for at luften flyter over baksetepassasjerene, og bidrar til mindre trekk i baksetet under kjøring.

I 2006 ble PT Cruiser oppdatert. Gjenkjennelige endringer utvendig er nye hovedlykter, ny grill og redesignede baklykter. Innvendig har bilen fått oppdatert dashbord, og tilkoblingsmuligheter for MP3-spiller til stereoanlegget. Den turboladede 2.4 l motoren er nå tilgjengelig med 180 hk (134 kW) eller i en «High Output»-versjon med 230 hk (172 kW).

I 2007 ble det kun solgt 2 Chrysler PT Cruiser i Norge.

Utvikling
---------

PT Cruiser var opprinnelig ment som en Plymouth-modell før Chrysler fusjonerte med Daimler-Benz. Den gang hadde Chrysler planlagt et helt nytt modellprogram for Plymouth-merket. Da fusjonen var et faktum fantes det ikke lenger noen tro på Plymouth som et eget bilmerke, og det ble nedlagt. Dermed ble PT Cruiser lansert som Chrysler.

Eksterne lenker
---------------

* Chrysler PT Cruiser offisielle nettsider
* Chrysler PT Cruiser Cabriolet offisielle nettsider
* PT Cruiser på AutoGuideWiki.com
**Manuel «Manolo» Juárez** (født 22. april 1937 i Córdoba i Argentina, død 25. juli 2020 i Buenos Aires) var en argentinsk komponist og musikkpedagog.

Liv og virke
------------

Juárez studerte musikkteori hos Jacobo Ficher, komposisjon hos Honorio Siccardi og Guillermo Graetzer og klaver hos Ruwin Erlich i Buenos Aires. Han var grunnleggende medlem av Asociación de Jóvenes Compositores de la Argentina og lenge dens president. I 1988 grunnla han sammen Gabriel Valverde, Mariano Etkin, María Cecilia Villanueva og Erik Oña komponistgruppen Línea Adicional. Han var professor ved Universidad de Buenos Aires og leder av Escuela de Música Popular de Avellaneda. Dessuten var han leder av Fondo Nacional de las Artes, grunnlegger og leder av Conservatorio de Música Popular i Avellaneda og innehadde lærestolen for klassisk komposisjon ved Universidad de La Plata.[]

Juárez ble kjent både for klassisk musikk – for symfoniske verker og kammermusikk og scene- og ballettmudsikk – og for underholdningsmusikk. Han ble hedret med Primer Premio Nacional de Música i 1995 og med Premio Fondo Nacional de las Artes a la Trayectoria Musical i 1997 og i lt 1995 og 2005 med *Premio Conex som* *Compositor de Folklore*. Hans komposisjoner kom i albumer som *Manolo Juárez*, *Trío Juárez*, *De aquí en más*, *Encuentro*, *El que nunca se va* og *Grupo de familia*.

Han døde 25. juli 2020 i Buenos Aires på grunn av alvorlig hjerte- og nyresvikt forverret av den strenge isolasjon han ble utsatt for i flere uker på grunn av å være funnet å være asymptomatisk bærer av SARS-CoV-2.[]

Referanser
----------

1. ↑   Musicalics, oppført som Manuel Juarez, Musicalics komponist-ID 485356[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   arkiveringsdato 5. august 2019, arkiv-URL web.archive.org, www.fundacionkonex.org, besøkt 5. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.pagina12.com.ar[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Todesnachricht
5. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 19. september 2020.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 19. september 2020.  (spansk)
6. ↑  Fundacion Konex - Biografi, lest 5. august 2019

Litteratur
----------

* «Juárez, Manuel». I: Miguel Ficher (utg.): *Latin American classical composers. A biographical dictionary*. The Scarecrow Press, Lanham/London 1996, ISBN 0-8108-3185-6, s. 179.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manolo Juárez på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Manolo Juárez på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Manolo Juárez på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Manolo Juárez på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Manolo Juárez på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
*Land der Berge, Land am Strome* (instrumentalversjon)
**«Land der Berge, Land am Strome»** er Østerrikes nasjonalsang. 

Den ble offisielt anerkjent 22. oktober 1946. 

Melodien ble, så vidt det fremgår, skrevet av musikeren Johann Holzer, men inngikk i komposisjonen *Freimaurerkantate* av Wolfgang Amadeus Mozart. 

Teksten er skrevet av Paula Preradović.

Tekst
-----

Land der Berge, Land am Strome,  

Land der Äcker, Land der Dome,  

Land der Hämmer zukunftsreich!  

Heimat großer Töchter und Söhne,  

Volk begnadet für das Schöne,  

Vielgerühmtes Österreich,  

Vielgerühmtes Österreich!

*Oversettelse av første vers:*

Fjellenes land, landet ved floden.  

Åkrenes land, katedralenes land.  

Hamrenes fremtidsrike land!  

Store døtres og sønners hjem,  

Et folk velsignet ved det skjønne.  

Høyst beærede Østerrike!  

Høyst beærede Østerrike!  

Heiß umfehdet, wild umstritten,  

Liegst dem Erdteil du inmitten  

Einem starken Herzen gleich.  

Hast seit frühen Ahnentagen  

Hoher Sendung Last getragen,  

Vielgeprüftes Österreich,  

Vielgeprüftes Österreich.  

Mutig in die neuen Zeiten,  

Frei und gläubig sieh uns schreiten,  

Arbeitsfroh und hoffnungsreich.  

Einig laß in Jubelchören,  

Vaterland, dir Treue schwören.  

Vielgeliebtes Österreich,  

Vielgeliebtes Österreich.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Land der Berge, Land am Strome* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND
 |
**EV Zug** er et profesjonelt ishockeylag fra Zug, Sveits. De spiller i National League A og spiller sine hjemmekamper på Bossard Arena. EV Zug vant sitt eneste mesterskap i 1997-1998 sesongen. Hovedtrener er Norske Dan Remy Tangnes og han har vært det siden 2018.

Historie
--------

Ishockeyklubben ble opprinnelig kalt Baarer SC mellom 1953 og 1967. I 1967 flyttet teamet imidlertid til den nye skøytebanen Herti i Zug og ble da kalt EV Zug.

Klubben spilte sesongen 1967/1968 i 2. liga, som er den fjerde høyeste ishockeyligaen i Sveits. Allerede i sesongen 1968/1969 nådde laget opprykk til 1. liga. Etter noen år uten store ambisjoner investerte klubben i sesongen 1973/1974 for å nå National B, som også klubben lyktes med. To år senere, sesongen 1975-1976, gikk laget opp til National League A. Klubben gikk imidlertid rett tilbake til National League B og spilte noen sesonger før klubben gikk ned til 1. League igjen. Da hadde klubben også økonomiske problemer.

Klubben kom imidlertid tilbake og nådde opprykk til National B 1982/1983, og opprykk til National A 1986/1987. Siden den gang har laget holdt seg i National League A, og også klart å vinne den sveitsiske ligaen i 1997/1998 sesongen. 27. januar forlot Andreas Martinsen Pittsburgh Penguins og signert for EV Zug..

Referanser
----------

1. ↑  Nordmann forlater NHL - klar for ny klubb Stavanger Aftenblad

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) EV Zug – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
National League 2022/23 |
| --- |
|  | 
* Ajoie
* Ambrì-Piotta
* Bern
* Biel
* Davos
* Fribourg
* Genève-Servette
* Kloten
* Lausanne
* Lugano
* Rapperswil-Jona
* SCL Tigers
* Zug
* Zürich

 | Sveits’ flagg |
**Izumi Kanai** (金井泉, *Kanai Izumi*) er en person i romanen *Battle Royale*, mangaserien og filmen med samme navn. I filmen blir hun spilt av Tamaki Mihara.

Før spillet
-----------

Izumi Kanai er en av tredjeårsstudentene ved Shiroiwa Ungdomsskole. Hun var datter av en statlig ansatt, og vokste opp i en velstående familie, men var likevel en jordnær og vennlig person. I boka var Yutaka Seto forelsket i henne, men hun visste ikke noe om det.

Under spillet
-------------

Izumi får strupen skåret over av Kazuo Kiriyama ved sørspissen av øya, sammen med flere andre elever.

I mangaen blir hun tatt som gissel av noen medlemmer av Kazuos gjeng som planlegger å voldta henne; Izumi blir skutt og drept av Kazuo. I filmversjonen er hun selv et av gjengmedlemmene (men Kiriyama er ikke gjengleder). Sammen med Mitsuru Numai, Hiroshi Kuronaga, Ryuhei Sasagawa, og Sho Tsukioka, konfronterer de Kiriyama og beskylder ham for å være spion for Takeshi Kitano. Alle blir drept av Kiriyama.

Portaler: Litteratur | Kunst
**EXO-CD24** er et eksperimentelt inhalasjonsmedikament for behandling for tunge luftveissykdomsforløp med ødeleggende cytokinstorm hos covid-19-pasienter. 

Det er utviklet av den israelske kreftspesialisten Nadir Arber sammen med Sourasky medisinsentrum i Tel Aviv. Innsatsen mot covid-19 ble innledet i september, med røttene til EXO-CD24 er eldre - forskningen på proteinet begynte to årtier tidligere. Per februar 2021 foreligger det lovende resultater, men på den annen side er forskningsbasisen ansett som tynt.

Elementet CD24 i navnet plasserer medikamentet i den strategiske sammenheng medisinen settes inn: I forhold til et membranprotein, CD24, som kan ha betydning for å roe ned et eventuelt utbrudd av autoimmun sykdom.

Referanser
----------

1. ↑  Evaluation of the Safety of CD24-Exosomes in Patients With COVID-19 Infection, Clinical Trials, 10. februar 2021. Lest 15. februar 2021.
2. ↑  [ Zweifel an Erfolgsmeldungen über israelisches Corona-Medikament, lest 2021-02-17 (J. Palmei i www.derstandard.de
**Chrysler Airflow** er en bil som ble bygget av Chrysler Corporation fra 1934 til 1937. Airflow var en av de første amerikansk-bygde biler som brukte strømlinjeformen en slank og smekrere bil som ga mindre luftmotstand. Chrysler la stor vekt på, og mye arbeide i en fundamental forandring en bildesign som denne Chrysler Airflow, men det endte med et stort kommersielt feilgrep.

Genistreken ved Airflow-prosjektet
----------------------------------

Basis for Chrysler Airflow lå i Chrysler Engineerings sjefingeniør, Carl Breers nysgjerrighet om hvordan formen hadde virkning på bevegelse i omgivelsene. I henhold til Chrysler, så ble Breer oppmerksom på dette da han så hvordan gjess fløy gjennom luften i en "V"-formasjon. En annen kilde oppgir at Beer så hvordan militærfly gjennomførte sine øvelser, mens ennå en hevdet at genistreken ved prosjektet var Breers interesse i luftskip og hvordan fasongen hjalp til bevegelse gjennom rommet.[]

Front view of a restored '34 Airflow.
Interior of a '34 Airflow.

Etterspill
----------

Toyota AA, 1936. Influenced by the Chrysler Airflow via DeSoto Airflow. Volvo PV 36 Carioca.

Det ryktes at Ferdinand Porsche importerte en tidlig utgave av Airflow coupe til Tyskland og brukte den som "inspirasjon". Beviset på denne teorien kan være likheten mellom den første Volkswagen Beetle og Volkswagen Airflow coupes.[]. Likevel, den er mer lik KDF-Wagen som ble tegnet og utformet så tidlig som i 1932, og de tsjekkiske Czech Tatra T97, noe som tilsier at disse kan ha vært inspirasjonskilde.

Referanser
----------

1. ↑   *1934 De Soto Airflow Series SE*, Toyota Automobile Museum, besøkt 22 December 2014
EZLN sitt flagg
**EZLN (Ejército Zapatista de Liberación Nacional)** (på norsk «Zapatisthæren for nasjonal frigjøring», forkortet Zapatistene) er en revolusjonær gruppe som ble dannet i 1983 i den meksikanske delstaten Chiapas. 

EZLN ble først kjent for offentligheten den 1. januar 1994 da geriljagruppen på mellom 5000 og 10 000 geriljasoldater, med støtte fra over hundre tusen sympatisører, erklærte krig mot mexicanske myndigheter. De gjennomførte syv koordinerte militære aksjoner, som bestod av å okkupere syv kommunesentre i Chiapas, samt okkupasjon av 250 000 hektar jord. De benytter betegnelsen «zapatista» fra Emiliano Zapata for å knytte seg opp mot historien til de opprinnelige zapatistene under den meksikanske revolusjonen. Zapatistene er urfolk og representerer først og fremst urbefolkningen, men fra 2006 ble de også del av en større antikapitalistisk bevegelse som kjemper for fred, demokrati og rettferdighet, og som kalles den Andre kampanjen (La otra campaña)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ejército Zapatista de Liberación Nacional – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ejército Zapatista de Liberación Nacional – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zapatistgruppens norske nettsider om zapatistene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Larvene er flekket og har en lang dråpeform.  Foto: Fritz Geller-Grimm 
Puppestadiet tilbringes på næringsplanten.  Foto: Fritz Geller-Grimm 
***Chrysomela vigintipunctata*** er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

*Chrysomela vigintipunctata* er mellom 6,5-8,5 mm lang. Kroppen er litt langsmal eller mer oval som bladbillene ofte er. Antennens niende og tiende ledd er bredere enn de er lange. Halskjoldet har en metallisk glans og er tofarget. Midten er glinsende i en mørk, nesten svart farge, på hver side er det en lys sidekant. Denne har samme grunnfarge som dekkvingene, en rødlig eller lysere gul-rød farge. Dekkvingene er tofarget, med hver ti flekker i en mørk farge. Herav kommer det latinske navnet *Chrysomela vigintipunctata* som omtaler at billen har tyveflekker. Midtlinjen (sømmen) er mørk. Dekkvingene har uregelmessig punktur, ikke ordnet i langsgående rekker. Beina er både lyse og mørke på farge, skinnbeinet (tibia) er lyst, mens lårene (femora) er mørke.

Larvene er dråpeformet og tykke, de er brunlige. Også de har mange flekker.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som er blad på trær og busker. Vanligvis på seljer (*Salix*). 

Larvene er lite kamuflert, men har en viss beskyttelse ved at de lukter vondt. 

*Chrysomela vigintipunctata* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres. Puppestadiet tilbringes på næringsplanten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chrysomela vigintipunctata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysomela vigintipunctata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Chrysomela vigintipunctata* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Chrysomela vigintipunctata* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysomela vigintipunctata* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Chrysomela vigintipunctata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chrysomela vigintipunctata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Chrysomela vigintipunctata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Chrysomela vigintipunctata* - Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening
**Izvorul Muntelui**, òg kalt *Bicazsjøen* er den største kunstige innsjøen i Romania og ble opprettet etter at en demning ble bygget over elva Bistrița. Demningen ligger et par kilometer nord for byen Bicaz. 

Demningen ble bygget mellom 1950 og 1960 og blir brukt til å produsere vannkraft ved Bicaz-Stejaru vasskraftverk. Den har en høyde på 127 meter og er 435 meter lang og 119 meter bred på det bredeste.[] Innsjøen har en lengde på 40 km og et areal på 33 km².[] Det største volumet i innsjøen er 1250 millioner m³.[]

Innsjøen er en populær turistdestinasjon i området, særlig om sommeren da turister kan ta båt fra havnen i Bicaz og en rundtur på innsjøen med utsyn til fjellet Ceahlău på vestsiden. 

I 1960- og 1970-årene var det fast ferjesamband mellom havnen i Bicaz og landsbyer langs bredden. 

Ved Potoci, et par kilometer nord for Bicaz, er det en biologisk forskingsstasjon utstyrt med undervannsbåt. Stasjonen ble besøkt av marinbiologen Jacques-Yves Cousteau i 1984.[]

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk nasjonalinstitutt i Romania, Geografi, meteorologi og miljø, 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bicaz Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Scenen foregår i *Castel Sant'Angelos* tårn
Tenoren Emilio De Marchi poserer som Cavaradossi. De Marchi gestaltet rollen under uroppføringen av *Tosca* 14. januar 1900.
**E lucevan le stelle** (italiensk for «Og stjernene lyste», også kalt «Tårnarien») er en arie i Giacomo Puccinis opera *Tosca* med tekst av Giuseppe Giacosa og Luigi Illica. Tårnarien er en av de mest kjente og populære operaarier.

*Tosca* ble uroppført 14. januar 1900 i Teatro Costanzi i Roma med Emilio De Marchi som Cavaradossi. Originaltonearten er h-moll og Cavaradossis arie synges av en tenor-stemme. 

Av kjente tenorer som har gjort minneverdige tolkninger av Tårnarien kan nevnes Enrico Caruso, Beniamino Gigli, Jussi Björling, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, Jonas Kaufmann og Andrea Bocelli.

Handling og tekst
-----------------

Før maleren Mario Cavaradossi skal henrettes bytter han bort sin siste eiendel, en ring, mot at vakten leverer et avskjedsbrev til Cavaradossis utkårede, operadivaen Floria Tosca. Cavaradossi synger arien mens han skriver brevet.

|  |  |
| --- | --- |
| **Originaltekst**
E lucevan le stelle,
ed olezzava la terra
stridea l'uscio dell'orto
ed un passo sfiorava la rena.
Entrava ella fragrante,
mi cadea fra le braccia.

O dolci baci, o languide carezze,
mentr'io fremente le belle forme disciogliea dai veli!
Svanì per sempre il sogno mio d'amore.
L'ora è fuggita, e muoio disperato!
E non ho amato mai tanto la vita! | **Omtrentlig betydning**
Og stjernene lyste,
og jorden anget
hageporten knirket,
lette skritt i sanden.
Velduftende steg hun inn,
falt i mine armer.

O søteste kyss, o ømmeste kjærtegn,
skjelvende avdekket jeg hennes vakre figur!
Min kjærlighetsdrøm er for alltid slutt.
Øyeblikket er forbi, jeg dør fortvilet!
Og aldri har jeg elsket livet slik. |

Kilder
------

* *E lucevan le stelle*, websidene til *The Aria-Database*
* *Giacomo Puccini, Tosca*, Cambridge University Press, Opera Handbooks.

Eksterne lenker
---------------

(en) Tosca – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Luciano Pavarotti synger «E lucevan le stelle», youtube.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Izzet Celasin** (født 15. desember 1958 i Istanbul) er en tyrkiskfødt forfatter, som skriver på norsk. I Tyrkia var han en venstreradikal aktivist og satt fengslet en rekke år etter militærkuppet i 1980

Celasin kom til Norge som politisk flyktning i 1988 og arbeidet per 2011 som tolk i Tolketjenesten i Oslo.

I 2007 var han én av vinnerne av Gyldendals konkurranse om beste politiske roman med sitt debutverk *Svart himmel, svart hav*. I 2010 utkom *Ingen manns land*. Han var med i *Bokprogrammet* på NRK 1 30. januar 2011.

Bibliografi
-----------

* *Svart himmel, svart hav*, roman, Gyldendal (2007)
* *Krysset en natt elven*, roman, Gyldendal (2015)

Referanser
----------

1. ↑   www.forfatterkatalogen.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Presentasjon av Izzet Celasin i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
* Izzet Celasin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Landskap i Mostviertel  Foto: Calauer 
**Mostviertel** («mostkvartalet») er en av de fire tradisjonelle regionene i den østerrikske delstaten Niederösterreich, sydvest i delstaten. Som navnet antyder, er landskapet kjent for sine mange frukttrær, spesielt pære, som det lages fruktvin og fruktsaft av. Syd i Mostviertel begynner Alpene med Ybbstal- og Türnitz-Alpene. Den største byen er St. Pölten.

Mostviertel grenser mot Wald- og Weinviertel i nord (adskilt gjennom Donau), mot Wienerwald i øst, mot Steiermark i syd og mot de oberøsterrikske regionene Traunviertel i vest og Mühlviertel i nordvest.

Distrikter
----------

Mostviertel omfatter de følgende distriktene:

* St. Pölten (*Statutarstadt*, dvs. en by med distriktsstatus)
* Waidhofen an der Ybbs (*Statutarstadt*)
* Distriktet Amstetten
* Distriktet Krems (mindre deler)
* Distriktet Lilienfeld
* Distriktet Melk (delvis)
* Distriktet Scheibbs
* Distriktet St. Pölten-Land (overveiende)
* Distriktet Tulln (delvis)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt reiseportal om Mostviertel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Idrettsforeningen Frøy** (stiftet 1. oktober 1928) er en norsk sykkelklubb fra Oslo. Klubben har om lag 800 medlemmer og har gjennom årene fått fram syklister som brødrene Gunnar og Wilhelm Trygg og Per Thorkildsen. Frøy arrangerer og har arrangert flere ritt, blant annet Terrengsykkelrittet og Østkantrittet.

Frøy har alltid hatt hovedvekt på sykkel, men i noen år etter krigen hadde den også avdelinger for bandy, fotball, håndball og ski. Opprinnelig holdt klubben til på Kampen, men i overgangen fra 1960- til 1970-tallet ble hele foreningen flyttet til Høyenhall og Manglerud. Dette førte til oppblomstring av rekrutteringen.

IF Frøy har de siste årene satset tungt på landeveissykling, og det har gitt flere resultater. Magnus Børresen vant norgesmesterskapet i U23-klassen i 2010. Høsten 2011 ble det opprettet et kontinentallag, Frøy-Trek. Laget har byttet navn flere ganger, og het en stund Team Frøy-Bianchi. Høsten 2014 heter laget Team Frøy Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Brustad, 1952, side 606–607 *Idrettsforeningen "Frøy"*
2. ↑  «Frøy Oslo bytter ut halve laget». Procycling.no. 6. november 2014. Besøkt 5. desember 2014.

Litteratur
----------

* Brustad, Arne, red. (1952). *Aktive fotballspillere. B. 1*. Oslo: Idrettsforlaget. s. 752 sider.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* IF Frøys historie, utgitt ved 75-årsjubileet i 2003 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Utsyn fra Glockenturm, Maifeld i forgrunnen (2012)
Plasseringen av Maifeld i Olympiaparken i Berlin
**Maifeld** (norsk: *Maisletta*) er en 90 000m² stor gresslette og arena i Olympiaparken i Berlin, beliggende i Westend, Charlottenburg-Wilmersdorf. Maifeld var opprinnelig tenkt som oppmarsjområde for kunngjøring av store begivenheter. I dag brukes sletten blant annet til polokamper, verdensmesterskapet i fyrverkeri og utstillinger.

Maifeld avgrenses i vest av Klokketårnet. Øverst i Klokketårnet finnes en utsiktsplattform og ved foten av tårnet tribuner med 4 500 sitteplasser i tillegg til et stort antall ståplasser. Under tribunene finnes Langemarckhallen, et nasjonalmonument over de falne tyske ungdommer i den første verdenskrigen.

Mellom stadion og Maifeld finnes fire tårn oppkalt etter de tyske folkegruppene friserne, sakserne, schwaberne og frankerne. Friesertårnet og Sachsertårnet finnes i nord og Schwabertårnet og Frankertårnet i sør. På motsatt side av stadion, foran hovedinngangen finnes Bayer- eller Bajovartårnet og Prøyssertårnet, med de olympiske ringer hengende imellom seg.

Bakgrunn
--------

Anlegget ble oppført foran olympiaden i 1936 og dermed i Tysklands nasjonalsosialistiske periode. Oppkallingen av tårnene til seks av de historiske tyske folkegruppene var tjenlig for makthavernes ønske om å dyrke nasjonalistiske holdninger. Tårnene ble oppført med byggematerialer fra ulike deler av Tyskland. Klokketårnet ble for eksempel kledt med kalksten fra Schwaben, brystningen med travertin fra Thüringen og trappeanlegget med granitt fra Bayern og Schlesien.

Langemarckhalle ble i 1936 opprettet til minne om en trefning mellom tyske og franske styrker 10. november 1924. Trefningen foregikk i nærheten av Langemarck under det første slaget ved Ypres under den første verdenskrigen. Det tyske angrepet ble utført av 2 000 unge og dårlig utdannete tyske soldater. Soldatene angrep en mindre høyde, men ble et lett bytte for franske maskingeværer og samtlige ble meiet ned. Dagen etter hevdet hærledelsen at de falne rekruttene hadde sunget Deutschlandlied under angrepet og skapte dermed en myte om et selvutslettende offer for nasjonen og fedrelandet.

Langemarckhalle er i dag omgjort til et nasjonalt minnesmerke over samtlige unge, tyske falne under den første verdenskrigen.

Referanser
----------

1. ↑  Internettsiden pyronale.de besøkt 1. desember 2013
2. ↑  Oversikt over anlegget på berlin.de besøkt 2. desember 2013
3. ↑  Berlins offisielle internettside: *Das Gelände in der Übersicht* besøkt 7. desember 2013
4. ↑  Kulturminnesmerkene i Olympiaparken på berlin.de besøkt 2. desember 2013
5. 1 2 3  Werner Pres: *Der Olympiapark München 1972 und das Reichssportfeld Berlin 1936 unter Einschluss des Olympischen Dorfes bei Döberitz unter sporthistorischer Betrachtung* (side 75). besøkt 7. desember 2013
6. 1 2 3  LEMO internettsiden til Deutsches Historisches Museum, besøkt 7. desember 2013.
7. ↑  Olympiaparkens historie på berlin.de besøkt 7. desember 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maifeld (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Robert F. Kelley** (født 13. februar 1894 i Somerville i Massachusetts, død i 1976) var en amerikansk statstjenestemann som var kjent for å være en standhaftig antikommunist ved Utenriksdepartementet og som påvirket en generasjon av amerikanske russlandeksperter som blant andre George F. Kennan. Kelley mottok sin bachelorgrad ved Harvard i 1915, og fikk sin mastergrad ved samme sted i 1917. Etter dette fortsatte han med studier ved Universitetet i Paris (Sorbonne).

Kelley tjenestegjorde i United States Army både under første verdenskrig og noen år etter krigens slutt. I 1922 ble han ansatt i Utenriksdepartementet, og i 1926 ble han utnevnt til leder av den nyopprettede avdelingen for østeuropeiske anliggender. Kelley forlot departementet i 1945 og ble ansatt i en privat organisasjon som til slutt ble sponsor for den antikommunistiske kringkastingstjenesten Radio Liberty.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6cv7674, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Robert F. Kelley». Radio Liberty. Arkivert fra originalen 14. juli 2007. Besøkt 5. mai 2008.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Første verdenskrig
**KEFF**, en forkortelse for Kliniske Ernæringsfysiologers Forening tilsluttet Forskerforbundet, er en faglig og fagpolitisk forening for kliniske ernæringsfysiologer og studenter i klinisk ernæring i Norge.

Kliniske ernæringsfysiologer er autorisert helsepersonell, og arbeider med å forebygge, utrede, diagnostisere og behandle ernæringsrelaterte sykdommer. KEFF arbeider for at fagområdet klinisk ernæring integreres i norsk helsearbeid, og for å sikre befolkningen nødvendig, likeverdig og god klinisk ernæringsfaglig tjeneste og behandling. Foreningen jobber for at utdanningen av kliniske ernæringsfysiologer samsvarer med samfunnets og pasientenes behov for trygge, sikre og effektfulle ernæringstjenester av høy kvalitet. Foreningen ble opprettet i 1985.

Se også
-------

* Kostholdsendring AS

Referanser
----------

1. ↑  «Kliniske ernæringsfysiologers forening tilsluttet Forskerforbundet». *KEFF*. Besøkt 21. desember 2022.
2. ↑  «Forsiden - Forskerforbundet». *www.forskerforbundet.no*. Besøkt 21. desember 2022.
3. ↑  «Kliniske Ernæringsfysiologers Forening Tilsluttet Forskerfobundet». *www.proff.no*. Besøkt 21. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) KEFF på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) KEFF på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) KEFF på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**KDZ1** er den første kinesiskbygd elektriske motorvogn som var bygd med vekselstrøm. Toget på fire vogner - en motorvogn og tre passasjervogner - var bygd som et forsøksprosjekt for å skaffe seg begynnende ekspertise på elektriske motortogdrift i årene mellom 1978 og 1988. 

Det ble levert til den statlige jernbanen i Kina etter å ha blitt ferdigbygd i september 1988, for testkjøring fra mars 1989. I dette året nådde eksperimenttoget sin makshastighet på 141 km/t den 7. juli.

Motortogsettet var ikke ment for allmenn trafikk og var deretter tilsidesatt. I senere tid ble KZD1-toget overført til Yunnan jernbanemuseet hvor det nå er på utstilling. Kunnskapen som hadde blitt høstet under byggingen og testingen, lagt et grunnlag for fremtidig produksjon av elektriske motortogsett.

Se også
-------

KDZ1A

Referanser
----------

1. ↑  Li Chunyang. 141km/t posten den første AC elektriske flere enheter. Av lokomotivet elektrisk overføring (Zhuzhou: Zhuzhou elektrisk lokomotiv Research Institute). September 1989
**Susanna Angéus-Kuoljok** (født 1939, død 2009) var en svensk språkforsker og en av de fremste forkjemperne for lulesamisk. Hun var fra Tjiengalluokta i nordre Jokkmokk og gjorde sine første små undersøkelser i sitt morsmål på 1970-tallet i Jokkmokk. Alt etter noen få år produserte hun selv lærebøker og tekster for andres studier og ble lærer på samiske språkkurs på akadeisk nivå. 

Utviklingen førte henne videre til viktige samiske oppgaver. Fra 1983 var hun studierektor og forskningsassistent ved den finsk-ugriske avdelingen på Uppsala universitet. I noen år var hun arkivar for de samiske samlimgene i dialekt-, stedsnavns- og folkeminnearkivet i Umeå.
Etter hvert modnet tanken om å utforske de mer kompliserte deler av samisk grammatikk. Det resulterte i hennes doktorgradsavhandling *Nominalavledningar på ahka i lulesamiskan*, som hun forsvarte for en filosofisk doktorgrad i 1997.

Siden ble hun med i komiteen for en nyoversettelse av Det nye testamente til lulesamisk. Det kom i 2003 og ble gjennomført av samer fra Jokkmokk og fra Tysfjord. I tekstmasse er det det største språkprosjekt på lulesamisk. Det ble fulgt opp av en lulesamisk salmebok i 2005. Den inneholder også alle kirkeårets tekster. Koralboken kom i 2006.

Da hun i 1995 ble medlem i komiteen for en statlig utredning om Sveriges tilslutning til Den europeiske pakt om regionale språk eller mindretallsspråk, arbeidet hun for at denne også måtte omfatte språkene sør for Arjeplog. Dette førte til at språk som sørsamisk og umesamisk også kunne få offisiell støtte. 

I 2008 fikk hun Samerådets ærespris.

Bibliografi
-----------

* *Sámij lunna : låhkåmbiehke K.B. Wiklunda girjes - Lärobok i lapska språket av K.B. Wiklund. Ny utgave. 1978 og 1981*
* *Bágo rájdon : skrivövningar i lulesamiska 1984 og 1988*
* *Nominalavledningar på ahka i lulesamiskan* 1997
* *Giellaj hilá* sammen med Karin Tuolja og Annelie Korak. Lulesamisk grammatikk. 1999, nytt opplag 2013
* *Ådå Testamennta* sammen med Olavi Korhonen og Lester Wikström. Det nye testamente. 2000
* *Lulesamiska : ett hotat minoritetsspråk i Skandinavien* 2003

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sameradion, «Lulesamisk språkivrare död», utgitt 29. oktober 2009[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Yle Sápmi, Susanna Guttorm, «NRK: Ole Henrik Maggai Sámiráđi gudnebálkkašupmi», verkets språk nordsamisk, utgitt 10. februar 2017, besøkt 14. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Samekonferansen

Kilder
------

* *Minnesord: Susanna Angéus Kuoljok*. Artikkel i Norrbottens Kuriren av Olavi Korhonen
* Lulesamisk språkivrare död. Artikkel hos sverigesradio.se
* Samerådets kulturpris till lulesamisk språkarbetare. Artikkel hos sverigesradio.se

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Robert Clarke Esdaile** (født 24. oktober 1918 i Toronto i Canada, død 24. november 1987 i Bærum) var en norsk-canadisk arkitekt, skulptør og maler.

Han studerte 1936–1941 ved McGill-universitetet i Montréal og deretter ved Cambridge-universitetet, siden foreleste han ved McGill-universitetet og var arkitekt i Bærum 1948–1954. Fra 1955 hadde han sitt eget arkitektkontor i Oslo. 1965–1971 var han foreleser ved Arkitekthøgskolen og fra 1971 professor ved Norges tekniske høgskole (NTH).

Han har blant annet utført dekorasjoner på skolene Haugestua og på Høvik barneskole i Bærum, Sofienborg i Oslo og i Hovedbygningen på NTNU (tidligere NTH) Gløshaugen.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Robert Clarke Esdaile, Norsk kunstnerleksikon ID Robert\_Clarke\_Esdaile, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Robert Clarke Esdaile, Norsk biografisk leksikon ID Robert\_Esdaile, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

Robert Clarke Esdailes privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
En **kicking specialist** eller **kick specialist** og noen ganger referert til som "**kicker**", især når det er snakk om en placekicker, er en spiller på special teams i gridiron fotball som tar seg av punts, avspark, field goals og/eller point after touchdowns. Special teams' motpart for en kicking specialist er en return specialist.

Kicking specialists var sjeldne frem til 1940-tallet, gjennom størsteparten av amerikansk fotballs historie brukte lag spillere som spilte i andre posisjoner for spark og punts. Den første kicking specialisten i National Football League var sannsynligvis Mose Kelch, en tidligere sandlot football kicker som var på den første spillerstallen for det som skulle bli Pittsburgh Steelers i 1933 og 1934. Selv etter at one-platoon systemet ble erstattet på 1940-tallet var kicking specialists relativt sjeldne, og forble det frem til 1960-tallet. Dallas Cowboys' Danny White var den siste kickeren som ikke var spesialisert i NFL, da han var en quarterback som også tok seg av punts frem til 1985.

Se også
-------

* Punter
* Placekicker
* Kickoff specialist

| Posisjoner i amerikansk og canadisk fotball |
| --- |
| Angrep (spesialisering)
  |  | Forsvar
  |  | Special teams |
| Linemen | Guard, Tackle, Center | Linemen | Nose tackle, Tackle, End, Edge rusher | Kickere | Placekicker, Punter, Kickoff specialist |
| Quarterback (Dual-threat, Game manager, System)
  | Linebacker | Snapping
  | Long snapper, Holder |
| Running backs | Halfback/Tailback (Triple-threat, Change of pace), Fullback, H-back, Wingback | Backs | Cornerback, Safety, Nickelback, Dimeback | Returning
  | Punt returner, Kick returner, Jammer |
| Receivere
  | Wide receiver (Berettiget), Tight end, Slotback, End | Takling
  | Gunner, Upback |
| Formasjoner (Liste) — Nomenklatur — Strategi |
**Jan Wessel** (født 16. november 1903, død 12. august 1980) var en norsk radioingeniør, kjent for å ha etablert og drevet den norske produksjonsbedriften Radionette.

Han var selvlært, og utviklet sin første radio (en 2-radiorørs reiseradio med lommelyktbatteri) under navnet *Radionette*, basert på tyske komponenter (Ultra) satt sammen på hans hybel i Bygdøy allé i Oslo (1926). Wessel etablerte firmaet *Jan Wessel Radiofabrikk*, samtidig med lansering av Europas første lysnettdrevede radio, den tre-radiorørs godtselgende *Radionette R3* (1927). Etter den andre verdenskrig utviklet han Kurér. Wessel var bosatt i Bærum og drev firmaet frem til pensjonering (1970). 

Han var av Wessel (slekt), sønn av driftsingeniør Henrik Lysholm Wessel (1861–1936) og Sophie Friederike (Frieda) Eleonore Weidemann Goebel (1868–1959). Jan giftet seg i 1937 med Liv Christiansen (1908–90) og 1945 med Gudrun Graverholt (1915–72).

Utmerkelser
-----------

* NTNF ærespris (1968)

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jan\_Wessel[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Først i Europa med radio for lysnett fra nnrm.net
3. ↑  Jan Wessel i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** KulturNav
 |
Plan og fasade av Vesterport. Fra *Den Danske Vitruvius* av Laurids de Thurah.
**Vesterport** var en av Københavns fire byporter. At København var en festning, innebar at alle inn- og utgang foregikk gjennom disse portene. De andre var Nørreport, Østerport og Amagerport.

Vesterport ble oppført i 1583 og senere gjenoppbygget i stein av Frederik 3. i 1668. Portrommet i den nye porten var ca. 3,75 meter bredt og vel 4,5 meter høyt. Som en arkitektonisk finurlighet ble det brukt kanonløp til de søylene som bar hovedgesimsen. I 1722 ble den restaurert, hvorpå Frederik 4.s kronede initialer og årstallet 1722 ble hogd inn i toppen av portfasaden, og lengre ned stod Frederik 3.s monogram og årstallet for den opprinnelige oppførelsen.

Vesterport var fra gammelt av ansett som byens hovedinngang. Hit kom de reisende, også utenlandske. De nærmet seg Vesterport gjennom en flott oppkjørselsallé med dobbelte rader av trær på begge sider. Tilsvarende ble anlagt foran Nørre- og Østerport, og på Dag Hammarskjölds Allé står fremdeles.

Vesterport ble også brukt til innførsel av varer til torgdagene onsdag og lørdag, på vogner og sleder fra Sjælland. En kilometerlang kø dannet seg, siden ingen slapp inn i byen uten avregning av «aksisen», avgift på forbruksvarer som smør, melk, kjøtt, mel og halm. For å hindre smugling ble hver vogn undersøkt. Endelig skulle det skrives ut kvittering, og avgift betales for å passere broen, «bropenger» som godtgjørelse for slitasjen på broplankene. Vesterport vendte også ut mot landeveien til Korsør, hvor reisende fra Fyn og Jylland oftest ankom fra. Kl 12 midnatt smalt Vesterport i lås. Kom noen til byen etter midnatt, måtte de ta seg til Nørreport som ble åpnet om natten mot erleggelsen av to skilling.

Like innenfor porten, på venstre hånd, befant Vesterports-vakten seg. Her skulle reisende med postvognen henvende seg ved ankomst til byen for å oppgi navnet sitt. På høyre hånd lå Halmtorvet, hvor bøndene solgte halm og høy i tillegg til hester, der Rådhuspladsen ligger i dag.

I middelalderen stod Københavns store galge utenfor Vesterport, omtrent der Victoriagade ligger nå; men i 1622 var området såpass bebygget at galgen ble flyttet bak våre dagers «Folkets Hus» på Enghavevej.

Porten ble revet ned i 1857 da København opphørte å være en befestet by.

Referanser
----------

1. ↑  Allan Tønnesen: «Ernst Peymann - Weilbachs Kunstnerleksikon». kulturarv.dk. Besøk 14. november 2022
2. ↑  Jan Møller: *Borger i voldenes København* (s. 9-10), Sesam forlag, ISBN 87-7324-413-9
3. ↑  *Københavns militære rettersted*

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av Vesterport

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Bilde fra Kibæk.
**Kibæk** er en by i Vestjylland, i Herning kommune, Region Midtjylland, med 2 707 innbyggere i januar 2019. Rødding ligger ca 15 km sydveast for Herning, og var fram til 1. januar 2007 administrasjonssentrum i Aaskov kommune.

Geografi og klima
-----------------

Byen ligger ca 40 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 7,6°C, med gjennomsnitt i juli og august på 15,5°C som de varmestee månedene og 0,2°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør 824 mm.

Historie
--------

Kibæk er en stasjonsby på Herning-Skjern-banen, og vokste opp fra 1881 av. Mot nordvest har det vokst fram eneboligområder. Før Kommunalreformen i 2007 var byen administrasjonssentrum i tidligere Aaskov kommune, og var sammen med Sønder Felding hovedbyene i denne kommunen.

Rødding i dag
-------------

Kibæk har to skoler; Kibæk Skole (folkeskole) og Herning Musikskole. Byen er omgitt av en frodig fauna med lyng, skog og elver. Elvene her fører til Skjern Å og er gytepladser for havørret og *skjernålaksen*. Ca 5 km øst for Kibæk ligger et 195 ha stort område rundt Hjøllund Bæk som er fredet. Øst for hovedveien (Primærrute 12) ligger et industrisområde med tre- og møbelindustri.

Kjente personer fra Rødding
---------------------------

* Kristian Bach Bak - fotballspiller
* Niklas Eg - syklist

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Kibæk*, besøkt 12. juni 2019.
2. 1 2 3  Den Store Danske - *Kibæk*, besøkt 12. juni 2019.
3. ↑  Geonames - *Kibæk*, besøkt 12. juni 2019.
4. ↑  Climate-data.org - *Kibæk*, besøkt 12. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Herning kommune
* (en) Kibæk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Walcker Orgelbau** eller **E. F. Walcker & Cie** var en tysk orgelbyggerbedrift som ble grunnlagt av *Johann Eberhard Walcker* (1756–1843) i Bad Cannstatt, en forstad til Stuttgart, i 1780. 

Sønnen **Eberhard Friedrich Walcker**, født 3. juli 1794 i Cannstatt, død 2. oktober 1872 i Ludwigsburg, lærte faget av sin far. I 1820 flyttet han bevegelsen til Ludwigsburg og den fikk verdensberømmelse gjennom viktige oppfinnelser, særlig for kjegleboksen i 1842. Walcker ble også berømt etter å ha bygget et orgel i Paulskirche i Frankfurt i 1833 som hadde 74 stemmer. Andre betydelige orgelkonstruksjoner fulgte snart, og Walcker ble en forløper for det symfoniske orgelet i Tyskland.

Walckers fem sønner deltok i virksomheten, men fra 1916 var *Oscar Walcker* (1869-1948) eneeier. Fabrikken leverte orgler til blant annet Ulmer Münster i Ulm (med 171 stemmer), katedralen i Riga (124 stemmer), Stefansdomen i Wien (90 stemmer), St. Michaelis-kirken i Hamburg (154 deler, fem manualer og pedal) samt det som da var Skandinavias største orgel, Sankt Petri kirke i Malmö (1914 med 73 stemmer) og til Nykirken i Kristinestad, Finland. Det største Walcker-orgelet hadde over 200 stemmer og over ti tusen piper. Det ble bygget i 1930-årene for et kongress-sted i Nürnberg, men ble ødelagt av bombing under andre verdenskrig.

Fra 1948 ble selskapet ledet av *Werner Walcker-Mayer*. Han tok initiativet i 1965 til å etablere *Walcker-Stiftung für organwissenschaftliche Forschung*. Virksomheten ble drevet fra Ludwigsburg til i 1974. En filial åpnet i 1957 i Wien, men den ble i 1961 flyttet til Guntramsdorf. Hovedverkstedet ble først flyttet til Murrhardt og deretter til Kleinblittersdorf i Saarland.

Walcker Orgelbau gikk konkurs i 1999, men den lange orgelbyggertradisjonen blir fortsatt ivaretatt, i det de to selvstandige orgelbyggeriene Orgelbau Michael Walcker-Mayer i Guntramsdorf og Orgelbau Gerhard Walcker-Mayer i Bliesransbach ble grunnlagt i 2000. Begge fortsetter orgelbygging i beste Walcker-tradisjonen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eberhard Friedrich Walcker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Waldemar Björksten** (født 12. august 1873 i Viborg, død 31. mai 1933 i Viborg) var en finsk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Björksten vant en olympisk sølvmedalje under OL 1912 i Stockholm med den finske båten «Nina» som kom på andreplass, bak den svenske båten «Kitty» i 10-metersklassen. Mannskapet besto av Waldemar Björksten, Bror Brenner, Emil Lindh, Harry Wahl, Jacob Björnström, Allan Franck og Adolf Pekkalainen.

Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. Den svenske båten «Kitty» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Nina» og den russiske båten «Gallia II» hadde fire poeng hver etter de to seilasene, «Nina» vant skilleracet.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 10-metersklassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waldemar Björksten – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Waldemar Björksten – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Waldemar Björksten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Waldemar Björksten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Waldemar Björksten – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |