recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Dear Heart and Gentle People»** er en amerikansk sang med melodi av Samy Fain og tekst av Bob Hilliard. De ble inspirert til å skrive sangen basert på et stykke papir (med ordene *Dear friends and gentle hearts*) funnet på Stephen Foster, da hans lik ble oppdaget i et hotellrom i New York i januar 1864. Den ble publisert i 1949.

Bing Crosbys versjon nevner Idaho, nær hans hjemdelstat Washington. Dina Shores versjon hentyder Tennessee, hennes hjemdelstat.

Populære versjoner ble spilt inn på plate av Bing Crosby, Dennis Day og Dinah Shore. Gordon MacRae spilte også inn sangen på plate. I Storbritannia ble sangen spilt inn på plate av Doreen Lundy. Senere innspillinger ble gjort av Perry Como i 1959 og 1980.

Innspillingen med Bing Crosby ble gjort 26. oktober 1949 og utgitt av Decca Records med katalognummer 24790.

Innspillingen med Dinah Shore ble gjort 9. september 1949 og utgitt av Columbia Records med katalognummer 38601.

Innspillingen med Gordon MacRae (with The Plainsmen and Archie Parker orch) ble gjort 21. oktober 1949 og utgitt av Capitol Records med katalognummer 777. Den andre siden var «Mule Train», som MacRae spilte inn 1. oktober 1949.

Innspillingen med Doreen Lundy ble gjort 22. februar 1950 og utgitt på EMIs britiske Columbia Records-etikett med katalognummer 2649.

Innspillingen med Perry Como fra 23. april 1959 ble utgitt som et spor på albumet *Como Swings*, med katalognummer LSP–2010. Innspillingen med Como fra juli 1980, fra en livefremførelse, ble utgitt på albumet *Perry Como Live on Tour*, med katalognummer AQL 1-3826, i 1981.

Sangen ble fremført av Gene Autry and the Oak Country Boys i spillefilmen *Beyond the Purple Hills* fra 1950.

En innspilling med Bob Crosby and the Bobcats var med i en trailer for videospillet *Fallout 3* fra 2008.

Norske versjoner
----------------

Egil Hagen har skrevet en norsk tekst.

| År | Sangtiittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | «Liten by» | Aage Braarud, sang, med Robert Levins orkester | Egil Hagen | 78-plate | HMV A.L. 3093 |
| 1950 | «En liten by» | Frank Weylert med trio-sang, Egil Monn-Iversens orkester | Egil Hagen | 78-plate | Musica A 8905 |

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Bing Crosby | Billboard-listen | # 2 | 16 | 25. november 1949 |
| Dinah Shore | Billboard-listen | # 7 | 16 | 18. november 1949 |
| Dennis Day | Billboard-listen | # 19 | 3 | 13. januar 1950 |
| Gordon MacRae | Billboard-listen | # 19 |  | 21. oktober 1949 |

Referanser
----------

1. ↑  Decca Records in the 24500 to 24999 series
2. ↑  Columbia Records in the 38500 to 38999 series[*død lenke*]
3. ↑  Capitol Records in the 500 to 999 series
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Se plateetiketten
6. 1 2 3 4   Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
**Ole Arve Misund** (født 1957) er en norsk fiskeribiolog og tidligere direktør ved Norsk polarinstitutt. Han er professor II i klimaeffekter i polområdene ved Geofysisk institutt ved Universitetet i Bergen.

Misund har hovedfag (cand.scient.) og doktorgrad (dr.philos.) i Fiskeribiologi fra Universitetet i Bergen. Han arbeidet gjennom en årrekke ved Havforskningsinstituttet der han blant annet var forskningsdirektør fra 2000 - 2012. Han var direktør for Universitetssenteret på Svalbard fra 2012 - 2016. I 2015 ble Misund utnevnt til direktør for Nasjonalt institutt for ernærings- og sjømatforskning (NIFES), som i 2018 ble fusjonert inn i Havforskningsinstituttet. Han var direktør for Norsk polarinstitutt 2017-2023.

Misund er styreleder for marin infrastruktur ved Gøteborgs Universitet, og med i styret for Nansensenteret i Bergen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ny direktør i Norsk Polarinstitutt». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Klima- og miljødepartementet. 5. april 2017. Besøkt 7. juni 2021.
2. ↑  Ole Arve Misund Arkivert 13. august 2021 hos Wayback Machine. UiB
3. ↑  Ole Arve Misund blir æresalumn ved Universitetet i Bergen
4. ↑  «Ole Arve Misund ny direktør ved NIFES». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Nærings- og fiskeridepartementet. 23. oktober 2015. Besøkt 7. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ole Arve Misund i BIBSYS Rediger på Wikidata

* (en) Ole Arve Misund – profil hos Google Scholar Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** Google Scholar

 |
Danzig, i dag Gdańsk, ligger i Den polske korridor.
«**Pourquoi mourir pour Dantzig?**» (norsk: hvorfor dø for Danzig?) var et fransk politisk anti-krigsslagord til støtte for appeasement-politikken, som ble til like før andre verdenskrig.

Slagordet ble først til i en artikkel kalt «Mourir pour Dantzig?» skrevet av Marcel Déat i pariseravisen *L'Œuvre* 4. mai 1939. I denne artikkelen argumenterte Déat for at Polen skulle akseptere Nazi-Tysklands ultimatum om å overgi Fristaden Danzig, for å unngå krig, og at Frankrike ikke hadde noen interesse i å forsvare Polen, og at Hitler kom til å si seg fornøyd med å overta Danzig, og at territoret heller var rettmessig tysk, og at Polen hisset opp til krig og sto i fare for å dra resten av Europa inn i den.

Slagordet representerte en minoritetsposisjon i Frankrike. En meningsmåling i 1939 viste at 76% av den franske befolkningen var villig til å gå til krig mot Tyskland over Danzig.

Referanser
----------

1. ↑  Kissinger, Henry (1994). *Diplomacy* **(engelsk)**. Simon and Schuster. s. 573. ISBN 978-0-671-51099-2.
2. ↑  Safire, William (12. oktober 2011). *In Love with Norma Loquendi* **(engelsk)**. Random House Publishing Group. s. 152. ISBN 978-0-307-79975-3.
3. 1 2  Sowell, Thomas (6. mars 2012). *Intellectuals and Society* **(engelsk)**. Basic Books. s. 306–307. ISBN 978-0-465-03110-8.
4. ↑  Bell, Daniel; Donoghue, Denis. «The Higher Criticism | Denis Donoghue» **(engelsk)**. ISSN 0028-7504. Besøkt 2. november 2023.
5. ↑  Tomczak, Andrzej; Górski, Karol (1983). *Polska--Francja: dziesięć wieków związków politycznych, kulturalnych i gospodarczych* **(polsk)**. Książka i Wiedza. s. 417. ISBN 978-83-05-11067-9.
6. ↑  Herman, John (1998). *The Paris Embassy of Sir Eric Phipps: Anglo-French Relations and the Foreign Office, 1937-1939* **(engelsk)**. Sussex Academic Press. s. 167. ISBN 978-1-902210-04-9.
**Lamborghini Terzo Millennio** (italiensk for tredje årtusen) er en futuristisk elektrisk konseptbil fra den italienske bilprodusenten Lamborghini og utviklet i samarbeid med Massachusetts Institute of Technology (MIT). Det er det første produktet av et treårig partnerskap på £100.000.000 mellom de to institusjonene. Terzo Millennio ble avduket i november 2017 på EmTech-konferansen i Cambridge, Massachusetts, USA.

Terzo Millennio bruker superkondensator i stedet for batterier, på grunn av deres raskere lagring og utladning av energi. Disse superkondensatorene er laget for samtidig å fange og frigjøre energi for å gi bilen en økt ytelse, uten å være avhengig av kjemiske reaksjoner. Hvert hjul, hvor felger lyser oransje, inneholder en elektrisk motor, slik at dreiemomentet kan styres individuelt, noe som gjør bilens stabilitet like god som en moderne Formel 1-bil.

Det selvhelbredende karosseriet drives av sensorer som oppdager sprekker og bulker i paneler og karbonfiberkomposittmaterialet er i stand til å fikse dem automatisk.

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  O'Kane, Sean (6. november 2017). «The Lamborghini Terzo Millennio concept is a lightning strike from the future». *The Verge* **(engelsk)**. Besøkt 30. desember 2021.
2. 1 2  «Electric new Lamborghini Terzo Millennio: the future of Lambo, right there». *CAR Magazine* **(engelsk)**. Besøkt 30. desember 2021.
3. ↑  «Lamborghini Terzo Millennio – a look into the future of supercars». *evo* **(engelsk)**. Besøkt 30. desember 2021.
4. 1 2  Writer, Staff (9. november 2017). «The Lamborghini Terzo Millennio is the self-healing super car of your dreams». *Thai Tech by Thaivisa.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 30. desember 2021. Besøkt 30. desember 2021.
5. 1 2  «Bloomberg - Are you a robot?». *www.bloomberg.com*. Besøkt 30. desember 2021.
6. 1 2  «Lamborghini Terzo Millennio review, specs, stats, comparison, rivals, data, details, photos and information on SupercarWorld.com». *www.supercarworld.com*. Besøkt 30. desember 2021.
**Halfdan Bleken** (født 7. juni 1958) er en norsk journalist, skribent, kritiker og musiker. Som journalist er han mest kjent som programleder og reporter i radioprogrammer om musikk, kultur og samfunn sendt på NRK P2. 

Halfdan Bleken har syv års utdannelse i klassisk musikk, hvorav fire år ved Norges musikkhøyskole og tre år i Nederland. Han er dessuten utdannet journalist fra Norsk journalisthøgskole.[] Han har forelest i musikk ved en rekke høyere læresteder i Norge og utlandet og arbeidet som blokkfløytist og barokkfløytist i flere år etter sin debut i Oslo i 1987.

Halfdan Bleken arbeidet som musikk-journalist i 18 år i NRK P2s musikkavdeling fra 1993. Som programleder og kritiker har han gjort seg bemerket som formidler av tidligmusikkbevegelsen, det vil si musikere som forsøker å gjenskape hvordan musikk fra særlig førklassisistisk tid opprinnelig har hørtes ut. Han var programleder i tidligmusikkmagasinet *Musikkantikk*, som var NRKs eneste musikkprogram viet historisk oppføringspraksis og som rapporterte bredt og ofte direktesendt fra den internasjonale tidligmusikkscenen. I åtte av årene i NRK ledet Bleken dessuten programmet *Blindebukk*, der et fagpanel diskuterte ulike innspillinger av samme klassiske musikkverk. Han var også programleder i Midt i musikken (et daglig musikknyhetsmagasin), han hadde sitt eget kulturprogram Halfdan Halve og han ledet *På sporet - nytt på CD,* der han omtalte og ga kritikk til klassiske CD-utgivelser sammen med NRK-kollegaen Ragnhild Veire.[] I *P2-kommentaren* har han dessuten kommentert andre kulturuttrykk. Halfdan Bleken har blant annet kritisert eksperter på klassisk musikk for kultursnobberi.

Han har også skrevet fast i *Morgenbladet*s klassikerspalte "Fra platehylla".

Fra 2011 gikk Halfdan Bleken ut av Musikkavdelingen i NRK og over til Samfunns- og dokumentaravdelingens *Ekko*, et daglig radiomagasin om samfunn og vitenskap. Han sluttet i NRK i 2021 og etablerte seg som freelance journalist, podcaster, foredragsholder og musiker.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. april 2014. Besøkt 15. juni 2012.
2. 1 2 3  Intervju i *Morgenbladet* 2012
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Aepophilidae** er en familie som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Det er bare kjent én art, som er et av ganske få insekter som lever hele sitt liv i saltvann.

Utseende
--------

*Aepophilus bonnairei* er en liten (2 mm), grønnlig-brun tege med forkortede vinger. Hodet er kort og bredt med nokså små, halvkuleformede fasettøyne. Pronotum er mye bredere enn langt og trapesformet. Forvingene er ganske korte, bakvinger mangler. Bakkroppen er tett kledt med fine hår. Beina er slanke, føttene tre-leddete.

Levevis
-------

*Aepophilus bonnairei* lever i fjæra. Den lever i bergsprekker og mellom alger i fjæresonen, vanligvis i familiegrupper. Denne tegen lever store deler av sitt liv under saltvann, og er dermed ett av ganske få insekter som har tilpasset seg dette miljøet. Den puster ved hjelp av et såkalt plastron, en flat luftboble som er festet til en matte av hår, som utveksler gasser med vannet omkring. Den trenger dermed ikke å komme ofte til overflaten etter luft. Den er et rovdyr som jakter på små virvelløse dyr.

Utbredelse
----------

Den finnes langs atlanterhavskysten av Nord-Afrika og Europa nord til Storbritannia og Irland.

Systematisk inndeling
---------------------

Familien er systematisk plassert i gruppen Leptopodomorpha, sammen med: Saldidae, Leptopodidae og Omaniidae

Et latinsk familienavn ender med *...idae*, og et navn på en overfamilie på *...oidea*.

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ delgruppe Plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
	+ delgruppe teger (Heteroptera)
		- gruppe Leptopodomorpha
			* familien **Aepophilidae** – bare én kjent art
				+ *Aepophilus bonnairei* Signoret, 1879

Kilder
------

* Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aepophilidae* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Aepophilidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aepophilidae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Aepophilidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Aepophilidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Aepophilidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aepophilidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aepophilidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Karen Marie Svisdal**, (pikenavn *Larsdatter Berset*, født 16. desember 1889 i Vistdal, død 23. februar 2000) ble kjent som superhundreåring da hun rundet 110 år i 1999.

Karen kommer fra en liten gård i Vistdalen, i fjellheimen i Indre Romsdal.
Faren døde tidlig, og som 12-åring måtte Karen forlate hjemmet for å brødfø seg selv.
Etter å ha giftet seg og fått en sønn ble hun tidlig enke. Hun giftet seg så på nytt. 

Hun var først gift 1915 med Teodor Hansen Hoven (f. 1887 i Sunndal), som enke ble hun gift med enkemann Paul Svisdal (f. 26. mars 1891, d. 1975 i Sunndal). Karen Marie overlevde begge sine ektemenn. Da hun giftet seg med sin andre mann, tok hun over ansvaret for en søskenflokk på sju. Hennes eldste sønn døde av alderdom før henne.

Hun har bodd på Sunndalsøra siden 1974 (?), og døde der den 23. februar 2000, 110 år og 69 dager gammel.

Hennes far var Lars Olsen Berset (Bergset), født rundt 1850. Hennes mor var Kari Aslaksdatter, født i Eresfjord og Vistdal den 6. oktober 1853.

Se også
-------

* Liste over Norges eldste personer
* Superhundreåring

Eksterne lenker
---------------

* Tida går, Karen består
* Karen kan være Norges eldste
* Bilde av gravminne

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Karl Hartvig Mathisen Dahl** (født 19. september 1886 i Fredrikstad, død 6. mars 1954 i Oslo) var en norsk reklametegner og bokillustratør. Han illustrerte dusinvis av barnebøker. Dahl er skaperen av blant annet «Maler'n til Bjercke»-figuren, Gjensidige-vekteren (fra 1932), og kinoreklame-løperen. Mange av hans reklametegninger har dukket opp som postere i nyere tid, som den piperøkende fiskeren som reklamerer for tobakk. Karl Dahl var lærer på Kunst- og håndverkskolen, og regnes av mange som norsk reklametegnings far.

Bokillustrasjoner (utvalg)
--------------------------

* 1936: Audun Hierman: *Den hvite lama*
* 1937: Eugenie Geelmuyden Winther: *A og B og C på Gullbakken – fortelling for barn*
* 1938.: Else Ury: *Annemor drar hjemmefra – en historie for piker*
* 1939: Else Ury: *Annemor på egen hånd – en historie for pi.ker*
* Bernhard Stokke: *På spor etter Willy*

Referanser
----------

1. ↑  Karl Dahl i Slekt og Data Gravminnebasen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Lioxyonychini** er en gruppe av små, runde, mer eller mindre skjellkledte snutebiller.

Utseende
--------

Små (ofte 2 – 3 mm), sterkt hvelvede, ofte nærmest kulerunde biller. Kroppen, særlig undersiden, er høyt hvelvet. Grunnfargen er mørkebrun eller svart, men denne er ofte nesten helt dekket av lyse skjell, særlig på undersiden. De mangler påfallende, oppstående hår. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er store, men flate, snuten er lang, slank og krum. Normalt peker denne nedover eller bakover, og den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle, og sitter festet på snuten i den ytre halvdelen. Brystskjoldet (pronotum) er mye smalere enn dekkvingene, fremst med en markert "krage", sidene er rundede. Det har ofte et par lave knøler på sidene og er sterkt punktert, men punkteringen er ofte mer eller mindre dekket av lyse skjell. Dekkvingene har markerte skuldre og tydelige punktrekker. Overflaten er gjerne ujevn med lave knøler eller grunne fordypninger. På sidene er dekkvingene bøyd ned slik at de dekker deler av dyrets sider. Beina er forholdsvis korte, og kan foldes tett inntil kroppen.

Levevis
-------

Småsnutebillene lever for det meste på ulike slags urter og småbusker. Larvene utvikler seg vanligvis i modnende frø i belger, frøkapsler eller lignende, eller i blomster. 
Om småsnutebillene blir forstyrret, folder de beina og snuten inntil kroppen og lar seg falle til bakken. De er da vanskelige å skille fra små frø eller sandkorn.

Utbredelse
----------

Gruppen lever i Afrika inkludert Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **småsnutebiller, Ceutorhynchinae** Gistel, 1856
						* Stammen Lioxyonychini Colonelli, 1984
							+ Slekten *Lioxyonyx* Hustache, 1933 - 15 arter
							+ Slekten *Oplitoxyonyx* Colonelli, 1984 - 4 arter
							+ Slekten *Tricholioxyonyx* Colonelli, 1984 - 5 arter

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Lioxyonychini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Norsk senter for informasjonssikring** (**NorSIS**) er en norsk forening som ble stiftet 2. februar 2010. Administrerende direktør fra 2020 er Lars-Henrik Gundersen. 

NorSIS er en del av regjeringens helhetlige satsing på informasjonssikkerhet i Norge. NorSIS jobber for at informasjonssikkerhet skal bli en naturlig del av hverdagen, gjennom å:

* Bevisstgjøre om trusler og sårbarheter
* Opplyse om konkrete tiltak gjennom nyheter, råd og veiledninger
* Påvirke til gode holdninger innen informasjonssikkerhet

Den primære målgruppen for det årlige tilsagnet over statsbudsjettet er innbyggerne. NorSIS skal sekundært bidra med råd og veiledning til små- og mellomstore virksomheter. Med innbyggere menes både enkeltindivider, som privatpersoner og ansatte i virksomheter. Informasjon som kommer fra NorSIS skal være åpen og tilgjengelig for alle, slik at flere enn NorSIS’ primære målgruppe kan dra nytte av NorSIS’ tjenester og informasjon. 

Senteret ble opprettet 1. april 2002 som et prøveprosjekt mellom SINTEF og UNINETT, lokalisert ved SINTEF IKT i Trondheim. Da prøvetiden var over fikk NorSIS permanent status 1. januar 2006 og flyttet til NTNU og Gjøvik kunnskapspark på Gjøvik. Virksomhetens drift er delfinansiert av Justis- og beredskapsdepartementet.

NorSIS drifter tjenesten nettvett.no i samarbeid med Nasjonal kommunikasjonsmyndiget og Nasjonal sikkerhetsmyndighet. NorSIS drifter også slettmeg.no, en gratis råd- og veiledningstjeneste for de som opplever krenkelser i det digitale rom.

Referanser
----------

1. ↑  beredskapsdepartementet, Justis-og (14. oktober 2021). «Digital sikkerhet». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.
2. ↑  handelsdepartementet, Nærings-og (11. juni 2001). «Senter for informasjonssikring». *024101-990050* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.
3. ↑  «8. Informasjonssikkerhet». *Stortinget* **(norsk)**. 25. november 2004. Besøkt 15. oktober 2021.
4. ↑  «nyheter | Sikkerhetssenteret på plass i Gjøvik». *Oppland Arbeiderblad* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
IKT-sikkerhet i Norge |
| --- |
| Cyberforsvaret **·** Nasjonal sikkerhetsmyndighet **·** Norsk senter for informasjonssikring **·** Senter for cyber- og informasjonssikkerhet **·** Simula UiB |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Bilde fra ankesaken i Høyesterett 9. mai 1958 i forbindelse med utgivelsen av Agnar Mykles *Sangen om den røde rubin* i 1956. Fra høyre: forfatter Agnar Mykle, forsvarer høyesterettsadvokat J .B. Hjort, forsvarer høyesterettsadvokat Knut Blom, direktør i Gyldendal Harald Grieg og styreformann i Gyldendal Francis Bull. Oslo byrett dømte 10. oktober 1957 romanen som ulovlig pornografisk og beslagla den. Dommen ble opphevet i Høyesterett.  Foto: Bjørn Fjørtoft, *Billedbladet NÅ* / Riksarkivet 
**Myklesaken** er en vanlig betegnelse på rettssakene i forbindelse med Agnar Mykles roman *Sangen om den røde rubin* som ble utgitt av Gyldendal i 1956. Boka ble politianmeldt på grunn av dristige seksualskildringer. En omfattende rettsprosess høsten 1957 førte til at boka ble konfiskert og forbudt, mens forlaget og forfatteren ble frikjent. Dommen ble imidlertid opphevet av Høyesterett våren etter.

Historikk
---------

Agnar Mykle og direktøren i Gyldendal, Harald Grieg, ble tiltalt etter straffelovens § 211 nr.1b, for utgivelse av utuktige skrifter. Det ble ført straffesak både mot dem og mot boka. Etter dom i Oslo byrett 10. oktober 1957 ble de tiltalte frikjent på grunn av rettsvillfarelse. Boka ble derimot gjort ulovlig og restopplaget inndratt. Det ble slått fast at romanen var utuktig. Boka og satsen til boka skulle etter ordre fra Riksadvokaten øyeblikkelig beslaglegges hos forlaget og i alle landets bokhandler.

En anke førte saken til Høyesterett, der dommen 9. mai 1958 ble opphevet, ikke minst etter et omfattende arbeid fra forsvarerne Johan Bernhard Hjort og Knut Blom.

Saken var en sensasjon med omfattende omtale i avisene. Selv om Mykle ble frikjent, ga all oppmerksomheten rundt saken ham en knekk han aldri kom over. Rettssaken er i ettertid blitt stående som et bilde av 1950-tallets puritanske rettsvesen og samfunn, og utgjør dermed et viktig kapittel i Norges historie.

Kilder
------

* Mykle, Agnar (1956) *Sangen om den røde rubin*, Gyldendal ISBN 82-05-27319-7
* Heger, Anders (1999) *Mykle: Et diktet liv*, Gyldendal ISBN 82-05-26492-9

Eksterne lenker
---------------

* (en) The trial of Agnar Mykle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NRK om femtitallet og Myklesaken
* Prosessen mot Mykle
* Domsavsigelse i Myklesaken i Oslo byrett 10. oktober 1957 (lydopptak)
* Domsavsigelse i Myklesaken i Høyesterett 9. mai 1958 (lydopptak i Oslo tinghus)

Portal: Litteratur
**Bilabonnement** er en tjeneste der man abonnerer på en bil i en periode, i stedet for å eie bilen selv. De som abonnerer på bil, betaler ofte en fast sum i måneden for å benytte seg av den. 

Bilabonnement er et alternativ til tradisjonelt bilhold (der brukeren selv eier bilen og er ansvarlig for alt av vedlikehold og drift), billeasing og billeie. 

Noen bilabonnementer tilbyr forsikring og vedlikehold som en del av abonnementsavgiften, andre tillater abonnenten å veksle mellom forskjellige biler i løpet av abonnementsperioden. 

I Norge er bilabonnement blir mer og mer populært, først og fremst i de største byene – Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger.

Referanser
----------

1. ↑  «Forbrukerrådet tester bilabonnement». *Forbrukerrådet*. 8. mars 2022. Besøkt 1. desember 2022. «Inntil nylig hadde du i praksis kun to valg hvis du ønsket å disponere bil hele døgnet, hele året; du kunne kjøpe eller lease. Nå er bilabonnement blitt et tredje alternativ. Bilabonnement går også under betegnelsen «månedsleie» og kan betegnes som bilverdenens svar på Netflix. | Om det lønner seg å abonnere avhenger av månedlig kjørelengde og bruksmønster.»
**Ingvald Johannes Jaklin** (født 22. februar 1896 i Lyngen, død 13. desember 1966) var en norsk redaktør og politiker for Arbeiderpartiet. Han representerte Troms på Stortinget i perioden 1920–61. Han var redaktør i avisa *Nordlys* i årene 1924-1940 og 1945-1965.

Jaklin arbeidde som fisker fra 1910 til 1918. Han begynte så som journalist og forretningsfører i *Nordlys*, før han i 1925 gikk på en førtiårig karriere som avisas redaktør.

Jaklin var medlem av Tromsø bystyre og formannskap fra 1926 til 1963, herunder ordfører fra 1946 til 1953. Jaklin var vararepresentant til Stortinget for kjøpstedene i Nordland, Troms og Finnmark i perioden 1945–49. Han blei så valgt inn som fast representant fra samme krets for 1950–53, og seinere gjenvalgt to ganger, da fra Troms fylke. Han var medlem av Lagtinget den siste perioden. Jaklin satt i finans- og tollkomiteen de to første periodene og i kommunalkomiteen den siste.

Jaklin hadde lokale verv i AUF og Arbeiderpartiet i mellomkrigstida og var formann i Nord-Troms Arbeiderparti fra 1952 til 1957. Han var medlem av partiets landsstyre fra 1945 til 1953.

Han var medlem av Forsvarskommisjonen av 1946.

I Tromsø sentrum er Ingvald Jaklins plass oppkalt etter ham. Der blei det i 1999 avduka ei byste av ham.

Bibliografi
-----------

* *Den gang : romanskisse* – 1963
* *Knekten Adamsson og hans etterkommere : notater om Jaklin-Jacklin-slekta gjennom 350 år* – 1966

Kilder
------

* Terje Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985. Biografier*, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ingvald Jaklin hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Ingvald Jaklin hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Ahmed Said Khalil al-Jaabari** (arabisk: احمد الجعبري; født i 1960 i nabolaget Shuja'iyya i Gaza, død 14. november 2012 i Gaza), etternavnet også transkribert som **Jabari**, **Ja'bari** eller **Ja'abari**) var sjef for Izz ad-Din al-Qassam-brigadene, Hamas' militære gren. Etter mange års virksomhet i militærgrenen ble han en av Hamas' mest innflydelsesrike ledere. Han var også kjent som **Abu Mohammed**.

Biografi
--------

Al-Jaabari var opprinnelig medlem av det sekulære parti Fatah, men valgte etter 13 år i israelsk fengsel i stedet å støtte Fatahs islamistiske rival, Hamas.

Al-Jaabari studerte historie på Det islamske universitet i Gaza. Han ble her aktiv i politikk og meldte seg inn i Fatah. Al-Jaabari ble i 1982 anholdt og satt i fengsel de følgende tretten år. I fengselet ble han kjent med noen av Hamas' grunnleggere, som sonet på samme sted: Abd al-Aziz Rantissi, Nizar Rayyan og Salah Shehadeh.

Da han ble løslatt meldte han seg ut av Fatah og ble i stedet aktiv i Hamas som en del av bevegelsens militære gren. 

Han menes å ha vært involvert i et bombeangrep mot en skolebuss i Kfar Darom. I 1998 ble han fengslet av Den palestinske selvstyremyndighet, men løslatt året etter. 

Al-Jaabari ble i 2002 operasjonsleder av Hamas' militære gren, hvorved han samtidig ble en av de viktigste skikkelser i Hamas' politiske lederskap. Fra denne posisjon grunnla han *Nur Association*, som har til formål å hjelpe «martyrer og fengslede».

Personlig
---------

Jabari hadde to koner og seks barn. Jabaris eldste sønn, Mohammed, døde under et israelsk flyangrep i 2004. Mohamed var gift med Salah Shehadehs datter.

Død
---

Ahmed al-Jaabari og hans sønn ble den 14. november 2012 drept i et luftangrep koordiner mellom det israelske militære og sikkerhetstjenesten Shin Bet, som en del av *Operation Pillar of Cloud*.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ahmed\_Jabari[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «The Maestro of Difficult Missions» (PDF). *The Majalla*. 1530: 40–41. 30. oktober 2009.
3. 1 2  Bartal, Shaul (18. november 2012). «Hamas and the 'Islamic Winter'». *Maariv*.
4. ↑  Obituary: Ahmad Jabari *Al-Jazeera English* - 14. november 2012
5. 1 2  «Shalit swap brings shadowy Hamas man to the fore». *Al-Arabiya*. Agence France-Presse. 25. oktober 2011.
6. ↑  Shalit swap brings shadowy Hamas man to the fore *Al-Arabiya* - 4. november 2011
7. ↑  Trifunov, David (14. november 2012). «Ahmed Jabari: Hamas leader took all efforts to remain hidden». *Global Post*. Reuters.
8. ↑  IDF kills top Hamas commander *YnetNews* - 14. november 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Risøysundet med Andøybrua. Risøyhamn til høyre.
**Risøysundet** er en del av sundet som skiller Andøya og Hinnøya i Nordland. Risøysundet binder sammen Andfjorden (som også er et sund) og Sortlandsundet. 

**Behov for mudring**

Sundet er grunt, og for at større båter skulle kunne passere gjennom det, måtte det graves ut ei renne gjennom det grunneste området. Richard With skal ha vært pådriver for mudring av den første renna. 

**To Renner**

Det er to forskjellige renner det er snakk om, den gamle som lå nærmere Andøya enn dagens - den som ble mudret i tiden 1875 -1881 og som Richard With snakket frampå om i 1874 til stortingsmann Andreas Stoltenberg i Lødingen. Den renna var 1800 meter lang, 30 meter bred og 3 meter dyp. 

  

Den "nye" renna, som ble åpnet i 1922, er nesten 5 km lang, i dag 100 meter bred og 6 meter dyp (7 meter i en av svingene).

Det er den Georg A. Ellingsen på Sortland tok initiativ til gjennom sitt "andragende" til Herredsstyret i 1897. 

Det er denne renna vi feirer 100-årsjubileum for 25. juni år, i 2022. Richard With hadde ingen praktisk befatning med den. 

Begge rennene ble gravd i Risøysundet, gjennom *"Vikkjet"*. Ordet "Vikkjet" er eldgammelt og beskriver en vannstrøm, en stri strøm. Når sjøen flør eller fell, blir det strøm.

Den første renna var ferdig i 1881, mens den nye Risøyrenna ble åpnet 25. juni 1922, og utvidet og nyåpnet i 2001. 

  

I sør går Risøysundet over i Sortlandssundet, med Gavlfjorden ut mot nordvest. I nord løper sundet ut i Andfjorden ved Kinneset.

Andøybrua krysser Risøysundet mellom Dragnes på Hinnøya og Risøyhamn på Andøya. Brua ble åpnet i 1974. Hurtigruta går gjennom sundet, med anløp i Risøyhamn mellom Sortland og Harstad.

Den nordvestlige delen av Risøysundet er vernet som naturreservat.

Referanser
----------

1. ↑  Nilssen, Idar (2022). *Gjennom Risøysundet - Historia om Risøyrenna*. ISBN 978-82-303-5496-4.

Eksterne lenker
---------------

* Vesterålen Info om Risøyhamn og Risøysundet
* Vesterålen Info om Lovika og Risøysundet
* Vesterålen Info historikk om Risøyhamn


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Helligdagsfredloven** (fullt navn: **lov om helligdager og helligdagsfred**) er en norsk lov som fastsetter helligdagsfred for å verne om det gudstjenestelige liv og den alminnelige fred på helligdager og for å gi høytiden ro og verdighet.

Loven ble vedtatt 24. februar 1995 og trådte i kraft umiddelbart.

Alle helligdager i Norge fremgår av helligdagsfredloven § 2. I § 3 bestemmer loven at det på helligdager fra klokken 00 til klokken 24 samt påske-, pinse- og julaften etter klokken 16 skal være helligdagsfred som ingen noe sted må forstyrre med utilbørlig larm. Videre går det frem av loven at det ved kirker eller gudstjenestesteder mens helligdagsfreden varer ikke er tillatt å forstyrre gudstjenesten med unødig larm eller arbeid eller annen forstyrrende virksomhet.

Brudd på helligdagsfredloven straffes med bøter.

### Lovhistorikk

* *Helligdagsforordningen* av 1623 - henviste til Guds krenkelse over menneskers adferd som han viser ved krig og dyrtid. Forordningen ble jevnlig innskjerpet, også overfor adelen: I 1624 ble det forbudt for en brud å pynte seg med gull, og en brudgom måtte være formuende for å kle seg i silke. Det ble innført store bøter for å gå med utslått hår etter å ha født et barn.
* *Forordning om Sabbatens og andre Helligdagers tilbørlige Helligholdelse* (*Helligdagsforordningen*) av 12. mars 1735.
* *Lov om helligdagsfreden* av 4. juni 1965 nr. 1.

Referanser
----------

1. ↑  Lovens formålsparagraf
2. ↑  § 7
3. ↑  § 2
4. ↑  § 3
5. ↑  § 6
6. ↑  [ *Norges kirkehistorie* (s. 35)

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Eilertsen og Granados Teaterkompani** ble Etablert i Stamsund i 2006 under kunstnerisk ledelse av Andreas Eilertsen og Cristina Granados.

Eilertsen har vært en av grunnleggerne av teatermiljøet i Stamsund og har siden 90-tallet jobbet aktivt for teatermiljøet der. Før han startet sitt eget kompani var han med å etablere Lofoten Teater og Teater NOR. Eilertsen har sin skuespillerutdannelse fra St.Petersburg. Granados er fra Sevilla i Spania og er​​ høgskoleutdannet i spansk kunst- og litteraturhistorie og fotografi. Hun har en master i Art project Design. Hun har jobbet profesjonelt med teater siden 2002. 

  

Kompaniet har sitt utgangspunkt i den ekspressive fysiske teaterkunsten og har forsket mye i spennet mellom teater og levende musikk. Eilertsen & Granados jobber sjangeroverskridende og henter mye av sin inspirasjon fra forfattere som Julio Cortazar, samtidsmusikk og installasjonskunst. Kompaniet knytter til seg ulike kunstnere og fagfolk til hver produksjon, og møtet mellom den spesifikke sammensetningen av folk blir avgjørende for den kunstneriske prosessen og resultatet. 

I 2007 dannet de jazz-prosjektet, Eilertsen kvintett, et konsept som fusjonerer tradisjonell folkemusikk fra kyst- Norge og Jazzens avant-garde aspekter. 

Eilertsen og Granados teaterkompani fikk i 2009 sitt eget hus i den gamle kinoen i Stamsund. 

  

Eilertsen og Granados Teater har opptrådt på festivaler og scener rundt omkring i verden; i Sverige, Danmark, Spania, Italia, Frankrike, Romania, Iran, Argentina og Costa Rica.

Priser
------

Eilertsen og Granados Teater fikk Nordland fylkeskommunes kulturpris i 2020.

Verk
----

2023: *This must be the place*

2021: *De tomme gatene*

*2018: The golden room*

2016: *Imagine a Spot- Cello Edition*

2016: *Far away*

2014: *Imagine a Spot*

2011: *Julio´s Labyrinths*

2007: *Winding*

Referanser
----------

1. 1 2  «bedrifter i stamsund, Eilertsen og Granados teaterkompani». Besøkt 24. oktober 2023.
2. 1 2 3 4  «Sceneweb Eilertsen og Granados teaterkompani». Besøkt 24. oktober 2023.
3. ↑  «IiInviterer inn i teateret- fjor høst kjøpte Eilertsen & Granados Teaterkompani den gamle kinoen i Stamsund». Besøkt 24. oktober 2023.
4. ↑  «Nordland Fylkeskommunes kulturpris». Besøkt 24. oktober 2023.
5. ↑  «Ka skjer nu i vestvågøy kommune». Besøkt 24. oktober 2023.
6. ↑  «Til helga avslutter Eilertsen & Granados Teater sitt årlige sommerprogram med premiere og konsert». Besøkt 24. oktober 2023.
7. ↑  «Eilertsen og Granados Teaterkompani fra Stamsund tar oppsetningen "Julios Labyrinter" til Spania og Argentina.». Besøkt 24. oktober 2023.
8. ↑  «frihet, musikk og poesi. Julio´s labyrint er en av forestillingene som kommer til vinterlysfestivalen.». Besøkt 24. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------
*For skuespilleren Lasse Kolsrud, se Lasse Kolsrud*

**Einar Lasse Kolsrud** (født 14. oktober 1959 i Drammen) er en norsk billedkunstner og illustratør.

E. Lasse Kolsrud har sin utdannelse og diplomoppgave fra kunst- og håndverksskolen i Oslo der han gikk på grafisk linje fra 1981 til 1985. Han har som avistegner blant annet tegnet for Morgenbladet på 1980-tallet. Siden har han arbeidet mest med rein billedkunst, særlig grafikk. Lasse Kolsrud har blant annet samarbeidet med sin kone,[] billedkunstneren Gunhild Vegge, om en rekke fargetresnitt med stiliserte og humoristiske motiver. I 2002 illustrerte de poeten Henning Kramer Dahls barnebok *Treet som ikke sto stille*. 

Lasse Kolsrud har deltatt på en rekke utstillinger, mottatt flere offentlige stipender og hatt flere verv i norske kunstnerorganisasjoner, blant annet i Tegnerforbundet og for Norsk kulturråd. Vegge og Kolsrud er innkjøpt av Norsk kulturråd, Nasjonalgalleriet, Nord-Trøndelag Fylkesgalleri, Norsk Skogmuseum og Haugesund Billedgalleri.

Lasse Kolsrud bor og arbeider i Oslo. Han spiller også musikk i garasjebandet The Good Guys Band. Tidligere spilte han gitar og sang i Grill Bill and The Hot Dogs.

Referanser
----------

1. ↑  «Einar Lasse Kolsrud, Billedkunstner». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 20. september 2021.
2. ↑  «Einar Lasse Kolsrud, Gunhild Vegge, Elgitaristen – Nasjonalmuseet – Samlingen». *Nasjonalmuseet*. Besøkt 20. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Fargetresnitt av Lasse Kolsrud og Gunhild Vegge[*død lenke*]
* Intervju i Telemarkavisa 2003
* Kort utstillingsbiografi

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**DirectX** er et maskinvaregrensesnitt for å muliggjøre programvareutvikling mot maskinvare på en generell måte. Dette grensesnittet består av flere forskjellige deler, som Direct3D eller DirectInput.
Fordelen med DirectX, er at programvareutvikleren ikke trenger å tenke på hvordan hver del av maskinvaren forventer å motta informasjon, dette ordnes av DirectX og driverne. I tillegg har DirectX et omfattende bibliotek med hjelpefunksjoner som programmereren kan trenge. 
X'en i DirectX sitt navn står for alle de forskjellige API'ene som DirectX samlingen har, der X byttes ut med ønsket funksjon.

DirectX og underholdning
------------------------

DirectX blir gjerne også brukt til utvikling av undervisnings- og underholdningsprogrammer (videospill, simulatorer, osv). I disse tilfellene blir gjerne en subkategori av DirectX brukt til å vise 3D-bilder på en 2D-skjerm. Dette kalles Direct3D.

DirectX API
-----------

DirectX er en samling av flere API-er

* Direct3D

Dette er Microsoft sitt proprietære 3D API, som er laget med tanke på maskinvareakselerasjon. Selv om Direct3D støtter programvarerendering, er denne såpass treg at den sjeldent eller aldri er i bruk.
Direct3D ble med i DirectX fra versjon 4

* DirectX Audio

DirectX Audio fungerer som bindeleddet mellom programmer og lydkortet. Dette gjør det mulig for programmer å benytte seg av funksjoner på lydkortet som for eksempel avspilling og opptak av lyd.
DirectX Audio ble navnet på denne delen da DirectSound og DirectSound3D ble satt sammen i DirectX 8

* DirectDraw

DirectDraw er ikke lenger i bruk, siste oppdatering var i DirectX 7, selv om det finnes managed versjon i DirectX 8.0 og 9.0
Dermed må man enten bruke GDI, GDI+ eller Direct3D til å tegne grafikk.
Ulempen er at mange eldre spill brukte DirectDraw til å vise et ferdigrendret bilde på skjermen, blant annet Unreal brukte denne teknikken.

* DirectShow

DirectShow brukes til å vise lyd og bilde ved bruk av såkalte DirectShow-filtre. Dette er den vanligste formen for dekodere.
Denne delen går også under kodenavnet Quartz

* DirectMusic

DirectMusic er et API for å lage MIDI-musikk.

* DirectPlay

DirectPlay er nettverksstøtten i DirectX

* DirectInput

DirectInput er laget for å gi spill og programmer støtte for joystick, mus, tastatur og joypads. DirectInput begynner å falle bort, og Microsoft anbefaler heller å bruke Windows Messages eller XInput om du bruker Xbox kontrollere.

Alle DirectX API-ene er laget med tanke på maskinvarestøtte, men kan også falle tilbake på programvare, dersom maskinvaren ikke støtter alle nødvendige fasiliteter.
Dette til tross for at denne støtten er fjernet i Direct3D i DirectX 10 under Windows Vista, der skjermkortet enten støtter DirectX 10, eller ikke.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) DirectX – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Salah ad-Deen Highway på Gaza Strip kart
**Salah al-Din-veien** (også kjent som **Salaheddin Road** og **Salah ad-Deen Highway**) er hovedveien på Gazastripen, et territorium tilhørende Staten Palestina. Veien strekker seg over 45 kilometer, over hele lengden av territoriet fra Rafah-overgangen mot Egypt i sør til Erez-overgangen mot Israel i nord. Veien er oppkalt etter 1100-tallets ayyubidiske muslimske general Salah al-Din.

Historie
--------

Utdypende artikkel: Via Maris

Salah al-Din-veien er en av de eldste veiene i verden. Hærene til det gamle Egypt, Alexander den store, de første korsfarerne og Napoleon Bonaparte benyttet all veien i sine forsøk på å erobre Levanten. I det minste fra det osmanske rikes tid fra på 1500-tallet, ble veien forbedret og forlenget fra al-Arish på Sinai i sør til dagens Tyrkia i nord. I århundrer var den kjent som «filisternes vei» og knyttet Egypt til dagens Libanon, Syria, Tyrkia og utover. Etter å ha fått kontroll over Palestina etter Første verdenskrig, bygde de britiske myndigheter en jernbanelinje som løp parallelt med Salah ad-Din-veien for effektiv forsynings- og våpentransport.

I følge historikeren Gerald Butt var «hele livets fokus» for Gaza by direkte relatert til veien som «ga byen dens *raison d'être* .» 

Siden etableringen av Israel i 1948 og den pågående arabisk-israelske konflikt har imidlertid dens tidligere rolle som en viktig forbindelse mellom Egypt og Syria blitt nokså liten.

Under Israels okkupasjon av Gazastripen mellom 1967 og 2005, ble store deler av Salah al-Din-veien stengt for palestinsk trafikk og omdefinert som del av Israels Highway 4, og den hadde var 12 kontrollpunkter bemannet av Den israelake hær. Under den andre intifadaeb ble veien også stengt for israelsk trafikk, unntatt for mindre deler av den. Etter at Hamas overtok kontrollen over territoriet etter å ha nedkjempet Fatah, kontrolleree de disse sjekkpunktene.

Hamas-regjeringen har siden utvidet og forbedret veien med midler fra deres inntekter fra tunnelsmugling. I 2010 skrev *The National* at Salah al-Din -veien *«nå betjener slitsomme bønder, mekanikk og en rekke fargerike veikantbedrifter langs Salah al-Din-veien, fra det sentrale til det sørlige Gaza. Kameler veiver målløst mellom veibanene, arbeidere graver etter grus i kantene, og vaklende, tutende lastebiler kjører opp- og nedover veien for å frakte smuglergods og hjelpesendinger til Gazalandets 1,5 millioner mennesker ...»*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Cunningham, Erin. Ancient Gaza Roadway Still a Vital Resource, *The National*. 2010-03-10.
2. 1 2 3  Johnston, Alan. Gazas eldgamle historie avdekket. BBC nyheter. 2005-11-22.
3. ↑  Pelham, Nicolas. Gazas tunnelkompleks. Midtøsten forsknings- og informasjonsprosjekt. Vinteren 2011.

Mal:Gaza by
Hotellet åpningsåret 1931
**Hotel King David** i Jerusalem er et av Israels mest velkjente hoteller. Det befinner seg ved siden av Montefiore-vindmøllen og Jerusalem International YMCA vis-à-vis Bloomfield Garden i nabolaget Talbiyeh, vest for Jaffa Gate. 

Hotellet åpnet i 1931 og hadde i 1930-årene ikke mindre enn tre kongehus i eksil som gjester: kong Alfons XIII av Spania som ble tvunget til å abdisere, keiser Haile Selassie av Etiopia som ble drevet på flukt av italienerne i 1936, og kong Georg II av Grekenland som brukte hotellet som base for sin eksilregjering etter den nazistiske okkupasjonen av Hellas i 1942. 

Under den britiske mandatperioden var hotellets sørlige fløy base for den britiske administrasjonen. Det britiske høykvarteret ble i 1946 utsatt for et bombeattentat som den jødiske terroristbevegelsen Irgun tok på seg ansvaret for. Sammenlagt 91 personer døde i angrepet.

Referanser
----------

1. ↑  Erhard Gorys. *Heiliges Land. Ein 10.000 Jahre altes Kulturland zwischen Mittelmeer, rotem Meer und Jordan* (3 utg.). Köln: DuMont Buchverlag. s. 140.

Litteratur
----------

* Edward Horne: *A Job Well Done.* Anchor Press, 1982.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) King David Hotel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) מלון המלך דוד – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hotellets nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Feiring** [fe:`ring] er ei bygd og et sted i Eidsvoll kommune i Akershus med ca. 1000 innbyggere. Navnet *Feiring* er etymologisk knyttet til ordet «fager». Feiring ligger på vestsiden av Mjøsas sørende. Stedet ble 1. januar 1870 skilt ut fra Hurdal som eget herred/kommune og slått sammen med Eidsvoll kommune 1. januar 1964. Feiring herred hadde et flatemål på 102,45 km².

Fylkesvei 33 mellom Minnesund og Østre Toten, er bygdas eneste samferdselsåre, og ble bygget i 1890-årene. Før 1. januar 2010 var veien riksvei, men etter at forvaltningsreformen trådte i kraft har den fått status som fylkesvei.

Feiring kirke ble bygd i 1870. Opprinnelig skulle den gamle kirka fra 1693 restaureres, men etter drøfting i kommunestyret ble det vedtatt å bygge ny kirke. Mye av materialet i kirka stammer likevel fra den gamle tømmerkirka.

På 1600-tallet ble det drevet ca. 20 kobbergruver nord og nordvest for kirka, med smeltehytte ved Flesvikelva. Carsten Anker drev i perioden 1806–1818 Feiring jernverk ved Skreikampen. Feiring jernverk er et av de best bevarte jernverksområdene i Norge fra tiden etter den industrielle revolusjonen. Hustuftene har stått nesten helt urørt frem til i dag. Jernverkstuftene og restene etter masovnen er blitt restaurert, og Eidsvoll historielag har satt opp informasjonstavler på verksområdet. De senere årene er det årlig satt opp et historisk teaterstykke på verksområdet. «Jernverkshelga» arrangeres i august.

Behandlings- og rehabiliteringssenteret for hjertesyke, Feiringklinikken, drevet av Landsforeningen for hjerte- og lungesyke, lå sentralt i Kirkebygda ned mot Mjøsa. I 2017 ble sykehuset flyttet til Gardermoen sammen med Glitreklinikken. Det nye sykehuset fikk navnet LHL-sykehuset. LHL klarte ikke å drive sykehuset og i 2022 ble det klart at Stiftelsen Diakonissehuset Lovisenberg overtok driften. 

Feiring videregående skole startet høsten 2020 opp i lokalene etter Feiringklinikken. Skolen blir drevet av Videreskolene AS og er en tilrettelagt skole for ungdom og unge voksne med behov for særskilt tilrettelagt opplæring.

I dag ser man fortsatt milepælen som viser grenseposten ved riksvei 33 mellom Østre Toten og Eidsvoll kommuner (gamle Feiring herred). Grenseposten mellom Feiring og Eidsvoll er dessverre fjernet, slik at besøkende ikke lenger vet når de kjører inn i kjerneområdet av Romerike. Men det er mye som tyder på at den stod rett før svingen som populært blir kalt Migersvingen eller Migern.

I 2006 fikk Feiring sin egen "regjering" som er bygdas talerør til Eidsvoll kommune. Og som står for ting som skjer i bygda både på det kulturelle og politiske plan.

Referanser
----------

1. ↑  Publisert 04.11.2022. «Stiftelsen Diakonissehuset Lovisenberg overtar LHL-sykehuset på Gardermoen». *LHL* **(norsk)**. Besøkt 4. desember 2022.
2. ↑  «Videreskolene | Tilrettelagt opplæring». *Videreskolene* **(engelsk)**. Besøkt 4. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Jernverkshelga
* Feirings egen hjemmeside
* Feiring videregående skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
En stor avlang pute, som tar opp en hel kontorstol i oppreist posisjon.En dakimakura uten putetrekk.
Et design til en dakimakura som avbilder Wikipe-tan.
En **dakimakura** er en form for stor japansk pute. Opprinnelig var dakimakura-puter til bruk av barn som overgangsobjekt, men siden har de også blitt populære blant otaku-kulturen, hvor puten gjerne brukes med putetrekk som avbilder en animefigur. Vanligvis er figuren avbildet ulikt på hver side av puten, og gjerne avbildet som om de ligger i sengen.

Dakimakura-puter selges som regel i to størrelser, 160 eller 150 centimeter lang, 50 centimeter bred, med en omkrets på litt over 100 centimeter. Tidligere var 160 centimeter standarden, men dette førte til at ev vanlig dakimakura ble over to kilo tung, hvilket gjorde dem dyrere å sende internasjonalt. På grunn av dette ble 150 centimeter lange, 1,9 kilo tunge dakimakura-puter, vanlige.

Referanser
----------

1. ↑  Galbraith, Patrick W. (2009). *The Otaku Encyclopedia: An Insider's Guide to the Subculture of Cool Japan*. Tokyo: Kodansha International. s. 59. ISBN 978-4-7700-3101-3.
2. 1 2  «What's a Dakimakura? - Good Night's Rest». *www.goodnights.rest*. Besøkt 10. november 2023.
3. 1 2  «The Perfect Size Of A Dakimakura». *Casemaka Dakimakura Shop* **(engelsk)**. 3. februar 2020. Besøkt 10. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*