recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Beheim Karlsen-saken** dreier seg om dødsfallet til den indiskfødte nordmannen **Arve Beheim Karlsen** (født 4. august 1981) og den påfølgende straffesaken. Beheim Karlsen ble funnet druknet i Sogndalselvi etter å ha blitt jaget over en gangbro 23. april 1999.

To personer som jaget Karlsen ble først siktet for drap, men siktelsen ble omgjort til vold og trusler da politiet ikke kunne finne bevis for drap. Foreldrene påklaget dette til riksadvokaten, og de mente at det også burde vært reist tiltale etter rasismeparagrafen. Etter drapet på Benjamin Hermansen i januar 2001 ble det mer oppmerksomhet omkring rasisme, og de to i denne saken ble før rettssaken i Indre Sogn herredsrett i juni samme år også tiltalt etter rasismeparagrafen. De tiltalte hadde Tor Erling Staff og Knut Storberget som forsvarere. De tiltalte ble frikjent etter rasismeparagrafen, trass i at et vitne opplyste at de hadde ropt «Drep negeren!» mens de jaget Beheim Karlsen langs elva. De ble dømt for vold og trusler, den ene til tre års fengsel og den andre til ett års fengsel. Statsadvokaten anket frikjennelsen fra rasismeparagrafen til Gulating lagmannsrett, men den ville ikke ta den opp til behandling.

Se også
-------

* Holmlia-drapet

Referanser
----------

1. ↑  Samleside om saken på nrk.no
2. ↑  –Ei bjørnetjeneste, nrk.no 12. juni 2001
3. ↑  nrk.no
4. ↑  «Kva skjedde med Arve Beheim Karlsen? (1:2) - Hele historien». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 26. april 2022.
5. ↑  «Kva skjedde med Arve Beheim Karlsen? (2:2) - Hele historien». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 27. april 2022.
6. ↑  «Punktum for Beheim Karlsen-saka». *www.bt.no*. Besøkt 27. april 2022.
*For det svenske tettstedet, se Båstad*.

**Båstad** er en bygd i den nordlige delen av Trøgstad i Indre Østfold kommune. Stedet ligger 8 km fra Skjønhaug, det tidligere kommunesenteret i Trøgstad, langs riksvei 22.

Tettstedet i bygda er Heiås, men lokalt brukes navnet Heiås kun om området rundt veikrysset Båstadveien (riksvei 22) - Sentvetveien (fylkesvei 773). Kommuneadministrasjonen i Trøgstad omtalte tettstedet som Båstad. Båstad er også navnet på poststedet, med nummer 1866.

Bygda har barneskole (Båstad skole), barnehage, butikk, bensinstasjon, motell og campingplass. Idrettsanleggene i bygda omfatter en kunstisbane for skøyter (400 meter), fotballbane (gress), lysløype (3 km), tennisbane og skytterbane.

Båstad kirke er bygd i 1860.

Båstad innehar kulderekorden for Østfold fylke på -34,9 grader, satt den 9. februar 1966.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk sentralbyrå. Tettsteder. Folkemengde og areal, etter kommune. 1. januar 2009
2. ↑
3. ↑  Værviggo Arkivert 9. mars 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Oslo Plaza** (formelt **Radisson Blu Plaza Hotell**) er et hotell som ligger i Oslo sentrum, og er med sine 117 meter Norges tredje høyeste bygning etter Nexanstårnene i Halden. Fram til Scandic Hotel Victoria Tower åpnet i Kista utenfor Stockholm i 2011 var Oslo Plaza Nordens høyeste hotell.

Posthuset og Oslo Plaza, 2021.
Hotellet har 37 etasjer og 676 rom med til sammen 1500 senger, 140 forretningsrom, 20 suiter, 2 signatursuiter og Kongesuite. Bygget er oppført i betong og har rasterfasader i speilglass. De øverste etasjene er avfaset med bratt skråtak på én side mot et skarpt møne. Bygget har dessuten en utenpåliggende heis i glass som fører opp til bevertningssted på toppen. Ei lavblokk i tre etasjer inneholder inngangsparti, lobby, restauranter og konferansesaler.

Bygget sto ferdig i 1989, og er tegnet av White arkitekter. Det ble åpnet den 14. mars 1990 av kong Olav V. Bygningens utseende har blitt kritisert, noen har kalt den «Hotell hoggjernet».

Bygningen eies i dag av Wenaasgruppen, men selve hotelldriften utøves av Rezidor Hotel Group.

Galleri
-------

* Oslo Plaza 2019. Foto: Roman CieslakOslo Plaza 2019**.** Foto: Roman Cieslak
* Oslo Plaza 2019. Foto: Roman CieslakOslo Plaza 2019. Foto: Roman Cieslak

Referanser
----------

1. ↑  «Nexans: Haldentårnet er Norges høyeste landfaste bygning.». Arkivert fra originalen 1. april 2013. Besøkt 5. oktober 2010.
2. ↑  Åpner Nordens høyeste hotell i Stockholm E24, 15.09.2011
3. ↑  Hotell Hoggjernet:

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Radisson Blu Plaza Hotel Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* aftenposten.no *Mer plass til Plaza?* (03.09.2009). Nye eiere og potensiell utvidelse av Plaza.

Portaler: Arkitektur | Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** SkyscraperCenter
 |
**St. Lucias katedral** er en katedral i Colombo i Sri Lanka, og setet til erkebiskopen av Colombos bispedømme under Den romersk-katolske kirken. Katedralen ligger i Kotahena, nordøst i byen, og er dedikert til St. Lucia.

Der katedralen ligger i dag, ble det opprinnelig bygd et lite kapell av tre på 1760-tallet. Senere ble denne utvidet og erstattet av kirke av mur. I 1834 ble det opprettet et eget bispedømme for Sri Lanka – frem til da hadde det ligget under Goa – og kirken ble valgt til sete for erkebiskopen, som Sri Lankas første katedral. På 1800-tallet ble kirken igjen bygget på ny. Forslaget om en ny bygning ble lagt frem i 1873, og bygningen ble finansiert av den katolske befolkningen i området. Hoveddelen av katedralen sto ferdig i 1887, og i 1902 sto den helt ferdig.

Referanser
----------

1. ↑  Neil Kiriella. «St Lucia’s Catherdral». lanka.com. Besøkt 6. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***G-streng** finnes også som streng på musikkinstrumenter.*
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
G-string, baksiden
En **g-streng** er en truse med et spesielt snitt slik at rumpa er minimalt dekket av stoff.

Den består bak av en smal snor (string) som går ned fra taljen, på forsiden likner det på en knapp tanga. Denne type truse ble brukt så tidlig som på 1800-tallet i Europa. I løpet av 1970-årene ble plagget populært i Brasil der det opprinnelig ble brukt som badedrakt og kom derfra tilbake til Europa som mote. På 1990-tallet ble denne typen truser meget populært, men har de siste årene tapt noe av markedet, til fordel for hipster, boxer og truser.[]

Se også
-------

* Truse
* Tanga

Eksterne lenker
---------------

* (en) G-strings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) G-string – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
**Dameundertøy** |
| --- |
| Overkropp | Brystholder **·** Brassière **·** Bustier **·** Camisole **·** Undertrøye |
| Underkropp | Boksertruse **·** G-streng **·** Hipsters **·** Hofteholder **·** Hotpants **·** Leggings **·** Nettingstrømpe **·** Strømpe **·** Stay-ups **·** Strømpebukse **·** Strømpebånd **·** Strømpeholder **·** Tanga **·** Truse |
| Helkropp | Body **·** Chemise **·** Combination **·** Korselett **·** Korsett **·** Lingerie **·** Tankini **·** Teddy **·** Underkjole |
| Historiske | Bandå **·** Basque **·** Corsage **·** Krinoline **·** Mamelukk **·** Paniers **·** Petticoat  **·** Turnyr  **·** Vertugade |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Verdenskart fra 1570
**Hernando de Grijalva** (født sannsynligvis i Cuéllar i Spania, døde 1537 nær New Guinea i Stillehavet) var en navigatør og oppdagelsesreisende i spansk tjeneste som regnes som oppdageren av Revillagigedoarkipelet og sannsynligvis Marakei og flere øyer blant Gilbertøyene.

Liv og virke
------------

### Kaptein i Den nye verden

Ingenting er kjent om Grijalvas tidlige liv; imidlertid vervet han seg til den spanske flåte og havnet senere i de spanske besittelser i Ny-Spania under Hernán Cortés. Hernando de Grijalva må ikke forveksles med den spanske conquistadoren Juan de Grijalva.

De Grijalva deltok i 1533 som kaptein for skipet «San Loranzo» i ​​Diego de Becerra-ekspedisjonen som skulle utforske Mexicos vestkyst. I løpet av reisen ble han imidlertid skilt fra konvoien og drev ut på havet sørover, hvor han den 21. desember 1533 oppdaget en ubebodd øy omtrent 600 km vest for den meksikanske kysten. Denne øya kalte han *Isla Santo Tomás* (nå Isla Socorro). Den 25. desember ble en annen ubebodd øy oppdaget, som fikk navnet *Isla Inocentes* (dagens San Benedicto). De Grijalva klarte å returnere til Acapulco i 1534.

### Ekspedisjonen til Stillehavet

Cortés. i samarbeide med Francisco Pizarro, utstyrte nå De Grijalva for en ny ekspedisjon langs ekvator over Stillehavet ettersom tidligere ekspedisjoner hadde mislyktes og forsvunnet.

De Grijalva forlot havnebyen Paita i Peru i april 1537. Reisen gikk sørvestover og han nådde da trolig Marakei eller muligens Abaiang, Butaritari eller Tarawa blant Gilbertøyene. Ferden gikk videre vestover og nådde senere trolig også Schoutenøyene utenfor New Guinea. I disse regionene brøt det imidlertid ut et mytteri blant mannskapet og De Grijalva ble drept.

Etterspill
----------

Noen mannskaper klarte til slutt å nå Krydderøyene (nå Molukkene) hvor de rapporterte reisen til guvernør Galvão. De fleste notatene fra turen var imidlertid forsvunnet og ingen funn er i ettertid kunnet konstateres.

Litteratur
----------

* \* Fuentenebro Zamarro, Francisco: *Segovianos en el Descubrimiento de América*, Madrid, 1991. ISBN 84-604-0591-5

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Fernando de Grijalva, dbe.rah.es[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *El Reconocimiento de California. Gaspar de Portolá y Fray Junípero Serra (1769)* 2011-09-29
3. ↑  James Burney: *>A Chronological History of the Discoveries in the South Sea Or Pacific Ocean*. Volume 1. s. 181-182. Printed by Luke Hansard, 1803
*Denne artikkelen omhandler språkfamilien arawak. For andre betydninger, se **arawak**.*
**Arawakspråk**, også kalt **arahuakansk** eller **maipuransk**, er en språkfamilie i Sør-Amerika, Mellom-Amerika og Karibia. Opprinnelig var arawak navnet på en mektig folkegruppe som levde i Guyana og Surinam. Stammen ble alliert med spanjolene fordi de tradisjonelt var fiender med karibiske grupper som var i krig med spanjolene. Arawakspråk var utbredt over hele Karibia på 1200-tallet, men senere kom karibindianere fra Venezuela og etablerte seg på de mindre vestindiske øyene. I tida da spanjolene kom til Amerika, var arawakfolk utbredt i østre deler av Andes i Peru og Bolivia, gjennom Amazonasbassenget i Brasil, nord gjennom Guyana, Surinam og Venezuela og sør til Paraguay.

Taíno, et språk i familien, ble brukt på Cuba, Hispaniola, Puerto Rico, Jamaica og Bahamas, men døde ut med den opprinnelige befolkningen allerede på 1500-tallet. Språket arawak tales i dag i Surinam, Fransk Guyana, Guyana og Venezuela.

Liste over arawakspråk
----------------------

Språkfamilien ble klassifisert på slutten av 1800-tallet. Språkfamiliens språkkode i ISO 639-2 er arn. 

* **Maipuransk** (60 språk)
	+ Nordlig maipuran
		- **Palikur** (1 språk, ca. 1200 brukere)
		- **Wapishanakaribisk** (inkluderer ta-arawak. 7 språk; wayuu [goajiro] ca. 300 000 brukere, garifuna [svartkariber] ca. 100 000 brukere)
		- **Innland** (15 språk; baniwa har 3–4000 brukere, piapoco ca. 3000)
	+ Sørlig maipuran
		- **Campa** (10 språk; asháninca eller ekte campa har 15–18 000 brukere, ashéninca 18–25 000)
		- **Sentral** (6 språk; piro har ca. 300 brukere)
		- **Amuesha** (2 språk; yanesha har 6–8 000 brukere)
		- **Purus-parana** (10 språk, inklusive. qapurinã, moxo, terêna; terêna har 10 000 brukere)

I tillegg finnes 9 ikke-klassifiserte arawakspråk.

Eksterne lenker
---------------

* En artikkel på latrobe.edu.au

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Christian Johansen Kåsastul** (født 9. april 1997) er en norsk ishockeyspiller. Per mars 2022 har han kontrakt som back-spiller for Greenville Swamp Rabbits i ECHL, men er på utlån til Ontario Reign i AHL. 

Kåsastul startet å spille ishockey i Skien Ishockeyklubb. I 2013 skiftet han klubb til Idrettsforeningen Frisk Asker i forbindelse med at han begynte på NTG Bærum. Han var avgangselev i 2016.

Han spilte senere på seniornivå for Frisk Asker Ishockey og AIK i HockeyAllsvenskan. Han har spilt landskamper for både U18- og U20-landslaget. Han deltok i sitt første senior-VM i 2019, og var per august 2019 den yngste spilleren som hadde debutert for det norske seniorlandslaget. 

Kåsastul ble 9. mars 2022 utnevnt til æresmedlem i Skien Ishockeyklubb.

Referanser
----------

1. ↑  *Gullfabrikken - Om eventyret Norges Toppidrettsgymnas*. Lysaker: Dinamo Forlag AS. 2015. ISBN 978-82-8071-314-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Kåsastul – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Christian Kåsastul – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Christian Kåsastul – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Eugène Neefs** var en belgisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Neefs spilte på det belgiske laget *Université de Bruxelles*. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det britiske laget *Upton Park F.C.* beseiret *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 4-0 den 20. oktober 1900. Tre dager senere vant det franske laget over *Université de Bruxelles* med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i fotball Belgias flagg Belgia

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på nederlandsk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   publisert i Wikipedia på nederlandsk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eugène Neefs – Olympedia Rediger på Wikidata
**Jacob Christian Christensen** (1857–1917) var en norsk skipsreder.

Christensen var sønn av skipsreder Jacob Christensen (1822–1887) og Anna Magdalene (1818–1901, f. Bjerck). Etter endt skolegang dro han til Middlesbrough for å utdanne seg ved Raylton Dixons skipsbyggingsverksted. Deretter dro han til sjøs på en av farens skip, og som styrmann oppholdt han seg også et år i Frankrike for å lære seg språket godt. Etter oppholdet Frankrike førte han skipet «Haakon Adelsten» for Peter Jebsen i fem år, før han ved farens død dro tilbake til Bergen for å overta deler av farens rederi.

Ved siden av rederidriften opererte Christensen også et skipsforsikringsselskap, og en periode hadde han en egen skipsmegleravdeling i London. Christensen fikk bygget rederiet kraftig opp og utvidet området skipene gikk i trampfart, for eksempel førte dampskipet «Mathilde» den første hvetelasten fra det nordlige Stillehavet til Europa. I 1890-årene og frem til første verdenskrig hadde Christensen også skip i fart fra Det fjerne østen og i den amerikanske fruktfarten. Da han trakk seg tilbake i 1913 på grunn av sykdom disponerte rederiet tolv skip på totalt 65 000 dvt.

Christensens rederi ble overtatt av sønnen Jacob Christensen (1891–1968) i 1913.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jacob Christensen, (11.oktober 1857 - 03.februar 1917).»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Skibsrederfirmaet Jacob Christensen firer 50-aars jubilæum». *Bergens Aftenblad*, 17. august 1926.
4. ↑  «† Skipsreder Jacob Christensen». *Morgenbladet*, 5. februar 1917.
5. ↑  Pettersen, Lauritz (1981). *Fra kjøpmannsrederi til selvstendig næring, 1860-1914 / Lauritz Pettersen*. Bergen: Foreningen : Museet. s. 247, 290. ISBN 8270640123.
6. 1 2  *Norske rederier gjennom 50 år*. Oslo: Sverre Kildahls Boktr. 1955. s. 21-22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Roberto Garrido Padin** (født i 1945 i Brasil) er en biskop av **den uavhengige katolske kirken**, basert i kirken *Santa Barbara* i Salvador de Bahia i det nordlige Brasil.

Roberto Garrido Padin ble født i en spansk familie. Han ble ordinert til prest i 1972 av biskop Luigi Mascolo fra '*den brasilianske katolske apostoliske kirke*, virket som sogneprest og som biskopens sekretær. 

Han ble bispeviet av Manoel Ceia Laranjeira den 2. mai 1989 i Salvador de Bahia. Biskop Manoel Ceia Laranjeira var si sin tid blitt bispeviet i 1951 av biskop Salomão Barbosa Ferraz fra **den frie katolske kirken i Brasil**.[1] 

Biskop Roberto Garrido Padin ble biskop av bispedømmet Salvador de Bahia i **den uavhengige katolske apostoliske kirken** i Brasil.

Garrido Padin ble kjent i internasjonale medier i 2002 etter å ha vært hovedkonsekrator, i 1998, av den argentinske biskop Rómulo Antonio Braschi fra **den katolske apostoliske karismatiske kirken Jesus the King**, som kontroversielt forsøkte å «ordinere» gruppen katolske kvinner kjent som *The Danube Seven* til prester som man mente måtte aksepteres som gyldige prester også fra den katolske kirkes sakramentalteologis perspektiv.[2]

Referanser
----------
**Eiker videregående skole** ligger i Hokksund, i Øvre Eiker kommune. Skoleeier er Buskerud fylkeskommune. Rektor er Jan Helge Russnes. Skolen har om lag 70 ansatte og litt over 400 elever. Skolen ble startet i 1960 under navnet 'Hokksund Gymnas', og skiftet til det nåværende navnet i 1994.

Etter noen år med en klasse som hadde tilholdssted på realskolen i Hokksund, var et helt nytt skolebygg ferdig i 1967. Til skolestart høsten 2001 var skolebygningen ferdig påbygget og modernisert.

Skolen tilbyr utdanningsprogrammene studiespesialisering og service og samferdsel, samt en spesialklasse. Skolen har et godt fagtilbud innen studiespesialisering innen realfagene og språk, samfunnsfag og økonomi. Dette gir studiekompetanse og adgang til høyskoler og universitet. I tillegg tilbys programfaget breddeidrett. Skolen har også samarbeid med Mjøndalen IF om et tilbud i toppidrett fotball.

Etter førsteåret ved service og samferdsel har man mulighet for å velge salg, service og sikkerhet. Deretter kan man bli lærling eller ta Vg3 påbygg generell studiekompetanse.

Eiker videregående skole har for tiden elevutveksling med skoler i Tyskland, Frankrike og Spania. Fra 2012 deltar skolen i et fylkeskommunalt "forseringsprosjekt". Der har elever i 10. klasse mulighet for å ta engelsk og matematikk på videregående skole-nivå. Elever i ungdomsskolens 9. og 10. trinn deltar på "Åpen dag" og "praksisdag" for å bli kjent med skolens tilbud. Skolen deltar i prosjektet NY GIV.

Det er også en løpebane og en sandvolleyballbane på området.

Referanser
----------

1. ↑  «Rektor og skolens ledelse - Eiker videregående skole». *eiker.vgs.no*. Arkivert fra originalen 20. september 2020. Besøkt 11. november 2020.

Kilder
------

* Skeie, Jon: *Fra splittet storbygd til kommunalt fellesskap*. Øvre Eikers historie, bind 2. Utg. 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Eiker videregående skole på nettet
* Hokksund gymnas på lokalhistoriewiki.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: Uavklart begrepsbruk og misvisende eksempler

**Filosofiroman** er en roman der filosofiske temaer blir samtalet om eller filosofert over av personer i romanen. En filosofiroman kan handle nesten utelukkende om filosofi (f.eks. *Sofies verden*) eller være en bisjanger der filosofiske temaer har en sentral rolle i historien (f. eks. *Naiv.Super.*). I Norge er Jostein Gaarder en av de fremste representantene for denne tradisjonen.

Kjente filosofiske romaner
--------------------------

* *Atlas Shrugged* av Ayn Rand (1957)
* *Forbrytelse og straff* av Fjodor Dostojevskij (1866)
* *Brødrene Karamazov* av Fjodor Dostojevskij (1880)
* *Slottet* av Franz Kafka (1926)
* *Steppeulven* av Hermann Hesse (1927)
* *Kvalmen* av Jean-Paul Sartre (1938)
* *Den gamle mannen og havet* av Ernest Hemingway (1952)
* *Gobi-serien* av Tor Åge Bringsværd (1985)
* *Kabalmysteriet* av Jostein Gaarder (1990)
* *Naiv.Super.* av Erlend Loe (1996)

Portal: Litteratur
**Carl Støp-Bowitz** (født 1913 i Oslo, død 1997) var en norsk zoolog.

Støp-Bowitz arbeidet som konservator ved Zoologisk museum i Oslo og som førstelektor ved Universitetet i Oslo der han ble dr.philos. i 1970. Hans zoologiske forskning dreide seg om flerbørstemarker og meitemark. Støp-Bowitz var også president i Norvega Esperantista Ligo og medlem av det Internasjonale Esperantoakademiet (Akademio de Esperanto). Han publiserte mange arbeider innen zoologi og om språket esperanto, blant annet som hovedredaktør av *Jordens Dyreliv* utgitt i perioden fra 1965 til 1971. Carl Støp-Bowitz ble dessuten utnevnt til professor ved Det internasjonale universitetet i San Marino (Akademio Internacia de la Sciencoj San Marino).

Tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1991 av Kong Harald V.

President i Norges Esperantoforbund: Norvega Esperantista Ligo.

President i det internasjonale vitenskapsforbundet for esperantister: Scienca Asocio Esperantista.

Redigerte Esperanto ordboken: Plena Ilustrita Vortaro.

Styreleder i Esperantoforlaget i Oslo: Eldonejo Esperanto.

Medlem i Esperanto språkrådet: Akademio de Esperanto.

Eresmedlem i det internasjonale Esperantoforbundet: Universala Esperanto-Asocio.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Artikkel i *Store norske leksikon* om Carl Støp-Bowitz (fri gjenbruk)
3. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 3. januar 2020.
4. 1 2 3 4 5 6  «LINGUIST List 8.1608: In Memoriam: Carl Stop-Bowitz». *The LINGUIST List* **(engelsk)**. 10. november 1997. Besøkt 3. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Støp-Bowitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Søkbare bøker av Carl Støp-Bowitz digitalisert i Bokhylla.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Elaphrus viridis*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) sumpløpere (Elaphrinae) i familiegruppen løpebiller. Det latinske navnet har den fått på grunn av sin grønne klare farge.

*Elaphrus viridis* står på IUCNs rødliste, over truede arter, som *kritisk truet*.

Utbredelse
----------

*Elaphrus viridis* finnes i Nord-Amerika, i California.

Utseende
--------

*Elaphrus viridis* er omtrent 6 millimeter lang. Hele billen har en matt metallisk grønn farge. Dekkvingene og halsskjoldet (pronutum), har noen lyse bronsfargede lengdestriper. Den har flere runde blanke flekker på dekkvingene, slik som mange av sumpløpere har. Beina er metallisk farget, lik dekkvingene.

Levevis
-------

*Elaphrus viridis* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  IUCN 2008. 2008 IUCN Red List of Threatened Species. *www.iucnredlist.org. Søkedato: 19. oktober 2008.*
2. ↑  IUCN-redlist – *Elaphrus viridis* Søkedato: 19. oktober 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elaphrus viridis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus viridis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus viridis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Elaphrus viridis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus viridis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Elaphrus viridis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Elaphrus uliginosus* - bilde
* Tree of Life – Sumpløpere (Elaphrinae, Carabidae) – engelskspråklig
* Database Carabidae of the World – Elaphrinae (sumpløpere) – engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
*Se også Idioten (andre betydninger).*
***Idioten*** er en roman skrevet av den russiske forfatteren Fjodor Dostojevskij og første gang publisert i 1868. Den russiske tittelen er *Идиот,* "Idiot".

Dostojevskij vurderte å kalle verket *Fyrst Mysjkin.*

Handling
--------

Prins Mysjkin, en ung mann i midten av tjue-årene og etterkommer av en av de eldste russiske adelsfamilien, sitter på et tog til St. Petersburg en kald november-morgen. Han vender tilbake til Russland etter å ha tilbrakt de siste fire årene ved en sveitsisk klinikk for behandling etter en alvorlig epileptisk tilstand. I løpet av reisen møter Mysjkin en ung handelsmann, Parfjon Semjonovitsj Rogozjin, som er besatt av en ung vakker kvinne, Nastasja Filippovna Barasjkova. Rogozjin har nettopp arvet en veldig stor formue etter farens død.

Hensikten med Mysjkins reise er å bli kjent med sin fjerne slektning Lizaveta Prokofjevna, som er kone til general Jepantsjin, en velstående og respektert mann. Mysjkin blir også kjent med Lizaveta Prokofjevna og hennes tre døtre, Aleksandra, Adelaida og Aglaja. Han engasjerer seg lett med dem og snakker med enestående åpenhet om et bredt spekter av emner, inkludert hans egen sykdom, hans inntrykk av Sveits, kunst og filosofi, kjærlighet, dødsstraff, og en rekke andre emner.

Mysjkin blir fremstilt som en slags Kristus, som tilgir alt og alle uansett hva slags handlinger de begår. Han har medlidenhet og tillit til de svakere i samfunnet. Han har stor tro på det gode i menneskets hjerte. Derfor oppfattes prins Mysjkin som en idiot blant resten av samfunnet. Prinsen blir tatt imot blant den russiske overklassen til tross for hans fattigslige fremtreden. På grunn av hans troskyldighet blir han innviet i renkespill og løgner som florerer blant den velstående eliten, hvor penger, makt og innflytelse er det eneste alle streber etter.

Referanser
----------

1. 1 2  *Идіотъ* in original, pre-1920's spelling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
***Shockheaded Peter*** er en musikal fra 1998 som bygger på den tyske barneboken *Busteper* (originaltittel: *Struwwelpeter*) av Heinrich Hoffmann. 

Musikalen er skrevet og komponert av Julian Bleach, Anthony Cairns, Julian Crouch, Graeme Gilmour, Tamzin Griffin, Jo Pocock, Phelim McDermott, Michael Morris og gruppen The Tiger Lillies (bestående av Martyn Jacques, Adrian Huge og Adrian Stout). Den kombinerer elementer av pantomime og figurteater med sangversjoner av Hoffmanns opprinnelige vers. Sangene er i det store og hele tro mot originaltekstene i boken, men har en noe mørkere undertone. Hvert av diktene i boken omhandler ett ulydig barn, og i boken er det bare noen av diktene at barnets ulydighet får en dødelig utgang. I musikalen dør alle barna, én etter én. 

Musikalen var et bestillingsverk for teatrene the West Yorkshire Playhouse i Leeds og the Lyric Hammersmith i London. Stykket ble uroppført i Leeds i 1998 før det ble satt opp i London. Senere har det vært oppført med stor suksess rundt omkring i verden.

### På norske scener

I 2013 ble *Shockheaded Peter* for første gang satt opp på en norsk scene. Det skjedde på Det norske teatret. Regien var ved Erik Ulfsby og scenografien ved Arne Nøst. Spilleperioden varte fra 2013 til 2015, og i denne perioden ble de ulike rollene spilt av Vidar Magnussen, Espen Beranek Holm, Unn Vibeke Hol, Ingunn Beate Øyen, Frank Kjosås, Jon Bleiklie Devik, Kristin Grue, Marie Blokhus, Silje Storstein (2014) og Jan Martin Johnsen (2013-2015). I 2014 vant oppsetningen både Heddaprisen og Komiprisen 2014. I 2023 har de satt opp shockheaded på den nationale scene i bergen der Vidar magnussen er regissør

Referanser
----------

1. ↑  Elyse Sommer. «Shockheaded Peter Makes a Comeback». www.curtainup.com. Besøkt 01.10.2016.
2. ↑  «"Shockheaded Peter"». Det norske teatret. Arkivert fra originalen 2. oktober 2016. Besøkt 01.10.2016.
3. ↑  «"Shockheaded Peter"». Det norske teatret. Arkivert fra originalen 2. oktober 2016. Besøkt 01.10.2016.
**Halvor Vegard Hauge** (født 6. mars 1914, død 8. juni 1999) var en norsk skoleleder og rektor ved Kristiansand katedralskole fra 1960 til 1981. Hauge var dr. philos av utdanning og arbeid tidligere i Drammen og Voss før han startet ved Katedralskolen i Kristiansand.

Hauge er i dag kjent som en av de tidligste initiativtakerne for at et universitet skulle bli opprettet på Sørlandet. Han var med på etableringen av «Universitetskomiteen for Sørlandet» i 1963, «Universitetsundervisningen i Kristiansand», som eksisterte fra 1962 til 1969, og «Agder Vitenskapsakademi».

Hauge var blant drivkreftene bak utviklingen av høyere utdanning i Agder-regionen, og Agder distriktshøyskole etablert i 1969. Institusjonen banet vei for Høyskolen i Agder, som ble etablert i 1994, og Universitetet i Agder, som ble opprettet i 2007.

Referanser
----------

1. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 8. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kristiansand katedralskole Gimle - lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 7. mars 2019.
4. ↑  «Fakta om universitetet og dets historie». *Universitetet i Agder* **(norsk)**. Besøkt 7. mars 2019.
5. ↑  «Frå lærarseminar til universitet». *Universitetet i Agder* **(norsk)**. Besøkt 7. mars 2019.
6. ↑  «Historie | Agder Vitenskapsakademi». *www.agdervitenskapsakademi.no*. Besøkt 7. mars 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** Botanist
 |
**Christian Weis-Hoff-Rosencrone** (1850-1916) var en dansk overlege som var stamhusbesitter til Rosendal. 

Han ble født i Aarhus som eldste sønn av etatsråd Hans Christian Weis (1811–1882) og baronesse Edvardine Reinholdine Hoff-Rosencrone. Han ble cand. med. et chir. ved Københavns Universitet i 1877, og arbeidet i noen år som lege i København før han vendte tilbake til Aarhus. I årene 1890-1902 var han overlege ved Aarhus Kommunehospital og medlem av bestyrelsen for *De danske legers sygekasse* 1883-1902. 

I 1902 arvet han, etter sin mor, familiegodset og valgte sammen med konen Dagmar Charlotte Cathrine (d. 1928) å flytte til Rosendal. Ved kongelig resolusjon av 1903 fikk han tillatelse til å skifte navn til Weis-Hoff-Rosencrone, og i 1910 ble det ham tilladt å utøve legepraksis.

Da han døde i København i 1916, ble enken boende på Rosendal. Hun døde i København i 1928. Christian Weis-Hoff-Rosencrones bror Edvard (d. 1927) overtok godset.

Referanser
----------

1. ↑  Kobro, I. (1915). *Norges læger*. Centraltrykkeriet. s. 548.
2. ↑  Coldevin, Axel (1950). *Norske storgårder*. Aschehoug. s. 332.
3. ↑  Bratberg, Terje (25. desember 2020). «Hoff – dansk-norsk slekt». *Store norske leksikon*. Besøkt 27. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Lester B. Pearson College, United World College of the Pacific**, er en av skolene til United World Colleges stiftelsen. Skolen ble grunnlagt i 1974, og oppkalt etter den canadiske statsministeren og vinneren av Nobels fredspris Lester B. Pearson. Skolen ligger i nærheten av Victoria i Britisk Columbia.

Historie
--------

Det var Kurt Hahn som så for seg en skole hvor unge mennesker fra hele verden kunne studere og bo sammen. Tanken bak dette var å skape økt forståelse og toleranse på kryss av etniske, religiøse og politiske grenser. Denne idéen kom til live med åpningen av Atlantic College i 1962. Skolen i Canada ble åpnet etter initiativ fra Lord Mountbatten, som på den tid var president for UWC stiftelsen. Siden har skolen uteksaminert over 3000 elever fra rundt 90 land.

Opptak
------

Opptak til skolen er basert på personlig motivasjon og akademiske resultater, uavhengig av etnisk, nasjonal, religiøs eller økonomisk bakgrunn. Elever søker opptak til UWC sine skoler gjennom hvert lands respektive nasjonalkomitéer, som igjen avgjør hvem som får plass. Elevene er mellom 16 – 18 år ved opptak. Praktisk talt alle elever har blitt tildelt stipender og legater for å dekke skolepengene. Disse stipendene og legatene er finansiert av tidligere elver, andre givere, forskjellige nasjonalkomitéer og utdanningstipender fra diverse statlige institusjoner. Den norske nasjonalkomitéen sender hvert år en eller to norske elever til skolen.

Aktiviteter ved skolen
----------------------

Alle elevene studerer for å få det anerkjente International Baccalaureate Diploma. Dette er et krevende undervisningsprogram på videregående skole nivå, hvor elevene velger seks eller sju fag fra bestemte fag grupper. Skolen legger stor vekt på at elevene skal aktivt delta i diskusjoner og prosjekt grupper som tar for seg internasjonale spørsmål. 

Utenom det faglige programmet må elevene også delta i andre samfunnsnyttige aktiviteter. Ved UWC of the Pacific tilbys det en rekke aktiviteter blant annet førstehjelp, friluftsliv og miljø- og kunstprosjekter.

UWC's motto
-----------

*UWC makes education a force to unite people, nations and cultures for peace and a sustainable future. We educate individuals to take responsibility for shaping a better world.*

Eksterne lenker
---------------

* Skolens hjemmeside
* United World Colleges
* Norske nasjonalkomitéen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |


| * v
* d
* r
United World Colleges |
| --- |
|  United World College of the Atlantic **·** United World College of South East Asia **·** Lester B. Pearson United World College of the Pacific **·** Waterford-Kamhlaba United World College of Southern Africa **·** Armand Hammer United World College of the American West **·** United World College of the Adriatic **·** Simón Bolívar United World College of Agriculture **·** Li Po Chun United World College **·** Red Cross Nordic United World College **·** Mahindra United World College of India **·** United World College of Costa Rica |
**Steinar Krokstad** (født 1958) er en norsk lege.

Krokstad er professor i medisin ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet og daglig leder for HUNT forskningssenter, organisert under Institutt for samfunnsmedisin og sykepleie ved Fakultet for medisin og helsevitenskap. 

Krokstad tok doktorgrad i sosial epidemiologi/samfunnsmedisin, hvor han forsket på sosioøkonomiske årsaker til dårlig helse, sykdom, dødelighet og arbeidsuførhet. I tillegg har han forskningserfaring innen psykiatrisk epidemiologi og helsetjenesteforskning.

Som leder av HUNT forskningssenter er han involvert i forebyggende og helsefremmende helsearbeid i samarbeid med lokale, regionale og nasjonale myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑   timeplan.medisin.ntnu.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.steinkjerleksikonet.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.ntnu.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  pubmeddev. «Krokstad S - PubMed - NCBI». *www.ncbi.nlm.nih.gov*. Besøkt 6. september 2017.
5. ↑  Fossen, Christian. «HUNT - Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag». *www.ntnu.no*. Besøkt 6. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Stefan Marx** (født 2. juni 1970 i Tyskland) er en norsk-tysk næringslivsleder. Han flyttet til Norge i 1997, og i 2020 ble han leder for Holmenkollen Skifestival.

Han er også styremedlem i Norsk-Tysk-Handelskammer samt styreleder i Norsk-Tysk-Handelskammer Services AS. Han har i tillegg en rekke styreverv i ulike servicebedrifter.

Marx var med på å stifte German-Norwegian-Network (GNN) og var nettverkets første president. GNN er et nettverk for leder innen næringsliv, politikk og kultur fra Norge og Tyskland. Han har også engasjert seg i andre norsk-tyske organisasjoner som German-Norwegian Junior Chamber og Norsk-Tysk Selskap. Marx er også medlem av norske statens næringsråd for Tyskland, organisert av den norske ambassaden i Berlin.

I 2017 mottok han Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden «Bundesverdienstkreuz», som deles ut av den tyske forbundspresidenten. Han mottok denne utmerkelsen for sitt engasjement for gode forhold mellom Norge og Tyskland.

Marx er også engasjert innen skiskyting bl.a. i organisasjonskomiteen til Kvalfoss-sprinten, et stort årlig ungdomsrenn i Holmenkollen.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 25. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Stefan (50) er blitt daglig leder for Holmenkollen Skifestival». *www.varingen.no* **(norsk)**. 18. august 2020. Besøkt 8. januar 2021.
3. ↑  NTB (18. august 2020). «Ny daglig leder i Holmenkollen Skifestival». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 8. januar 2021.
4. ↑  ONLINE, RP (2. mars 2017). «Wesel/Oslo: Verdienstkreuz für Flürener Marx in Oslo». *RP ONLINE* **(tysk)**. Besøkt 8. januar 2021.
5. ↑  «„Ehrenamt liegt mir im Blut"». *AHK Norwegen I Netzwerk für bilateralen Erfolg* **(tysk)**. Besøkt 8. januar 2021.
6. ↑  «(+) Milepæl for skiskytterne: Endelig strøm på Sagerud». *www.varingen.no* **(norsk)**. 24. september 2020. Besøkt 8. januar 2021.
**Fremtidig hendelse:** Denne artikkelen omhandler en fremtidig hendelse. Vær ekstra oppmerksom på at innholdet i artikkelen kan endres vesentlig når hendelsen nærmer seg og mer informasjon blir kjent.

**Ho Chi Minh City Metro** er et fremtidig t-banenettverk som skal betjene Ho Chi Minh-byen (tidligere kjent som Saigon) i Vietnam. Metroen er under planlegging, hvor første linje skal stå ferdig i 2014 og hele prosjektet i 2020. Største delen av metroen vil gå under bakken.

Plan
----

Ifølge plantegningene som ble offentliggjort i februar 2001, vil metroens indre del inneholde følgende linjer:

**Inner metro lines**| Linje | Lengde (km) | Antall stasjoner |
| --- | --- | --- |
| Nordvest - Sørøst | 46.86 | 44 |
| Inner Belt | 43.14 | 45 |
| Tan Son Nhat Airport | 9.3 | 9 |
| Hoa Hung - Hanoi Highway - Thu Thiem | 21 | 18 |
| Ben Thanh Market - Distrikt 2 - Distrikt 9 - Thu Duc | 27.5 | 18 |
| Bien Hoa - Bình Chánh - Hoa Hung | 46 | 42 |

**2007 master plan**| Linje | Lengde (km) | Antall stasjoner | Rute |
| --- | --- | --- | --- |
| Linje 1 | 19.7 | 14 | Ben Thanh Market - Suoi Tien Park |
| Linje 2 | 19 |  | An Suong crossroad - Thu Thiem |
| Linje 3 |  |  |  |
| Linje 4 | 12 |  | Go Vap district - District 4. |
| Linje 5 |  |  |  |
| Linje 6 |  |  |  |
|

Planlagte tekniske parametre:

* Platformlengde: 125 m
* Gjennomsnittlig avstand mellom stasjonene 700 – 1 300 m
* Maks hastighet: 80 km/t
* Headway: 4 min. (min. 2 min.)
* Sporvidde: 1 435 mm
* Togbredde: 3 m

Linje 1
-------

10. april 2007 bestemte bystyret å bevilge 1.1 milliarder Amerikanske dollar til Linje 1. Denne vil være 19.7 km lang og gå fra Ben Thanh Market, under bakken i 2.6 km forbi Operaen, Ba Son Shipyard og over Saigonelvea på en bru i gjennom Distrikt 2 på vei til Suoi Tien Park og terminalen i Long Binh i Distrikt 9. Arbeidet med å bygge et depot verdt 28 millioner dollar på Long Binh for Linje 1, startet 21. februar 2008. Linjen er beregnet å stå ferdig i 2014.

Japan Bank for International Cooperation vil bevilge $904.7 millioner dollar for å finansiere 83% av kostnadene, mens bystyret vil stå for 186.6 millioner dollar.

Referanser
----------

1. ↑  «Ho Chi Minh City breaks ground». *Railway Gazette International*. 28. februar 2008. [*død lenke*]
2. ↑  Duc Trung (18. februar 2008). «Vietnam’s first subway line ready to break ground». *Thanh Nien*.
3. ↑  M.Vong. «Vietnam to build first subway with Japanese aid». *Thanh Nien*. Arkivert fra originalen 4. februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Ho Chi Minh City Metro på UrbanRail.Net
**Richard Arnold** (1838–1928) var en tysk-norsk ingeniør. Han var i nærmere 40 år stadsingeniør i Arendal. 

Han var født i Münster i Tyskland som sønn nummer to i en musikerfamilie. Faren, Carl Arnold, var komponist og dirigent og drev musikkundervisning og ble ansatt som organist i Kristiania (Oslo) i 1847. Richard fikk teknisk utdannelse i Tyskland, på Technische Hochschule i Karlsruhe. Etter utdannelsen fikk han praksis hos byingeniøren i Kristiania før han ble ansatt i Skien hvor han også stiftet familie. I 1875 ble han stadsingeniør i Arendal og han bygde i 1880 en stor villa i Høyveien sveitserstil til seg og sin familie. 

Det var gode tider da Arnold kom til Arendal og han fikk stå i spissen for bygging av Latinskolen på toppen av Tyholmen - plasseringen var Arnold sitt forslag. Han fikk også det avgjørende ordet da Trefoldighetskirken (Arendal) noen meter unna ble bygd. 

Arnold var også opptatt av byens forskjønnelse og sto bak planting av lindetrær i hovedgatene. Han rådet også arendalittene til aldri å fylle igjen Kittelsbukt som den gang lå åpen helt inn til Peder Thomassons gate fordi Trefoldighetskirken speilte seg i dette store vannspeilet og gjorde et mektig inntrykk. 

Han døde i Arendal 2. juni 1928.

Arkivet
-------

Et håndskrevet manuskript skrevet av Richard Arnhold befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Manuset er en selvbiografi som heter *Mitt Levnetsløb. Erindringer skrevet for min familie*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Agderposten, «✟ Stadsingeniør Arnold», utgitt 2. juni 1928[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Sølvi Kaastrup: Richard Arnold. Agderposten 26.oktober 1991.
* Richard Arnold: Lidt om industrien i Arendal og Omegn. Særtrykk av Vestlandske Tidende. 1886.
* Richard Arnold: Mitt Levnetsløb. Erindringer skrevet for min familie. (Håndskrevet manuskript i Kuben, Aust-Agder museum og arkiv.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Richard Arnold på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**STK høyspenningslaboratorium** var et test- og forskningsbygg tilknyttet Standard Telefon og Kabelfabrik (STK) på Økern i Oslo, oppført i 1947. Bygget har adresse Kabelgata 24. I tilknytning til laboratoriet ble det satt opp et sidebygg for kontorer og fysiske laboratorier. Sidebygget har fem etasjer. Arkitektfirmaet Bjercke og Eliassen tegnet byggene. Bygningene står på Byantikvarens gule liste. Laboratoriet ble i 2002 renovert til kontorbygg av Aberdeen Asset Management. I 2013 ble bygget rehabilitert som undervisningsbygg med klasserom og lærerarbeidsplasser for Kuben videregående skole. Det renoverte skolebygget har inngang 50 meter øst for hovedbygget til Kuben, og har fått navnet **BiKuben**.

Flyfoto over Standard Telefon og Kabelfabriks område fra 1952. Det 12-kantede bygget som i dag er skolebygget med navnet BiKuben er godt synlig oppe til høyre.  Foto: Oslo byarkiv, 1952 
Den opprinnelige fasaden på høyspenningslaboratoriet og kontorbyggene var pusset betong. Byggets fasade ble senere kledd med rød teglstein, uten at den spesielle formen på bygningen ble endret. Bygget er på 5 700 m² over fem etasjer. Bygget ble totalrehabilitert i 2002 av daværende eier, Aberdeen Asset Management. De pusset opp bygget som kontorlokaler til utleie. I 2012 inngikk Oslo kommune ved Undervisningsbygg en 25 års leieavtale med Aberdeen.

Kuben videregående skole
------------------------

Siden 2013 har bygget vært tilholdssted for det meste av de studiespesialiserende tilbudene til Kuben videregående skole, samt IKT-servicefag, og bygget har fått navnet BiKuben. Deler av sidebygget ble innlemmet i BiKuben og bygget dimensjonert for ca 450 elever. Den femte etasjen ble ikke tatt i bruk siden den ikke hadde universell utforming og ikke hadde tilgang for alle, inkludert rullestolbrukere. Deler av undervisningen til elevene foregår i hovedbyggets spesialrom. BiKuben har egne rom for kroppsøving i lokalene med blant annet 4 meters klatrevegg og 8 meters buldrevegg. I fjerde etasje er det et auditorium for 150 personer med eget vrimleareal, personalkantine og en rekke mindre grupperom. Etasjen er mye brukt til kompetanseheving og sosiale aktiviteter for skolens personale.

Høsten 2019 ble bygget i Kabelgata 22 innlemmet i BiKuben. Bygget har også 5 etasjer og gir tilgang til resten av femte etasje som ikke har hatt universell tilgang fra Kabelgata 24. I de nye lokalene er det undervisning for 275 voksne elever innen helse- og oppvekstfag, med rom utstyrt med det siste innen velferdsteknologi. I de to første etasjene er det ordinære undervisningsrom, grupperom, vrimlearealer og kontorer for administrasjon og ledelse.

Referanser
----------

1. 1 2  «STK høyspenningslaboratorium». oppdaggroruddalen.no. Besøkt 19. august 2016.
2. ↑  «Har leid ut problemeiendom». nenyheter.no. Arkivert fra originalen 19. september 2016. Besøkt 21. august 2016.
**Richard Bernstein** (født 12. september 1882 i Wien, død trolig 21. januar 1943 i Auschwitz) var en tysk/østerriksk journalist og redaktør. Bernstein var til 1933 utenriksredaktør i *Vorwärts*, det tyske sosialdemokratiske partis hovedorgan, i Berlin.

Etter Hitlers maktovertakelse i 1933 flyktet han til Praha. Han arbeidet som journalist blant annet for det norske *Arbeiderbladet*. Bernstein og hans kone Gisela flyktet videre til Norge like før krigen ved hjelp av Nansen-pass.

Forsiden fra 1876 av Vorwärts der Bernstein var utenriksredaktør
Han ble arrestert av tysk sikkerhetspoliti i september 1940 og ble sterkt mishandlet i Møllergata 19. Han satt fra mars 1941 i en leir i Åneby i Hakadal. Leirkommandanten Herman Koch i Åneby plaget særlig Bernstein. I Åneby-leiren satt også Moritz Rabinowitz og Einar Nathan. Bernstein ble sluppet fri 16. desember og arrestert på nytt i mai 1942 på grunn av «utfordrende opptreden» overfor okkupasjonsmakten. På Grini gikk han under navnet «redaktøren», også der ble han mishandlet. Senere var han på slavearbeid i Kvænangen. Han ble deportert med MS «Monte Rosa», mens hans kone ble deportert med Donau 26. november. Ifølge International Tracing Service i Bad Arolsen døde Bernstein 21. januar 1943. Hans kone ble drept ved ankomst til Auschwitz. Barna var i sikkerhet i England og USA.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Auschwitz Prisoners Database, Auschwitz Prisoners Database ID 30285, besøkt 10. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Spørreskjema for jøder
3. 1 2  Aase, Reidar: *Frå fengselstida på Grini*. Oslo: Noregs boklag, 1945.
4. ↑  Mendelsohn, Oscar: Jødenes historie i Norge gjennom 300 år. Bind 2. Universitetsforlaget, 1987.
5. ↑  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner.* Lysaker: Dinamo forlag, 2012.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
**Benjamin Skaar de Carvalho** (født 27. november 1975) er en norsk forsker innen internasjonal politikk. 

de Carvalho ble i 2009 tildelt sin doktorgrad i International Studies fra University of Cambridge med avhandlingen *Sovereignty, Religion, and the Nation-State: Statecraft and Collective Identity in England, c. 1530-1601*. Han har en M.Phil. i International Relations fra samme universitet (2001), og har også studert ved New School for Social Research i New York (M.A. i statsvitenskap, 2000) og Universitetet i Oslo (cand.mag. i statsvitenskap og sosiologi, 1998). Han har siden 2003 vært tilknyttet Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI), hvor han er ansatt som seniorforsker.

de Carvalho var medredaktør av boken *Small State Status Seeking: Norway's Quest for International Standing*, sammen med Iver B. Neumann. Boken, som gir en bred oversikt over norsk utenrikspolitikk tar for seg status som drivkraft bak småstaters utenrikspolitikk.

de Carvalho var medredaktør av tidsskriftet *Internasjonal Politikk* med Halvard Leira (2007-2011) og Niels Nagelhus Schia og Minda Holm (2017).

Referanser
----------

1. ↑  Sovereignty, Religion, and the Nation-State: Statecraft and Collective Identity in England, c. 1530-1601
2. ↑
3. ↑  Small State Status Seeking: Norway's Quest for International Standing

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** NKC
 |