recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rolf Østbye** (født 17. april 1898 i Kristiania, død 20. november 1979 i Oslo) var en norsk ingeniør og industrimann. Han var i en årrekke generaldirektør og senere styreleder i Norsk Hydro.

Østbye ble i 1920 uteksaminert som kjemiingeniør fra Norges tekniske høgskole og jobbet fra 1921 ved Ringnes bryggeri, Lillehammer bryggeri og Bjølsen Valsemølle. Fra 1947 var han ansatt i Standard Telefon og Kabelfabrik (STK), fra 1949 til 1953 som administrerende direktør. Deretter hadde han en direktørstilling i Norsk Hydro, og var selskapets generaldirektør fra 1956 til 1966. I perioden 1967 til 1970 var han styreleder i samme selskap.

Østbye innehadde en rekke tillitsverv i norsk industri; han var blant annet formann i Norges Eksportråd 1966–1973.

Utmerkelser
-----------

Rolf Østby ble i 1962 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden, i 1970 kommandør med stjerne. Han var også kommandør av Dannebrogordenen og Vasaordenen, samt offiser av den franske Æreslegionen.

Østbye var æresmedlem i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og var fra 1960 utenlandsk medlem av Det Kongelige Svenske Ingeniørvitenskapsakademiet.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Rolf\_Østbye[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «St. Olav til Rolf Østbye». *Aftenposten Aftenutgave*. 29. august 1970.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rolf Østbye i Norsk biografisk leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bjarne Eriksen** | **Generaldirektør i Norsk Hydro**(1956–1966) | Etterfølger:**Johan B. Holte** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Rollback** eller **tilbakerulling** er et engelsk begrep på en amerikansk utenrikspolitisk strategi. I motsetning til containment, hvor strategien var begrenset til å stoppe kommunismens ekspansjon, var formålet med Rollback å kunne «rulle tilbake» kommunismen med militære midler og befri land som var under sovjetisk kontroll.

To personer som kan forbindes med denne aggressive politikken var utenriksminister John Foster Dulles, som var minister under Dwight D. Eisenhower i perioden 1953 til 1959, samt Ronald Reagan i hans presidentperiode på 1980-tallet. I overensstemmelse med programerklæringen, som senere ble kjent som Reagandoktrinen, ble flere tvilsomme antikommunistiske motstandsbevegelser støttet både i Afghanistan, Angola, Kambodsja og Nicaragua. Disse aksjonene skjedde ofte i form av skjulte operasjoner, som blant annet resulterte i Iran-Contras-skandalen.

Litteratur
----------

* Granville, Johanna (2004). *The First Domino: International Decision Making During the Hungarian Crisis of 1956*. Texas A & M University Press, College Station, Texas. ISBN 1585442984.
**Rolla** er en sideelv fra nordøst til Gudbrandsdalslågen i Øyer og Ringebu kommuner.
Elven er 17 km lang og drenerer et nedbørfelt på 29 km².

Geografi
--------

Vassdraget har sitt utspring i et tjern 1028 moh. på Skinnfjellet i Øyer. Fra tjernet renner elven først mot nordøst gjennom Måsåmyrene før den dreier nordover og passerer grensen mellom Øyer og Ringebu. Inne i Ringebu dreier den vestover, flyter gjennom Langtjønnet (848 moh.), Blomtjønnet, Kroktjønnet (847 moh.) og Fennatjønnet (844 moh.) før den dreier i en bue mot sørvest og renner over grensen til Øyer. Rolla renner ut i Losna 182 moh. 6 km nord for Tretten.

Vern
----

Rolla naturreservat ble opprettet 9.juli 1993 med verdibegrunnelse: Lokaliteten representerer en av de klassiske bekkekløftene i Gudbrandsdalen. Denne lokaliteten utgjør et dramatisk parti hvor bekkekløftmiljøet er velutviklet og variert. Samlet sett er lokaliteten en meget viktig naturtypelokalitet, med 12 påviste rødlistearter (2EN, 3VU, 7 NT), og med et klart potensial for flere interessante funn. Lokaliteten er vokseplass for to av de såkalte "huldreplantene". Verdien settes med bakgrunn i dette til svært viktig-A.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  Rolla Naturreservat, Øyer og Ringebu kommune: *Notat om biologisk mangfold* (lest 30. aug. 2014)
**Anthony Ahasuerus Hendrik Sweijs** (født 18. juli 1852 i Amsterdam, død 30. september 1937) var en nederlandsk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.

Sweijs vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass på 50 meter militærpistol lagskyting. Det var 20 deltakere fra fire nasjoner som deltok i konkurransen 50 meter militærpistol. Den med høyest score etter 60 skudd vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. 
De andre skytterne på det nederlandske laget var; Solko van den Bergh, Antonius Bouwens, Dirk Boest Gips og Henrik Sillem. 
Sweijs kom på tjuende og siste plass i den individuelle konkurransen med 310 poeng, som var det svakeste resultatet i lagskytingen for Nederland.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i skyting, 50 meter pistol, lagskyting (Nederland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anthony Sweijs – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Sweijs – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Anthony Sweijs – ISSF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Anthony Michael Salerno** (født 1. mai 1911 i New York, USA – død av slag den 27. juli 1992 i Missouri) var en gangster og mafiaboss som var den fungerende boss for Genovese-familien fra 1981 til 1987. Han hadde tilnavnet *Fat Tony* på grunn av sin størrelse. I løpet av 1970-og 1980-tallet delte Salerno sin tid mellom sitt hjem i Miami Beach, Florida og sin 400 mål store eiendom og hestefarm i New York der han også hadde mafia-hovedkvarteret sitt.

I 1978 ble Salerno dømt til seks måneder i fengsel på grunn av ulovlig gambling og fordi han hadde drevet med skatteunndragelse. Tidlig i 1981 led Salerno av et mildt slag og han trakk seg tilbake til for å komme til krefter. Den 31. mars 1981 døde daværende Genovese-bossen Frank Tieri og Salerno ble tilsynelatende den neste lederen for Genovese-familien. Salerno var på denne tiden allment antatt å være sjefen for Genovese-familien, men det ble senere klart at Salerno ikke satt med den reelle makten. Helt siden den tidligere sjefen Vito Genovese døde i 1969 hadde den virkelige mafia-lederen vært Philip Lombardo. Opp igjennom årene hadde Lombardo brukt flere fungerende sjefer for å skjule sin sanne status som leder for å unngå rettshåndhevelse og på grunn av de fire andre mafia-familiene som også holdt til i New York.

I 1985 ble Salerno omsider fanget av politiet og ble sammen med åtte andre mafiamedlemmer siktet blant annet for pengeutpressing, medvirkning til mord og sin virksomhet som lånehai og han ble dømt til 100 år i fengsel. I oktober 1986 ble Salerno utnevnt av magasinet Fortune Magazine til den beste gangsteren i USA på grunn av sin makt, rikdom og innflytelse. Etter at han var fengslet ble Salerno helse kraftig forverret på grunn av sin diabetes og det var mistanke om at han hadde prostatakreft.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6107, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  New York Times - *Anthony (Fat Tony) Salerno, 80, A Top Crime Boss, Dies in Prison*, besøkt 23. januar 2019.
3. ↑  J. D. Rockefeller - *The Top 10 Most Successful Gangsters of All Times* (Google Books), besøkt 23. januar 2019.
4. ↑  New York Times - *Salerno, 67, Given 6 Months in Prison In Gambling Case*, besøkt 23. januar 2019.
5. ↑  Erik Ferrara - *Manhattan Mafia Guide: Hits, Homes & Headquarters* (Google Books), besøkt 23. januar 2019.
6. ↑  Gangster Report - *Anthony "Fat Tony" Salerno*, besøkt 23. januar 2019.
7. ↑  Seattle Times - *Ex-Mobster `Fat Tony' Salerno*, besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* FBI - Anthony Salerno

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Matthew White** (født 22. august 1974 i Sydney) er en profesjonell australsk tidligere landeveissyklist. Han er nå sportsdirektør i Garmin-Slipstream.

White startet med konkurransesykling som 14-åring, og ble profesjonell i 1996, 22 år gammel på *Giant-Australian Institute of Sport*-laget. Etter to år her var han i to italienske lag; *Amore e Vita* (1998) og *Vini Caldirola* (1999) før han i perioden 2001-2003 var på US Postal Service. I denne perioden ble ikke White uttatt til å kjøre Tour de France med Lance Armstrong, men kjørte Vuelta a España som hjelperytter for Roberto Heras. I 2004 gikk han over til franske Cofidis. 

Han ble tatt ut til å kjøre Tour de France 2004, men kom aldri til start etter å ha brukket kravebeinet noen timer tidligere. Han fikk sjansen til å kjøre Tour de France året etter. I 2005 vant han 4. etappe i Tour Down Under.

White var trener for sin kone, Jane Saville, da hun tok bronse på 20 km kappgang under OL i Athen 2004. 

I 2012, mens han var hovedtrener for Australias sykkellag, Orica-GreenEDGE, tilstod White at han i løpet av sin tid som aktiv syklist i US Postal Service hadde tatt del i lagets program for bruk av dopingmidler. Han gikk samtidig fra sin stilling som trener.

Meritter
--------

* Tour Down Under – 1 etappe (2005)
* Tour de Suisse – 1 etappe (1999)
* Tour of Tasmania – 1 etappe (1998)
* VM-U19 Førfølgelse lag (1992)

Referanser
----------

1. ↑  «White admits to doping with Armstrong team». The Melbourne Age. 14. oktober 2012. Besøkt 16. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matthew White (cyclist) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Matthew White – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Matthew White – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Matthew White – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Matthew White – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Matthew White – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
**Rypefot** (latin: *Lycopodium clavatum* ssp *monostachyon*) er en plante av kråkefotslekten i kråkefotfamilien, og en underart av myk kråkefot (*Lycopodium clavatum*). Den er 4-10 cm høy, og atskiller seg fra myk kråkefot ved at toppskuddene (sporeaksskuddet) har kortere stengel (1-3 cm mot 3-8 cm for mykkråkefot).

Dessuten er bladene kortere (3-4 mm mot 3-8 mm for mykkråkefot). Den kan minne om en fjellkråkefot men har atskillig lengre sporeskudd. Rypefot kan danne lange utskudd som forbinder små tuer av planter med hverandre.

Rypefot trives på mager jord, helst i fjellet, langs veier eller på hei med lyng, bjørkeskog eller fjellbarskog.

De gulbrune sporene sitter i toppskuddet, planten har homospori og formerer seg ved generasjonsveksling. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Rypefot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Rypefot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Rypefot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Lycopodium clavatum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Aspen** er en innsjø i Botkyrka kommune i landskapet Södermanland, Sverige. Siden begynnelsen av 1950-tallet har innsjøen vært delt i en nordlig og en sørlig del av veibanken for E4/E20.

Historie
--------

I steinalderen lå området Aspen ligger i under havet. Gjennom landhevingen ble Aspen for 4000 år siden løftet ut av det havdekkede området. Fremdeles ligger boplasser fra bronsealderen og gravrøyser her. For ca 1000 år siden ble området kolonisert, og jernaldergårder lå langs innsjøen. Ved dagens rideskole lå bebyggelsen *Skrävsta*, på andre siden av innsjøen ved *Lindhov* lå en annen bebyggelse, og på Hågelby gårds område lå en tredje by, *Hogslaby*. På Hågelby gårds grunn har en jernalderby blitt rekonstruert. Gravfelt fra denne perioden er bevarte i hele området.

Naturen
-------

Ikke langt fra Skrävsta ligger Ekholmens naturreservat der et 60-talls større eiketrær vokser. Omtrent halvparten av disse er flere hundre år gamle. Her er det også flaggermus og en rekke andre dyr og planter. Edelløvskogen gir en oppfatning om bronsealderens varme klima. En særegen skogstype ligger i Hasselbacken, rett overfor *Ekholmen*. Her vokser en løvsumpskog av orer på små øyer i sumpmarken. Lyset stråler ned mellom søyler av grå stammer.

Bilder
------

Bilder fra turløypen rundt Aspen (bildetitler på svensk). Fotograf (alle bildene): Holger Ellgaard

* Sjön Aspen, kulturlandskapet*Sjön Aspen, kulturlandskapet*
* Sjön Aspen, "pelarsalen"*Sjön Aspen, "pelarsalen"*
* Sjön Aspen, gamla ekar*Sjön Aspen, gamla ekar*
* Sjön Aspen, Lindhovs gård*Sjön Aspen, Lindhovs gård*

Eksterne lenker
---------------

* Om sjön Aspen, på Botkyrka kommunes nettsider
* Aspen Miljödatabasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Namibias kvinnelandslag i fotball** representerer Namibia i internasjonal fotball. Namibia har en relativt beskjeden deltakelse i mesterskapssammenheng. Landet meldte seg på Afrikamesterskapet i 1998, men trakk seg før første kamp, for øvrig mot Kongo (Dem. Rep.). Deretter stilte ikke Namibia opp igjen før i 2006-mesterskapet, da de møtte Mosambik i første kamp. Den tapte de 9-0, og Namibia trakk seg foran returkampen. Namibias innsats i neste Afrikamesterskap var noe bedre, de slo ut Botswana før de selv tapte stygt mot Nigeria. I kvalifiseringen til Afrikamesterskapet 2010 møtte Namibia de regjerende mestrene, og tapte første kamp hjemme med solide 1-5.

Imidlertid gikk det bedre for Namibia i COSAFA-mesterskapet (mesterskapet for de sørliggende afrikanske landene) i 2006. Namibia kom til finalen, der de tapte for Sør-Afrika. i 2008 ble det imidlertid noe mer beskjedent, da kom Namibia på fjerdeplass etter å ha tapt bronsekampen på straffer mot Zimbabwe.

Referanser
----------

1. ↑  Gladiators' dream crushed[*død lenke*] Namibia Sport
2. ↑  COSAFAs hjemmeside

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Afrika (CAF) |
| --- |
|  | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Den demokratiske republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Djibouti
* Egypt
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Réunion
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zanzibar
* Zimbabwe

 |  |
**Ryssdalshornet** (også skrevet *Ryssdalshorn*, lokalt kalt *«Hornet»*) er et fjell i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane, med en topphøyde på 1 201 meter over havet. Fjellet er et markant landemerke i Gloppen kommune, og deler kommunen mellom Gloppefjorden ved Sandane og Breim mot øst. 

Ryssdalshorn i vinterdrakt.  Foto: C. Hill, 2012 
Sett fra vest ruver Ryssdalshornet bak kommunesenteret. Sett fra Breim er det ikke gjenkjennelig, der det ligger på sørsiden av Breimsvatnet. 

Fra toppen er det svært god utsikt, og sommerstid er både soloppgang og solnedgang spektakulære opplevelser. Fjellet er best tilgjengelig for fotturister fra Ryssdalsvatn og en bratt skogsbilvei som går til Ryssdalsstølen. Herfra er det skiltet sti til «Hornet». Deler av den bratte oppstigningen er lagt opp med tau.

Referanser
----------

1. ↑  Ryssdalshornet på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Ryssdalshornet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 7. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* bygdeutvikling.no: Turtips: Ryssdalshorn
**Bartholomæus Herman Løvenskiold** (født 29. september 1729 på Bolvik jernverk. død 17. mai 1788 på Borgestad gård), var en norsk kanselliråd og godseier. Han er mest kjent som forfatter av boken «Beskrivelse over Bradsbierg Amt og Scheen Bye med sine Forstæder», Christiania 1784. Han skrev sitt slektsnavn som *von Løvenskiold*.

Virksomhet
----------

Borgestad gård, Skien, fra hagesiden Foto: Orf3us 
Bartholomæus Herman Løvenskiold var i sine yngre dager flere år ved Kongsberg sølvverk og foretok lengre utenlandsreiser. Han eide Bolvik jernverk i 1760–1777. Sammen med sine søsken overtok han i 1752 Fossum Jernverk som han bestyrte. Han flyttet i 1762 til Borgestad gård, men fikk snart økonomiske vanskeligheter og måtte overdra sine andre eiendommer til sønnen Jacob og broren, kammerherre Severin Løvenskiold. På Borgestad gård skrev Bartholomæus Herman Løvenskiold «Bradsberg amts beskrivelse», og der hadde han boende sin mormor, bispinne Deichman som et værelse på gården er oppkalt etter. Løvenskiold overdro i 1787 Borgestad gård til svigersønnen Jacob Aall (1754–1826), en onkel av eidsvollsmannen med samme navn.

Familie
-------

Bartholomæus Herman Løvenskiolds slektsvåpen malt på brystningen til kirkestol i Solum kirke
Bartholomæus Herman Løvenskiold var sønn av kanselliråd Herman Løvenskiold (1701–1759) (født *Leopoldus* og med adelsnavn Løvenskiold fra 1739), som eide bl.a. Borgestad gård, Bolvik og Fossum jernverker, og Margrethe født Deichman (1708–1759). Hun døde hos sønnen på Borgestad gård og var datter av Else født Rosenmeyer og biskop Bartholomæus Deichman som Bartholomæus Herman Løvenskiold var oppkalt etter.

Han ble i 1751 gift med Edel Margrethe Rasch (1728–1795) som var datter av rektor, kanselliråd Jacob Rasch og Anna født Deichman. Våpenskjoldene til Løvenskiold, Deichman og Rasch fikk Bartholomæus Herman Løvenskiold malt på kirkestoler i Solum kirke og Mælum kirke som han eide.

Bartholomæus Herman og Edel fikk seks barn, bl.a.

* Margrethe (død 1795) gift med Jacob Aall som etter hennes død ble gift Christiane E. Bøyesen Ording (død 1833), enke etter Diderich von Cappelen (død 1794), Skien
* Jacob (død 1795) som kjøpte Rafnes og var gift med Caroline født Schubart som etter hans død ble gift med Fredrik Georg Adeler (død 1810), Gjemsø kloster
* Charlotte (død 1833) gift med losoldermann Søren Rasch (død 1826), Porsgrunn.

Litteratur
----------

* Danmarks Adels Aarbog 1949 med stamtavle Løvenskiold
* Axel Løvenskiold og Herman Leopoldus Løvenskiold: *Slekten Løvenskiold gjennom 300 år i Norge*, Oslo 1974, side 18-20

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Ab und Zu** (etablert 1987) er en norsk jazzgruppe, opprinnelig **Anne Marie Giørtz kvintett** (1982–1987).

Kvintetten bestod av søskenparet Anne-Marie Giørtz vokal og Ole Henrik Giørtz piano, 
Vidar Johansen saksofon, Audun Kleive trommer og Olaf Kamfjord bass.
Deres første var *Breaking out* (Hot Club Records, 1983).
Deres andre plate var *Tigers of pain* (Odin Records,1985), med Finn Sletten inn på
trommer. Dette var første utgivelse i en rekke som har tekster av Fran Landesman

Gruppen endret navn i 1987, ga ut *Ab und Zu* (1989) med Paolo Vinaccia trommer
og Eivind Aarset gitar. 
Til Molde Jazzfestival fremførte de bestillingsverkene:*Den akustiske skyggen* (1993) og *Skrapjern og silke* (1999), begge med tekst av Lars Saabye Christensen.
Kim Ofstad trommer har tilkommet gruppen på utgivelsen *Totally* (1996).
Deres seneste er *Spark of life* (Curling Legs, 2002).

Med storbandet Prime Time Orchestra fremførte de bestillingsverket *Rhymes at midnight* til Sandvika Storbandfestival (2004), også her med tekster av Fran Landesman.
Besetningen er her noe endret, med Kenneth Ekornes trommer og Tore Brunborg saksofon.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ab und Zu på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ab und Zu på MusicBrainz Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Øystein Einar Kock Johansen** (født 1944) er en norsk arkeolog, religionshistoriker, forfatter og ekspedisjonsdeltager som var mangeårig medarbeider til Thor Heyerdahl. Han har hatt stillingen som direktør ved Kon-Tiki-museet. 

Johansen ble magister i arkeologi i 1977 og tok senere en doktorgrad på bronsealderens frukbarhetsdyrkelse.

Han har hatt stillingen som professor i arkeologi og religionshistorie ved Universitetet i Oslo. Han har også vært direktør ved Borgarsyssel museum (1981–1985), adm.dir. i Norges Videnskapsakademi (1985–), kommunaldirektør i Drammen og direktør ved Kon-Tiki-museet (1991–1997). Han har mesteparten av sitt voksne liv virket som forsker, feltarbeider og ekspedisjonsdeltager. I ung alder var han sjømann og lastebilsjåfør. 

Johansen har skrevet over 40 vitenskapelige bøker samt en biografi om Thor Heyerdahl kalt *Thor Heyerdahl - Vitenskapsmannen, eventyreren og mennesket* (2003). I 2001 utgav han, sammen med Arne Hjeltnes, boka *Mysterier fra fortiden*, som var basert på tv-serien med samme tittel, som gikk på TV 2 samme år. I perioden 2001–2006 utgav han et tre-binds verk om den økonomiske verdenshistorien. Han har også skrevet bygdebøker, blant annet for Vestby kommune og Øvre og Nedre Eiker kommuner.

Han er sønn av arkeolog Erling Johansen.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, www.proff.no, besøkt 23. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Fredriksstad Blad, side(r) 42, urn.nb.no, utgitt 19. november 2000, besøkt 17. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Fredriksstad Blad 1991.07.27». Norge;Viken;;Fredrikstad;;;;. s. 16-17.
4. 1 2  «Fredriksstad Blad 1985.12.04». Norge;Viken;;Fredrikstad;;;;.
5. ↑  «Hele verden var hans jury». *www.bt.no*. 2003. Besøkt 17. juni 2021.

Portaler: Litteratur | Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
«**Bukolikere**» var et kallenavn på den moderate gruppen innenfor det norske Høyre i årene før parlamentarismen ble innført i 1884.

Historie
--------

Kallenavnet «bukolikerne» fikk gruppen omkring 1880. Wilhelm Munthe tror det må ha vært historikeren Ludvig Daae som har funnet på dette oppnavnet. Navnet hentyder antakelig til den idylliske «hyrdediktningen» (bukolikk). Bukolikerne hadde også andre kallenavn, som «girondistene», «girondinerne» og «ninivittene». I litteraturen kalles de også de «moderatkonservative».

I likhet med resten av Høyre var bukolikerne tilhengere av en sterk kongemakt og motstandere av parlamentarismen, men de mente likevel at regjeringen møtte støtte seg på opinionen i Stortinget og ikke kunne regjere mot Stortingets flertall over lengre tid. Bukolikernes ville «bryte odden av radikalismen ved imøtekommenhet», skriver Jens Arup Seip. C. J. Hambro skriver at ««bukolikerne» var den del av høire som var villig til å spille på hyrdefløite under opmarsjen mot venstre, og trodde mere på dette instrument enn på krigsluren».

Bukolikernes avis var *Fædrelandet*, som ble ledet av redaktør Vilhelm Aubert.

Bukolikerne gjorde det temmelig bra ved stortingsvalget i 1879, men led nederlag ved valget i 1882. Etter riksretten i 1884 falt de gamle skillelinjene innad i Høyre bort.

Kjente bukolikere
-----------------

* Ferdinand Roll
* A. N. Kiær
* Peter Birch-Reichenwald
* Jacob Aall Bonnevie
* Johannes Bergh
* Evald Rygh
* Ketil Motzfeldt
* Livius Smitt

Referanser
----------

1. ↑  *Professor Ludvig Daae*. Trykt i Det Mallingske Boktrykkeri. 1944. s. 142.
2. 1 2  Seip, Jens Arup (1983). *Problemer og metode i historieforskningen*. Oslo: Gyldendal. s. 151. ISBN 8205142858.
3. ↑  Hambro, C.J. (1934). *Oslo Høire gjennem 50 år*. Johan Grundt Tanum. s. 18.

Litteratur
----------

* Kaartvedt, Alf (1967). *Kampen mot parlamentarisme 1880-1884*. Universitetsforlaget. s. 43.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bukolikere i Store norske leksikon
**Andrea Schjelderup Dalen** (født 19. juni 1992 i Hønefoss) er en norsk ishockeyspiller som har vunnet to medaljer på IIHF Divisjon I verdensmesterskap for kvinner. Dalen spiller i den svenske toppligaen for Linköpings HC fra 2009 til 2011. Hun ledet Linköpings til et løpende mål i sluttspillet i 2011, mens hun avsluttet som sluttspillermester med syv poeng i fire konkurranser. I den ordinære sesongen endte hun på sjette plass i scoringsløpet.

Dalen spilte på North Dakota Fighting Hawks women's ice hockey fra 2011 til 2015. En av lagvenninne hennes var den norske keeperen Jorid Dagfinnrud Øiestad. Hun spiller fra sesong 2015/2016 for svenske Djurgårdens IF og det norske kvinnelandslaget i ishockey.

Hun er storesøster til ishockeyspiller Nikolai Dalen.

Referanser
----------

1. 1 2   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 66732, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Norway». Arkivert fra originalen 15. september 2012. Besøkt 2. mars 2020.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 15. september 2012. Besøkt 2. mars 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrea Dalen – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Dalen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Østfronteni 1914
Østfronten før og etter Brusilovoffensiven
Den keiserlige russiske hær bestod i 1914 av cirka 1,3 millioner soldater. Russland eller Det russiske imperiet (på den tiden), kunne kalle inn cirka 26 millioner menn i reserve, men de hadde bare rundt 4 millioner av dem i reserven. I Europa trodde man at den russiske hæren ville ha en *dampveivalseffekt*, men dette skjedde aldri. Russland mistet 3 millioner soldater bare i 1915. Ofte var det bare én offiser per 1 000 soldater. Mannskapene var dårlig trent og Russland led store tap. Noen ganger fikk bare hver tredje soldat våpen og taktikken var at når den soldaten døde skulle neste soldat ta opp våpenet og fortsette. Fabrikkene klarte bare å lage 70 000 rifler i måneden og dette lå langt under krigens behov. Produksjonen burde vært minimum på 200 000 gevær i måneden. En viktig grunn til at det gikk så dårlig for russerne under 1. verdenskrig, var at de ikke hadde forutsett en langvarig krig. Derfor måtte russerne importere over 2 millioner rifler som skapte kaos fordi de brukte opptil 10 ulike typer rifler. Russisk kavaleri brukte blant annet lanser og sabler som hovedvåpen.

I 1916 var den russiske hæren bedre utrustet, men senere ble Russland rammet av økonomiske problemer og soldatene fikk ikke dekket vesentlige behov som klær og mat. Til slutt kunne de ikke sende flere soldater mot tyskerne og de måtte derfor kapitulere.

Aleksej Brusilov
----------------

Aleksej Brusilov var den mest suksessrike russiske generalen under den første verdenskrigen. Han ledet Russlands åttende armé gjennom en rekke slag og kunne vise til mange seire. Brusilov satte i gang en offensiv i Galicja sommeren 1915, og de østerriksk-ungarske styrkene ble fullstendig nedkjempet. På under en uke ble 193 000 østerriksk-ungarske soldater tatt til fange. Han tok senere kommando over sørvestfronten i 1915 som følge av sitt lederskap i Galicja. Etter februarrevolusjonen i 1917 fikk Brusilov kommando over hele den russiske hæren. 

 russiske tropper

Russiske håndvåpen og utstyr
----------------------------

* Nagantrevolver
* Mosin-Nagant M91/30 rifle
* Khakiuniformer og papakhaluer

Portal: Første verdenskrig
«Russisk-tyrkiske krig» har flere betydninger.

| Den russisk-tyrkiske krig 1568–1570 |
| --- |
| Konflikt: Del av russisk-tyrkiske kriger |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1568 – 1570 |
| Sted | Astrakhan og Azov |
| Resultat | Russisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Russlands flagg Russland | Det osmanske rikes flagg Det osmanske rike Krim-khanatet |
| Kommandanter og ledere |
| Russlands flagg Ivan den grusomme | Det osmanske rikes flagg Selim II |
| Styrker |
| 15 000 | 15 000 janitsjarer2 000 kavaleristerTatarer |

**Den russisk-tyrkiske krig i årene 1568 til 1570** var innledningen til en rekke konflikter mellom Det osmanske riket og Tsar-Russland om kontrollen i svartehavsområdet. Casus belli i krigen i 1568–1570 var strid om Astrakhan-khanatet.

I 1556 erobret Ivan den grusomme Astrakhan-khanatet og de første militære sammenstøtene kom i 1568 ved Volga, for å forhindre at russerne realiserte en plan med å bygge en kanal mellom Volga og Don. Året etter angrep den osmanske sultan Selim II byen Azov med en stor flåte, men dette mislyktes, da angrepsflåten ble utsatt for et voldsomt uvær. Samme år gikk osmanene, med støtte fra Krim-khanatet til angrep med 15 000 janitsjarer og 2 000 kavalerister, samt tatarstyrker.

I 1570 ba Ivan om fredsavtale med osmanene, og det ble inngått en fredstraktat i Konstantinopel.

| * v
* d
* r
Russisk-tyrkiske kriger |
| --- |
| 
* 1568–1570
* 1676–1681
* 1686–1700
* 1710–1711
* 1736–1739
* 1768–1774
* 1787–1792
* 1806–1812
* 1828–1829
* Krimkrigen 1853–1856
* 1877–1878
* Kampene i Kaukasus under første verdenskrig

 |
Emblem
**Den russiske nasjonalgarden** (russisk Национальная гвардия Российской Федерации, forkortet Росгвардия, *Rosgvardija*) er den nye paraplyorganisasjonen for innenriksstyrkene i Russland. Den er bygd opp på grunnlag av styrker fra Det russiske innenriksdepartementet (russisk: Внутренние войска России, МВД).

Nasjonalgarden er direkte underlagt presidentembetet i kraft at presidenten også er den øverste lederen av Forsvaret og formann i Sikkerhetsrådet i Russland.

Den russiske nasjonalgarden ble etablert i april 2016 ved et presidentdekret. Det heter seg at grunnen var opprydding i de mange organer som driver med innenrikspolitikk i Russland, og oppgaven til det nye føderasjonsorganet er sikring av grensene, våpenkontroll, kamp mot terrorisme og organiserte lovbrudd, vern av offentlig ro og orden og av offentlige byggverk.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «21-я бригада оперативного назначения войск национальной гвардии России награждена орденом Жукова». *rosgvard.ru* **(russisk)**. Russland. Temporary Information Center of the Russian Federation FSVNG. 25. mai 2016. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 27. mai 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. juni 2016. Besøkt 26. februar 2019.
3. ↑  «Putin Signs Law on Russian National Guard Troops», *Sputnik*, 3. juli 2016, besøkt 4. juli 2016
**Harald Carsten Folke Hermansen** (født 9. juni 1945, død 5. oktober 2006) var en gründer og forretningsmann fra Stavanger. Han var aktiv Høyre-politiker, og satt som daglig leder og eier av blant annet Det Stavangerske Dampskibsselskab (DSD). *Kapital* verdsatte formuen hans i 2006 til 5 milliarder kroner, noe som ga ham en 18.-plass blant Norges rikeste og en suveren førsteplass i Stavanger.

Hermansen startet karrieren i 1966 som salgssekretær for Electrolux i Stavanger. Utover 1970-tallet etablerte han seg som en viktig aktør i Stavangers næringsliv gjennom sitt eierskap i Elektrosenteret AS. Videre gikk veien til Det Stavangerske Dampskibsselskab (DSD), hvor han i løpet av 1980-tallet kjøpte seg opp litt etter litt til han i 1991 hadde full kontroll. Gjennom sitt eierskap har Hermansen forandret selskapet fullstendig. I 1989 opprettet han en ny avdeling for internasjonal shipping, med base i Shanghai. I tillegg er selskapet store på fergetransport og lokaltrafikk i Rogaland.

I 2002 kjøpte Folke Hermansen, sammen med Stangeland Maskin, Cator og Norsea, en 100 mål stor tomt på Risavika i Sola kommune, hvor Shells raffineri hadde ligget. På tomten er det nå[*når?*] planer om en energipark og havn, som skal bygges i samarbeid med Shell, Statoil og Lyse Energi.

Han eide en rekke eiendommer i Stavanger-området, blant annet Ankerbygget hvor skipsreder Sigval Bergesen tidligere holdt til. I tillegg eide han en 146 000 mål stor tomt på Hardangervidda, kjent som Vestre Vollene, som han i november 2005 kjøpte for 111 millioner kroner av etterkommerne til Ferdinand Bertelsen. Kjøpet skapte mye oppstyr og gjorde Hermansen kjent over hele landet.

Holdingselskapet Folke Hermansen AS, som blant annet eier DSD, hadde i 2004 driftsinntekter på 792,1 millioner kroner og et resultat på 783,1 millioner kroner. I 2005 ble det tatt ut et rekordstort utbytte på 578 millioner kroner til Hermansen og familien.

Hermansen donerte flere store beløp til diverse institusjoner. Dette er noen av formålene som har nytt godt av Hermansens generøsitet:

* 10 millioner kroner til nytt konserthus i Stavanger
* 4 millioner kroner til et IKT-professorat ved Universitetet i Stavanger
* 50 millioner kroner til kreftforskning ved Stavanger universitetssjukehus

I tillegg har blant annet Oljemuseet mottatt penger fra Hermansen, og han var sentral i finansieringen av Viking Stadion. Det Stavangerske Dampskibsselskabs Stipendiefond deler ut hvert år flere tusen kroner i stipend til studenter som har tatt eksamen ved St. Olav videregående skole i Stavanger.

Eksterne lenker
---------------

* Folke Hermansen er død (Stavanger Aftenblad)
**Folkeaksjonen mot fri abort** (også omtalt som Folkeaksjonen mot selvbestemt abort) var en organisasjon/aksjonsgruppe som arbeidet for å forhindre en liberalisering av abort i Norge. Aksjonsgruppa ble startet i 1974 av legen Erling Sagedal og var en reaksjon mot en planlagt liberalisering av abortloven. Andre sentrale personer i aksjonsgruppa var KrF-politikeren Hans Olav Tungesvik (formann i 1974-75) og presten Anbjørn Neerland. Anne Enger Lahnstein var sekretariatsleder for organisasjonen 1978-79.

Organisasjonen opphørte på begynnelsen av 1980-tallet.

Underskriftskampanjen i 1974
----------------------------

Høsten 1974 samlet aksjonsgruppa inn 610 000 underskrifter mot et nytt lovforslag som ville medføre en betydelig liberalisering av den eksisterende abortloven. Dette var den største underskriftsaksjonen i Norge etter krigen, og var mer omfattende en den underskriftkampanjen fra 1949 som var imot at det skulle utdeles prevensjonsmidler til norske soldater i Tysklandsbrigaden. Underskriftslista ble overlevet stortingspresident Guttorm Hansen den 30. oktober 1974. En samtidig gruppe som aksjonerte for en liberalisering av abortloven, Opplysningsutvalget for fri abort, samlet inn 50 000 underskrifter.

Motstanden mot selvbestemt abort var på den tiden høyest i Aust-Agder (64 %), Vest-Agder (50,5 %) og Møre og Romsdal (48,5 %). Minst var motstanden i Oslo (10,3 %), Hedmark (10,5 %) og Akershus (13,9 %).

Etter liberaliseringen av abortloven
------------------------------------

I 1980 var Sven Magnus Løvik styreformann for organisasjonen mens Kjell-Henrik Hendrichs var daglig leder. Vegard Omdal var også formann i en periode i 1980.

Organisasjonen kom i store økonomiske problemer i 1980 og året etter hadde den økonomiske situasjonen ytterligere forverret seg da de måtte skaffe 130 000 kroner for å betale gjeld. Organisasjonen ble reddet fra konkurs i siste liten sommeren 1981 etter å ha mottatt en rekke pengegaver fra flere sympatisører.

Organisasjonen gav i en periode ut meldingsbladet «Vern om livet».

Referanser
----------

1. ↑  Norgesrevyen, nr 4, 1974, s.421.
2. ↑  VG - Balsfjordpresten får støtte (30.04.1979, s.5
3. ↑  «Abortkampen på 1970-tallet». *Kvinnehistorie.no* **(norsk)**. Besøkt 16. september 2021.
4. 1 2 3 4  VG - Abortdebatten (31.10.1974, s.4)
5. ↑  VG - Kristent abortskremsel (28.09.1974, s.19)
6. ↑  Anne Enger Lahnstein, Personalia, *Dagbladet* 12. august 2001
7. 1 2  VG - Mot fri abort men pengelens (30.12.1980, s.12)
8. ↑  Dagbladet for 25 år siden, Dagbladet
9. 1 2  VG - Reddet fra konkurs (11.06.1981, s.15)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Folke Johnson** (født 15. juni 1887, død 20. februar 1962) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Johnson vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den svensk båten «Erna Signe» som kom på andreplass i 12 meter-klassen bak den norske båten «Magda IX». Mannskapet på «Erna Signe» var; Per Bergman, Dick Bergström, Kurt Bergström, Hugo Clason, Folke Johnson, Sigurd Kander, Nils Lamby, Erik Lindqvist, Nils Persson og Richard Sällström.

Det var tre båter i 12 meter-klassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» tok bronse etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 12 meter-klassen Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Folke Johnson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Folke Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Folke Johnson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Folke Johnson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
**Edonis** er en bil bygget av den italienske bilprodusenten B Engineering.

Bilen er basert på Bugatti EB110 *Super Sport*, men har blitt betydelig endret. Én av de få tingene som er igjen fra den originale Bugattien er chassiset i karbonfiber. Både eksteriøret og interiøret har blitt fullstendig redesignet, og motoren, som er en 3.5 liters Bugatti-motor, har fått sylindervolumet økt fra 3,500 ccm til 3,760 ccm. De fire originale, små turboene har blitt erstattet med to større enheter, og motorkraften har økt fra 610 hk (448 kW) og 650 Nm i dreiemoment til 680 hk (500 kW) v/ 8,000 o/min og et dreiemoment på 735 Nm.

I tillegg har det opprinnelige firehjulstrekksystemet fra den originale Bugattien blitt erstattet med et enklere og lettere bakhjulstrekkoppsett, noe som sparer omkring 70 kilo vekt. Dermed har den omkring 1,500 kg tunge Edonis et forhold mellom krefter og vekt på 480 hk/tonn. Fabrikken hevder bilen klarer en toppfart på 365 km/t, og 0-100 km/t på kun 3.9 sekunder.

B Engineering planlegger å bygge kun 21 eksemplarer på chassiser opprinnelig bygget for Bugatti av Aerospatiale. (De fleste gjenværende chassiser som hadde blitt levert til Bugatti da de gikk konkurs ble levert til Jochen Dauer da han kjøpte restene av selskapet). Edonis forventes å havne på en pris omkring €760,000 (Omkring 6.5 millioner norske kroner).
**Edoras** er et fiktivt sted fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Edoras er hovedstad i Rohan. 

Byen Edoras er bygget på en ås, som ligger i en dal fra Kvitklettene, og blir beskyttet av en trepalisade. Utenfor byen ligger det kongelige gravhauger på begge sider av veien som fører til byen. På gravene vokste blomsten Simbelmynë. Edoras ble bygd av Rohans andre konge, Brego sønn av Eorl Unge. Før dette skjedde var det Aldburg, som lå i området kjent som Fold, som var hovedstaden av Rohan.

Edoras er den eneste ordentlige byen i Rohan, og i den lå *Den Gyldne hallen*, Meduseld. Det var her at Aragorn, Gimli, Legolas og Gandalv møtte kong Théoden.

Edoras er bygd helt i enden av dalen Hovadal, som ligger under det store fjellet Starkhorn. Elva Snøbrunna flyter fra fjellet og forbi byen på sin vei mot elva Entsiget.

I Peter Jacksons film versjon av *Ringenes herre* trilogien, ble Edoras bygd på åsen Mount Sunday i den øverste delen av Rangitata Valley, like ved Erewhon.

I filmen ble Éothain ble sendt sammen med sin søster *Freda* av deres mor *Morwen* for å alarmere Kong Théoden i Edoras om at villmennene herjet gjennom Rohan og brente hus og gårder. 

Portal: Litteratur
**Edouard Suenson** (født 13. april 1805 i København, død 16. mai 1887) var en dansk sjøoffiser og viseadmiral, som spesielt er kjent for sin innsats i treårskrigen og den andre slesvigske krig. Han er begravet på Holmens kirkegård.

Suenson var sønn av kaptein Jean Isaac Suenson og hustru Anna Susanne, født Lütken. Han ble gift 11. september 1837 med Ottilia Uldall.

Edouard Suenson ble i 1817 kadett, den 14. september 1823 sekondløytnant, den 29. mai 1831 premierløytnant, den 13. februar 1841 kapteinløytnant, den 26. februar 1850 kaptein, den 24. september 1855 kommandørkaptein, den 24. mars 1858 orlogskaptein (kommandør), den 29. desember 1866 kontreadmiral og den 5. august 1880 til slutt viseadmiral.

Den 28. juni 1842 ble Suenson utnevnt til ridder av Dannebrogordenen, den 22. desember 1850 fikk han Dannebrogsmennenes hederstegn, den 27. april 1863 ble han utnevnt til kommandør av Dannebrogordenen og den 15. mai 1864 fikk han storkors av Dannebrogordenen.

Edouard Suenson hadde en sønn med samme navn: Edouard Suenson (1842-1921).

Den 9. mai 1889 ble det avduket et monument over Edouard Suenson i Nyboder, skapt av Th. Stein.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Edouard\_Suenson\_-\_søofficer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Léonore database, Léonore LH//2557/2[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Edouard\_Suenson[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Edouard Suenson på siden Flådens Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
***Agonum scitulum*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Agonum scitulum* finnes i Mellom-Europa. Finnes ikke i Norge.

Utseende
--------

*Agonum scitulum* er i underkant av 10 mm lang. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har vanligvis tre børstepunkt (stive hårbørster). Antennenes fjerde ledd med fine korte hår, hos noen arter også på det tredje leddet, og noen lange børster i spissen. (Krever forstørrelse for å se). Brystskjoldet er smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene). Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia).

Levevis
-------

*Agonum scitulum* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agonum scitulum* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum scitulum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Agonum scitulum* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Agonum scitulum* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum scitulum* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum scitulum* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agonum scitulum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Agonum scitulum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Agonum scitulum* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Agonum scitulum* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
*Ab urbe condita*, 1493
***Ab urbe condita*** (*Fra byens grunnleggelse*; bokstavelig «fra den grunnlagte byen») er et stort verk om Romas historie fra grunnleggelsen, som er satt til 753 f.Kr. (se Ab urbe condita), til augusteisk tid. Boken ble skrevet av Titus Livius (ca. 59 f.Kr. til 17), på latin. De første fem bøkene ble utgitt mellom 27 f.Kr. og 25 f.Kr.. Den siste hendelse som er dekket av Livius er Drusus' død i 9 f.Kr. Rundt en fjerdedel av verket har overlevd.

Verket
------

Av verkets 142 bøker er det bare 35 som finnes i dag. Den første boken begynner med Aeneas' ankomst til Italia og Romulus' og Remus' grunnleggelse av Roma, og slutter i 509 f.Kr. da Lucius Junius Brutus og Lucius Tarquinius Collatinus ble valgt til de første romerske konsulene.Bok to til ti tar for seg historien til den romerske republikk frem til Samnitterkrigene; bok 21 til 45 forteller om den andre punerkrig og slutter med krigen mot Persevs av Makedonia.

Innholdet i de gjenværende bøkene er kjent gjennom et sammendrag fra 300-tallet under tittelen *Periochæ*, unntatt bok 136 og 137; dette sammendraget ble ikke skrevet ut ifra Livius' originaltekst, men fra en forkortet utgave som har gått tapt. En liknende sammendrag av bøkene 37 til 40 og 48 til 55 ble funnet i Oxyrhynchus som en del av Oxyrhynchus papyri i Egypt og oppbevares siden i British Museum; papyrusrullene er skadede og ukomplette.

Bok 46 til 70 tar for seg tiden frem til 91 f.Kr.. I bok 89 kan man lese om Sullas diktatur i 81 f.Kr. og i bok 103 beskrives Gaius Julius Cæsars første år som konsul. Bok 142 slutter med Augustus stesønn Drusus', 9 e.Kr. Mens han lar de ti første bøkene omtale mer enn fem hundre år, bruker Livius tli tider mer enn en bok på ett år fra begynnelsen av det 1. århundre f.Kr..

Boken gir beskrivelser og fortellinger om mange personer og hendelser i det romerske kongedømme og den romerske republikk. Til tider er Livius nok ikke helt nøytral i sine fremstillinger, men dette er en verdifull kilde til Romas historie.

Referanser
----------

1. ↑  Smith, William, red. (1870): «Livius» i: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. **II**. s. 790
2. ↑  Foster, B.O. ([1874] 2008): *Livy*. Trollope Press, s. xvi.

Litteratur
----------

* Ab Urbe Condita, originaltekst hos *Latin Library*
* *From the Founding of the City*, engelsk oversettelse tilgjengelig hos *Wikisource*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
Den amerikanske journalisten Larry King er kjent for å bruke bukseseler.
**Bukseseler** er et par reimer som brukes for å holde oppe bukser. Selene festes med knapper eller klyper foran og bak på bukselinningen og plasseres på hver av skuldrene. Bukseseler er et alternativ til livreimer og belter.

Bruk av bukseseler
------------------

Selene ble vanlig brukt når snittet i buksene (livlinjen) ikke passet til bruk av belte. Hvite seler under sjakett eller vest er fortsatt vanlig til gallaantrekk. I perioder ble selene også brukt til å holde oppe lange underbukser med. Underbuksene ble da utstyrt med løkker eller knapphull, mens selefestene besto av stropper som ble festet til knapper på innsiden av buksene. En vanligere modell i dag har klyper som griper over bukselinningen. 

Bukser med fast monterte seler kalles for snekkerbukser eller overaller og forekommer periodevis som moteplagg.

Historie
--------

Det har vært flere forgjengere til bukseselene de siste 300 år, men den moderne versjonen ble oppfunnet i 1822 av Albert Thurson. Under første verdenskrig mistet bukseselene popularitet som en følge av at menn oftere brukte belte til uniformen. Etter en oppgang i 1920-årene, ble bukseselene mindre populære igjen utover 1930-årene, og den dag i dag er ikke bukseseler vanlig å bruke blant yngre menn. Blant eldre er derimot bukseseler oftere i bruk.

Se også
-------

* Bandolær, skulderreim
* Belte
* Sikkerhetssele, ofte setebelte
* Stropp
* Seletøy, seler til trekkdyr

Eksterne lenker
---------------

* (en) Suspenders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'bukseseler'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |