recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg |
| Friidrett, ultraløp |
| Friidrett Norgesmesterskap |
| Bronse | 2014 Bergen Ultra | 100 km |

**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom leksikonrelevans. *Bronse i smal idrett?*.
**Roar Bakken Stovner** (født 1987)[] er en norsk langdistanseløper fra Trondheim. Han vant sin første NM-medalje under Bergen Ultra våren 2014, og representerer Romerike Ultraløperklubb.

Bakgrunn
--------

Stovner har en mastergrad i matematikk fra NTNU med delstudier ved Technische Universität München. Han har pedagogisk utdannelse gjennom programmet Teach First Norway, og arbeidet tidligere som daglig som lektor ved Kuben videregående skole i Oslo.. Men jobber nå som fysikklærer ved Wang Toppidrett Oslo.

Karriere
--------

Det er først i voksen alder at Stovner har markert seg som ultraløper. I 2014 kom han på tredjeplass i norgesmesterskapet med tiden 7.54.20 timer på 100 km. Han passerte maraton på tiden 3.13.34. Samme høst deltok Stovner på uoffisielt NM i ultraterrengløp. NM-konkurransen var lagt til løpet Telemarks Tøffaste, arrangert av Treungen IL 6. september 2014. Igjen ble Stovner nummer 3. I mai 2015 vant han Vestfold Ultra Challenge, og i juli vant han herreklassen i femtikilometersløpet Golden Gate Trail Run i California.

Referanser
----------

1. ↑  kuben.vgs.no: *Ansatte ved Kuben* Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine. hentet 9. september 2014]
2. ↑  Friidrett.no (6. april 2014): *Ultrakongen troner fortsatt* Arkivert 9. september 2014 hos Wayback Machine. hentet 9. september 2014]
3. ↑  maratonkarusellen.no: *Resultatliste Bergen Ultra 2014, 5. april* Arkivert 9. september 2014 hos Wayback Machine. hentet 9. september 2014]
4. ↑  nissedal.no (6. september 2014): *Telemarks Tøffaste, Resultat 2014*, hentet 9. september 2014]
5. ↑  romerikeultra.vpweb.no (5. mai 2015): *Seier til Roar og Henriette i Vestfold Ultra Challenge*, hentet 12. november 2015]
6. ↑  ultrasignup.com (11. juli 2015): *Golden Gate Trail Run (Summer)*, hentet 12. november 2015]
**Gjerpenkollen hoppanlegg** er et skihoppanlegg i Drammen. Anlegget ligger på østsiden av Gjerpenåsen, i bydelen Skoger, like ved Fjell. Det består av fire hoppbakker med størrelse K74, K35, K18 og K8, alle med plastdekke slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Gjerpenkollen er et viktig treningsanlegg, og brukes blant annet under den norske sommerhoppuka. Anlegget er eid av Stiftelsen Gjerpenkollen Hoppanlegg, som igjen er eid av Konnerud IL, Skoger IL, Lier IL, Sjåstad Vestre Lier IL og Røykenhopp.

Bakkerekorder
-------------

* K74: 84 meter, Torje Seljeset, 22. august 2021
* K35: 37,5 meter, Gaute Laeskogen, 6. mars 2011
* K18: 18,5 meter, Erik Guhnfeldt, 13. juni 2010
* K8: 6,5 meter, Mattew Connelly, 6. mars 2011 (alle fra Norge)

Kort historie
-------------

Den første hoppbakken i Gjerpenkollen ble bygd i 1932. Den største bakken i dagens anlegg ble bygd i 1960 og utvidet til K74 i 1987. Den hadde renn i den norske hoppuka i 1979. Siste større ombygging av K74-bakken ble gjort i 1995, og to år etter fikk bakken plastmatter. K35-bakken ble også bygd i 1995. Anlegget ble utstyrt med snøkanoner i 2007. Etter at den største bakken ble skadet av ras i unnarennet høsten 2008, ble hele hoppanlegget modernisert i 2009, da blant annet de minste bakkene ble utvidet fra K15 og K5 til K18 og K8.

Kjell Håkonsen fra Holum i Mandal omkom etter at han falt stygt i et hopp i Gjerpenkollen 6. januar 1969. Han var en av flere i en vennegjeng som hoppet under svært dårlige forhold, etter at de først hadde vært innom Midtstubakken i Oslo uten å kunne hoppe der.

Viktige renn
------------

### Den norske hoppuka

| År | Vinner |
| --- | --- |
| 1979 | Norges flagg Johan Sætre |

Referanser
----------

1. ↑  Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta. Versal Forlag, Oslo 2007*. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 87

Eksterne lenker
---------------

* Gjerpenkollen hoppanlegg (besøkt 26. november 2011)
* Skisprungschanzen-Archiv: Drammen (Gjerpen)
* Skisprungschanzen-Archiv: All time results (15. april 2012)
* Idrettsanlegg.no: Gjerpenkollen hoppbakke K74, K35, K15
**Vardås** (også skrevet **Vardeåsen**) er en ås ved kysten like nord for Larkollen i Moss kommune i Østfold. Toppen er det høyeste punktet i Rygge, 88,6 meter over havet.

Åsen ruver på den flate Ryggekysten, og navnet viser at toppen har vært brukt som ildvarde i tidligere tider. På toppen står i dag et utkikkstårn. Området er et variert skogsområde, og et viktig friluftsområde. Det er også av de mest urørte områdene så nær sjøen. Berggrunnen består av granitt og granodioritt.

Hele åsen med det nedenforliggende Botnertjernet er vernet som *Vardåsen naturreservat*.

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Kartverket. Besøkt 23. oktober 2016.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 3. desember 2015. Besøkt 12. desember 2015.
3. ↑  «Tårnet på Vardåsen». Panoramio. Arkivert fra originalen 24. oktober 2016. Besøkt 23. oktober 2016.
4. ↑  (no) Vardåsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Marfa** er en amerikansk by beliggende i fjerne Vest-Texas ørken i Sørvest-USA. Byen er fylkessete for Presidio County, og hadde under folketellingen 2010 1 981 innbyggere.[] Samlet areal er 4,1 kvadratkilometer.

Navnet
------

Byen oppgis gjerne å ha blitt oppkalt etter den litterære skikkelsen *Marfa Petrovna Svidrigailova*, en bifigur i Dostojevskijs bok *Forbrytelse og straff* (1866). Men etymologen Barry Popik har påvist at Marfa er oppkalt etter Marfa Strogoff, en rollefigur i Jules Vernes roman *Tsarens kurér* (1876) og teaterbearbeidelsen av den. Opprinnelsen ble rapportert i Galveston Daily News 17. desember 1882 etter at jernbanestasjonen i Marfa ble grunnlagt, men før Marfa fikk postkontor i 1883.

Beskrivelse
-----------

Marfa ble grunnlagt i begynnelsen av 1880-årene som jernbanevannstoppested og vokste raskt i 1920-årene. Marfa Army Air Field (Fort D. A. Russell) var beliggende øst for byen under den andre verdenskrig. Flere tusener piloter ble trent der frem til stengningen i 1945. Basen ble dessuten anvendt som treningssted for USAs armés Chemical mortar batallions.

I dag er Marfa et turistmål, beliggende mellom Davis Mountains samt Big Bend National Park. Attraksjonene innbefatter den historiske arkitekturen og klassiske texanske bytorg, moderne kunst, sveveflyving og Marfa lights, som alt fascinerer ikke minst for byens beliggenhet ute i Chihuahuaørkenen, som er nordamerikas største ørken.

Marfa har siden 1970-årene utviklet seg til å bli en kunstnerby, etter at den amerikanske billedhuggeren Donald Judd slo seg ned der.

Handbook of Texas slår fast at hustruen til en jernbanesjef etter sigende foreslo navnet «Marfa» etter en person i Fjodor Dostojevskijs *Brødrene Karamasov*, som hun leste.[]

Filmer
------

I to måneder i 1956 ble filmen *Giganten* innspilt i Marfa. Byen, som ikke har en egen kino, var i 2008 innblandet i seksten Oscar-nominasjoner.

Såvel *There Will Be Blood* som *No Country for Old Men* ble innspilt i Marfa, først og fremst på grunn av de øde omgivelsene.

1. mai–5. mai 2008 ble den første årlige Marfa Film Festival avholdt.

Referanser
----------

1. ↑  Popik, Barry (3. oktober 2008). «Marfa (summary)». Arkivert fra originalen 16. januar 2013. Besøkt 5. mai 2013.
2. ↑  «Marfa». *The Southwestern Historical Quarterly*. 48: 295. 1944. LCCN 12-20299. OCLC 1766223. Besøkt 5. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Marfa, Texas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Björn Joakim Persson** (født 3. april 1975 i Helsingborg) er en svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Varberg.

Karrière
--------

Persson startet sin karrière i Högaborgs BK, før han i 1992 gikk til Malmö FF. Persson fikk sin debut som profesjonell fotballspiller i en cup-kamp mot Landskrona BoIS i 1994.

I 1996 gikk Persson videre til den italienske Serie A-klubben Atalanta. Han vendte tilbake til Sverige etter mindre enn to sesonger i Italia, hvor han fikk liten spilletid for Atalantas førstelag, og spilte i IFK Göteborg fra januar 1998. Persson ble av media utpekt som årsak til lagets dårlige prestasjoner denne sesongen, og etter 1998-sesongen ble han kåret til «den mest overvurderte spilleren» i Allsvenskan, av sine medspillere i ligaen.

Etter 1999-sesongen gikk Persson til danske Esbjerg fB, som var midt i sesongen i danske Superligaen. Esbjerg rykket ned denne sesongen, men Persson forble i klubben, som rykket opp igjen på første forsøk.

Sommeren 2002 gikk Persson til Hansa Rostock i tysk Bundesliga, og ble en av seks svenske spillere i klubben. Persson spilte 84 seriekamper for klubben, og var innom ulike posisjoner på banen, før klubben i 2004/05-sesongen rykket ned.

Etter nedrykket, gikk Persson til Stabæk i en gratis overgang, og spilte for klubben i Adeccoligaen. Persson rykket opp med klubben, og ble tilbudt forlenget kontrakt, men vendte tilbake til Sverige etter atten måneder i klubben. Fra 2007 spilte Persson for Landskrona.

Landslagskarrière
-----------------

Persson står notert med 27 kamper og åtte scoringer for Sveriges U-21-landslag. Han har også fem kamper og en scoring for Sverige på juniornivå.

Persson spilte også tre A-lagskamper for Sverige, samtlige i King's Cup i 1997.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 1561, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Joakim Persson klar för Landskrona», av Håkan Malmström, sydsvenskan.se, 2. februar 2007. Besøkt 22. juni 2013 (sv)
3. ↑  «Persson - vom Über- zum Unterschätzten», av Sebastian Karkos, kicker.de, 26. januar 2004. Besøkt 22. juni 2013 (de)
4. ↑  «Slipper Joakim Persson», av Tor Bjørnar Holmlund, budstikka.no, 5. januar 2007. Besøkt 22. juni 2013 (sv)
5. ↑  «Joakim Persson - en meriterad hemvändare, av Larne Wallisson, fogis.se, 13. april 2007. Besøkt 22. juni 2013 (sv)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joakim Persson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (sv) Joakim Persson – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

* (no) Joakim Persson – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Joakim Persson – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Skandinaviske jegere og samlere** er i arkeogenetikken navnet på en genetisk komponent som representerer en avstamning fra mesolittiske jegere og samlere i Skandinavia. Genetiske studier viser at den er en blanding av vestlige jegere og samlere, som befolket Skandinavia fra sør under holocen, og østlige jegere og samlere, som ankom Skandinavia senere fra nord langs kysten av Norge. Under neolittikum, blandet de seg videre med tidlige europeiske bønder og vestlige steppehorder. Genetisk kontinuitet er oppdaget mellom skandinaviske jegere og samlere og medlemmer av den gropkeramiske kulturen; den sistnevnte har også til en viss grad slektskap med moderne nord-Européere.

Samene er fullstendig ubeslektet med den gropkeramiske kulturen.

Referanser
----------

1. ↑  Kashuba 2019. sfn error: no target: CITEREFKashuba2019 (help)
2. ↑  Eisenmann 2018. sfn error: no target: CITEREFEisenmann2018 (help)
3. ↑  Manninen, Mikael A.; Damlien, Hege; Kleppe, Jan Ingolf; Knutsson, Kjel; Murashkin, Anton; Niemi, Anja R.; Rosenvinge, Carine S.; Persson, Per (April 2021). «First encounters in the north: cultural diversity and gene flow in Early Mesolithic Scandinavia». *Antiquity*. 95 (380): 310–328. doi:10.15184/aqy.2020.252.
4. ↑  Günther et al. 2018. sfn error: no target: CITEREFGüntherMalmströmSvenssonOmrak2018 (help)
5. ↑  Malmström 2009. sfn error: no target: CITEREFMalmström2009 (help)
Traktor med ballegaffel i Ulibarri-Gamboa, Spania.  
Foto: Vladimir Menkov (2007)
En **ballegaffel** er et transportredskap for rundballer montert på en traktor som benyttes for å frakte rundballer av halm eller silo. Redskapet monteres på en frontlaster eller på trepunktoppheng bak eller fremme på traktoren. Ballegaffelen består som regel av tre stålspyd eller tinder som presses inn i siden på rundballen slik at den kan løftes med traktoren og fraktes.

Utvikling
---------

Redskapet er en videreutvikling av silosvansen. Det er sannsynlig at redskapet ble til ved en tilfeldighet da silosvanser med mange avbrutte tinder ble brukt til transport av rundballer.

Problemområder ved bruk
-----------------------

Bruk av ballegaffelen kan ødelegge eventuell plast som rundballen måtte være innpakket i. En rundball som ikke har tett innpakning vil raskt råtne og vil fort være uegnet som fôr.
For å unngå dette kan man i stedet for ballegaffelen benytte seg av en balleklemme, som klemmer den fast mellom hydraulisk opererte armer. Denne redskapen kan benyttes for å transportere baller som er pakket inn i plast uten å ødelegge plasten.

En annen reell fare med redskapet er kjøring langs vei, spesielt uten last. Ved ulykker kan tindene utgjøre en fare for liv da de lett går gjennom personbiler. Denne faren kan minimeres ved å bikke redskapet mot bakken.

Referanser
----------

1. ↑  UM-7770 BALLEGAFFEL KGB hos underhaug.no[*død lenke*]
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

***Vidunderlige nye verden*** (engelsk: *Brave New World*) er en dystopisk roman av Aldous Huxley (1894–1963). Romanen ble først utgitt i 1932 og ble Aldous Huxleys best kjente roman. Historien finner sted i London i det 26. århundre. Den forutser en utvikling innen reproduksjonsteknologi, bioteknologi og «søvn-læring», som sammen bidrar til å forandre et samfunn.

Boken beskriver en verden som også kan kalles en ironisk utopia: Menneskeheten er uten bekymringer. Den er sunn og på et høyt teknologisk plan. Krig og fattigdom har blitt fjernet, og alle er permanent lykkelige. Ironien ligger i at dette har blitt oppnådd ved å eliminere mye av det mennesker for øyeblikket får lykke fra: familie, kunst, litteratur, religion, filosofi, vitenskap og kulturelt mangfold. Boken beskriver også et hedonistisk samfunn der glede og nytelse tilfredsstilles av promiskuøs sex og stoffmisbruk – her spesielt bruken av «soma», en kraftig stimulant som gir fantasier i form av hallusinasjon for å komme vekk fra smerte og dårlige følelser.

Boken, som var inspirert av H.G. Wells utopiske roman *Men Like Gods*, var Aldous Huxleys første forsøk på en dystopi. 

Siden utgivelsen i 1932 har den hatt en bemerkelsesverdig innflytelse på den moderne verden. Tittelen kommer fra Mirandas tale i Shakespeares *Stormen*, 5. akt, scene I:

«O wonder!
How many goodly creatures are there here!
How beautious mankind is!
O brave new world,
That has such people in't!»
Boka ble først oversatt til norsk av Georg Brochmann i 1948, og denne oversettelsen har blitt gjenutgitt en rekke ganger. Boka *Gjensyn med den vidunderlige nye verden* ble utgitt i 1959, oversatt av Lise Houm.

Litteratur
----------

* Huxley, Aldous (1959). *Gjensyn med den vidunderlige nye verden*. Oslo: Aschehoug.
* Huxley, Aldous (1948). *Vidunderlige nye verden*. Oslo: Albatross/Aschehoug.  oversatt av Georg Brochmann

Se også
-------

* Sitater fra Shakespeare i Vidunderlige nye verden

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
En moderne røkejakke
En **røkejakke** eller **røykejakke** er en halvlang eller lang jakke med et slåbroklignende preg, beregnet til å bli båret utenpå skjorte og bukse. 

Bruken av røkejakker oppsto på midten av 1800-tallet, da tobakksrøyking, særlig ved større selskapeligheter, gjerne ble henvist til egen røykerom. Man bar røykejakken enten over eller i stedet for dressjakke, og formålet var å beskytte de andre klærne mot røyklukt og aske. Røykejakken ble ikke regnet som et formelt klesplagg, og kunne derfor være laget i sterke farger og mønstre. 

|  |
| --- |
| Jakke med sjalskrage
Den klassiske røkejakken var gjerne laget av fløyel eller silke. Den hadde kontinuerlige jakkeslag (sjalskrage), og det er dette som har gjort at selskapsantrekket smoking har fått denne betegnelsen på norsk. Røkejakken hadde normalt ermer med fôr som kunne brettes opp. Jakken hadde ofte et belte som kunne knyttes rundt livet.
Siden 1950-tallet har bruken av røkejakker avtatt. |

Se også
-------

* Slåbrok

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'røkejakke'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Må ikke forveksles med Dukagjini.

Utsikt over byen Peć/Peja og Metohija/Dukagjini-sletten.
Kart som viser Metohijas plassering i Kosovo, vest for regionen Kosovo. De største byene i Metohija er avmerket.
Relieffkart over Republikken Kosovo/Den autonome provinsen Kosovo og Metohija
**Metohija** (serbisk: Метохија, også kjent som **Metohia**), eller **Dukagjini** (albansk: *Rrafshi i Dukagjinit*), er et slettelandskap og en region som dekker den sørvestlige delen av Republikken Kosovo. 

Regionen dekker 35 % av Kosovos areal og har en befolkning på om lag 700 000 (2011). Området dreneres til Adriaterhavet via elven Hvite Drin, og er omgitt av fjellene Mokra Gora i nord og nordvest, Prokletije i vest, Pashtrik i sørvest, Šar Planina i sør og sørøst, samt Drenica og Crnoljeva i øst, som skiller den fra regionen Kosovo i øst. 

Det albanske navnet på regionen, *Rrafshi i Dukagjinit* (Dukagjini-sletten), henviser til den albanske Dukagjini-familien som styrte deler av Nord-Albania og Kosovo på 1400-tallet, mens det serbiske navnet stammer fra det greske ordet μετόχια (*metóchia*), som betyr «klostergods»; en referanse til at en stor del landsbyer og gods var eid av Den serbisk-ortodokse kirke og Athos i middelalderen.

Det offisielle navnet i Serbia på det som idag er Republikken Kosovo er Kosovo og Metohija. Navnet blir imidlertid hovedsakelig brukt av serberne, mens kosovoalbanerne og representanter for FNs styrker bruker begrepet Kosovo om hele landet. I 1974 ble navnet Metohija avskaffet av det kommunistiske regimet i Jugoslavia på grunn av den religiøse betydningen, men ble gjeninnført av Slobodan Miloševićs regjering i 1989. Blant kosovoalbanerne kan betegnelsen «Metohija» bli ansett som et uttrykk for serbisk nasjonalisme.

Referanser
----------

1. ↑  Čiča, Snežana (19. mai 2020). «What happened with Metohija?». *Serbian Albanian Friendship* **(serbisk)**. Arkivert fra originalen 13. november 2020. Besøkt 13. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Metohija – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
Fjellet Lille Raipas er et av punktene på UNESCOs verdensarvliste og representerer ekspansjonsnettet som ble oppmålt ut fra Alta basis. Herfra sikter man mot den ene enden av Alta basis. Den ligger rett over vestenden av brua over Altaelva, mot sjøen på andre siden av rullebanen. Foto: Ulf-Terje Nyheim Eliassen
**Alta basis** er en nøyaktig oppmålt avstand på 2250,689 meter som ble brukt for å få en målestokk inn i gradmålingsrekken Struves meridianbue. Denne ligger på Elvebakken, mellom Alta lufthavn og Bukta. For å måle en basis ble det brukt trestaver av en kjent lengde som ble målt etter et relativt flatt terreng. Alta basis er en av 10 basiser som ble målt opp i gradmålingsrekka, som strekker seg fra Svartehavet i sør til Hammerfest i nord.

I gradmålingen ble det målt vinkler mellom punkter i terrenget. For å få en målestokk inn i systemet etablerte man en basis i relativt flatt lende. Avstanden mellom basisens endepunkter A og B var vanligvis fra ca 2 til 5 km, og den ble målt med høyest mulig presisjon, både fra A til B og tilbake. Denne ble fysisk målt ved at stokker med en kjent og nøyaktig målt lengde ble lagt etter hverandre på stativer fra punkt A til B. Denne siden ble siden AB i en trekant.

Ut fra basislinja ble det målt opp et ekspansjonsnett som møtte gradmålingsrekka ved linja mellom Stumpfjellet/**Nuhpealáš** og Luvddiidčohkka. De populære turmålene Komsatoppen, Nordtoppen og Lille Raipas var med i dette ekspansjonsnettet.

Referanser
----------

1. ↑  Harsson, Bjørn Geirr (2020). *Historien bak Struves meridianbue og hvordan den kom inn på UNESCOs verdensarvliste*. Hønefoss: Norsk Kartmuseums Venneforening. s. 8. ISBN 9788230345948.
**Otto Ulrik Galtung Hansen**  (født 30. oktober 1904 i Trondhjem, død 9. desember 1981) var en norsk tuberkuloselege.

Bakgrunn
--------

Ottos foreldre var kjøpmann Hans Oluf Hansen (1831–1918) og Hansine Marie Galtung (1871–1967)

Studenttilværelse, yrkesliv og familiedannelse
----------------------------------------------

Otto Galtung studerte til cand.med. 1922-1929, hadde sin tuberkuloseutdannelse fra Ullevål sykehus, på avd IX under prof Olaf Scheel, og fra Vardåsen sanatorium 1935-1939. Han giftet seg i 1939 med Astri Bache.
Otto Galtung kom til Helsedirektoratet i 1939, hvor han var Statens overlege for tuberkulose og sjef for Helsedirektørens tuberkulosekontor (senere Kontoret for sosialmedisin) 1968-74. Han gikk av med pensjon i 1974. 
Da tyskerne angrep Norge i 1940, var tuberkuloseinspektøren i Medisinaldirektoratet, Otto Galtung (1904-1981), i gang med planene for landsdekkende skjermbildefotografering. Han ble avsatt av nazistene som overtok arbeidet og startet masseundersøkelser i 1943.

Sammen med senere helsedirektør Karl Evang og Carl Lange var han redaktør for *Tidsskrift for Seksuell Oplysning* i 30-årene.
Galtung var medlem av Statens Kostholdsnevnd 1939, Statens Ernæringsråd 1946-1949, formann i Europahjelpens tuberkuloseutvalg 1947-1949, og formann i det interdepartementelle utvalg for samordning av omsorgen for funksjonshemmede fra 1969. 
I 1946-1949 satt han i Oslo Skolestyre for Arbeiderpartiet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Otto Ulrik Galtung, (30.oktober 1904 - 09.desember 1981).», besøkt 25. november 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Galtung OU. Et 40-års minne. Tidsskr Nor Lægeforen 1971; 91: 1927 – 31
3. ↑  A. Ongre. 2008. *Abreugrafi og starten på skjermbildefotograferingen i Norge*. Tidsskrift for Den norske legeforening. 2008; 128:2872-4.

Kilder
------

* *Tuberkulosen*, Otto Galtung Hansen: Oslo, Socialistiske lægers forenings småskrifter nr 1, Fram forlag 1932
* *Populært tidsskrift for seksuell oplysning*, Fram forlag 1932, Red Karl Evang, Carl von Lange, Otto Galtung
* Evang, Karl og Otto Galtung Hansen: *Norsk kosthold i små hjem. Virkelighet og framtidsmål*. Oslo: Tiden, Lie & Co.s Boktrykkeri 1937
* Evang, Karl og Otto Galtung Hansen: *An inquiry into the diet of 301 poorly situated families in Norway*, London 1939. 252s

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*For plantene med løk, se: Løkplanter*
«Løk» har flere betydninger.
Løk av *Amaryllis*.
**Løk** er en fortykket stand av underjordiske grunnblader nederst på stengelen til løkplanter. Det er planter innen ordenen Asparagales, fordelt på fire familier, som har løker. Grunnbladene (eller bladstendene, som det også kan kalles) som utgjør løken er tettsittende lagdelte og sammenvokst til en opprett, spiss knoll. Løkens blader er kjøttfulle og inneholder både frøet og lagret næring, i tillegg til å beskytte den framvoksende spiren. Løken beholdes gjennom plantens fulle levetid.

Løken bærer ikke selv grønne blader, den utgjøres av bladstender eller grunnblader som selv ikke bærer regulære blad. Løkene må ikke forveksles med stengelknoller eller pælerøtter. Enkelte arter i orkidéfamilien har en type overjordiske pseudo-løker som heller ikke må forveksles med løk.

Løker foretrekker oftest en kald overvintring hvor løken er i dvale, og dette er grunnen til at løker skal plantes ut om høsten. Det er noen unntak fra denne regelen – ved arter som ikke tåler frostfull overvintring av løken, f.eks *Amaryllis belladonna*.

Se også
-------

* Løkplanter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

1. ↑  «løk – bred jordstengel». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 23. august 2023. Besøkt 23. november 2023.
2. ↑  «Slik planter du blomsterløk». *www.obp.no*. 8. september 2016. Besøkt 23. november 2023.
**Sommerfryd gård** er en herregård på Bragernes. Av bygningene på den gamle lystgården gjenstår bare drengestua, som er den opprinnelige hovedbygningen, en nyere hovedbygning fra 1870 på naboeiendommen. Hagen ovenfor bygningen har tett beplantning, trapper, drivhus, platting og et nytt lysthus. Gården var fra ca. 1800 eid av Johan Gottfried Schwencke, som i 1804 anla Norges første potetbrennevinsbrenneri her. 1785 giftet Johan Gottfried seg med Dorthea Israels, datter av Lars Israels som var en av de eligerede menn på Bragernes. Johan Gottfried og familien bodde på Sommerfryd frem til sin død. Eiendommen strakte seg på sitt største til Frydensalstie i vest, til det nåværende Høytorvet i syd og til Kloptjernveien i øst. Gården er forlengst borte, men annekset hvor betjeningen holdt til står fremdeles i Bergstien, her bodde bl.a. senere stadshauptmand Schwartz og Henriette Wulfsberg. 6. juni 1923 ble boligen for brenneri- og møllearbeidere fredet. 22. mai 2014 fikk gården drammenhistorielags kulturminneskilt.

Litteratur
----------

Throndsen, Ludvig (1995). *Drammensere anno dengang*. Brakar. s. 89-96. ISBN 8291263043.

Referanser
----------

1. 1 2  «SOMMERFRYD (BERGSTIEN 65)». Riksantikvaren. Besøkt 10. oktober 2023.
2. ↑  «Sommerfryd gård | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 10. oktober 2023.
3. ↑  «Arkivert kopi av Kulturminneskilt liste». Arkivert fra originalen 9. februar 2022. Besøkt 9. februar 2022.
**Banyantrærne** (*Urostigma*) er en underslekt med ca. 300 arter i slekten fikener. *Urostigma* blir delt opp i 7 seksjoner. Banyantreet er nasjonaltreet i India.

Banyantrærne er spesielle ved at de kan sende ut lange skudd fra stammen som kan feste seg til bakken og danne et nytt tre. Noen arter kan oppføre seg som kvelerfiken.

Det var ifølge beretningen under et slikt tre at Siddharta Gautama satt da han kom frem til opplysning. Disse trær anses som hellige i India og har ofte et større eller mindre tempel inntil seg, men kan dyrkes også for sin egen skyld, særskilt på en viss fullmånedag om sommeren når fullmånen inntreffer nær den siste stjernen i konstellasjonen Scorpio.[]

Tett banyanskog i India
Banyantreet er et av de mest varmedempende trær med en stor og dyp skygge.[] Dette var meget skattet av eldre tiders reisende som i timevis eller dagevis kunne utnytte dette.[] I landsbyene ble dette også naturlige samlingssteder for uformelle sosiale kontakter på et svalt sted.

Litteratur
----------

* P. V. Bole: *Ficus benghalensis*. I: *Enzyklopädie der Holzgewächse*. 2. Ergänzungs-Lieferung 10/95, ISBN 3-527-32141-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) *banyan* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *banyan* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Banyans* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* «Banyantrær», *Botanisk- og plantefysiologisk leksikon*, mn.uio.no
* «Fiken» (23. januar 2013), *Store norske leksikon*. Hentet 10. desember 2013.
**Stand Up Norge** er et management- og bookingbyrå som ble grunnlagt av Elina Krantz i 1997. Det ble i 2019 kjøpt opp av All Things Live. Stand Up Norge er Norges største formidler av komikere og humorshow.

Blant komikere i Stand Up Norges stall er Dagfinn Lyngbø, Pernille Sørensen, Marit Voldsæter, Cecilie Steinmann Neess, Lisa Tønne, Sigrid Bonde Tusvik, Halvor Johansson, Jon Niklas Rønning, Maria Stavang, Are Kalvø, Anne-Kat. Hærland, Rune Andersen og Johan Golden.

Produksjoner
------------

Stand Up Norge, med Elina Krantz som produsent, står bak flere av de største publikumssuksessene på Latter. Deriblant:

* *Ka e vitsen?* med Dagfinn Lyngbø (2005)
* *Med ræven i fatle*, med Mari Voldsæter (2007)
* *Evolusjon*, med Dagfinn Lyngbø (2009 og 2010)
* *Bye & Rønning – Redder verden*, med Anders Bye og Jon Niklas Rønning (2010 og 2011)
* *Drit i å danse*, med Marit Voldsæter (2011)
* *Stereo*, med Dagfinn Lyngbø (2013 og 2014
* *Latter på Latter* med Hege Scøyen, Linn Skåber og Cecilie Steinmann Neess (2013 – 2015)

I tillegg til å sette opp forestillinger på Latter, driver Stand Up Norge utstrakt turnévirksomhet med sine produksjoner.

Referanser
----------

1. ↑  Helle, Birk Tjeldflaat (12. desember 2019). «Elina Krantz selger humorimperiet Stand up Norge (+)». *www.dn.no*. Besøkt 7. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Stand Up Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Lauvlia med hagen Foto: Helge Høifødt 
**Lauvlia** er en eiendom i Sigdal i Buskerud, hvor den norske kunstneren Theodor Kittelsen (1857–1914) bodde i perioden 1899–1909.

Kittelsen fikk selv reist hovedhuset, som sammen med stabbur, hønsehus, vedskjul, fjøs og bryggerhus utgjorde en liten gård. Kittelsen måtte forlate eiendommen i 1909 på grunn av økonomiske vanskeligheter.

Museum
------

Fra 1909 til 1995 var eiendommen privateid og kun brukt som feriested av forskjellige eiere. I 1995 inngikk Sigdal kommune en avtale med daværende eier om å åpne deler av hovedhuset som museum, og i 2005 ble hele huset kjøpt og åpnet.

Kittelsens dekorasjonsarbeid inne i huset, i hovedsak på dører og på peisen i peisestuen, er godt bevart. Utstillingene i hovedhuset består av museets permanente samling, samt innlånte bilder til årlige temautstillinger. I tillegg til hovedhuset består museet i dag av museeumsbutikk, uteamfi og lekestuer for barn.

Lauvlia markedsføres, sammen med Hagan og Blaafarveværket som en del av «Kunstnerdalen».

Per 2019 er Lauvlia et museum tilsluttet Buskerud Museum (Stiftelsen Buskerudmuseet).

Referanser
----------

1. ↑  «Forsiden». *Lauvlia*. Besøkt 12. mai 2019.
2. ↑  «Velkommen til Buskerudmuseet». *Buskerudmuseet*. Besøkt 12. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lauvlia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hans Jørgen Rostock** (født 1820 i Neumünster i Holstein, død 1895) var en skipsfører, veverimester og kjøpmann. Han kom til Norge i 1846 og bosatte seg på Bragernes i Drammen.

Da han kom til Norge i 1846 ble han ansatt som veverimester for Vivelstad klædefabrik i Lier. Da Vivelstad veveri senere ble nedlagt, oprettet han sin egen vevestue og tok i 1856 borgerskap som handelsmann i Drammmen. Han åpnet sin første butikk i Rådhusgata på Bragernes og solgte i begynelsen kun varer han selv tilvirket, i 1860 flyttet han til større lokaler i Søren Capjons leiegård på Bragernes torg. Ved bybrannen i 1866 ble forretningsgården totalskadd, men en ny gård ble like etterpå oppført og tatt i bruk i 1868. Etter Hans død i 1895 ble bedriften overtatt av hans svigersønnen hans, Frantz C. Hansen, og deretter i 1906 ble bedriften overtatt av hans sønn igjen, Jørgen Rostock. Da Jørgen Rostock gikk bort i 1930 ble bedriften overtatt av sønnene hans, Hans Jørgen Rostock og Frantz Chr. Rostock. Forretningen ble nedlagt i 1977 og lokalene ble utleid til utstyrsforretningen Hansen & Dysvik.

Familie
-------

* Partner: Bertha Sørine Rostock (født. 1825 i Modum)
* Barn: Pauline Rostock (født. 1852 i Drammen)

Referanser
----------

1. ↑  *Drammen og omegns handel og industri*. D. L. Knudsens forl. 1914. s. 117-118.
2. ↑  «H.I. Rostock». *Buskeruds Blad*. Norge. 9. april 1931. s. 3. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
3. ↑
4. ↑
**Robert Pettersen** (født 13. august 1969) er en norsk jurist og rådmann.

Pettersen er cand.polit. fra Universitetet i Bergen 1997, med hovedfag i sosialøkonomi. Han var rådmann i den tidligere Tysfjord kommune fra 2007 til 2010. Etter dette var han administrativ leder i Fellesorganisasjonen (FO) frem til 15. august 2012.

Rådmann i Rana kommune
----------------------

Pettersen overtok som rådmann i Rana kommune etter rådmann Sigmund Johnsen, som ble avskjediget 22. mai 2012.

Det var strid om Pettersen eller den konstituerte rådmannen Svenn Harald Johannessen skulle tilsettes. Posisjonen i kommunestyret (Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Miljøliste Rana, Venstre og Kristelig Folkeparti) ønsket Johannesen, mens opposisjonen (Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Rødt) ønsket Pettersen.

Med 19 mot 18 stemmer valgte Rana kommunestyre den 5. februar 2013 å ansette Robert Pettersen. Kommunestyret vedtok samtidig å forlenge Johannessens midlertidige tilsetting som konstituert rådmann frem til 8. mai 2013.

Pettersen har siden 8. mai 2013 vært rådmann i Rana kommune.

Referanser
----------

1. 1 2  Susanne Lysvold: Rana har fått ny rådmann, NRK, 13. mars 2013
2. ↑  FO-topp går på dagen. FOs administrative leder Robert Pettersen slutter på grunn av uenighet med politisk ledelse, frifagbevegelse.no, 15. august 2012 kl 15:27, oppdatert 16. august 2012 kl 19:51
3. 1 2  Emil H. Indsetviken: Robert Pettersen ny rådmann i Rana, nrk.no, 5. februar 2013 kl 19:38
Kart over bl.a. Skagerrak og Kattegat.
**Kattegat** er havområdet som ligger mellom Jylland i Danmark og den svenske vestkysten. I nord går Kattegat over i Skagerrak. På dansk side danner Grenen ved Skagen grensen mellom Kattegat og Skagerrak. Derfra trekkes grenselinjen østover til Marstrand i Sverige. I sør begrenses Kattegat av Øresund, Sjælland, Storebælt, Fyn og Lillebælt. Kattegat dekker et område på 22 000 km².

I Kattegat ligger blant annet øyene Læsø, Samsø, Anholt og Sejerø samt de små øyene Hesselø, Hjelm, Æbelø, Nekselø, Endelave og Tunø. Ved Göteborg ligger den store øya Hisingen.

I sangen «Ro, ro, ro din båt!», møter vi ordet Kattegat. Teksten går slik: «Ro, ro, ro din båt! Ta din åre fatt! Vuggende, vuggende, vuggende, vuggende, over Kattegat!» Vi møter også ordet Kattegat i sangen «Synger over Kattegat». Den sangen handler om svenskers, danskers og nordmenns samarbeid over havområdet Kattegat, og inneholder også vers på alle tre språk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kattegat *Store norske leksikon*
2. 1 2  Kattegat *Encyclopedia.com*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kattegat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kattegat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Viet Minh** (kortform av **Việt Nam Ðộc Lập Ðồng Minh Hội**, «Forbundet for Vietnams uavhengighet») var en væpnet opprørsgruppe som ble grunnlagt av Ho Ngoc Lam og Nguyen Hai Than i 1941 for å kjempe for Vietnams uavhengighet fra Frankrike. Senere ledere var Hồ Chí Minh, Le Duan, Võ Nguyên Giáp og Pham Van Dong. 

Under andre verdenskrig erobret Japan Fransk Indokina, og Viet Minh startet derfor en kampanje mot japanerne i tillegg til kampen mot franskmennene. På grunn av motstanden mot japanerne ble de finansiert av både USA og Kina. Da Japan kapitulerte i august 1945 tok Viet Minh, under Ho Chi Minhs ledelser, kontroll over landet og erklærte det uavhengig fra Frankrike. 2. september 1945 ble Den demokratiske republikken Vietnam opprettet, med amerikansk støtte. 

Etter Japans nederlag var dog ikke amerikanernes interesse for regionen like sterk, og Frankrike tok kontroll over landet i løpet av et par måneder. I 1947 begynte nesten ti år med krig mellom Viet Minh og Frankrike, kjent som første indokinesiske krig. 

Den franske generalen Jean Etienne Valluy forsøkte å utslette Viet Minh gjennom én offensiv, men mislyktes. Fransk infanteri støttet av panservogner kjempet seg gjennom Hanoi, og det tok flere dager å få bukt med Viet Minhs snikskyttere. Viet Minh hevdet å ha drept mer enn 20 000 franske soldater; det faktiske tallet er uklart.

I 1947 omringet franske styrker Viet Minhs base Viet Bac, og klarte neste å ta Ho Chi Minh til fange. Han unnslapp, og det viste seg at Valluys 15 000 mann sto overfor 60 000 opprørere. Angrepet mislyktes fullstendig. 

Etter slaget ved Dien Bien Phu i 1954 kapitulerte Frankrike, og gikk med på gode vilkår under fredsforhandlingene. Som en følge av forhandlingene ble Vietnam delt i Nord-Vietnam og Sør-Vietnam ved den 17 breddegrad. Dette skulle være en midlertidig ordning frem til valget i 1956. Ho Chi Minh tok kontroll over det kommunistiske nord, mens Ngo Dinh Diem, tidligere statsminister under keiser Bảo Đại, kom til makten i sør. På grunn av frykten for at Ho Chi Minh skulle vinne valget nektet Sør-Vietnam, med støtte fra USA, å avholde valget, noe som førte til Vietnamkrigens utbrudd. 

Viet Minh ble oppløst etter Frankrike kapitulasjon. Det er særlig FNL, også kjent som *Viet Cong*, som regnes som etterfølgeren, mens Den nordvietnamesiske hær, som først ble ledet av Ho Chi Minh, var en mer regulær væpnet styrke.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ulykkene i Vestisen** rammet flere norske skuter i Vestisen mellom Grønland og Jan Mayen mens de deltok i den årvisse selfangsten i april/mai.

Rundt 7.-9. april 1917 forsvant sju fangstskuter og over 80 mann omkom. Blant skutene var «Admiralen» og «Arctic» fra Ålesund. 18. august dro «Flemsøy» med Johannes Brandal og Johan Olsen ut for å lete etter spor. De fant en fangstbåt og en skipsside.

Under en orkan 9.-10. april 1933 forliste sju skuter og tretten mann omkom. Elleve omkom fra «Håkon» av Tromsø med besetning på 22 og Olaf Eriksen som skipper. To menn ble slått overbord, en fra «Susan» av Hammerfest og Anders Vik fra Hillesøy på Tromsøskuten DS «Selis» (som ikke forliste).

I april 1939 forsvant «Polar» og «Vikfjeld» fra Tromsø med 28 mann.

Omkring 5. april 1952 var det 53 norske fangstskuter i Vestisen, hvorav sju forliste i en kraftig storm. Av disse forsvant fem: «Ringsel», «Brattind» og «Vårglimt» fra Troms og «Buskøy» og «Pels» fra Sunnmøre, og 78 mann omkom. Tross mange døgns omfattende søk med fly og marinefartøyer fant man ingen spor etter skutene. Det første fartøyet som forliste, var Møre-skuten «Vestis», men mannskapet berget seg.

Se også
-------

* Norske katastrofer og store ulykker

Referanser
----------

1. ↑  «8 dampkuttere forsvant sporløst i Vestisen». Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 19. august 2010.
2. ↑  «Fangstskuten "Håkon" med sin 22 manns besetning». Aftenposten. 15. juni 1933.
3. ↑  «To fangstmenn slått overbord». Aftenposten. 19. mars 1933.
4. ↑  «Intet livstegn fra de to fangstskuter». Aftenposten. 8. april 1939.
5. ↑  «Da alarmen gikk i Vestisen». Foreningen Norges døvblinde. Arkivert fra originalen 19. januar 2011.

Litteratur
----------

* Kjell Nyström; Per Øynes (1968). *Alarm i Vestisen: Beretningen om 1952-mysteriet da 5 selfangstskuter forsvant sporløst*. Aschehoug.
* Asbjørn T. Aagaard; Hilde Aagaard (1995). *Vesterisen 1952*. H. Aagaard. ISBN 82-993655-0-3.  [Dagboknotater publisert av Hilde Aagaard]
* Arnold Farstad (2001). *Mysteriet i Vestisen: selfangsttragedien som lamslo nasjonen*. Samlaget. ISBN 8252158498.
Hedrum kirke
**Hedrum prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Larvik prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Larvik kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Hedrum kirke.

Hedrum prestegjeld og dets sogn er nå en del av Larvik kirkelige fellesråd underlagt Larvik prosti.

Historikk
---------

*Heiðareimr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hedrum prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 5. mai 1741 ble Larvik prestegjeld utskilt fra Hedrum prestegjeld.

Hedrum prestegjeld dannet grunnlaget for Hedrum formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Inndeling 1992: Hedrum, Kvelde og Hvarnes.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 337.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Frydenhaug skole** er en interkommunal grunnskole og ressurssenter for elever med nedsatt funksjonsevne. Skolen er til for elever med utviklingshemming på 1.–10. trinn.

Historie
--------

Det ble i 2009 besluttet å bygge ny skole, siden de tidligere bygningene ikke lenger egnet seg som skole. Under prosjektet flyttet Frydenhaug skole midlertidig til Strømsø skole. Den nye skolen ble bygget for å bruke minst mulig energi, skolen er prosjektert som passivhus med energiklasse A. Solfangeranlegg og energibrønner gjør det mulig å sesonglagre solvarme fra sommer til vinter. Frydenhaug skole stod ferdig i 2014, komplett med undervisningslokaler, et terapibasseng, tre sanserom og et aktivitetsrom. Den nye skolen er bygget for cirka 100 elever og 110 ansatte.

Under årsskifte i 1974–75 flyttet Drammen offentlig spesialskole til Frydenhaug. Nesten alle driftspaviljonger ble revet og erstattet av en ny skole og Frydenhaug gård ble restaurert og tatt i bruk som administrasjonsbygning.

Frydenhaug gård
---------------

Det gamle hovedhuset på Frydenhaug ble oppført i tre byggetrinn. Den venstre delen ble reist i 1785 som en etasjers lystgård. Hovedbygningen på to etasjer ble oppført 1797 sammen med to driftsbygninger. Det tredje byggetrinnet ble utført 1847–48, hovedbygningen ble samtidig modernisert og utvidet med en lav fløy mot øst, slik det står i dag. Hovedhuset har høy verneverdi og ble nyrestaurert i 2016 for cirka 7,5 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «Frydenhaug skole | NAL». *www.arkitektur.no*. Arkivert fra originalen 3. januar 2018. Besøkt 2. januar 2018.
2. ↑  «Frydenhaug gård og skoles historiske interiør nennsomt restaurert». *Drammen kommune*. Arkivert fra originalen 3. januar 2018. Besøkt 2. januar 2018.
3. ↑  «Familien Friis på Frydenhaug» **(norsk)**. Besøkt 2. januar 2018.

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Drammen kommune |
| --- |
| Barneskoler: | Aronsløkka  **·** Bragernes  **·** Brandengen  **·** Danvik  **·** Fjell  **·** Hallermoen  **·** Konnerud  **·** Krokstad skole  **·** Mjøndalen skole  **·** Rødskog skole  **·** Skoger skole  **·** Solberg skole  **·** Stenseth skole  **·** Steinberg skole  **·** Tømmerås skole  **·** Tangen skole  **·** Vestbygda skole  **·** Øren  **·** Åskollen skole  **·** Åssiden skole **·** Åsen skole |  |
| Ungdomsskoler: | Børresen  **·** Eknes ungdomsskole  **·** Galterud  **·** Killingrud ungdomsskole  **·** Kjøsterud skole  **·** Marienlyst  **·** Svensedammen  **·** Svelvik ungdomsskole  **·** Veiavangen ungdomsskole |
| Kombinerte skoler: | Frydenhaug  **·** Gulskogen |
| Videregående skoler i Viken |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**23 Parachute Engineer Regiment** er et regiment i British Army som leverer luftbåren ingeniørstøtte til 16 Air Assault Brigade. Det består av 621 mannskaper fordelt på tre stående eskadroner og én reserveeskadron.

Regimentet har sin historie tilbake til juli 1948, da 23rd Field Engineer Regiment ble dannet i Iserlohn fra divisjonsingeniørregimentet i den britiske 2. divisjon. I desember 1948 ble regimentet flyttet til Halen og to år senere til Dortmund. I 1958 ble regimentet delt opp og staben fikk igjen rollen som ingeniørstab i 2. divisjon.

Elleve år senere, i april 1969, gjenoppsto det som 23 Engineer Regiment i Osnabrück. Det gjorde tjeneste i Nord-Irland fra mars til juli 1972. To av eskadronene kjempet i Gulfkrigen.

I 1992 ble regimentet igjen oppløst, men det gjenoppsto i 2001 i rollen som fallskjermingeniørregiment og ble deployert til Afghanistan.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. februar 2021. Besøkt 12. januar 2021.
2. ↑
3. ↑  «23 Parachute Engineer Regiment Celebrate New Name | Forces TV». *web.archive.org*. 16. februar 2016. Besøkt 22. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Sommerstua på Dåsettunet i Flesberg
**Dåsettunet** er et bygdetun i Flesberg, som omfatter tunet og husene omkring på den gamle gården Dåset, gnr. 35, bnr. 1. Sommerstid arrangeres «Dåsetsøndager», hvor det er oppvisninger i folkemusikk og folkedans og hvor lokale retter serveres. Veien til Dåsettunet er skiltet fra Flesberg sentrum ved kirken.

Historie
--------

Man kjenner i liten grad til gårdens eldre historie, men gården ble trolig ryddet i vikingtiden. De eldste offisielle nedtegnelser er fra 1600-tallet. Lokalhistorikere tror eiendommen før dette kan ha tilhørt Prestegården, som tidligere hadde navnet Flesberg. Storfamilien på gården Flesberg benyttet Dåset som seter og utgangspunkt for sesongbetont setervirksomhet, jakt og fiske. Etter svartedauden (1347–1351) ble Dåset bortglemt og ingen på Prestegården gjorde krav på gården. Den ble i stedet underlagt gården Lande. I 1922 ble det slutt med fast husdyrhold.

Det som gjør stedet spesielt, er at så mange som 20 av de gamle bygningene er bevart i sitt opprinnelige miljø. Låven er fra 1500-tallet, mens de øvrige bygningene er fra 1600–1800-tallet. På det meste var det 23 bygninger på gården. Noen av husene ble flyttet til Lågdalsmuseet i Kongsberg. Dette gjelder en badstue, en låve og et kvernhus. De to sistnevnte ble flyttet tilbake i 1942.

Dåset blir bygdetun
-------------------

På 1970-tallet begynte man å diskutere hvorvidt man skulle ha et bygdetun i Flesberg. I 1977 falt valget på Dåset, og kommunen fikk leieavtale på hus og tun. Avtalen går ut på at Flesberg kommune kan disponere gården mot at kommunen vedlikeholder bygningene. Etter dette har man fått utført mye restaurerings- og vedlikeholdsarbeid. Låven og badstuen blir flyttet tilbake til Dåset fra Lågdalsmuseet. Det er nå kun kvernhuset som står igjen på Lågdalsmuseet.

Bygningene
----------

Dåsettunets bygninger er følgende:

* Stue (hovedhus) (Eldste del fra 1691, utvidet ca. 1730 og 1797)
* Loft (fra mellom 1650 og 1750)
* Bu (fra mellom 1650 og 1750)
* Kjellerbu (fra mellom 1650 og 1750)
* Sommerstue (Trolig fra ca. 1650-1670
* Kåmmår (do) (1858)
* Vedskjul
* Vognskjul
* Smie
* Badstue (fra mellom 1650 og 1750)
* Grisestall (Flyttet fra Påls-Gjerde)

  

Andre hus som har stått på gården, men som nå er borte i sin opprinnelige form:

* Vedskjul
* Kølhus
* Kvernus (se over)
* Sag
* Sommerfjøs
* Utfjøs

I tillegg har det stått en hoppbakke her fra midten av 1900-tallet. Den er nå borte.

Kilder
------

* Vinger, Sigurd (1990). *Flesberg-boka, bind 2*. Bø i Telemark: BoT.
* Olavsrosa.no Arkivert 12. januar 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* «Nytt servicebygg»[*død lenke*], *Laagendalsposten*, 2004