recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***LYST*** er en norsk livsstil-serie med Berit Boman som programleder, som ble sendt på TVNorge fra 2003 til 2006. Programtittelen *LYST* var en samlebetegnelse for tre separate programmer som omhandlet hvert sitt tema: *LYST: Bolig*, *LYST: Mat* og *LYST: Velvære*. *Lyst: Bolig* gikk tre sesonger (2003, 2004 og 2006) mens Mat og Velvære gikk en sesong hver. Alle ble ledet av Boman.

I *Lyst: Bolig* hadde Boman fast hjelp av interiørarkitektene Nikki Butenschön, Thomas Ness og Nicoline Høyer, samt møbelsnekkeren Mogens Iuel, til å pusse opp hos utvalgte gjester. I *Lyst: Mat* hadde hun med seg kokken Anders Jahrmann og stylisten Paul Løwe, og målet var å ta seerne med på en kulinarisk reise. De smakte på mat fra alle verdens hjørner og tok en nærmere blikk på råvarene. I *Lyst: Velvære* hadde hun med seg Espen Klouman Høiner, og skulle vise vei i alle tilbud og løfter om bedre helse, vakrere hud, penere kropp og et bedre samliv.

Referanser
----------

1. ↑  TVNorge, LYST - LYST: bolig er tilbake! (arkivert versjon fra 2006)
2. ↑  TVNorge, Lyst - (26.11.2003) (arkivert versjon fra 2003)
3. ↑  TVNorge, Lyst - Nå er det tid for mat!(3.4.2004) (arkiver versjon fra 2004)
4. ↑  TVNorge, LYST - Programoversikt (arkivert versjon fra 2005)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
***Iranocypris typhlops*** er en fiskeart.

Denne arten i karpefamilien ble oppdaget i en underjordisk vannforekomst i nedslagsfeltet til elva Dez i det vestlige Iran. Her lever den sammen med en annen hulefisk, smerlingen *Paracobitis smithi*. Dette tilsvarer situasjonen i en hule ved Haditha i Irak, der hulefiskene *Typhlogarra widdowsoni* og *Caecocypris basimi* lever sammen. I forbindelse med bygging av en kraftverkstunnel i 2005 ble *Iranocypris typhlops* funnet 131 km unna typelokaliteten i nedslagsfeltet til elva Simareh, som er starten på Karkheh.

Arten har som andre hulefisker mistet øynene og pigmentet i huden. Det er to par skjeggtråder ved munnen. Noen eksemplarer har en sugeskive under haken, mens andre mangler denne. Totallengden er opptil 55,0 mm.

De danske forskerne som beskrev arten, plasserte den i en monotypisk slekt og mente at *Barbus* var de nærmeste slektningene. Både morfologiske trekk og analyse av mitokondrielt DNA viser derimot at arten hører til midt i slekten *Garra*. De nærmeste slektningene er *Garra rufa*, som lever oppe i dagen i det samme området, og den delvis grottelevende *Garra barreimiae* fra Den arabiske halvøy. Den somaliske hulefisken *Phreatichthys andruzzii* hører til en annen gren av *Garra*.

Referanser
----------

1. ↑  World Conservation Monitoring Centre (1996). «*Iranocypris typhlops*». *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*. Besøkt 16. september 2014.

Kilder
------

* B.W. Coad. «*Iranocypris*». *Freshwater Fishes of Iran*. Arkivert fra originalen 8. januar 2019. Besøkt 16. september 2014.
* A. Farashi m.fl. (2014). «Reassessment of the taxonomic position of *Iranocypris typhlops* Bruun & Kaiser, 1944 (Actinopterygii, Cyprinidae)». *ZooKeys*. 374: 69–77. ISSN 1313-2970. doi:10.3897/zookeys.374.6617.
* A. Mahjoorazad og B.W. Coad (2009). «A new cave fish locality for Iran» (PDF). *Electronic Journal of Ichthyology*. 2: 30–33. OCLC 123248086. Arkivert fra originalen (PDF) 2. august 2014. Besøkt 16. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Iranocypris typhlops* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Iranocypris typhlops* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Garra typhlops* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Iranocypris typhlops* Bruun & Kaiser, 1944 Iran cave barb - FishBase
**Brian Horton** (født 4. februar 1949 i Hednesford, Staffordshire) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller, som for tiden jobber som assisterende trener i Hull City FC. Han er en av få trenere i England som har ledet lag i over tusen kamper.

Spillerkarriere
---------------

Brian Horton var en midtbanespiller som begynte sin karriere som en del av juniorlaget til Walsall FC. Han spilte aldri for klubbens A-lag, og valgte å gå til Hednesford Town FC før han signete for Port Vale FC i 1970. Port Vale solgte Horton (til stor skuffelse for supporterne) til Brighton & Hove Albion FC i mars 1976 for en sum på 30,000 pund. 

Senere gikk Horton til Luton Town FC i 1981. Et år senere igjen gikk han til Hull City FC.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 482948[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brian Horton – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Brian Horton – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Brian Horton – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata
**Hedebyskipet** er et skipsfunn fra vikingtiden funnet ved en av gravplassene sør for bosetningsområdet i Hedeby. 

Dette gravfunnet har kommet i skyggen av tilsvarende danske funn. Det ble funnet i 1908 ved arkeologiske undersøkelser av gravfeltene utenfor Hedeby, av den tyske arkeologen F. Knorr. Her ble det funnet et stort antall jernnagler under marknivå, og i tilknytning til disse ble det funnet et underjordisk gravkammer. I dette lå det rike gravgaver som gjorde det mulig å datere funnet til 825 e.Kr – 850 e.Kr. Alt av tre hadde råtnet bort med unntak av små biter av eik rundt de rustne jernnaglene fra bordgangene. Lengden er vanskelig å fastslå, idet begge stevnene mangler.

Gravskipet
----------

Skipet var lagt oppå gravkammeret, i motsetning til andre gravskip som Osebergskipet og Gokstadskipet, der kammeret er lagt inne i skipet. Dette gjør funnet usedvanlig. Det er uvisst om det har vært reist noen gravhaug over stedet, i så fall må den ha vært ganske lav og vid. Dette kan ha hatt sitt å si for bevaringstilstanden ved skipet. I alt ble det ved utgravningen funnet bare 64 jernnagler.

En rekonstruksjon av skipet basert på naglene viser at det kan ha vært mellom 17 og 20 meter langt og på mellom 2,7 og 3,5 meter bredt. Området aktenfor masten som hadde stått ovenpå gravkammeret, var godt bevart og det var mulig å telle i alt syv bordganger på hver side. På ett sted på styrbord side var det mulig å påvise ni bordganger. På forskipet ble det funnet skjeletter etter tre hester. Steinene som hadde vært brukt for å holde skipet stående, lå fremdeles på plass, og man konkluderer med at kjølen var på ca. 25 cm bred midtskips og 12-15 cm mot stavnene. Fortsatt er rekonstruksjonen regnet som relativt usikker, og man diskuterer fortsatt hvorvidt det har vært reist noen gravhaug, og om masser til en slik eventuell haug kan ha vært hentet fra ringvollen rundt bosetningen.

Graven
------

Gravkammeret inneholdt rike gravgaver og skjeletter etter tre menn fra den første halvdelen av 800-tallet. Gjenstandsmaterialet består hovedsakelig av frankiske gjenstander som tyder på nære forbindelser med Frankerriket. 

Det har vært spekulert på om graven er reist over danekongen Harald Klakk. Han gikk i eksil til frankerne i år 826, og latt seg døpe av keiser Ludvig den fromme. Ved den anledning er det opplyst at Harald og hans menn hadde mottatt rike gaver. Gravfunnet tolkes av danske arkeologer som at de frankiske gjenstandene muligens kan skrive seg fra denne begivenheten.

Eksterne lenker
---------------

* Hedeby skibsgrav

Portal: Danmark
**Edward Francis Gleason** (født 9. november 1869 i Hyannis, Massachusetts, død 9. april 1944) var en amerikansk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Gleason ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskyting i trap med 532 poeng foran Storbritannia med 511. De andre på laget var James Graham, Frank Hall, John Hendrickson og Ralph Spotts. Gleason skjøt totalt 80 poeng som var det svakeste resultatet på det amerikanske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Gull **Gull** i skyting, trap lagskyting (USA)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edward Gleason – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Edward Gleason – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Edward Gleason – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Christoph Cloëtta** (født 24. september 1836 i Bergün, Sveits, død 30. mars 1897 i København) var en sveitsisk-dansk sjokoladefabrikant og sveitsisk konsul.

Cloëtta var i lære som konditor hos Gianelli på Kongens Nytorv, men åpnet senere sin egen *Café Royal* med biljard i Skindergade. I 1862 grunnla han sammen med sine to brødre Bernhard og Nuttin Clöetta en sjokoladefabrikk i Sortedamsmøllen, basert på de nyeste teknikker fra Paris. Fra en butikk i den danske hovedstaden solgte de sine produkter. I 1873 åpnet en filial i Malmö og i 1896 en i Kristiania. Ved Christoph Cloëttas død var fabrikken bare kjent som Cloëtta. Enken og sønnen Fritz videreførte firmaet.

Cloëtta ligger begravet på Assistens Kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Christoph\_Cloëtta[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Christoph Cloëtta*, gravsted.dk

Eksterne lenker
---------------

* Christoph Cloëtta, Den store danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Ole Petter Pedersen** (født 1968 i Stavanger, oppvokst i Grimstad) er en norsk journalist og redaktør. 

Fra 2008 til mars 2010 jobbet han som ansvarlig redaktør og daglig leder i avisen *Driva*, som utkommer på Sunndalsøra. I 2009 fikk han Nordmøre Mållag sin målpris for å ha gitt nynorsken bedre grobunn i avisen.

Siden mars 2010 har han vært redaktør i *Kommunal Rapport* - først utviklingsredaktør og fra oktober 2013 nyhetsredaktør. Pedersen har også tidligere jobbet i Kommunal Rapport, som journalist og har i to korte perioder vært konstituert som daglig leder og ansvarlig redaktør. Hans spesialområde er kommuneøkonomi, og han ga i 2006 ut boka Kommuneøkonomi for journalister på IJ-forlaget. Senere (2011 og 2015) har han gitt ut boka Førstehjelp for lokalpolitikere på eget forlag. 

I januar 2022 går Ole Petter Pedersen inn som redaktør i Europower. 

Pedersen har også blant annet vært redaktør for fotballbladene *Manchester United* og *United-Supporteren* (1997-98), redaksjonssekretær og konstituert redaktør i *Natur&Miljø Bulletin* (1993-97), i tillegg til perioder som vikar og frilanser i *Grimstad Adressetidende*, *Agderposten* og *Stavanger Aftenblad*. Han er utdannet journalist fra Høgskolen i Rogaland. Han er også kjent som mangeårig styreleder i Manchester United Supporters Club Scandinavian Branch. Pedersen har også vært leder for Sjakklubben Kampen på Brettet. I 2013 vant han C-klassen i Norgesmesterskapet i hurtigsjakk.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tjelle, Sigmund (20. november 2010). «Målpris til Ole Petter Pedersen : Går føre for nynorsken». *Driva*. Arkivert fra originalen 23. november 2010. Besøkt 25. september 2011.
3. ↑  «Ole Petter Pedersen | Kommunal Rapport». Arkivert fra originalen 17. september 2011. Besøkt 25. september 2011.
4. ↑  «Turneringshistorikk | Sjakklubben Kampen på brettet». *www.kampensjakk.no*. Besøkt 13. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Edward Higgins** (født 26. november 1864, død 14. desember 1947) var den tredje generalen i Frelsesarmeen (1929–1934). Hans foreldre var blant Frelsesarmeens pionerer i England.

Han reiste til offisersskolen fra Reading Korps (UK) i 1882. Som offiser betjente han flere av Frelsesarmeens korps i Storbritannia. Han var sjefssekretær (USA) og britisk kommandør (1911–1919) før han ble stabssjef, en stilling som innebar at han var Frelsesarmeens nestkommanderende. Denne stillingen hadde han i perioden 1919–1929, før han ble valgt til Frelsesarmeens øverste leder. Det som gikk forut for dette valget er ikke helt uten dramatikk, noe som røpes av tittelen på en av biografiene om Higgins: *Storm-piloten*.

Frelsesarmeen hadde nemlig ikke lagt noen føringer for valg av general. Grunnleggeren, William Booth, hadde utnevnt sin sønn, Bramwell Booth, som sin etterfølger. Det er mye som tyder på at Bramwell Booth også hadde tenkt å utnevne ett av sine egne barn som ny general. Mot slutten av sitt liv ble Bramwell Booth syk og ute av stand til å lede en verdensomspennende organisasjon. I denne situasjonen tok Edward Higgins styringen og kalte sammen alle kommandører til det som skulle bli Frelsesarmeens høye råd. Det høye råd besluttet at det, som Frelsesarmeens øverste organ, gjennom en demokratisk prosess skulle velge Frelsesarmeens øverste leder – generalen. Etter en intens debatt vedtok rådet å pensjonere Bramwell Booth, og Edward Higgins ble valgt som hans etterfølger. Han ble dermed Frelsesarmeens første "valgte" leder.
Edward Higgings besøkte Norge flere ganger, både som stabssjef og general.

Utmerkelser
-----------

Higgins var kommandør av Order of the British Empire.[]

Bibliografi
-----------

* *Stewards of God* Edward Higgins SP&S (1984). ISBN 978-0-86544-022-7
* *Personal Holiness* Edward Higgins
* *Here is a man: Edward J.Higgins* John Atkinson SP&S (1954). ASIN: B0000CJ0DP

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Edward John Higgins, www.lonsea.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  "Storm Pilot" William Harris SP&S 1981, ISBN 0-85412-386-5

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bramwell Booth** | **General for Frelsesarmeen**(1929–1934) | Etterfølger:**Evangeline Booth** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Folkeforbundet **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ole Rønning** (født 19. mai 1987) er en norsk langrennsløper som går for skiklubben *Skogn IL*. Han er tremenning med den mer kjente langrennsløperen Eldar Rønning.

Rønning har deltatt i FIS-renn, Skandinavisk cup og Norgesmesterskap på ski. Hans beste resultat i FIS-renn (per 23. januar 2009) er en 31.-plass på sprint klassisk i Gålå den 6. desember 2008. I vanlig distanserenn er en 33.-plass det beste resultatet i et FIS-renn, på 15 km fristil i Hovden den 11. mars 2007. Hans beste resultatet i Skandinavisk cup er en 34.-plass på 15 km klassisk den 16. februar 2008.

Ole har opprinnelig sin styrke i fristil, men hans beste resultat i et norgesmesterskap er fra 15 km klassisk. Under Norgesmesterskapet på ski 2009 tok han 15.-plass på 15 km klassisk og 33.-plass på 30 km dobbel jaktstart. Han og Anders Myrland kjempet opprinnelig om den siste plassen på stafettlaget til *Skogn IL*, men da Eldar Rønning trakk seg fikk begge de to gå, sammen med ankermannen Johan Kjølstad. Myrland gikk første etappe på stafetten, og Ole sendte ut Kjølstad på en femteplass ved andre veksling. De gikk inn til tredjeplass etter at Kjølstad spurtslo Ole-Marius Bach i kampen om bronsemedaljen. Det ble Rønnings beste norgesmesterskap (per 2009), selv om han hadde en kronglete sesongoppkjøring og slet før jul.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Rønning – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Bronse helt konge for Skogn (Trønder-Avisa)[*død lenke*]
**Ole S. Næstegaard** (født 1865 i Hol i Hallingdal, død 1954) var en norsk luthersk kinamisjonær. Også hans eldre bror, Ole Næstegaard, ble kinamisjonær, og de to skilles av og til ad som *den eldre*/***den yngre***.

Ole S. Næstegaard var forretningsmann i Amerika en tid og gikk på China Inland Missions (CIM) misjonsskole i London. Han ble utsendt som misjonær for CIM til Kina i 1890. Der virket han i Sentral-Kina noen år, og deretter syv år i Mongolia, blant annet i Urga. 

Han arbeidet i Oslo Indremisjon i 25 år etter at han kom hjem i 1907, og fikk Kongens fortjenstmedalje i sølv.

Publikasjoner
-------------

Ole S. Næstegaard forfattet, før 1906, publikasjonene 

*En Missionærs Oplevelser i Mongoliet*, og

*Kina under Korset*.

Referanser
----------

1. ↑  Dokumentar, dikting og plagiat Arkivert 28. januar 2019 hos Wayback Machine. Norsk tidsskrift for misjonsvitenskap 3/2013
2. ↑  St. Paul tidende: Salgsannonse i den norsk-amerikanske avis i St. Paul i Minnesota, Nevnes i annonse «Böger til halv pris» for billigsalg fra C. Rasmussen Co. 740-724 South 4. Street, Minneapolis, spalten til høyre, 1906-06-06, lest 2023-06-27

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Kart over nasjonalparken
**Nahuel Huapi nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Nahuel Huapi*) er den eldste nasjonalparken i Argentina, og ble opprettet i 1934. Den ligger rundt innsjøen Nahuel Huapi ved foten av Andes i Patagonia. Den er den største av nasjonalparkene i regionen med et areal på 7 172 km².

Parken ligger ved grensa til  Chile, sørvest i provinsen Neuquén og lengst vest i provinsen Río Negro. Den har to soner: Selve nasjonalparken med de strengeste vernereglene, og et verneområde hvor bebyggelse og teknisk infrastruktur er konsentrert. Den største byen og base for turismen i området er San Carlos de Bariloche, som ligger utenfor parken, men er omringet av den på alle sider. 

Landskapene i parken består av tre typer. Øverst ligger Altoandino med permanent snødekke over 1 600 meter, deretter skogkledt Andino-Patagónico i de lavereliggende områdene, og til sist patagonisk steppe. Mellom fjellene ligger en rekke innsjøer, hvorav Nahuel Huapi, som parken har navn etter, er den største. Andre innsjøer er Traful, Mascardi, Gutiérrez og Guillelmo.

Referanser
----------

1. ↑  «Parque Nacional Nahuel Huapi, refugio de la naturaleza y la historia». Todos los Derechos Reservados. 2011. Besøkt 2. oktober 2015.
2. ↑  *IUCN directory of neotropical protected areas*. IUCN Commission on National Parks and Protected Areas. 1982. s. 9–10. ISBN 978-0-907567-62-2. Besøkt 2. oktober 2015.
3. ↑  «Nahuel Huapi National Park». Patagonia-argentina.com. Besøkt 2. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nahuel Huapi National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nahuel Huapi nasjonalpark hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Johan Samuelsen** (født 29. april 1882 i Naustdal, død 28. mai 1943 i Bergen) var en norsk skomaker, fagforeningsleder og politiker for Det norske Arbeiderparti. Ved partisplittelsen på 1920-tallet tilhørte han Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.

I 1898 kom Samuelsen til Bergen, der han gikk i skomakerlære. Han ble svenn i 1901 og arbeidde deretter i faget til 1918. Da blei han tilsatt som sekretær ved Bergens faglige opplysningskontor. Fra 1920 til sin død var han så i jobb som kontorfullmektig ved folkeregisteret i Bergen.

Han var medlem av bystyret i Bergen i flere omganger mellom 1911 og 1937. Videre hadde han verv i Lysverkene, i fylkesskattestyert, i Norges Bank, i Bergens Privatbank og i statsrevisjonen. Fra 1903 var han fagorganisert i Norsk Skotøiarbeiderforbund og hadde atskillige verv i fagbevegelsen. Han var formann i Bergens Arbeiderparti 1911–1913 og i Bergens arbeiderforbund 1920–1929.

Samuelsen satt på Stortinget i seks valgperioder: 1913–1915 (Kalfaret krets i Bergen), 1916–1918 (Nygaard krets i Bergen) og fra 1928 til sin død i 1943 for Bergen. De to første periodene var han medlem av næringskomiteen, de fire siste av helsekomiteen, som han leda fra 1939.

Han var medlem av flere statlige utvalg, blant annet luksusskattkomiteen av 1917, arbeiderkommisjonen av 1918 og lønnskommisjonen av 1919.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 620[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 745[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 621[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 620–621.
5. ↑  Kaare Fostervoll: *Norges sosialdemokratiske arbeidarparti 1921–1927*, Oslo 1969.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Samuelsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Oktobristene** (russisk: Октябристы), eller **17. oktoberforbundet** (Союз 17 Октября), var et russisk liberalkonservativt parti under tsarenes siste år. Det ble opprettet i november 1905 og hadde som hovedpunkter på programmet å gjennomføre Oktobermanifestet (fra noen dager tidligere) og innføre konstitusjonelt monarki. 

Oktobristene, som ble ledet av Aleksandr Gutsjkov, var de det nest største partiet i den tredje dumaen 1907-1912, nest etter De svarte hundre som de stod politisk nær. Samarbeidet mellomn Gutsjkov og statsminister Pjotr Stolypin gav en balanse som var unik for perioden och gav opphav til en viss stabilitet samt gjorde det mulig for den tredje dumaen å utrette mye konstruktivt arbeide. 

De ble på grunn av sin korservative politikk støttet av landadel og forretningsfolk. Fra 1915 tilhørte de *den progressive blokk* i opposisjonen.

Ved valget til den fjerde dumaen (1912-1917) gikk partiet tilbake men beholdt ordførerposten, som ble bekledt av Mikhail Rodzianko. 

Etter februarrevolusjonen i 1917 ble Gutsjkov med i den provisoriske regjering som krigsminister. Han gikk imidlertid av allerede i mai. Partiet ble forbudt etter oktoberrevolusjonen samme år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ole Stokkestadeie** (også kalt Ola Sveahaugen) (født 3. desember 1835 i Vågå i Norge, død 21. august 1863 i Vågå) var en norsk hustrumorder henrettet for mord i Norge.

Biografi
--------

### Bakgrunn

Ole Stokkestadeie blir beskrevet som en tiltakløs løsarbeider og som upålitelig. I løpet av ungdommen fikk han barn med tre forskjellige kvinner. For å unngå straff måtte han gifte seg med en av dem, og han valgte - rådet av sin far - da Ingeborg Knudsdatter, som var åtte år eldre enn ham og angivelig mentalt tilbakestående. Ekteskapet var da også kjærlighetsløst, i alle fall fra Ole Stokkestadeies side (det ser ut som om hustruen hadde kjærlighet til ham på sin måte) og hadde aldri kommet i stand hvis ikke det hadde vært for trusselen om straff. De bodde ikke sammen heller, hun bodde hos sine foreldre og han vandret rundt i Vågå på leting etter tilfeldig arbeide.[]

### Forbrytelse

Den 13. februar 1862 gikk Ole Stokkestadeie på besøk til sin hustru og to år gamle barn. Han kvalte hustruen med et tau og hengte henne deretter opp i en takbjelke for å få det til å se ut som selvmord. Etter det la han halstørkledet sitt rundt barnets hals og kvalte det.[]

Det var bare én eneste mistenkt da de to drepte ble funnet, og Ole Stokkestadeie tilsto nærmest umiddelbart. Motivet for drapene var av økonomisk art, da han ville slippe «det stadige maset» om underholdsbidrag.[]

### Rettssak og henrettelse

Stokkestadeie ble dømt til døden ved alle retter opp til Høyesterett som felte ham 17. juni 1863. Han ble arrestert og sendt på tukthuset på Gjøvik hvor presten tok seg av ham. Han ble dømt til døden for dobbeltdrapet. Kongelig resolusjon bekreftet dødsdommen 18. juli 1863.

Henrettelsen ble utført av Samson Isberg den 21. august 1863 på gjerningsstedet. Dødsstraffen ble utført ved halshugging med håndøks. Etter gammel skikk ble kista med den døde morderen (hodet og kroppen i samme kiste) løfta over gjerdet rundt kirkegarden for å ikke «vanhelge vegen til kirka».

Kilder
------

* Departementstidende 1863 s. 614«LENKE».
* Morgenbladet 23.06.1863
* Morgenbladet 2.9.1863
Festningen på Enholmen
**Enholmen** er ei øy utenfor Slite, nordøst på øya Gotland. Her ligger Enholmen festning fra midten av 1800-tallet. Festningen er bygd på restene av Karlsvãrds festning fra 1600-tallet. Øya har også fungert som et karantenested, der folk med mistenkelige symptomer ble sendt før landgang på Gotland. På vestsiden ligger det en kolerakirkegård. I dag er øya er primært et militært anlegg, som fram til slutten av 1990-tallet var under militær beskyttelse. Litt mot øst ligger Grunnet, som også var et militært begrenset område.

Enholmen festning eller *Enholmens batterier* ble bygd i årene 1854-1858. Bakgrunnen var Krimkrigen som hadde startet i 1853 og behovet for å beskytte Slite havn. På festningen ble det anlagt to kasematter for å beskytte innløpet til Slite. Etter hvert ble det også bygd fire bombekanoner og åtte granatkanoner. Det ble også bygd noen trebygninger for innkvartering av soldatene. Da Enholmen ikke lenger fungerte som krigshavn, ble det i 1905 bestemt at kanonene skulle selges og bygningene leies ut.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Enholmen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Enitel** var et norsk teleselskap. Det ble opprettet 1997 da Statnett og Telia ble enige om å utvikle et konkurrerende telenett i Norge. Statnett og 29 andre norske kraftleverandører skulle bygge telenett ved å spinne fiber rundt kraftledningene som kraftleverandørene eide (og som allerede var utbygd). Telia og andre telekom-selskap skulle så leie linjene. Adm. dir Olav Harald Nordgard uttalte rett etter oppstarten at: «EniTel vil bli nest største nettleverandør på det norske markedet. Investeringer på 1,2 mrd. kroner i det eksisterende elnettet skal gjøre selskapet i stand til å tilby et landsdekkende telenett. Om tre år skal selskapet være nest største nettleverandør i Norge.»

8. desember 1999 signerte Enitel en avtale med Telia AB om kjøp av Telias televirksomhet i Norge, Telia Norge AS, for to milliarder kroner, og man gikk dermed inn som teleoperatør innen mobiltelefoni. Selskapet gikk konkurs i 2001 som følge av at selskapet ikke maktet forpliktelsene knyttet til UMTS-utbygging. Enitel hadde da allerede solgt mobilvirksomheten til datterselskapet Broadband Mobile, mens BaneTele kjøpte opp kabelnettet etter konkursen, som da bestod av 9.000 kilometer med fiberoptisk kabel.

Referanser
----------

1. ↑  dagbladet.no - *Enitel mot avgrunnen* (14.08.2001)
2. ↑  digi.no - *Uka som forandret Enitel* (17.09.2001)
3. ↑  VG.no - *Enitel konkurs* (17.09.2001)
4. ↑  dn.no - *Rik på Enitel-konkurs* (09.10.2001)
5. ↑  snl.no - *Banetele AS*

Eksterne lenker
---------------

* dagbladet.no - *Enitel mot avgrunnen* (14.08.2001)
**Latina kjernekraftverk** (italiensk: *Centrale Nucleare di Borgo Sabotino*, også kjent som **Borgo Sabotino kjernekraftverk**) var et kjernekraftverk som produserte elektrisk kraft ved Borgo Sabotino i byen Latina, som er hovedstad i den italienske provinsen Latina. Byggingen av kraftverket begynte i 1960, og anlegget var ferdigstilt og klar til å settes igang 1. januar 1964. Anleggets ene reaktor var i kommersiell drift frem til 1. desember 1987, da Italias regjering til slutt vedtok å stenge anlegget som en direkte følge av Tsjernobylulykken som fant sted et år tidligere. 

Anlegget hadde én avansert gasskjølt reaktor (Advanced Gas-cooled Reactor, AGR) som hadde en installert maksimal elektrisk effekt på 160 MW (brutto). Sammen med Garigliano kjernekraftverk var anlegget det minste i Italia med tanke på installert effekt og samlet årsproduksjon.

Referanser
----------

1. ↑  Power Reactor Information System på IAEA: „Italy (Italian Republic): Nuclear Power Reactors - Alphabetic" (engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* Kjernekraft i Italia på Uranium Information Centre
* Kjernekraft i Italia på world-nuclear.org Arkivert 11. juni 2020 hos Wayback Machine.
* Latinareaktoren i drift, Ente Nazionale per l'Energia Elettrica (henviser til 13 siders PDF.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Stefano Domenicali** (født 11. mai 1965 i Imola i Italia) er en italiensk næringslivsleder som var teamsjef for Scuderia Ferrari i Formel 1. Han tiltrådte i 2008 da han etterfulgte Jean Todt. Han gikk av i 2014 og ble erstattet av Marco Mattiacci. Domenicali er sønn av en framstående bankmann i Imola. Han studerte forretningsadministrasjon og økonomi ved Universitetet i Bologna, hvor han ble uteksaminert i 1991.

Karriere
--------

Han begynte i Ferrari i 1991, umiddelbart etter han avsluttet studiene, og arbeidet i selskapets regnskapsavdeling. Året etter gikk han til Scuderia Ferrari, hvor han fra 1992 til 1994 var han løpsdirektør på Ferraris egen bane på Mugello, hvor han hadde ansvaret for ombyggingen av banen. og også fikk erfaring med MotoGP, DTM og andre internasjonale racingmesterskap. I 1995 ble han utnevnt til personalsjef i Ferraris sportsavdeling og året etter fikk han i tillegg ansvaret for forholdet til sponsorene. I desember 1996 tiltrådte han som leder innen Scuderia Ferrari, en stilling han hadde til januar 2001, da han ble overflyttet til en ny stilling som logistikksjef. Etter bare kort tid i den jobben var han i 2002 tilbake i en sentral rolle, nå som F1-teamets sportsdirektør. Han har vært Adminstrerende dirketør hos Lamborghini
Og er nå Nåværende Administrerende dirketør for Formel 1

Den 12. november 2007 annonserte Ferrari at Stefano Domenicali skulle overta Jean Todts tidligere stilling som direktør for Ferraris Formel 1-team, og dermed bli teamsjef for 2008-sesongen. Under hans ledelse vant Ferrari konstruktørmesterskapet i 2008, før de gjennomførte en mindre konkurransedyktig 2009-sesong, hvor de bare vant et eneste løp. I 2010 vant Ferrari-teamet fem løp og ble nummer tre i konstruktørmesterskapet, etter Red Bull Racing og McLaren. I 2011 oppnådde teamet en fjerdeplass i førermesterskapet for Alonso, med Massa to plasser bak. I 2012 var Fernando Alonso svært nær ved å ta tittelen, til tross for en lite konkurransedyktig bil. Han og Ferrari tok tre løpsseire og kom på andreplass både i fører- og konstruktørmesterskapet. Domenicali gikk av som teamsjef for Ferrari i april 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Domenicali by James Allen». Arkivert fra originalen 25. oktober 2008.
2. 1 2  «Domenicali Ferrari Bio». Arkivert fra originalen 23. mars 2012. Besøkt 5. september 2011.
3. 1 2 3 4 5  «Domenicali Profile».
4. 1 2 3 4 5  «Grandprix.com biography».
5. ↑  «Interview with FerrariWorld Channel».
6. ↑  «Ferrari: Stefano Domenicali quits as boss of F1 team». *bbc.co.uk*. BBC. 14. april 2014. Besøkt 16. juni 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** Munzinger (sport)
 |
Gresstrimmer
En **gresstrimmer**, **kantklipper** eller **motorljå** er en liten gressklipper som brukes til å klippe gress ved kanter, lyng eller lignende. En gresstrimmer er i hovedsak et rør med en motor i den øvre enden og en roterende kniv eller en rull med nylontråd i nedre enden. Trådens lengde på en rull montert på maskinen forholder seg til tykkelsen og kan typisk være mellom 5 og 15 meter lang med tykkelser på mellom ca. 1 og 3 millimeter. Knivbladet blir som oftest brukt til kvister, lyng osv. mens tråd blir brukt til tynt gress eller lignende. En gresstrimmer er oftest håndholdt og tyngre modeller leveres med skulderrem.

Miljø og forurensning
---------------------

En gresstrimmer med tråd har lenge vært et stort miljøproblem i og med at tråden kontinuerlig kuttes til mikroplast som spres i naturen ved bruk. Allmenhetens generelle kunnskap om faren ved dette har lenge vært lav.  

Bensindrevne gresstrimmere avgir i tillegg større eller mindre mengder forurensende eksos samt forårsaker støyforurensning.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkel om forurensning

Eksterne lenker
---------------

* (en) String trimmers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Hageredskaper |
| --- |
| Hånd verktøy | 
* Averruncator
* Øks
* Lauvkniv
* Broadfork
* Daisy grubber
* Priklepinne
* Greip
* Grafter
* Grass shears
* Grass Stitcher
* Grev
* Homi
* Hori hori
* Kirpi
* Greinsaks
* Machete
* Mattock
* Hakke
* Høygaffel
* Post hole digger
* Potting bench
* Rosesaks
* Rive
* Såld
* Ljå
* Shovel
* Sigd
* Spade
	+ Loy
* Trowel
* Vandkande
* Weeder
* Trillebår
* Navar

 |
| Manual or powered | 
* Grubber
* Dethatcher
* Earth auger
* Edger
* Hekksaks
* Lawn aerator
* Gressklipper
* Lawn sweeper
* Plog

 |
| Elektroniskeverktøy | 
* Ryddesag
* Motorsag
* Hageslange
* Vannspreder
* Løvblåser
* Gresstrimmer

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Alessandra Corine Ambrosio** (født 11. april 1981 i Erechim i delstaten Rio Grande do Sul i Brasil) er en brasiliansk supermodell. Hun er best kjent for sitt arbeid for Victoria's Secret, og var en av *Victorias Secret's Angels*.

Biografi
--------

Ambrosio begynte som modell da hun var 12 år gammel. Hennes første viktige modell jobb var til coveret av brasilianske magasinet *Elle*. Hun har siden jobbet med merkevarer som Christian Dior, Giorgio Armani, Gucci, Calvin Klein og Ralph Lauren. Hun har gått for designere som Kenzo, Christian Dior, Ralph Lauren, Giorgio Armani og Vivienne Westwood. Hun har vært på over 50 internasjonale tidsskriftet dekker, blant annet *Cosmopolitan*, *Elle*, *Marie Claire*, *Ocean Drive*, *Vogue* og den eneste modellen som skal vises på forsiden av *Glamour* i USA i 2006.

Privatliv
---------

Ambrosio har to barn med Jamie Mazur. Deres datter Anja Louise Ambrosio Mazur ble født 24. august 2008 og deres sønn Noah Phoenix Ambrosio Mazur ble født 7. mai 2012.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alessandra Ambrosio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Alessandra Ambrosio – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Alessandra Ambrosio på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Alessandra Ambrosio hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Alessandra Ambrosio i Fashion Model Directory
Forordet til *Shupu* («Om kalligrafi» von Sun Guoting, konseptskrift, 7. århundre.
**Gresskrift**  eller **konseptskrift** eller **kursivskrift** (tradisjonell kinesisk: 草書; pinyin: *Cǎoshū*, japansk: 草書 *Sōsho*) er en av de fem hovedkategorier innen kinesisk kalligrafi. Navnet kommer fra den raske måte den utføres på. Det formodes at skrivestilen ble utviklet av Liu Desheng på Handynastiets tid og så ble utviklet av Wang Xizhi og Wang Xianzhi, to kalligrafimestre under Jin-dynastiet.

Det finnes flere underkategorier av gress- eller konseptskrift, for eksempel *forrykt konseptskrift* (tradisjonell kinesisk: 狂草; pinyin: *kuángcǎo*), som ikke lenger er leselig og ikke engang etterstreber leselighet. Men dette er heller en kunstform.

Litteratur
----------

* The Art of Japanese Calligraphy, 1973, author Yujiro Nakata, publisher Weatherhill/Heibonsha, ISBN 0-8348-1013-1.
* Qiu Xigui: *Chinese Writing* (2000). Translation of 文字學概要 by Gilbert L. Mattos and Jerry Norman. Early China Special Monograph Series No. 4. Berkeley: The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley. ISBN 1-55729-071-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
**Joe Fagan** (født 12. mars i 1921 i Liverpool, død 30. juni 2001) var en engelsk fotballspiller og trener, mest kjent som manager for Liverpool FC i perioden 1983–1985.

Karriere
--------

Joe Fagan sin spillerkarriere ble stort sett tilbrakt i Manchester City, hvor han undertegnet kontrakten for klubben i 1938. Andre verdenskrig ødela mye av hans karriere som spiller, men han var med på laget som rykket opp til øverste nivå i 1946/47-sesongen.

Fagan startet sin trenerkarriere i Nelson i som spillende manager, hvor han ledet klubben til mesterskap i Lancashire Combination i sin første sesong i 1952. Senere ble han assistenttrener for Rochdale i 1954, under ledelse av Harry Catterick, før han ble ansatt i Liverpool FC i 1958.

I desember 1959 ble Bill Shankly ansatt som manager i Liverpool. Han etablerte The Boot Room, et tidligere materialrom som ble omgjort til et sted for trenerne. Fagan var sammen med Shankly og Bob Paisley sentral i bruken av det historiske rommet og er i dag regnet som en legende i klubben på lik linje med Shankly og Paisley.

I 1983 ble Fagan ansatt som manager for klubben. Han var spesielt kjent for kjøpet av Jan Mølby, som ble en fremragende spiller for klubben. Hans to-årskontrakt varte til sommeren 1985, og det virket hele tiden svært usannsylig at han ville forlenge kontrakten. I 1983/84-sesongen ble han historisk da han førte klubben til *The Treble* og vant Ligacupen, ligaen og Serievinnercupen med Anfield-klubben.

Den 29. mai 1985, bare timer etter Heysel-tragedien, annonserte han at han ville trekke seg, og han ble etterfulgt av en annen Liverpool-legende, Kenny Dalglish.

Meritter
--------

### Som spiller

* 1946/47: Andredivisjon i The Football League med Manchester City

### Som manager (alle med Liverpool FC)

* 1983/84: Ligacupen i England
* 1983/84: Ligaen i England
* 1983/84: Serievinnercupen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe Fagan – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata
* (en) Joe Fagan Arkivert 17. juli 2019 hos Wayback Machine. - nettsted laget av LFChistory.net
* (en) Manager-profil på LFChistory.net
* (en) Profil på Liverpoolfc.tv (Offisiell Liverpool FC hjemmeside)

| * v
* d
* r
Managere for Liverpool FC |
| --- |
| 
* Barclay og McKenna (1892–96)
* Watson (1896–1915)
* Ashworth (1919–23)
* McQueen (1923–28)
* Patterson (1928–36)
* Kay (1936–51)
* Welsh (1951–56)
* Taylor (1956–59)
* Shankly (1959–74)
* Paisley (1974–83)
* Fagan (1983–85)
* Dalglish (1985–91)
* *Moranc (1991)*
* Souness (1991)
* *Morana (1992)*
* Souness (1992–94)
* Evans (1994–98)
* Evans og Houllier (1998)
* Houllier (1998–2001)
* *Thompsona (2001–02)*
* Houllier (2002–04)
* Benítez (2004–10)
* Hodgson (2010–11)
* Dalglish (2011–12)
* Rodgers (2012–15)
* Klopp (2015– )

 |
| *(c) = midlertidig manager; (a) = stedfortredende manager* |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
En Sikorsky «Valkyrien» flybåt på Gressholmen sommeren 1936.
**Gressholmen** er en øy i indre Oslofjord, nær Akersneset i Oslo sentrum.

Det går båt fra Rådhusbrygge 4 til øya. (Før 21. mars 2015 gikk båtene fra Vippetangen.)

Gressholmen henger sammen med Rambergøya og Heggholmen, og dekker ca. 149 da. Store deler av området er et naturreservat, men det finnes også båthavn og enkelte hus og hytter på øya. Gressholmen var tidligere kjent for sine mange villkaniner, men disse ble utryddet i påsken 2007 fordi deres beitesett medførte erosjon og bortbeiting av den vernede floraen.

Gressholmen-Rambergøya naturreservat ble opprettet i 1992 for å verne et verdifullt våtmarksområde. Her finnes også en rekke badeplasser, inkludert en naturiststrand. Gressholmen kro holder åpent i sommerhalvåret, men ikke i vinter. Den stengte sine dører i 2015 etter 25 års drift, men er rehabilitert og ble gjenåpnet i 2017 med nye eiere.

Lufthavn
--------

Oslos første flyplass, Gressholmen sjøflyhavn, ble åpnet her i 1927. Med avgang fra Gressholmen kl 7:35 var man fremme i Berlin kl 16:55. Ruten gikk over Gøteborg-København-Stettin til Berlin med en Dornier D-861.

Gressholmen var Norges første flyplass og landets hovedflyplass til 1939. Lufthansa hadde den gang konsesjon på all norsk luftfart, og under krigen ble stedet brukt av tyskerne som vedlikeholdsverksted for sjøfly. Sjøflyhavnen ble flyttet til Fornebu i 1952.

Militært batteri
----------------

Gressholmen batteri dekket innflyvningen til Oslo, bemannet med 15 offiserer og 80 menige. Men 9. april 1940 var bare seks offiserer og 22 menige til stede, pluss 17 rekrutter ankommet seks dager før. De iakttok luftkampen over Bunnefjorden, og snart ble de selv mål for tyske stupangrep som utløste panikk. Mannskapet på Gressholmen disponerte hverken sandsekker eller dekningsrom. Mange hadde ikke engang fått en hjelm.

Referanser
----------

1. ↑  Gressholm, Oslo kommune
2. ↑  «75 år i Norge», *Verdens Gang* 19. juni 2002
3. ↑
4. ↑  Alf R. Jacobsen: *Kongens nei* (s. 48), forlaget Vega, ISBN 9-788282-114189

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommune, Friluftsetaten: Gressholmen, Heggholmen og Rambergøya
* Gressholmen Kro
* Gressholmen Båtforening
* Bymiljøetatens badeinfo
* Gressholmen kro – rehabilitering
* Historisk turtips på Gressholmen

| * v
* d
* r
Øyer i Oslo kommune |
| --- |
| Øyer i innsjøer er ikke medregnet. |
| Bleikøya **·** Bygdøy (halvøy) **·** Daggerskjær **·** Dronningen **·** Galteskjær **·** Gressholmen **·** Heggholmen **·** Herbern **·** Hertugskjær **·** Hovedøya **·** Kaffiskjæret **·** Kavringen **·** Killingen **·** Kongen **·** Lindøya **·** Malmøya **·** Malmøykalven **·** Nakkholmen **·** Ormøya **·** Padda **·** Rambergøya **·** Selskjær **·** Sjursøya (halvøy) **·** Ulvøya |
| Kategori **·** Liste over øyer i Norge |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Erna Debes Mackay Djurhuus** (født 3. mars 1939, død 17. oktober 2016) var offiser i Frelsesarmeen, sammen med sin mann Njål Mackay Djurhuus (født 15. april 1941 i Tórshavn). De kom til Norge fra Færøyene tidlig i 1960-årene.

De har hatt mange oppgaver i Frelsesarmeen, men mest kjent er de for sitt arbeid ved Fyrlyskorpset, et hjelpearbeid for rusmisbrukere i Oslo, som de kom til i 1985.

Njål Djurhuus hadde Fyrlyskorpset som ordre frem til 1999, og har etter det vært med som frivillig, ved siden av å være ansatt ved Frelsesarmeens hovedkvarter. Erna Djurhuus ble i Fyrlyskorpset i over 20 år, helt til 2006, da hun overtok ansvaret for Frelsesarmeens korps (menighet) på Fjellhamar. Også hun beholdt kontakten med miljøet i ettertid.

I 2000 ble ekteparet Erna og Njål Djurhuus tildelt St. Hallvardmedaljen, Oslos høyeste utmerkelse. De mottok utmerkelsen for deres mangeårige innsats og arbeid for Oslos mest utsatte mennesker gjennom Frelsesarmeens Fyrlyskorps og Kontaktsenter.

Litteratur
----------

Hilde Dagfinnrud Valen: *Gatefolk og fyrlysmennesker. Erna og Njál Djurhuus sprer lys på Oslos skyggesider* (Lunde forlag, 1998)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Vassbø, Tone (8. februar 2007). «Kongens gull til gatas hjelpere». Dagbladet, s. 10.
2. ↑  Haddeland, Erlend (18. januar 2013). «Soldat med ustelt sår». Dagen, s. 8.
3. ↑  «Tidligere mottakere av St. Hallvard-medaljen». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 10. januar 2014. Besøkt 30. januar 2017.
***Unended Quest: An Intellectual Autobiography*** («Uavsluttet søken. En intellektuell autobiografi») er den østerriksk-britiske filosofen Karl Poppers autobiografi. Den var opprinnelig skrevet som åpningskapitlet til boka *The Philosophy of Karl Popper*, men utkom i bokform fra 1976 og er oversatt til 20 språk.

Bokas 40 kapitler gjengir de ulike personlige og faglige stadiene i Poppers liv, men inneholder også digresjoner om bl.a. musikk, som var en av Poppers store lidenskaper, og en rekke filosofiske problemer (bl.a. essensialisme, induksjon, metafysiske forskningsprogrammer, «verdienes plass i en verden av fakta»). Boka avsluttes med Poppers bibliografi, som har blitt oppdatert fortløpende (sist i utgava fra 2002).

Referanser
----------

1. ↑  K. Popper (1974). «Autobiography of Karl Popper». I Arthur Schilpp. *The Philosophy of Karl Popper*. 1. La Salle: Open Court. s. 1 181.
2. ↑  Først i parallelle utgaver ved Open Court (La Salle) og Fontana/Collins (London), fra 1992 hos Routledge (London)

Eksterne lenker
---------------

* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
	+ engelske utgaver:
		- ISBN 0006341160
		- ISBN 0415086930
		- ISBN 0415285895
		- ISBN 0415285909
		- ISBN 9780203994252
	+ svensk oversettelse:
		- ISBN 9157802432

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
«Blue carpet» under den 41. Karlovy Vary International Film Festival
Den røde løper under den 46. festivalen
**Karlovy Vary filmfestival** (*Karlovy Vary International Film Festival*, ofte forkortet: *KVIFF*) er en filmfestival som avholdes i juli hvert år i Karlovy Vary i Tsjekkia. Den ble arrangert for første gang i 1946 og er dermed en av de eldste filmfestivalene i verden. 

Den har hatt så mye suksess de siste årene, at den nå regnes som den største og viktigste festivalen i Øst- og Sentral-Europa. Den er en såkalt A-festival, på lik linje med filmfestivaler som Cannes, Berlin og Venezia filmfestival.

Festivalen arrangeres i juli hvert år.

Historie
--------

Filmfestivalen i Karlovy Bary er en av verdens eldste filmfestivaler. I premiereåret 1946 ble det også fremvist filmer i  Mariánské Lázně (Marienbad). De tre neste årene var hele arrangementet i Mariánské Lázně, men fra 1950 var det utelukkende i Karovy Vary. De første premieringene var i 1948. 

Bare to filmfestivaler har lengre historie: filmfestivalen i Venezia og filmfestivalen i Moskva. De var i hang allerede i mellomkrigstiden. Også filmfestivalen i Cannes og filmfestivalen i Locarno kom i gang i 1946, men først noen uker senere enn Karlovy Vary, som åpnet 1. august.

Fra 1958 til 1992 var det bare filmfestivaler annenhvert år – avvekslende med festicalen i Moskva. 

Fra 1994 har arrangementsrytmen blitt økt og siden da har filmfestivalen vært årlig. Før dette hadde det tsjekkiske kulturministerium sammen med byen Karlovy Vary og det derværende hotell Pupp opprettet en egen festivalsstiftelse, og engasjert den tsjekkiske skuespiller Jiří Bartoška som festivalens president. En ytterligere ledelsesstyrkelse kom i 1995 da publisisten Eva Zaoralová ble ansatt som programdirektør. Siden da har festivalens betydning ikke minst for sentral- og østeuropeisk film stadig økt.

Blant gjestende stjerner ved festivalen kan nevnes Sharon Stone, Robert Redford, Robert De Niro og Leonardo DiCaprio.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Karlovy Vary International Film Festival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Karlovy Vary film festival 2006 blogg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Gressholmen sjøflyhavn** var en norsk sjøflyplass på Gressholmen i Oslo. Stortinget opprettet den som hovedflyplass. Anleggsarbeidene begynte i 1926, og sjøflyhavnen sto ferdig i 1927. Passasjerene ble skysset mellom sjøflyhavnen og Oslo Østbanestasjon med motorbåt. Det første flyet som brukte sjøflyhavnen, var en Dornier Do J «WAL» fra Deutsche Luft Hansa Aktiengesellschafft (senere Lufthansa). Flyet landet den 16. juli 1927, på ruten Berlin-København-Göteborg-Oslo, og returnerte dagen etter. Flyplassen var bare i bruk i sommersesongen fra 1. april til 30. september på grunn av isforholdene. Det var først med åpningen av Sola flyplass i 1937 at landet fikk sin første sivile helårsflyplass.

I 1939 overtok Fornebu som hovedflyplass. Sjøflyhavnen på Gressholmen var i drift frem til 1952, da sjøflyplassen flyttet til Fornebu, der den eksisterer idag som Oslo sjøflyplass, Fornebu.

Havnen på Gressholmen er uforandret og i god stand, med hangar, skinnegående trallebane og havn. Anlegget brukes idag av båtfolket. Hangaren brukes for båter i opplag og til reparasjon, mens trallebanen brukes for adkomst til sjøen.

Referanser
----------

1. ↑  Osloby, 2014-10-02

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gressholmen Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NRK: Gressholmen sjøflyhavn
* Foredrag ved Rob Mulder

Sjøflyhavna på Gressholmen rundt 1930  Foto: Karl Harstad / Oslo Museum 
Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |