recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jacob Bøckmann Barth** (født 11. mars 1822 i Kristiansand, død 27. mars 1892 på Lillehammer) var en norsk jurist og forstmann. Stortingen bevilget stipend til Barth og Thorvald Mejdell og disse to ble første akademisk utdannete forstmenn i statens tjeneste i Norge. Deretter kom Peter Christen Asbjørnsen som var utdannet marinbiolog og med brede interesse for folkeminnegransking.

J.B. Barth ble *cand. jur.* i 1846 og var fra 1849 til 1852 sorenskriverfullmektig i Lofoten. Her fikk han anledning til å dyrke sine naturvitenskapelige interesser, og han utmerket seg, slik at han fikk statsunderstøttelse for å kunne utdanne seg til forstmann i utlandet. Etter et lengre opphold i Sverige, Danmark og Tyskland ble han i 1855 ansatt i forstvesenet, og ble i 1857 utnevnt til forstmester i Gudbrandsdalen og Valdres forstdistrikt. Han var far til Agnar Barth, som var forstmann og professor skogskjøtsel ved Norges landsbrukshøyskole. Barth snakket om økologi og biologisk mangfold i skogen på slutten av 1800-tallet.

Barth skrev en rekke bøker om forstvesenet, jakt og naturen. Han var selv en ivrig jeger. Hans beskrivelse av en reise oppover Pasvikelven i 1857 skal være den første beskrivelse av de indre trakter i Sør-Varanger. Barth mente at det på grunn av lite bosetning og lite jordbruk var vanskelig å få til særlig avvirking av skogen i Pasvikdalen, mangel på arbeidskraft og hester gjord det vanskelig. Han konkluderte med at bare skogen nær elven kunne utnyttes ved fløting.

Barth var gift med Adelaide Magdalen Lange (født 1828) som var datter av Inger Syv og Carl Georg Lange som var prost i Hadsel.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Lund, Bjørn (1997). *Skogstut og bonde*. [B. Lund]. ISBN 8299425808.
3. ↑  «Agnar Johannes Barth». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 22. august 2023. Besøkt 16. oktober 2023.
4. ↑  Strand, Lars (27. januar 2023). «Agnar Barth». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 16. oktober 2023.
5. ↑  Gjengitt i Wessel (1978) s, 30-41
6. 1 2  Skinnemoen, Knut (1979). *Forstmester J.B. Barth*. Norge: Norsk skogbruksmuseum. ISBN 8271040499.

Litteratur
----------

* (da) Hammer, K. V.:  «Barth, Jacob Bøckmann», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. II, København: J. H. Schultz, 1915, s. 699.
* Wessel, A.B. (1978): *Småskrifter om Sør-Varanger av forskjellige forfattere*. Kirkenes.
* Jacob Barth i Norsk biografisk leksikon
* Knut A. Skinnemoen. *Forstmester J. B. Barth. Mannen og livsverket*. Utgitt av Norsk skogbruksmuseum, 1979

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
Bybanen på Universidad de Costa Rica stasjon i San Pedro  Foto: Haakon S. Krohn 
**Bybanen i Costa Rica** (spansk: *Tren Urbano de Costa Rica*) er en bybane i de sentrale delene av Costa Rica. Den forbinder San José med andre byer i hovedstadens storbyområde. Bybanen administreres av Instituto Costarricense de Ferrocarril (INCOFER). Den ble åpna i 2005 og består av fire linjer, med avganger om morgenen og ettermiddagen fra mandag til fredag.

Historie
--------

Costa Rica hadde opprinnelig et godt utbygd jernbanenettverk fra kyst til kyst. På begynnelsen av 1990-tallet ble jernbanen lagt ned, og linjene ble etter hvert ubrukelige. I 2005 ble ruta mellom San José og Universidad Latina i San Pedro gjenåpna i form av en bybane. Denne ble så forlenga til Freses i Curridabat, og deretter via Tres Ríos til Cartago i 2013. I august 2009 åpna linja mellom San José og Heredia, mens linja mellom San José og San Antonio de Belén ble åpna i april 2011.

Linjer
------

### San José (Pavas) – Curridabat (Freses)

Stasjoner:

* Metrópolis III
* Demasa
* Pecosa
* Pavas
* Jacks
* AyA
* Sabana
* Contraloría
* Cementerio
* Estación del Pacífico
* Plaza Víquez
* Procuraduría/Museo
* Fercori
* UCR
* U-latina
* Freses

### San Pedro (U-Latina) – Heredia

Stasjoner:

* U-latina
* UCR
* Estacion del Atlántico
* Cuatro Reinas
* Santa Rosa de Heredia
* Miraflores
* Heredia

### San José (Estación del Pacífico) – San Antonio de Belén

Stasjoner:

* Estación del Pacífico
* Contraloría
* Jacks
* San Antonio de Belén

### San José (Estación del Atlántico) – Cartago

Stasjoner:

* Estación del Atlántico
* UCR
* U-latina
* Freses
* UACA
* Tres Ríos
* Cartago

Eksterne lenker
---------------

* INCOFERs hjemmeside Arkivert 5. juni 2013 hos Wayback Machine.
* Uoffisielt nettsted med informasjon om bybanen[*død lenke*]
* Rutetider hos Horariodeltren.net
* CR Trenes
**Tuffah** (arabisk: حي التفاح, betyr «eplet») er et område i bye Gaza, nordøst for Gazas gamleby. Den er inndelt en østlig og en vestlig halvdel. Forut for utvidelsen og etterhvert demonteringen av Gamlebyens murer var Tuffah én av tre muromgitte bydeler i Gaza; de andre to var al-Daraj og Zeitoun. Tuffah ligger i nordøstre del av den eldre bydel. Lokalt kalles nabolaget *at-tuffen*.

Tuffah har eksistert siden tidlig i det bahrimamlukkiske styre i Gaza på 1200-tallet. Den sørlige delen av Tuffah ble kalt «ad-Dabbaghah». Osmanske skattefortegnelser fra sent 1500-tall registrerer det som et lite nabolag med 57 husholdninger. I ad-Dabbaghah var Gazas slakteri og garverier under det osmanske rikes tid (1517-1917). Den nordlige delen av Tuffah ble kalt «Bani Amir.»

Ibn Marwan-moskéen fra 1300-tallet ligger her, likeså gjør Aybaki-moskéen fra 1200-tallet. Her er Gazas krigsgravlund, som begynte som den britiske krigskirkegård. I Tuffah ligger også Gazas offentlige bibliotek og Den palestinske Røde halvmånes skoler.

Referanser
----------

1. ↑  Butt, 1995, s.9.
2. ↑  Sheehan, 1999, ss. 428-429.
3. 1 2  Sharon, 2009, s. 29
4. ↑  Shahin, s. 438.
5. ↑  Education in Gaza Department of Political Science, McGill University.

Litteratur
----------

* Butt, Gerald (1995). *Life at the Crossroads: A History of Gaza*. Rimal Publications. ISBN 1-900269-03-1.
* Sharon, Moshe (2009). *Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae, G*. 4. BRILL. ISBN 90-04-17085-5.
* Shahin, Mariam (2005). *Palestine: A Guide*. Interlink Books. ISBN 1-56656-557-X.
* Sheehan, Sean (2000). *Israel Handbook: With the Palestinian Authority Areas*. Footprint Travel Guides. ISBN 978-1-900949-48-4.
**Thomas Henschien** (født 17. mai 1969) er en norsk økonom, journalist og bedriftsleder. Han har vært ankermann og utenriksreporter i TV 2 Nyhetene. 

Henschien begynte som reporter i TV 2 i 1998, men jobbet frem til 2006 primært som programleder på TV 2 Nyhetene. I en periode var han del av utenriksredaksjonen, og dekket blant annet Irak-invasjonen i 2003. Han har bakgrunn som befal i marinen, og brukte to år på økonomistudier før han reiste til USA og tok en bachelorgrad i TV-journalistikk. Før han kom til TV 2 hadde han jobbet som reporter i flere år, blant annet for NBC i USA, og lokal-TV i Haugesund. Fra 2006 til 2011 var han redaksjonssjef for TV 2 Nyhetskanalen, og arbeidet med utvikling, drift og daglig ledelse av kanalen.[]

Henschien sluttet i TV2 i 2011, og gikk da til sjefsjobb for mobil-teknologiselskapet Appy / ComCom. I 2013 overtok han som administrerende direktør i bemannings- og rekrutteringsselskapet On Off Bemanning AS, som han eier og driver med selskapsgründer Dyveke Vibe, Chess-gründer Svein Johnsen.[] og bemanningskonsernet Otiga Group.
**Kristelig Fagforening** (**Krifa**) ble etablert i 2008 som en norsk avdeling av den danske fagforeningen med samme navn. Krifa tilbyr en lav kontingent og individuell rådgivning i spørsmål rundt arbeidslivet, og fra 2023 også tariffavtaler, forhandlingsrett andre tjenester som tradisjonelle fagforeninger tilbyr. Krifa skiller seg fra andre tradisjonelle fagforeninger ved å være tverrfaglig og velge ikke å bruke streik. Krifa er partipolitisk nøytral og støtter ingen politiske partier eller andre organisasjoner.

Danske *Kristelig Fagforening* ble etablert i 1899 og har per 2023 over 180 000 medlemmer i Danmark. Skeptikere peker på at forutsetningene for en annerledes fagforening er bedre i Danmark, ettersom danske fagforeninger har ansvaret for å organisere arbeidsledighetstrygden gjennom såkalte A-kasser.

Referanser
----------

1. ↑  «En del danske arbeidstakere som ikke ønsker å være fagorganisert på tradisjonell måte, har sett på Kristelig Fagforening som et greit og rimelig alternativ», Kristine Nergaard, Fafo i Vårt Land 20.2.08

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Emblemet
**Den polsk-litauiske union** eller **Polen-Litauen** en betegnelse på ulike forbindelser mellom kongedømmet Polen og Storfyrsteeksempelet Litauen. Hvilke landområder forbindelsen omfattet, skiftet mye opp gjennom tidene. Forbindelsen omfattet til tider Polen av i dag, Litauen, Latvia, Estland, Hviterussland, Ukraina (delvis), Romania (delvis) og Russland (delvis). 

Området ble mot slutten av 1700-tallet delt mellom nabostatene i flere trinn. Oppdelingen skyldes lite samkjørte myndigheter i begge land. Betegnelsen polsk riksdag kommer fra denne tiden, en betegnelse på en myndighet eller nasjonalforsamling hvor det er tilnærmet umulig å gjøre vedtak.

Tidsline
--------

* 1385 - Krewounionen - Personalunion
* 1401 - Unionen av Vilnius og Radom - Litauen var gitt stor frihet med Vytautas av Litauen som storfyrste og kong Władysław Jagiełło av Polen som overherre
* 1413 - Horodłounionen
* 1432 (1432-34) - Grodnounionen
* 1499 - Vilniusunionen
* 1501 - Mielnikunionen
* 1. juli 1569 - Lublinunionen - starten på Det polsk-litauiske realunionen, også kalte *Tonasjonsrepublikken*.
* 3. mai 1791 - Polens maigrunnlov - Kongedømmet Polen og Storfyrstedømmet Litauen gikk sammen og etablerte en felles statsdannelse.
* 1795 - Området ble delt mellom keiserriket Østerrike, Preussen og Tsar-Russland.
Christiania og Akershus festning på kart av Isaac van Geelkerck, antagelig fra 1648. Nasjonalbiblioteket
Christianias havn i 1649, utsnitt av et kart over Christiania i Det Kgl. Bibliotek, København
**Isaac van Geelkerck** (født ca. 1615 i Nederland, død 1672 i Gelderland, Nederland), var en nederlandsk ingeniør og festningsplanlegger som virket i Norge fra 1644 til 1656. Han var sønn av den kjente kartograf Nicolas van Geelkercken (ca. 1585-1656) og ble opplært i kartografi av ham.

Isaac van Geelkerck ble i 1644 kalt til tjeneste i Norge som kartograf og festningsplanlegger under Hannibalsfeiden og fortsatte i dansk-norsk tjeneste til han i 1657 vendte tilbake til Nederland, hvor han virket som landmåler til han døde i 1672. Etter at han i 1652 giftet seg med Christina Morjan, datter av Norges første generalpostmester, arbeidet han for postverket og ble i 1653 selv generalpostmester, en stilling han delte med kjøpmann Selius Marselis.

Geelkerck planla og ledet store utbedringsarbeider på festningene Båhus og Marstrand, og han utarbeidet det første kjente kart over Bergen. I slutten av 1640-årene arbeidet han hovedsakelig i Christiania, hvor han i 1648 tegnet det første kjente prospekt av byen og Akershus festning som ramme om hyllingen av kong Frederik III på *Hovedtangen*. I april 1649 fikk han ordre av stattholder Hannibal Sehested om å utarbeide planer for å utvide forsvarsverkene på Hovedtangen øst for den daværende festningen. På kartet av 24. april 1649 foreslår han samtidig å utvide selve byen med to kvartalsrekker utenfor den opprinnelige havnefronten langs Dronningens gate, bak en mur med bastioner ut mot Bjørvika. Han har etterlatt seg flere kart og kartskisser, hvorav mange fremdeles befinner seg i Det Kongelige Bibliotek i København. At han var en dyktig frihåndstegner, vises bl.a. av tegningen fra kongehyllingen i 1648 og en perspektivtegning av havnen med skuter og sjøboder på et kart over byen.

Referanser
----------

1. 1 2   rkd.nl, besøkt 9. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Harris, Christopher John (2001): «Isaac van Geelkerck» *Norsk biografisk leksikon*, bind 3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
Tønsberg kapell og krematorium. Krematorieanlegget er ikke lenger i bruk. Foto: Jan-Tore Egge 
**Tønsberg nye kirkegård** (iblant kalt *Solvang kirkegård*, *Solvang gravplass* e.l.) er like nordøst for Tønsberg sentrum, nær Solvang kirke.

Kirkegården ble anlagt til avlastning for Tønsberg gamle kirkegård (der Mariakapellet står). Tønsberg krematorium (med kapell, altså seremonirom) ble tegnet av Kristofer Lange og Ørn Klingenberg og innviet i 1937. Krematorieanlegget er ikke lenger i bruk, for idet strengere utslippskrav er innført for krematorier, har Tønsberg blitt med i samarbeidet om Vestfold krematorium.

Kirkegården er i ferd med å fylles opp, og det arbeides med å ta i bruk den gamle kirkegården igjen til kistebegravelser, et arbeid som kompliseres av funnet av en fredet billeart.

Referanser
----------

1. ↑  Artemisia.no
2. ↑  Men se intervju i Tønsberg Blad Arkivert 27. februar 2014 hos Wayback Machine. med stedets siste krematør
3. ↑  Jf. Lovdata
4. ↑  NRK

Eksterne lenker
---------------

* Tønsberg kirkelige fellesråd om kommunens gravplasser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jo Wang** (født 15. april 1964) er en norsk komponist. 

Han har sin musikalske bakgrunn fra alternative grupper i Oslo. Han var med og grunnla Frydenlund Studio i 1987, og gjennom dette studioet komponerte han musikk for film og TV. Symposion var hans første album, dette ble utgitt i 1990. Musikken hans beskrives som visuell, og lydbildet domineres av preparert piano, analoge synthesizere, mellotroner og kirkeorgel. Wang spiller piano, mellotron, therevox og synthesizer i bandet Green Isac Orchestra og 35 Tapes.

Filmmusikk
----------

* *Dis*, 1995
* *Lady Lazarus*, 1996

Diskografi
----------

Jo Wang
* *Symposion*– (1990)
* *Fractals*– (1995)
* *Haunting Melodies* – (1998)
* *Between Fingertip & Key* – (2012)

Green Isac Orchestra
* *Green Isac Orchestra* – (2015)
* b a r – (2020)

Herding Spaces

* *Herding Spaces* – (2018-)

Orgelverk
---------

* *JOG* – (1998)
* *Phrenesis* – (2000)
* *Vital Organ* – (2001)
* *Ostinato in a-minor* – (2002)

Produsent
---------

* White Willow
* Ignis Fatuus (1995, The Laser's Edge)
* Ex Tenebris (1998, The Laser's Edge)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Green Isac Orchestra
* Last-fm
* 35 Tapes
**Sjit helvedes kåken**, også kjent som **Sjåbakkenkåken** eller **Sjåbakken-huset** er en kåk (et hus) i Manndalen i Kåfjord kommune som har blitt gjort til turistattraksjon og åpnet 18. juni 2009. 

Sametingets kulturvernavdeling ønsket i 2002 å frede kåken.
Den ble restaurert av Ája samisk senter og andre aktører med støtte fra Sametinget og Troms fylkeskommune.

Kåken fikk økt oppmerksomhet etter at den ble presentert i NRK-programmet *Norsk attraksjon* med Linda Eide.

I forbindelse med Riddu Riđđu i 2008 ble det satt opp et midlertidig veiskilt som markerte «Sjit helvedes kåken»/«Biru baika viessu» som severdighet.

Bakgrunn
--------

Sjåbakken-huset ble bygget av Anton Sjåbakken etter andre verdenskrig.
Kåfjord var den sørligste kommunen som ble brent av tyskerne på slutten av krigen. Da folk kom tilbake etter evakueringen, måtte de bo i huler, gammer og bygge seg provisoriske hus (kåker) av materialer fra brakker som tyskerne hadde etterlatt.

Norske myndigheter forlangte etter hvert betaling for disse materialene og takserte husene. Hvis man ikke betalte, ville krigserstatningen bli inndratt. Sjåbakkens hus ble taksert til 2700 kroner, noe som tilsvarte en årslønn. Sjåbakken var den eneste som protesterte. Det gjorde han i et harmdirrende brev til Kåfjord Byggekontor i Olderdalen i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  Sjåbakkenkåken i Manndalen åpnet 18. juni[*død lenke*] - samiskbibliotektjeneste.wordpress.com
2. ↑  Sametingets kulturvernavd. ønsker å frede "Sjit helvedes kåken" i Manndalen Arkivert 2009-03-26, hos Wayback Machine. - kafjord.kommune.no
3. ↑  Rekord for Lindas attraksjoner[*død lenke*] - blikk.no
4. ↑  Sjit helvedes kåken med eget veiskilt - nordlys.no
5. ↑  Sjit helvedes kåken - nrk.no

Eksterne lenker
---------------

Sjit helvedes kåken i Google Street Maps
**Wildparkstadion** er et fotball-og friidrettsstadion i Karlsruhe. Anlegget brukes hovedsakelig av fotballklubben Karlsruhe SC som for øyeblikket spiller i 1. Bundesliga. Klubben rykket opp etter å ha vunnet 2. bundesliga i 06/07 sesongen. 

Stadionet ble bygget i 1955 istedenfor det tidligere anlegget; FC-Phönix-Sportsplass, fra 1921. I utgangspunktet hadde anlegget en kapasitet på over 55 000 tilskuere, men pga. regelendringer ble kapasiteten flere ganger redusert og i dag er kapasiteten 29 699 sitte- og ståplasser. 

Anlegget er en offentlig eiendom i Karlsruhe og forpaktes av klubbene som bruker det. 16. november 1955 spilte Norge en landskamp mot Tyskland i Wildparkstadion og tapte 2-0.

| * v
* d
* r
Tysklands flagg Fotballstadioner i 2. Bundesliga 2010/2011 |
| --- |
| Allianz Arena **·** Audi Sportpark **·** Bielefelder Alm **·** Energieteam Arena **·** Erzgebirgsstadion **·** Esprit Arena **·** Impuls Arena **·** MSV-Arena **·** New Tivoli **·** Niederrheinstadion **·** Olympiastadion Berlin **·** Osnatel-Arena **·**
Ruhrstadion **·** Stadion An der Alten Försterei **·** Stadion der Freundschaft **·** Trolli Arena **·** Volksbank Stadion **·** Wildparkstadion |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Støpt draktspenne med utklipningsarbeid i forgylt sølv, antakelig fra 1500-årene. Sentralmotivet viser en engel med to barn på en månesigd, og er kanskje en symbolsk fremstilling av jomfru Maria himmelfart. Innkjøpt i 1897 fra Valle i Aust-Agder. Foto Norsk Folkemuseum / Anne-Lise Reinsfelt, NF-1897-0884.
Draktspenne fra middelalderen, drevet i sølv med skjoldformet midtparti. Innkommet fra Bygland i Aust-Agder. Lengde 7 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum NF. 1911-1517.
Kambespenne kalles denne middelalderpregede draktspennen fra Herdla i Hordaland. Den er støpt i sølv og forgylt. På midten har denne en fremstilling av Maria med barnet. Kambespenner har vært brukt på Vestlandet, og i Skåne er de brukt helt opp til vår tid. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1896-0289.
**Draktspenne** er en todelt spenne der en krok i den ene delen kan hektes i en ring i den andre. Draktspenner er laget i metall og ofte i sølv. De kan være støpt, klippet eller stanset ut av metallplater eller laget i filigran. Draktspenner var i bruk i folkevandringstiden. Det er funnet draktspenner i sølv fra vikingetid på Berdal Telemark. Bruk av draktspenner var mote i høymiddelalderen. De ble da helst brukt i bryståpningen på kvinnedrakten, og det kunne være flere par over hverandre.

Draktspenner har vært brukt både til kåper, jakker og som brystspenner. Det er stor variasjon i form og dekor. I Telemark ble det i andre halvdel av 1700-årene svært populært med hjerteformede draktspenner med påsatt filigrandekor, og i senere tid har disse spennene også vært brukt for å feste det vevde beltet på kvinnedrakten.

Litteratur
----------

* Berge, Rikard (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* Fossberg, Jorunn (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8
* Fossberg, Jorunn (1971): «Smykker: Middelalder.» I *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder, bd 16*, spalte 278-286. Oslo.
* Hegstad, Leiv (1930): *Gamalnorsk ordbok med nynorsk tyding*. Oslo.
* Noss, Aagot (1986): *Draktsølvet frå DEN NORSKE SAMLINGA, NORDISKA MUSEET STOCKHOLM*. Norsk Folkemuseum, Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Fossberg (1991) s. 78.
2. ↑  Se Berdalstil.
3. ↑  Fossberg (1991) s. 76-80.

Eksterne lenker
---------------

* Se spenner i DigitaltMuseum
**Ekeberg gravlund** eller **Ekeberg kirkegård** i Sandefjord ble tatt i bruk rundt 1930. Det var tidlig planer om krematorium, men på grunn av krig og dårlig økonomi ble de utsatt.

Ekeberg kapell og krematorium ble tegnet av Arnstein Arneberg og innviet 1. juli 1960. På 2000-tallet har strengere utslippskrav bidratt til at krematoriet i likhet med en rekke andre småbykrematorier er nedlagt, og Vestfolds kremasjonsvirksomhet er konsentrert til Vestfold krematorium (åpnet 2010). Gravlunden er mer eller mindre full, og Sandefjords hovedgravplass er nå ved Orelund kapell.

Gravkapellet er imidlertid fortsatt i bruk. Det er utsmykket med relieffer av Ragnhild Butenschøn, foran hovedinngangen er en skulptur av Nic Schiøll, og Hans Holmen har laget smijernsporter. Korhvelvingen er malt av Per Krohg og Morten Krohg.

Referanser
----------

1. ↑  Se Lovdata

Litteratur
----------

* Olstad, Finn (1997). *Sandefjords historie. Bind 2. En vanlig småby?*. Sandefjord kommune. s. 292-294. ISBN 8299379725.
* *I ditt lys ser vi lys. En orientering om kirkebygg i Sandefjord*. Sandefjord. 1969. s. 13-15.
* Larsen, Einar Krohn (2003). *Et landemerke på prestegårdsgrunn. Sandefjord kirke 100 år 1903-2003*. Sandefjord. s. 25ff.

Eksterne lenker
---------------

* Glimt fra Ekeberg gravlunds historie
**Gustave** er et hanndyr av typen Nilkrokodille fra Burundi. Dyret holder til i elva Ruzizi, hvor det sies at han har drept opp mot 300 mennesker. Han er beregnet til å være mellom 5,5 og 7,5 meter lang, og har trolig en vekt på over et tonn. Gustave er dermed den største krokodillen noen gang registrert i Afrika. Ut fra alder og størrelse tror kjennere at krokodillen ble født midt på 1950-tallet. Han har så tykt skinn at han per 2021 har overlevd både geværkuler og knivangrep.

Oppmerksomhet
-------------

I 2007 hadde filmen *Primeval - The Hunt For A Killer* premiere. Det er en film som er basert på historiene om Gustave, nærmere bestemt om et amerikansk nyhetsteam som bestemmer seg for å fange krokodillen. Hovedrollene i filmen ble spilt av Dominic Purcell og Orlando Jones.

Referanser
----------

1. ↑  «Meet Gustave, the Legendary Killer Crocodile of Burundi». *www.odditycentral.com* **(engelsk)**. 15. desember 2017. Besøkt 24. oktober 2021.
2. ↑  «Huge Crocodile Rumoured To Have Eaten 300 People Is Still On The Loose». *www.ladbible.com* **(engelsk)**. 10. juni 2021. Besøkt 24. oktober 2021.
3. ↑  «Primeval (2007)». Besøkt 24. oktober 2021 – via International Movie Database (IMDb).
Telegrafbygningen med kringkastingssender på 1920-tallet.
**Telegrafbygningen** med adresse Kongens gate 21, er et av de større monumentalbygningene i Kvadraturen i Oslo. Bygget stod ferdig i 1924 og er tegnet av Arnstein Arneberg og Magnus Poulsson, to arkitekter som senere skulle jobbe på Rådhuset sammen.

Bygget er på 25000 m2 og var Televerkets hovedkontor til 1962. Det kostet i sin tid 13 millioner kroner å bygge og var det mest påkostede bygg på den tiden. Trappeoppgangen har en lysekrone som henger gjennom alle etasjene i bygget. Generaldirektørens kontor har en skjult dør i et klesskap slik at direktøren kunne forlate bygget diskret. Veggene har fresker av Alf Rolfsen og malerier av Erik Werenskiold.

Bygningen
---------

Bygningen ble bygget for å huse alt av Televerkets administrasjon i Oslo. Huset skulle være relativt enkelt og brannsikkert, og det ble derfor ikke brukt tre eller unødvendig med ornamentikk. Byggets interiør var kledd med norsk marmor, det ble brukt grønn labradorsten rundt dører og vinduer, mens ornamentikken var i støpt sement og hugd stein. Arneberg og Poulssons arbeid ble godt mottatt av pressen. *Morgenbladet* skrev:

> Den nye telefon- og telegrafbygning, som i næste uke delvis tas i bruk, er utvilsomt en av de vakreste bygninger i Kristiania. Den har ikke faat en fri beliggenhet til aapen plads, saa man uhindret ser dens fysiognomi, men staar man under dens mure og lar blikket følge opefter den diskrete graa arkitektur indtil den rustne skiffer øverst oppe, gir den en stilfærdig tilfredsstillelse, som karakteriserer den som helt vellykket. Arkitekterne Arneberg og Poulsson har med den gitt byens monumentalbebyggelse et værdifuldt plus.
> 
> 

I 1976 ble bygningen oppført på Byantikvarens gule liste som verneverdig. Den inngår og som en del av Telenors verneplan fra 1998.

Litteratur
----------

* Solbakken, Tove: *Det nye Oslo i Kvadraturen.* I Byminner nr.1-2012, s.28-43

Referanser
----------

1. ↑  «Norges flotteste bygg selges». *Dagens Næringsliv*. 3. november 2016. s. 18.

Eksterne lenker
---------------

* Byantikvaren – Gul liste
* (no) «Telegrafbygningen (Oslo)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Shrek i november 2008.
**Shrek** (født omkring 1994, død 6. juni 2011) var en merinosau fra New Zealand.

Shrek ble internasjonalt berømømt i 2004 etter at han unngikk å bli innfanget og klippet, slik at ullen hadde vokst over en periode på seks år. Sauen ble oppkalt etter den fiktive karakteren Shrek fra bøker og filmer med samme navn. Det ble også skrevet flere barnebøker om sauen og den opptrådte jevnlig på diverse veldedighetsarrangementer. Etter å ha blitt fanget etter seks år på rømmen, den 15. april 2004, ble sauen klippet av en profesjonell saueklipper den 28. april. Denne klipping ble sendt på nasjonal TV over hele New Zealand. Sauens ull veide cirka 27 kilo. I gjennomsnitt veier en merinosaus ull 4,5 kilo når den blir klippet. 

Shrek fikk blant annet møte New Zealands statsminister, Helen Clark, i mai 2004. Shrek ble avlivet den 6. juni 2011, på grunn av aldersrelaterte sykdommer, etter råd fra en veterinær. Shrek sin gigantiske ullpels ble auksjonert bort i 2004 til støtte for forskjellige medisinske hjelpeorganisasjoner for barn. En minnestund ble holdt for Shrek ved Church of the Good Sheperd i Tekapo. Det skal også være planer om å lage en bronsestatue av Shrek i landsbyen der han holdt til.
**Says lov** er en lov utarbeidet av den franske økonomen Jean-Baptiste Say som fastslår at ens mulighet til å konsumere avhenger av ens evne til å produsere, at først kommer produksjon og deretter konsum. Dermed er ikke en generell overproduksjon mulig på grunn av at folket selger noe fordi de ønsker å kjøpe noe annet. Ifølge denne loven bør man få økonomisk vekst ved å unngå å hindre produksjon, ikke ved å stimulere etterspørselen.

De to kjente økonomene David Ricardo og Thomas Malthus hadde en sterk «feide» omkring Says lov på begynnelsen av 1800-tallet. Malthus satte spørsmålstegn ved om loven gjaldt, mens Ricardo derimot forsvarte den med stor kraft. Det var Ricardos syn som vant fram blant økonomene på 1800-tallet og Malthus godtok tilslutt loven. 

Den britiske økonomen John M. Keynes tok på 1900-tallet sterk avstand fra Says lov i forbindelse med sine analyser av mellomkrigstidens krise. Han hevdet at det var en ulykke at det var Ricardo som hadde gått seirende ut av striden med Malthus i dette spørsmålet, fordi dette senere hadde ført til at mange nødvendige tiltak for å rette opp den økonomiske utviklingen ikke hadde blitt satt i verk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
Kanalen gjennom Walcheren, sett fra dreiebroen ved Souburg mot Middelburg
**Kanalen gjennom Walcheren** er en konstruert vannvei som deler halvøyen Walcheren i den nederlandske provinsen Zeeland i to. Den forbinder Vlissingen ved Westerschelde med Veere ved Veerse Meer med hverandre. Kanalen ble anlagt 1870–1873 og spilte en rolle i Middelburgs økonomiske gjenoppblomstring.

Denne kanalen og kanalen gjennom Zuid-Beveland ble anlagt samtidig med den delen av jernbanelinjen mellom Roosendaal og Vlissingen som ligger på Walcheren. Da jernbanesporet ble anlagt, ble Sloe blokkert av Sloedemningen og kunne dermed ikke lenger brukes som seilingsrute. Fra belgisk side ble det da gjort klart hvor viktig det var å få nord-sør forbindelser fra Westerschelde til Veerse Meer og Oosterschelde. Kanalen følger delvis traséen som den gamle kanalen (fra 1817) til Middelburgs havn fulgte, og samtidig ble det anlagt to havner og en sluse inne på halvøyen, og en havn ved kysten. 

Kanalen gjennom Walcheren har etterhvert blitt mindre viktig for transport, mens den har blitt viktigere for turisme og lystbåter. Mellom Middelburg og Veere bryter en sidekanal, Arnekanalen, av til Arnemuiden og Nieuw- en Sint Joosland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kanaal door Walcheren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Minurus*** er en slekt av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, som oftest mørke på farge, ofte med metallglans. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis
-------

Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem. Ofte gjør de dette ved å rulle sammen blader. 
Noen arter lager ikke bladruller, men de voksne billene gnager skader i frukter eller plantevev, og larvene ernærer seg på det skadede vevet. En del arter regnes som skadegjørere på trær og busker. De aller fleste artene lever på busker og trær, noen få på urter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørvestlige Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Familien **snutebladrullere, Rhynchitidae** Gistel, 1856
				+ Stammen **Auletini** Desbrochers des Loges, 1908
					- Understammen Auletina Desbrochers des Loges, 1908
						* Slekten ***Minurus*** G.R. Waterhouse, 1842 - 4 arter
							+ *Minurus euphorbiae* Faust, 1899
							+ *Minurus fulvescens* Voss, 1951
							+ *Minurus hortulanus* Faust, 1899
							+ *Minurus testaceus* Waterhouse, 1842

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Trambulină Tintina** er en hoppbakke ved byen Borșa i Romania. Den ligger ca. 10 kilometer utenfor byen og er landets eneste storbakke, med størrelse K110, men har nesten ikke blitt brukt siden 1990, og er i dag (2015) forfalt og ikke i brukbar stand.

Alt før 1. verdenskrig ble det bygd en hoppbakke i Borșa, men virkelig betydning som skisted fikk Borșa først under 2. verdenskrig, da Transilvania for en periode igjen ble en del av Ungarn. Ungarn har lite fjell, og den ungarske idrettsledelsen så seg ut Borșa i Karpatene som et ideelt sted for både alpint og nordiske grener. Etter at alpinanlegget ble bygd i 1941, ble den store hoppbakken bygd 1942-43 under faglig rådgivning fra den polske skiløperen Stanisław Marusarz, som en tid gjemte seg i Ungarn og arbeidet for det ungarske skiforbundet under psevdonymet Stanisław Przestalsky. Bakken ble åpnet med internasjonalt renn i februar 1944, der det til tross for den pågående krigen var deltakelse av to tyskere og én nordmann. Sepp Weiler (Tyskland) vant rennet med hopp på 69 og 76 meter. Stanisław Przestalsky (Marusarz) hoppet utenfor konkurranse og var aller best med 73 og 88 meter.

Fram til 1989 ble det holdt mange renn i bakken, både nasjonale (deriblant rumenske mesterskap) og internasjonale. På slutten av 1980-tallet startet byggingen av to mindre bakker med størrelse K70 og K30 ved siden av storbakken, men da Nicolae Ceaușescu falt i desember 1989, stoppet byggingen opp, og bakkene ble aldri gjort ferdig. Fra 1989 til 1999 ble det ikke arrangert renn i storbakken, Noen få renn ble arrangert i perioden 1999-2003, men siden da har bakken stått ubrukt og til forfalls. Ifølge en artikkel på nettstedet CityNews.ro i 2011 er myndighetene i Borșa positive til å få satt hoppbakken i stand igjen, men først etter at det er gjort utbedringer av alpinanlegget og skiheisen i området.

Bakkerekorden er 118 meter, satt av polske Bogdan Zwijacz i 1984 og Florin Spulber (Romania) under det rumenske mesterskapet 14. mars 1999.

Romanias mest moderne skihoppanlegg er i dag Trambulină Valea Cărbunării i Râșnov, som ble tatt i bruk i 2011-2012, og som har største bakke K90 (HS100).

Kilder
------

* Ungarns Olympiske Akademis årbok 2014[*død lenke*] (s. 267-269, besøkt 8. november 2015)
* Corbii albi: Compas / Visul unei olimpiade de iarnă în Munții Rodnei Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (besøkt 8. november 2015)
* Gazeta de Maramureş: Zbor spre maracini (1. august 2005, besøkt 8. november 2015)
* CityNews.ro: Trambulina de la Borsa ar putea fi reabilitata (22. august 2011, besøkt 8. november 2015)
Caterham R300 Superlight
**Caterham** er et engelsk bilmerke som produseres av **Caterham Cars Ltd**, stiftet i 1973.

Bilmerket stammer fra Lotus, ved at salget av *Lotus Seven* sviktet, og Lotus ønsket å legge ned produksjonen av denne, og heller satse på bl.a. *Lotus Elite*. En Lotus-forhandler, Graham Nearn, tilbød seg å kjøpe rettighetene til navnet, samt hele produksjonslinjen av denne serien og de ansatte. Dette gikk Lotus med på, og Graham Nearn valgte navnet Caterham, etter stedet der fabrikken lå (Caterham Hill).

Satsningen viste seg å være lønnsom.

Bilen het fortsatt *Super Seven*, men i 1994 startet de også produksjonen av en større og mer moderat sportsbil, *Caterham 21*.

I 2005 solgte Nearn selskapet til et engelsk investeringsselskap, *Corven Ventures*, som i 2012 selger videre til andre interessenter.

Selskapet lanserte i 2023 den elektriske utgaven EV Seven. De lanserte også *Project V*, en elektrisk coupe med 1 baksete.<ref>Unveiling Project V fra caterhamcars.com den 5. novemer 2021.<

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Caterham Cars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilnorge.no sin artikkel om merket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |



1. ↑  Caterham EV Seven: Her kommer en ekte klassiker i elektrisk utgave fra motor.no den 27. mai 2023.
**Astelle** (Anna Anita Jaskiv) er en 21 år gammel vokalist og låtskriver fra en liten bygd i Nord-Norge som heter Hemnesberget. Hun startet sin sangkarriere da hun var bare 6 år gammel. Siden hun var liten likte **Astelle** å underholde folk og få dem til å le, og hun likte å være sentrum for oppmerksomheten. Lite visste hun at 17. mai 2006 vil være første gang **Astelle** opptrådte på en scene foran et stort publikum. Fra det av visste hun hva hun var ment å gjøre i livet og hva som var hensikten hennes, å underholde og berøre folks hjerter med musikk. 

**Astelle** gikk på musikkskole da hun var 7 år gammel, hun tok både sang- og pianotimer. Etter hvert som årene gikk, fanget **Astelle** mange menneskers hjerter og vant flere priser i distriktet. **Astelle** har gjennom årene samlet erfaring ved å opptre på ulike festivaler og show i sitt distrikt, samt å samle inn priser som: «Ung Talent Nord Hemnesjazz 2012», «Helgeland Sparebank Kulturstipend 2017», og «Drømmestipend 2019». Men snart utviklet **Astelle** et stort ønske om å utvikle seg og utforske seg selv innen musikk. Det var da hun begynte å skrive musikk for å uttrykke følelsene sine og prøve å finne sin egen stil og personlighet i musikkverdenen. **Astelle** skrev sin første sang da hun var 10 år gammel, men hun tok låtskrivingsprossessen mer seriøst da hun var rundt 14 år gammel. 18 år gammel hadde **Astelle** sin egen konsert som kun bestod av sangene hennes. 

I 2020, kom hun så langt som 7.plass på Idol, og har etter det flyttet til Oslo og deltatt i utallige sessions med etablerte låtskrivere og produsenter, som blant annet har resultert i feature låter med den tyske DJ-dueon Ellipso og den norske house-produsenten Magnus Foss. I mars 2022 slapp **Astelle** sin første solo-singel «K Boy Bye».

Diskografi
----------

  

### Singler

| Sang | År |
| --- | --- |
| Ellipso, Astelle - YNTBOM (feat. KITTY VALIUM & Couché) | 2021 |
| Magnus Foss, Astelle - Make Me Go | 2022 |
| Astelle - K Boy Bye | 2022 |

Se også
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

Astelle på Instagram 

Astelle på Facebook 

Astelle på TikTok 

Astelle på Spotify
**John de la Pole** (født 1462/1464, død 1487) var eldste sønn av John de la Pole, 2. hertug av Suffolk og Elizabeth av York. Hans mor var datter av Richard Plantagenet, 3. hertug av York og Cecily Neville. Han var også barnebarns sønn av Thomas Chaucer, sønn av den store engelske forfatteren av Geoffrey Chaucer.

Rikard III utnevnte i sitt siste år som konge Lincoln til tronarving, da han var den nærmeste mannlige slektning innen for Huset Yorks linje. Etter Rikards nederlag og død i slaget ved Bosworth Field den 22. august 1485 ble Lincoln forlikt med den nye kongen, Henrik VII.

Men allerede senere i 1487 begynte han å arbeide for å selv komme på tronen, ved å støtte den falske tronkreveren Lambert Simnel. Han falt i slaget ved Stoke Field, hvor opprørshæren ble knust. I november samme år ble hans titler inndratt posthumt.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10757.htm#i107564, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Kristian Stangebye** (født 11. august 1958) er en norsk musiker fra Bergen. Han har gitt ut LP-ene *Göbbels a-go-go* og *The Willkoks Talk* i 1983 sammen med Lasse Myrvold og har også som Kong Klang sammen med Lasse Myrvold og poeten Terje Dragseth gitt ut CD-en *Logg* i 2002 og *Kvitekråkas song. Dikt og songar, eit gorrlaust makkverk* i 2005. 

Han var med KONG KLANG og lagde filmmusikken til Trond Kvists kinodokumentarer *Junkies* (1998) og *Velkommen hjem* (2002) sammen med Lasse Myrvold og Calle Hamre.

Stangebye jobbet sammen med Lasse Myrvold med et mikrotonalt prosjekt inntil Myrvold døde 3. september 2006. Prosjektet ble fullført under tittelen Gøbbels a-go-go 13, men er pr 2015 ennå ikke utgitt.

Fra 2007 har Stangebye sammen med Terje Paulsen jobbet som duo i KONG KLANG. Musikken som er basert på field recordings og elektronikk kan rubriseres under kategorien Soundscaping. Etter flere års opphold begynte KONG KLANG igjen å holde konserter i 2014.

I 2014 lagde Stangebye musikk til Gunnar Hall Jensens helaftens dokumentarfilm "En Kopp Te".

Stangebye ble i 2013 med i Sonisk Blodbad. Bandet ga i 2013 ut vinylsingelen Drown/Pulsating vein i samarbeid med Clive Jones (Black Widow) og Laurie Amat (The Residents). Produsent: Joe Foster.

I 2015 ga Sonisk Blodbad ut sitt andrealbum "Deux", med en utvidet besetning med bidrag fra blant andre Don Preston (The Mothers of Invention), Laurie Amat (The Residents), Clive Jones (Black Widow) og Fernando Saunders (Lou Reed).

Den digitale singelen "For Absent Friends" feat. Fernando Saunders på vokal, gitar og bass ble sluppet i forkant av CD-en. CD-versjonen av låten er en kortere instrumental utgave.

Diskografi
----------

* *Göbbels a-go-go* (1983), med Lasse Myrvold
* *The Willkoks Talk* (1983), med Lasse Myrvold

### Sonisk Blodbad

* *Deux* (2015)

Singler
* *Deux/Pulsating Vein* (2013)
* *Drown/Pulsating Vein* (2014)

### Kong Klang

* *Kong Klang* (1999)
* *Kvitekråkas song* (2005), med Terje Dragseth

Singler
* *Jeg var caddy under golfkrigen* (1998)
* *Logg* (2002), med Terje Dragseth

### Deltar på

* Lasse Myrvold-hyllest: *Dans til musikken* (2006)
* Clinical Archives: *Clinical Sounds Volume 1* (2007)

Referanser
----------

1. ↑  Versjoner for Lasse Myrvold (1953-2006) Arkivert 7. februar 2017 hos Wayback Machine. Rogalyd

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Stangebye på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Kristian Stangebye på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Karosseri**, eller **overstell**, på en bil er alle ytre deler som beskytter bilens andre komponenter eller passasjerene mot utvendig påvirkning.

Typiske takstolpe­konfigurasjoner for en sedan, en stasjonsvogn og en halvkombi fra samme modellserie.
Karosseriet har flere oppgaver. Et selvbærende må være så solid at det tåler vekten av motor, drivverk og de andre komponentene samt passasjerer og bagasje og det må tåle vridningskreftene når bilen manøvrerer. Det må midlertidig ikke være *for* solid, da det må ta opp mesteparten av energien ved en kollisjon ved deformering. En chassisramme vil måtte gjøre det samme, men vil samtidig begrense karosseriets behov for styrke med hensyn til belastninger fra drivverk og fjæring. 

Karosseriets aerodynamiske egenskaper er også viktige, både for å minske luftmotstanden og dermed drivstofforbruket, men også for bilens kjøreegenskaper. Et høyt karosseri med rette sider er for eksempel mer påvirkelig for sidevind enn et lavt med avrundede deler.

Typer karosseri i bruk er selvbærende (eksempel Opel Vectra) og med separat ramme (eksempel Mercedes-Benz Geländewagen), samt hybrider mellom de to (eksempel Land Rover Discovery 3). Så godt som alle lastebiler er utstyrt med ramme. Karosseriet består da av motor-og førerrom og eventuelt lastekasse (kapell).

Karosseriets hoveddeler:

* Støtfanger
* Panser
* Frontrute
* Skjermer
* Dørstolper
* Dører
* Sidepaneler
* Kanaler
* Bagasjerom
* Gulv og tak

Forskjellige modeller:

* Cabriolet
* Coupé
* Hard-top
* Kombi
* Roadster
* Sedan
* Stasjonsvogn

Utforminger
-----------

* KupéKupé
* SedanSedan
* StasjonsvognStasjonsvogn
* Shooting-brakeShooting-brake
* KombiKombi
* HalvkombiHalvkombi
* KabrioletKabriolet

Litteratur
----------

* *Alt om bilen*, Det Beste A/S, 1974, ISBN 82-7010-036-6

Se også
-------

* Understell

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rådgivende Ingeniørers Forening (RIF)** er en uavhengig bransjeorganisasjon for rådgivende ingeniørbedrifter i Norge, stiftet i 1919 som Tekniske Konsulenters Forening.

Foreningen arbeider med rammepåvirkning og bistår medlemsfirmaene med direkte tjenester som juridisk bistand, forsikringer, personalforvaltning, bransjeprognoser og faglig utvikling. Det er totalt 150 medlemsbedrifter og disse har til sammen 13.500 ansatte og omsetter for vel 17 milliarder per år.

Medlemsbedriftene er underlagt en godkjenningsordning basert på krav knyttet til firmakompetanse, forretningsmessig drift, forretningsskikk, kundetilfredshet og ansvarsforsikring. I tillegg kan de ansatte i medlemsbedriftene søke om personlig godkjenning innenfor sitt fagområde. 

RIFs oppgave er å sørge for at samfunnet, politikerne og oppdragsgiverne bedre forstår hva medlemmenes innsats betyr for fellesskapet. Hovedkontoret ligger i Oslo, mens det rundt om i landet er 10 lokalforeninger. 

Foreningen har kompetanse innen fag, jus, økonomi, forsikring og kommunikasjon. Hvert år utgir foreningen RIFs lønnstatistikk. I 2010 utgav de også den første rapporten i serien «State of the Nation - Norges tilstand», som estimerte vedlikeholds- og oppgraderingsbehovet innenfor offentlig infrastruktur og bygg. Konklusjonen var at det totale etterslepet i rapporten fra 2015 var på 2.600 milliarder kroner. 

Administrerende direktør for RIF siden 2008 er Liv Kari Skudal Hansteen.

RIF er medlem i FIDIC og EFCA, den globale og europeiske foreningen for rådgivende ingeniørfirmaer. RIF er også tilknyttet nordiske og nordeuropeiske møteplasser for rådgiverorganisasjoner. Elleve lokalforeninger representerer bedriftene i sine nærområder.

Se også
-------

* Norsk Geoteknisk Forening
* Tekna

Referanser
----------

1. 1 2   Utgave 2017-05-22 av GRID[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* "Norges tilstand 2015"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Moderlandets orden* er det synlige tegn for personer som er utropt til *Nasjonalhelt av Armenia*.
**Nasjonalhelt av Armenia** (armensk: Հայաստանի ազգային հերոս) er en armensk orden. Æresbevisningen ble innstiftet 22. april 1994. Tittelen tildeles for fremragende fortjenester for republikkens forsvar, styrking av lov og orden og fremme av viktige verdier. Den som hedres med ærestittelen mottar samtidig ordenstegnet *Moderlandets orden*. Æresbevisningen er Armenias fornemste.

Nasjonalhelt av Armenia har utmerkelsen Helt av Sovjetunionen som forbilde. Også flere andre land som tilhørte Sovjetunionen har innført tilsvarende ærestitler. Blant dem er Helt av Hviterussland, Helt av Ukraina, Helt av Den russiske føderasjon og Nasjonalhelt av Georgia.

Insignier
---------

Det synlige tegn på æresbevisningen Nasjonalhelt av Armenia er Moderlandets orden, en åttetakket stjerne i gull som bærer Armenias riksvåpen i midten. Stjernen er festet til et bånd i rødt, blått og oransje. Dette er fargene fra Armenias flagg. Ordenstegnet bæres på venstre side av brystet.

Tildeling
---------

Vazgen I, Charles Aznavour og Nikolaj Ryzjkov er blant personene som er utnevnt til Nasjonalhelt av Armenia.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Armenia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 853.
2. 1 2 3  «The Highest Title of the Republic of Armenia» Arkivert 5. juni 2015 hos Wayback Machine. Armenias presidentembete. Lest 18. oktober 2015.
Denne artikkelen omhandler svenske forretningsmannen.  For den norske industrimannen med samme fødenavn, se Frederik Wilhelm Treschow.

**Michael Treschow** (født 22. april 1943 i Helsingborg) er en svensk forretningsmann. Han er fra 2007 styreformann i dagligvareprodusenten Unilever, styremedlem i ABB, og fra februar 2011 styreformann for Institutet för Näringslivsforskning.

Karriere
--------

Treschow er sønn av en major i Svenska armén. Han utdannet seg til reserveoffiser og tok offiserseksamen 1. oktober 1968. Han fikk kapteins grad 1. juli 1972 og tilhørte Skånska dragonregementet, P2.

Treschow avla sivilingeniørseksamen ved Lunds tekniska högskola og innledet i 1970 sin karriere i Bahco, hvor han hadde flere ulike stillinger. I 1975 gikk han over til Atlas Copco, hvor han i 1991 ble administrerende direktør og konsernsjef. Han gikk i 1998 videre til Electrolux hvor han fram til 2002 var administrerende direktør og konsernsjef. I april 2007 gikk han av som styreformann i Electrolux. Fra 2002 til april 2011 var han styreformann i Ericsson. Han har også vært formann i arbeidsgiverforeningen Svenskt Näringsliv.

Personlig
---------

Treschow har vært gift to ganger. Han har mottatt Kongens medalje av 12:e størrelse i serafimerordenens bånd, den spanske ordenen *Insigna de Gran Cruz de la Orden del Mérito Civil* og den franske Æreslegionen. Han er medlem av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien.

Referanser
----------

1. ↑   web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BOE ID BOE-A-1999-16725[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Michael Treschow». Unilever. Arkivert fra originalen 12. juli 2012. Besøkt 23. juni 2012.
4. ↑  Svenska Försvarsväsendets rulla 1987, sid 349

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på Ericssons nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |