recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eden Arena**, tidligere kjent som **Synot Tip Arena**, er et fotballstadion i byen Praha i Tsjekkia. Stadionet ble åpnet i 2008 og både driftes og brukes av fotballaget Slavia Praha. I tillegg brukes stadionet ved enkelte anledninger til å avholde landskamper for Tsjekkias herrelandslag i fotball. Stadionet har en tilskuerkapasitet på 20 800 og regnes for å være et av Tsjekkias mest moderne stadionanlegg. Det brukes i all hovedsak til å arrangere fotballkamper, men har også blitt brukt til å arrangere konserter med blant andre Metallica, Iron Maiden, Depeche Mode, Bruce Springsteen, Bon Jovi og Coldplay.

Historie
--------

Eden Arena ble påbegynt i 2006 som følge av at Slavia Prahas gamle stadion Stadion Eden (1953–2004) var blitt betegnet som umoderne stilt i lys av moderne krav. I mellomtiden spilte Slavia Praha sine hjemmekamper på Stadion Evžena Rošického (2000–2008). Mens den gamle Eden ble revet i 2004, så åpnet den nye Eden den 7. mai 2008 med en oppvisningskamp mellom Slavia Praha og Oxford University AFC, bestående av tidligere tsjekkiske profiler som Pavel Kuka, Patrik Berger, Jan Suchopárek og Ivo Knoflíček.

Den første offisielle kampen på Eden Arena var den siste seriekampen i Gambrinus liga mellom Slavia Praha og FK Jablonec den 17. mai 2008, en kamp som endte 2–2 og som førte til at Slavia Praha vant seriemesterskapet for 2007/2008-sesongen. Eden Arena ble i 2011 valgt ut som finalearena til UEFA Super Cup 2013, som da hadde vært forbeholdt Stade Louis II i Monaco gjennom 15 år. Fra 2009 til 2012 var Eden Arena kjent som Synot Tip Arena av sponsorårsaker.

Referanser
----------

1. ↑  Ouafc.com – Czech champions Slavia too strong for Blues Arkivert 12. juni 2015 hos Wayback Machine. (Av Nik Baker. Publisert 12. mars 2006, besøkt 14. august 2014)
2. ↑  Fotbal-idnes.cz – Tabulka, Gambrinus liga 2007/2008 (Besøkt 14. august 2014)
3. ↑  UEFA.com – Prague celebrates 2013 Super Cup honour (Publisert 14. juni 2011, besøkt 14. august 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (cs) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stadion Eden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Worldstadiums.com – Czech Republic, Eden Arena Arkivert 15. juli 2014 hos Wayback Machine.
Skjermbilde av *StepMania*, et spill som er basert på Konamis *Dance Dance Revolution*.
**Rytmespill** eller **rytmeaction** er en sjanger av actionspill, ofte med musikk som tema, som utfordrer spillerens sans for rytme. Spill i denne sjangeren fokuserer ofte på dans eller simulert opptreden med musikkinstrumenter, og krever at spilleren trykker på knapper i sekvenser som diktert på skjermen. Ved å tilfredsstille kravene fra spillet, vil spillerens avatar gjerne danse eller spille instrumentet korrekt på skjermen, noe som vil øke spillerens score.

Mange rytmespill inkluderer flerspillermodus, hvor spillerne kan konkurrere om å oppnå høyest poengsum eller samarbeider som en simulert musikalsk ensemble. Tradisjonelle spillkontroller kan som regel brukes for å spille rytmespill, men ofte framheves bruk av originale kontrollere som forestiller musikkinstrumenter. Noen dansebaserte spill krever at spilleren fysisk danser på en matte, hvor trykksensitive puter brukes til å gi inndata til spillet.

Arkadespill
-----------

Rytmespill som arkadespill er noe vanlig. To eksempler på spillserier som har blitt kjent gjennom maskiner er *Dance Dance Revolution*, hvor spillerne må trø i tempo og i samsvar med spillet på en større spillmatte, og *Taiko no Tatsujin*, hvor spillerne må slå riktig på en taiko, en japansk tromme*.*

* Nærbilde av en Taiko no Tatsujin-maskin, her med to spillere.Nærbilde av en *Taiko no Tatsujin*-maskin, her med to spillere.
* To spillere i 2010 som spiller Dance Dance Revolution på Mang'Azur, en anime- og mangamesse.To spillere i 2010 som spiller *Dance Dance Revolution* på Mang'Azur, en anime- og mangamesse.

Referanser
----------

1. ↑  «Dance Dance Revolution just turned 20». *Eurogamer*. Besøkt 9. februar 2019.

Portal: Videospill
**National Liberal Club** er en gentlemansklubb i London, nå også åpen for kvinner, som ble grunnlagt av William Gladstone i 1882. Klubben var i 1884 et interesseorgan for de nyinnvalgte medlemmer av parlamentet fra det liberale partiet etter gjennomføringen av *Third Reform Act*. Klubbens imponerende bygning i nygotisk stil ved breddene av Themsen, er et av de største klubbhusene som noensinne er bygd. Bygningen ble tegnet av Alfred Waterhouse og var ferdig i 1887. Dens fasiliteter inkluderer et spiserom, en bar, et billiardrom, et røykerom og leserom, såvel som en utendørs terrasse med utsikt over London Eye. Bygningen befinner seg i 1 *Whitehall Place*, like i nærheten av Palace of Westminster, *Themsen demningen* og Trafalgar Square.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Liberal Club London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hallstein Myklebost** (født 16. desember 1923 i Bodin, død 27. januar 2000) var en norsk geograf. Han var dosent ved Universitetet i Oslo 1960–1965, professor ved Universitetet i Bergen 1968–1970 og professor ved Universitetet i Oslo fra 1970. Han er mest kjent for forskning om urbanisering.

Myklebost ble dr.philos. i geografi i 1960, og doktoravhandlingen *Norges tettbygde steder 1875–1950* er hans hovedverk; i denne boka ble begrepet tettsted lansert og nærmere definert for norske forhold.

Myklebost tar for seg urbaniseringsprosessen gjennom 75 år, fylke for fylke. En av hans målsettinger var å komme fram til et egnet statistisk bybegrep for en *funksjonell tettbebyggelse*.

Begrepet *by* var upresist. *Hussamling* passet best for mindre steder. *Bygdeby* var for snevert i betydning. Tettbebyggelse var tungvint. Valget sto mellom *tettbygg* og *tettsted*. *Tettsted* ble foretrukket, bl.a. fordi det var språklig fritt for assosiasjonsinnhold.

Han stilte seg spørsmål om hvilke krav man måtte stille til et sted for at det skulle være urbant. Han endte med å stille krav om et bestemt folketall (minst 200 innbyggere), en maksimal avstand mellom husene (50 meter) og at næringslivet ikke måtte domineres av jordbruk (minst 75 % av ervervsbefolkningen må være ansatt i andre næringer enn jord- og skogbruk). Steder som tilfredsstiller disse kravene faller innenfor definisjonen av *tettsted*: *Alle byer, også medregnet forsteder, industristeder, kommunikasjonsknutepunkter, kommunesentra, fiskevær etc. hvor ikke avstanden mellom husene er mer enn 50 meter og innbyggertallet er over 200 mennesker er å betrakte som tettsteder.* Myklebosts definisjon er, med unntak av det næringsøkonomiske kriterium, tatt i bruk av Statistisk sentralbyrå.

Han ble medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1969.

Litteratur
----------

Hans Solerod: Portrett av Hallstein Myklebost ved fratredelsen 11.6.93 Norsk Geografisk Tidsskrift - Norwegian Journal of Geography Volume 47, Issue 4, 1993.

* 

* (no) Publikasjoner av Hallstein Myklebost i BIBSYS

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

Store norske leksikon om Hallstein Myklebost

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Per Hagbø**, også kalt Peder Pedersen Hagbøen (født 14. april 1819 , død 29. januar 1842) var en bondesønn og dømt drapsmann fra Nesset. Han var den siste som ble henrettet i Møre og Romsdal. Hendelsen ble senere utgangspunkt for fortellingen *Et stygt Barndomsminde* av Bjørnstjerne Bjørnson – som selv var til stede ved henrettelsen, ni år gammel.

Hagbø ble i august 1840 tiltalt for drapet på Brit Knutsdatter, en tjenestepike på gården Ytre Hagbø som han skal ha gjort gravid. Ifølge tiltalen skulle han ha slått henne i hodet med en øks, før han kastet henne utfor en skrent mot fjorden ved Buggestranda. Hun ble funnet i live, men døde av skadene senere på dagen. Hagbø ble i mars 1841 dømt til døden i Trondhjems Stiftsoverrett, og halshogd i Eidsvåg sentrum den 29. januar 1842. Han ble lagt i en umerket grav like under retterstedet.

I Bjørnsons fortelling, som først sto på trykk i Dagbladet i 1889, antydes det kraftig at Hagbø var mer eller mindre uskyldig, at hans mor skal ha vært pådriver for ugjerningen eller og muligens den som fullbyrdet selve drapet. Denne fremstillingen ble lenge oppfattet som historisk korrekt.

I hvilken grad Hagbø var alene om drapet, er fremdeles et ubesvart spørsmål. Jurist Tor Moursund gikk i 1957 gjennom de gamle sakspapirene, hvor han ikke fant holdepunkter for Bjørnsons fremstilling av skyldspørsmålet. Bjørnson var en sterk motstander av dødsstraff, nettopp på grunn av denne barndomsopplevelsen, og Moursund hevder at Bjørnson har hatt både dramaturgiske og ideologiske årsaker for å fremstille hendelsen som et justismord.

Referanser
----------

1. ↑  Møre og Romsdal fylke, Nesset, Ministerialbok nr. 551A03 (1818-1831), Fødte og døpte 1819, s. 4–5.
2. ↑  Sørnes, Torgrim: Ondskap – De henrettede i Norge 1815–1876. Schibsted. Oslo, 2009.
3. ↑  Bjørnson, Bjørnstjerne: *Et stygt Barndomsminde* (Dokpro)
4. ↑  Bakkevig, Kaare. *Gards- og ættesoge for Nesset*. Nesset bygdeboknemnd. Eidsvåg, 1985. B. V, s. 171.
5. ↑  Moursund, Tor: «Omkring "Et stygt Barndomsminde"». I: *Bjørnsons tid i Romsdal*. Romsdal Sogelag. Molde, 1957. Ss. 42–57. (Bokhylla.no)
**Per Hilmar Nybø** (født 21. april 1966) er en norsk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Han var tapende cupfinalist for Brann i 1987 og 1988.

Nybø ble hentet til Brann fra naboklubben Fana for 25 000 kroner foran 1986-sesongen. Hos Brann tilbragte han syv sesonger. Foran 1993-sesongen vendte han tilbake til Fana, hvor han spilte på nest øverste nivå de påfølgende tre sesongene, og senere ble lagets trener.

Etter 22 år sammenhengende med fotball ga Nybø seg som trener for Fana etter 2005-sesongen.

Under tiden som fotballtrener for Fana valgte han kickboksing som alternative økter for laget på vinterstid. Fra 2006 begynte han å trene fast hos Fana IL Kickboxing, og har fram til han trakk seg ut av klubben i 2018 vært trener, styremedlem og styreleder i klubben.

Foran 2019-sesongen var Nybø tilbake i fotballen som assistent-trener for Fana.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Per Hilmar Nybö, Transfermarkt spiller-ID 350026, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kjell Vidar Kalvik (11. november 1986). «1,13 millioner for topplass». *Dagbladet*. s. 10.
3. ↑  Terje Bringsvor Nilsen (6. september 1995). «Nybø trekker seg som Fana-trener». Bergens Tidende. Besøkt 20. juni 2020.
4. ↑  Roy Ellingsen (5. desember 2018). «Nybø tilbake på Nesttun». Fanaposten. Arkivert fra originalen 22. juni 2020. Besøkt 20. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Hilmar Nybø – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* Profil hos Norges Fotballforbund
**Per Hannevold** (født 1953 på Hamar) er en norsk fagottist. Han har vært solofagottist i Bergen Filharmoniske Orkester siden 1979. Før det var han i fem år ansatt i Kringkastingsorkesteret i Oslo.

Hans første lærer i Oslo var Arnulf Brachel og han hentet senere inspirasjon i Stockholm hos Knut Sønstevold og Rune Larsson. Med stipend fra blant annet Klæstads Legat, Fond for Utøvende Kunstnere og Statens reise og studiestipend, studerte han i New York med Harold Goltzer og Louis Skinner.

Med Bergen Filharmoniske Orkester har han blant annet oppført John Williams «Three Sacred Trees», og Jean Françaix' «Concerto». Han har også uroppført Ruth Bakkes «Illuminations» som var dedisert til ham. Han har opptrådt med egne konserter over hele verden, så som i Taiwan, Latvia, Litauen og flere stater i USA. I 1999 var han invitert som solofagottist i et orkester sammensatt av musikere fra hele verden til en konsertproduksjon i Lincoln Center i New York i anledning av 50-års jubileet for Menneskerettighetserklæringen.

Han har vært dommer ved internasjonale konkurranser i Finland, Frankrike, Litauen og USA og gitt masterklasser over hele verden.

Han ble ansatt ved Griegakademiet i 1981 og har vært professor siden 2002. Hans Nordiske Fagottsymposium har siden 1993 samlet fagottister fra alle kanter av kloden til fagott-dager i Bergen.

Som medlem av Bergen Blåsekvintett har han siden 1980 reist på turné over hele verden og til et årlig engasjement som Quintet-in-residence ved University of Minnesota i USA. 

I 1993 ble han engasjert som medlem av lærerstaben ved Aspen Music Festival and School, en 8 ukers festival med 650 studenter fra hele verden.

På Per Hannevolds foreløpig siste CD, *Music for Per* fra 2008, er alle verkene tilegnet ham. I kollega James Lassens «Strange Interlude no 3», imiterer han rockegitar-riff, noe som har gjort ham kjent over hele fagottverdenen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Per Hess** (født 20. januar 1946 i Kongsberg) er en norsk billedkunstner. Hess er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1970–73) og senere ved Statens kunstakademi (1973–79). Begge institusjoner er nå en del av KHIO.

Etter utdanningen arbeidet Hess med et formalt ekspressivt/abstrakt maleri, etter hvert med vekt på fargen som verkets bærende element. I de senere årene har tematikken for hans kunstnerskap konsentrert seg rundt verdidefinisjoner, kapital og penger sett i lys av en politisk og filosofisk tilnærming med bruk av maleriet som et selvrefererende medium. Hess har høstet gode kritikker for sine ustillinger. Om utstillingen «Down to Business», Galleri LNM, 2004, skrev VGs Lars Elton at Hess' kunst viser at «Katedralen beseirer børsen fordi han viser at det minimalistiske og ekstrem-modernistiske prosjektet har en vitalitet som langt overgår kapitalistenes fantasikraft.» (7. mars 2004) 

Hess har hatt flere soloutstillinger. Blant disse teller «Øyeporten», Galleri Gimle, Oslo, 1991. «Fargebilder», Galleri LNM, Oslo, 1993. «Specially Coloured», Kongsberg Kunstforening, 1999. «White Border», Kunstnersenteret i Buskerud, Drammen, 2001. «Down to Business», LNM, 2004.
«White Wash», Hå gamle prestegard, Jæren, 2005. «Monet - Money», Galleri1, Sandvika, 2010.
En annen betydningsfull utstilling er «White Is the New Black», Galleri GAD, Oslo, 2012. Hess deltar på utstillingen "Personal Structures", 55 Biennale di Venezia 2013.

Kunstverk av Hess er installert i en rekke offentlige bygg: En gulvistallasjon i 1-4 etg. i Institutt for informatikk, Universitetet i Oslo, 1988. En serie på 16 veggmalerier, «Via», Rikshospitalet i Oslo, 1998-2000. «Frø», Rikshospitalets mest omfattende installasjon plassert i gulv, vegg, tak over hele sykehuset, 1996-2000. Serien «Bridges», Politihuset i Drammen, 2001.

Han har arbeidet som faglig leder for mange kunstprosjekter i det offentlige rom, blant annet Det juridiske fakultet (UiO), Det samfunnsvitenskapelige fakultet (UiO), Handelshøyskolen BI, alle Universitetet i Bergen. Helga Engs hus og Universitetsbiblioteket i Oslo, Bærum sykehus, Sandvika. Aker Solutions Headquarter, Snarøya, Oslo. Det norske teatret, Oslo. Kilden teater- og konserthus for Sørlandet, Kristiansand. Hess har hatt styreverv i Norske billedkunstneres fagorganisasjon, Bildende Kunstneres Styre, Billedkunstnerne i Oslo og Akershus, Trafo Kunstnerhus, Oslo og vært redaktør av Billedkunst. Hess er medlem av Norske billedkunstnere og Landsforeningen Norske Malere. Han er bosatt i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Per Hess på Listen.no
* Per Hess i LNM Arkiv[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
***Need for Speed: Most Wanted*** (***NFS:MW***) er et racing-spill utviklet av EA Black Box og utgitt av Electronic Arts på en rekke plattformer. Spillet er en del av *Need for Speed*-serien. Det bringer tilbake biljakter med politi til serien og inneholder mye av bilmodifikasjonsmulighetene fra *Need for Speed: Underground*-spillene. Det ble laget en oppfølger kalt *Need for Speed: Carbon*.

Spilleren deltar i ulovlige racing, og benytter en rekke virkelige biler (tilgjengelig på tidspunktet for spillets utvikling og publisering) som kan oppgraderes og tilpasses med nye deler. Spillet har tre forskjellige spill-moduser: Career, Quick Race og Challenge Series. Handlingen foregår i den fiktive byen Rockport, som består av tre store distrikter (Rosewood, Camden Beach og Downtown Rockport) og inneholder både dystre industri-områder, mer velstående forsteder, fjell-rike og skog-kledde omgivelser, et universitet og et sentrum.

Handling
--------

Spillet begynner med at spilleren deltar i racing mot Clarence "Razor" Callahan. Men i løpet av konkurransen får spilleren beskjed om at bilen hans fikk en olje-lekkasje ved startlinjen, og at spilleren må avslutte løpet med en gang. I løpet av hele spillet får spilleren også store problemer med politibetjent Jonathan Cross fra Rockport Police Department, og hans ikke-navngitte partner, som forsøker å arrestere samtlige ulovlige racing-sjåfører i området.

Spilleren begynner å konkurrere mot en rekke andre racere, for eksempel Ronald "Ronnie" McCrea, og blir venn med andre racere. Alle hendelsene i dette spillet fører til slutt til det neste spillet i denne serien: Need For Speed: Carbon.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Need for Speed: Most Wanted* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
**Peter Vincent Ridd** (født 25. desember 1960) er en australsk geofysiker med oseanografi som spesialfelt.

Karriere
--------

Etter doktorgraden ble han tildelt professorat i geofysikk ved James Cook University. Gjennom 30 år har han ledet systematiske undersøkelser av korallrev. Ridd ble derfor satt til å fronte et bestillingsverk om tidligere og fremtidige atmosfæriske og klimatiske modelleringer av verdens største korallrev, Great Barrier Reef. Hans konklusjoner ble imidlertid ikke godtatt av universitetets ledelse som ønsket en ganske annen ordlyd i rapporten. Fra politisk hold var ønsket at bøndene i Nord-Queensland skulle holdes ansvarlige for at deres jordbruk virket ødeleggende på korallrevene, noe Ridd bestred.

Ridd hevdet grunnen til at resultatene ikke ble akseptert, var at universitetet hadde gjort seg avhengig av bevilgninger fra politiske myndigheter. Motytelsen skulle altså bestå i å levere alarmerende forskningsresultater knyttet til korallrevet.

Ridd påberopte seg akademias plikt til å drive fri, kritisk og ubundet forskning, og krevde en uavhengig kvalitetskontroll som skulle sjekke påstandene i den alternative rapporten og avgjøre om det virkelig kunne påvises at korallrevet skulle være katastrofalt truet av menneskelige aktiviteter og klimaendringer.

Akademisk ytringsfrihet
-----------------------

Da Ridd krevde full vitenskapelig integritet og nektet å bøye av, ble han i mai 2018 oppsagt fra sin stilling ved James Cook University, grunnet ukollegial oppførsel.

Ridd anla sak mot lærerstedet. Den prinsipielle delen gjaldt akademisk ytringsfrihet. Da saken var oppe til doms i september 2019, vant Ridd på alle punkter. Dommen lød på 1,2 mill. Aus $ for usaklig oppsigelse.

Universitetet har imidlertid mottatt statlige midler til å anke saken inn for høyesterett, og har engasjert fire senioradvokater til å føre saken. En verdensomspennende innsamlingsaksjon pågår for å skaffe Ridd midler også han kan få råd til å hyre inn advokatbistand for sin sak.

Referanser
----------

1. ↑   LinkedIn, LinkedIn personlig profil-ID peter-ridd-5ba3a98, besøkt 23. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  The Guardian: Peter Ridd awarded 1,2 mill. Aus £ in unfair dismissal case against James Cook University.

Bibliografi
-----------

* Nicol, John Leslie, and Peter Vincent Ridd 1986: *Input Admittance of a Horizontal Antenna over a Two Layered Lossy Halfspace*.
* Nicol, John Leslie, and Peter Vincent Ridd 1987: *Antenna Input Impedance: Experimental Confirmation and Geological Application*.
* Ridd, Peter Vincent 1988: *The Input Impedance of Horizontal Linear Antennas Above a Layered Ground Plane*. Thesis.
* Wolanski, Eric, Brian King and Peter Ridd 1991: *Water Circulation and Fate of Dredge Spoil, Cleveland Bay, Townsville*.
* Heron, Malcolm Lewis, and Peter Vincent Ridd 1995: *Meteorology and Oceanography in Progress*.
**Peter Andreas Severinsson Brandal** (født 21. desember 1870 i Brandal, død 23. mars 1933) var en norsk selfangstreder, kjent for å ha startet Kings Bay kullkompani.

Som 15-åring hadde han sin første tur som fisker og ble skipper på sluppen «Brandal» som 20-åring, en båt han var deleier i. I 1898 reiste på selfangst i Ishavet med sin nye «Minna» og i 1901 dro han sammen med broren med to skøyter til nordøstkysten av Grønland på pelsdyrfangst.

Fra 1911 konsentrerte han seg om utviklingen av sin forretningsvirksomhet. I 1912 etablerte han et seloljekokeri og var samme år delaktig i byggingen av at elektrisitetsverk. I tillegg kom flere nye skip inn i hans virksomhet og i 1917 hadde han ni skip. I 1928 startet han en sildeoljefabrikk. I 1916 kjøpte han et større område i Kongsfjorden på Svalbard for å starte gruvedrift. Stedet ble navngitt *Brandal City*, men skiftet etter tre år navn til Ny-Ålesund. Brandal satt i styret for Kings Bay Kull Company A/S fra starten i 1916 til sin død i 1933, hvor flere av årene var som styreformann og nestformann.

Han ble god venn av Roald Amundsen som vert i ekspedisjonene av 1925 og 1926 og sendte to av skutene på leting da han forsvant i 1928.
Brandal var medlem av Norges Svalbard- og Ishavsråd og jobbet aktivt for Grønlandssaken. I 1919 ble Brandal utnevnt til Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for ishavsnæringen.
Brandalpynten og Brandallaguna utenfor Ny-Ålesund er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  «Peter S. Brandal». Ishavsmuseet Aarvak.
2. ↑  «Peter S. Brandal».
3. ↑  (no) Peter S. Brandal i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** KulturNav
 |
**Mu isamaa on minu arm** («Mitt hjemland er min kjærlighet») er et estisk dikt av Lydia Koidula. Diktet fikk sin egen melodi, komponert av Aleksander Kunileid, til den første estiske korfestivalen i 1869.

«Mu isamaa on minu arm» ble en svært populær fedrelandssang i sovjettiden. I 1944 fikk sangen ny melodi, skrevet av Gustav Ernesaks. Siden 1947 har sangen alltid blitt sunget som avslutning på sangfestivalen. I sovjettiden ble «Mu isamaa on minu arm» nærmest regnet som en uoffisiell nasjonalsang.

Mu isamaa on minu arm
---------------------

Mu isamaa on minu arm,
kel südant annud ma.
Sull' laulan ma, mu ülem õnn,
mu õitsev Eestimaa!
Su valu südames mul keeb,
su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,
mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm,
ei teda jäta ma,
ja peaksin sada surma ma
Mu isamaa on minu arm,
ei teda jäta ma,
ja peaksin sada surma ma
see pärast surema!
Kas laimab võõra kadedus,
sa siiski elad südames,
mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm,
ja tahan puhata,
su rüppe heidan unele,
mu püha Eestimaa!
Su linnud und mull' laulavad,
mu põrmust lilled õitsetad,
mu isamaa, mu isamaa!

Svensk tolking
--------------

Mitt eget hemland är mig kärt,
mitt hjärta hennes är.
Dig sjunger jag av glädje stor,
o Estland, blomma kär!
Den sorg du känner rör min själ,
din glädje får mig att må väl,
mitt fosterland, mitt fosterland!
Mitt eget hemland är mig kärt,
min håg av trohet full.
Jag skulle hundra gånger om
dö blott för hennes skull!
Om främlingar förtalar dig,
bor du i hjärtat än hos mig,
mitt fosterland, mitt fosterland!
Mitt eget hemland är mig kärt,
där vill jag vila ut,
och i din famn jag möta skall,
o Estland, livets slut!
Mig fåglar sjunga skall till ro,
och från mitt stoft skall blommor gro,
mitt fosterland, mitt fosterland!

Se også
-------

* Mu isamaa, mu õnn ja rõõm
* Den syngende revolusjonen

Referanser
----------

1. ↑  The historical overview of Estonian Song Celebrations Arkivert 9. februar 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Framføring av sangen på den 24. sangfestivalen 2004

Portal: Estland
**Mstyslav** (borgerlig navn *Stepan Ivanovytsj Skrypnyk*, ukrainsk Мстислав resp. Степан Іванович Скрипник; født 10. april 1898 i Poltava, Ukraina, død 11. juni 1993 i Grimsby, USA) var en ukrainsk ortodoks biskop, som i sine siste tre leveår innehadde tittelen *patriark av Kyiv*.

På 1920-tallet ble Skrypnyk politisk aktiv for ukrainsk selvstendighet og jobba mot både polonisering og sovjetkommunisme. 1930 ble han valgt inn i Sejm som representant for den ukrainske befolkninga i Volhynia. Etter sin kones død lot han seg vie til prest i 1942 og ble kort etter ordinert til epark av den ukrainske autokefale ortodokse kirke.

1944 gikk han via Warszawa i tysk eksil, og utvandra i 1947 til Canada, der han ble valgt til erkeepark av Winnipeg og primas av den ukrainsk-ortodokse kirke i Canada. Allerede to år senere flytta han til USA, der han først ble medlem av den ukrainsk-ortodokse kirke i Amerika, men veksla i 1950 til den ukrainsk-ortodokse kirke i USA. 1969 ble han valgt til primas av den ukrainsk-ortodokse diasporakirke, som omfatta menighetene i Vest-Europa og Australia. 1972 etterfulgte han John Teodorovych som ukrainsk-ortodoks erkeepark av Parma og metropolitt av USA.

Da den ukrainske autokefale ortodokse kirke ble nygrunnlagt i 1990, ble han i en alder av 92 år valgt til dennes patriark av Kyiv og hele Ukraina. Han var ikke tilstede ved valget, men ble innsatt senere samme år i St. Sofia-katedralen (Kyiv). 1992 inngikk det ukrainsk-ortodokse Kyiv-patriarkatet en union med den ukrainske autokefale ortodokse kirke, og aksepterte Mstytslav som sin *patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina*. Han døde ett år senere i USA, hvorpå de tre kirkene (den amerikanske og de to ukrainske) igjen skilte lag.

Referanser
----------

1. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.30266.1[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**[*nyoppretta*]** | **Ukrainsk-ortodoks patriark av Kyiv og hele Rus-Ukraina**(1992–1993) | Etterfølger:**Volodymyr** |
| Forgjenger:**Dionisij** | **Ukrainsk-autokefal-ortodoks patriark av Kyiv og hele Ukraina**(1990–1993) | Etterfølger:**Dmytrij** |
| Forgjenger:**John Teodorovych** | **Ukrainsk-ortodoks erkeepark av Parma og metropolitt av USA**(1972–1993) | Etterfølger:**Constantine Buggan** |
| Forgjenger:**Nikanor Abramovytsj** | **Primas av den ukrainsk-ortodokse diasporakirke**(1969–1993) | Etterfølger:**Constantine Buggan** |
| Forgjenger:**John Teodorovych** | **Ukrainsk-ortodoks erkeepark av Winnipeg og metropolitt av hele Canada**(1947–1949) | Etterfølger:**Ilarion Ohienko** |
| Forgjenger:**[*nyoppretta*]** | **Ukrainsk-ortodoks hjelpebiskop av Hessen og Württemberg**(1944–1947) | Etterfølger:**?** |
| Forgjenger:**?** | **Ukrainsk-autokefal-ortodoks epark av Perejaslav**(1942–1944) | Etterfølger:**?** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Kari Bay Haugen** (født 3. mai 1937 i Hamar, død 23. mars 2018 i Gudbrandsdalen) var en norsk journalist, programsekretær og programleder i NRK.

Haugen var oppvokst på Hamar, tok examen artium ved Hamar katedralskole i 1955 og deretter jobb som journalist i Hamar Stiftstidende. Etter videre studier ved Journalistakademiet ble hun ansatt i VG rundt 1957.

Tidlig i 1970-årene jobben hun frilans med blant annet kåseri i *Reiseradioen*. Hun fikk i 1975 fast jobb, først stasjonert hos Opplandsradioen på Lillehammer. Etter å ha vikariert litt for *Nitimen*, startet hun i 1978 å jobbe med programmet *Lykkeboden*, som en del av NRKs underholdningsavdeling, men fra Lillehammer-kontoret.

Senere jobbet hun i Oslo i NRKs underholdningsavdeling, og var med Richard Herrmann og andre med på å bygge opp den nye radiokanalen P2 i 1980-årene. I 1984–1985 laget hun 35 episoder av *Du verden, for en natur* med Rolf Kirkvaag. Fra 1987 jobbet hun med programmet *Søndagsosten* med blant andre Erik Bye.

I 1990 var hun tilbake i P1, fra 1993 i *Naturens verden*. Hun var også programleder i *Norge Rundt* og *Nitimen*.

I 1993 fikk hun Eidsvold Værks skogpris, og i 2006 mottok hun Den norske friluftslivprisen. I 2007 pensjonerte hun seg, og i 2015 ble hun æresmedlem i Norsk Bonde- og Småbrukarlag.

Hun bodde på gården Forr i Frya i Gudbrandsdalen, familiegården til ektemannen.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 28. mars 2018 side 51
2. 1 2  *Fra Hundorp til "Lykkebod" i VG 10. februar 1978.*
3. ↑  Terje Dale, Minneord over Kari Bay Haugen i Gudbrandsdølen 5. april 2018.
4. 1 2  Berit Vikdal, *Gardkone og populær reporter* i Aftenposten 25. april 1987.
5. 1 2  Nyter roen ved Mjøsa i Østlendingen 16. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Temuri Dadiani** (født 8. september 1991 i Abasha) er en georgisk funksjonshemmet idrettsutøver, som konkurrerer i paralangrenn. Han er klassifisert i klassen LW12, som er for sittende utøvere.

Bakgrunn
--------

Hans funksjonshemming skyldes at han tråkket på en landmine i Afghanistan i 2011, da han tjenestegjorde i militæret; han var korporal i det georgiske forsvaret. Han begynte med paralangrenn i 2017, og debuterte i verdenscupen i 2018.

Idrettskarriere
---------------

Dadiani har konkurrert i flere idretter, i tillegg til paralangrenn. Han deltok i VM i rullestolfekting i 2015, og kom der på 36.-plass i korde. Han fikk gull i sin klasse under Para-VM i håndbak 2021, og fikk bronse i 65-kilosklassen under et av worldcupstevnene i styrkeløft i 2021.

Han representerte Georgia under Paralympiske vinterleker 2018, der han var flaggbærer under åpningsseremonien og avalutningsseremonien. Der kom han på 30.-plass på sprinten og 32.-plass på mellomdistanse, i klassen for sittende utøvere. Han deltok i Para-VM i snøsport 2022 på Lillehammer, og kom der på 26.-plass på 10 km og 28.-plass på sprinten. Under Paralympiske vinterleker 2022 var han igjen flaggbærer under åpningsseremonien, og han deltok på sprinten, der han kom på 35.-plass.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Beijing 2022 - *Temuri Dadiani* Arkivert 9. mars 2022 hos Wayback Machine. besøkt 9. mars 2022.
2. ↑  IWASF.com - *2015 IWAS Wheelchair Fencing Championships - "A" Cat Men's Foil*, besøkt 9. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Temuri Dadiani – Paralympic.org Rediger på Wikidata
* (en) Resultatoversikt IPC
* (en) Profil hos Paralympiske vinterleker 2022 Arkivert 5. mars 2022 hos Wayback Machine.
**Robert Müller Monsen** (født 31. mars 1946 i Bergen) er norsk næringslivsleder og politiker. Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole (NHH) i Bergen fra 1970 og har MBA fra INSEAD i Frankrike fra 1975.

Karriere
--------

Monsen begynte sin karriere i Denofa Lilleborg AS og Statens Teknologiske Institutt. Etter har tok sin MBA har han hatt fremtredende stillinger i Kristian Gerhard Jebsen Skipsrederi AS / Gearbulk Ltd, og har vært konsernsjef i Nomadic Shipping ASA, Sense Communication AS og Vollvik Gruppen AS.[]

Monsen har blant annet vært styremedlem i Kristian Gerhard Jebsen Skipsrederi AS, Bergensbanken ASA, Nordfra AS, Aladdin Oil & Gas AS, og Nor-Energy AS, og styreleder i Brann ASA, Fjellstrand AS, Troms Seafood AS, Finance Cube AS, Norwegian Telecom AS, International Travel Group AS, Fjell Technology Group AS og Seawalk Nordfjord AS. []

Han er nå styreleder og daglig leder i Seawalk Geiranger AS samt styreleder i European Cruise Services AS, Turistutvikling AS, Snarøya Prosjektutvikling AS og Caravansenter Holding AS. Han er også styremedlem i Ferda Holding AS. []

Politikk
--------

Som kommunepolitiker har Monsen vært med i Bergen Bystyre fra 2003 til 2019 for Høyre.[]

Han var i valgperioden 2015 – 2019 leder av Bystyrets kontrollutvalg.[]
**Skaun ungdomsskole** ligger i kommunesenteret Børsa i Skaun kommune i Trøndelag. Ungdomsskolen er felles for alle elevene i kommunen.

Det går om lag 325 elever på skolen, fordelt på fire eller fem parallelle klasser på hvert trinn (dette varierer noe fra år til år). Det er også en forsterket base for elever med spesielle behov for tilrettelegging. 

Erlend Moen har vært rektor ved skolen siden mars 2017.

Børsa samfunnshus blir brukt som gymnastikksal av skolen.

Fra høsten 2019 står nye Skaun ungdomsskole og kultursenter ferdig. Skolen bygges for 540 elever og inneholder offentlig bibliotek, kulturscene og idrettshall.

Rektorer
--------


* Erlend Moen fra 2017
* Grete Sand fra ? – til ?
* John I. Bogen fra 1988 til ?
* Per Arnt Tødaas fra 1988 til 1998
* Arnold Bakken fra 1969 til 1.jan 1988

Referanser
----------

1. ↑  «Skaun ungdomsskole» (PDF). Besøkt 2. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Skaun bygdamuseum** er et bygdemuseum i Skaun kommune i Trøndelag. Det består av tre hoveddeler; et bygdetun på Skreddarhaugen ved Husaby, ei lokalhistorisk utstilling på Venn flerbrukshus og skolemuseet Råbygda gamle skole. Det er organisert som en egen frivillig organisasjon.

Skreddarhaugen
--------------

Rundt tunet på Skreddarhaugen er det fem bygninger; hovedbygninga Svenstu, en låve, et sprøytehus og stabburene Dalsburet og Motzfeldtburet (også kalt Mosburet). Her finnes ca. 800 gjenstander fra hverdagslivet på en liten gård eller husmannsplass. I andreetasjen er det særlig mange gjenstander knyttet til skomakeryrket.

Lokalhistorisk utstilling
-------------------------

Den lokalhistriske utstillinga er i kjelleren på flerbrukshuset på Venn. Her er det blant annet informasjonsplakater om historia til Skaun kommune, særlig om mellomalderen, og mange gjenstander for lintilverking.

Skolemuseet
-----------

Skolemuseet er lokalisert på Råbygda gamle skole fra 1878. Dette er en skole som er nedlagt.

Eksterne lenker
---------------

Skaun kommune om Skaun bygdamuseum
Kart av det gamle Jerusalem som viser Tyropoeondalen.
 
**Tyropeon** (fra των τυροποιων) eller ***Tyropoiondalen*** eller ***Ostemakerdalen*** er den eneste av de innfylte dalsenkene innenfor Gamlebyen i Jerusalem som fortsatt kan anes.

Beskrivelse
-----------

Den løp fra nord fra Nablus Road og inn i byen ved Damaskusporten og rett ned forbi og vest for Klagemuren, og ned i dalsøkket i sør, til Hinnomdalen. 

I de eldste tider bestod Jerusalems område av flere mer eller mindre frittstående høyder, og mellon dem var det løpende dalganger. Disse er imidlertid blitt innfylte, først og fremst ved avlagringene fra alle de ødeleggelser som byen i århundrenes løp har gjennomlevd. Det gjenstår bare den dalgang som hos Josefus bærer det greske navnet *Tyropoion*, nåværende *El-Wad*. Den er også den en til stor del igjenfylt senke i nord-sørlig retning, som opprinnelig delte byen i en østlig og en vestlig halvdel. 

Dalen var dyp, og flere broer førte over den. Viktigst var Sionbroen, som antagelig var den vanlige forbindelsen mellom kongepalasset på Sionfjellet og Jerusalems tempel på Moriafjellet. Broen ble revet av romerne den 11. september 70, under den første jødisk-romerske krig. Restene av den herodianske broen er den såkalte Robinsons bue, oppdaget i 1839 av den amerikanske bibelforskeren Edward Robinson, der den stikker litt ut fra tempelveggen ved Klagemuren.

Den østlige landtungen dannet flere avsatser, hvorav en stor i midten, nåværende *Charam es-Serif*, og deretter mot Ofel (*Ophel* på kartene til høyre) og Sion, nåværende *Ed-Dura*.

Navnet «Ostemakerdalen» forefinnes ikke i Bibelen. 

På kobberrullen fra Qumran kalles dalen på hebraisk *den ytre dal* (3Q15 col.8, l. 4). Navnet των τυροποιων = tōn tyropoiōn) kan muligens han begynt som en urgammel feiloversettelse fra hebraisk til gresk. semittiske språk benytter sanne rot for *ytre* og *frysing* (som innebærer stivning).

Litteratur
----------

* Easton, Matthew George (1897): «Tyropoeon Valley». *Easton's Bible Dictionary* (New and revised ed.). T. Nelson and Sons.

Referanser
----------

1. ↑
**Tysdalsvatnet** er en innsjø i kommunene Strand og Hjelmeland i Rogaland. Innsjøen ligger 40-38,2 meter over havet, og er en del av Tauelva. Den er en fjordsjø.

Riksvei 13 på strekningen mellom Tau til Hjelmeland går nordsida av innsjøen. Tidligere gikk riksveien på hele strekningen langs innsjøen, i dagen. I dag følger riksveien den nye Svotunnelen. Gamle Riksvei 13 er avstengt med bom, men det er fortsatt mulig for gående og syklende å ferdes her.

I østenden av innsjøen ligger gården Tysdal og campingplassen Tysdal Camping. Ved Tysdalsvatnets vestende ligger gården Vatne. Her finner en også Wathne feriesenter.

På sørsida av innsjøen ligger den karakteristiske fjelltoppen Reinaknuten. Åpningen mellom Reinaknuten og Lauvåsen, en fjelltopp på den andre siden av innsjøen, kalles på folkemunne for Bjørheimskjeften. Bjørheimskjeften er fra gammelt et innseilingsmerke for sjøfolk som var langt til havs og som skulle til Stavanger.

Tysdalsvatnet har fisk, deriblant ferskvannsørret, røye og ål. Tidligere undersøkelser har vist at innsjøen er «overbefolket» med fisk og det er småfisken som dominerer, selv om det også er innslag av større fisk.

Det er etablert et småkraftverk ved Bleiåna ved utløpet av Tysdalsvatnet, dette eies av Norsk Grønnkraft.[]

Se også
-------

* Liste over norske innsjøer
* Liste over innsjøer i Rogaland

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 31. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 31. mai 2015
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 2. april 2015. Besøkt 18. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tysk Sydvest-Afrika** (*Deutsch-Südwestafrika*) var en av de større tyske koloniene i Afrika og den eneste som fikk en tallmessig betydelig innvandring fra Tyskland. Det tilsvarer dagens Namibia, hvor det fremdeles lever en tyskspråklig minoritet.

Historie
--------

Tyske misjonærers aktivitet i området tok til i 1840-årene. I 1883 fikk forretningsmannen A.E. Lüderitz en landkonsesjon på Angra Pequena (senere omdøpt til Lüderitz) av den tyske regjeringen. Området ble erklært som tysk protektorat i begynnelsen av 1884 og det tyske flagget ble offisielt heist i august samme året. Ved Berlin-konferansen i 1885 ble dette utvidet til å omfatte hele dagens Namibia, bortsett fra enklaven Walvis Bay, som britene hadde okkupert fra før. Koloniens hovedstad var Otjimbingwe (fra 1885), etter 1891 Windhoek (grunnlagt 1890). I 1903 hadde byen 3700 innbyggere, mens i 1910 hadde innbyggertallet steget til 13 000. Fra 1896 var Theodor Leutwein den første tyske guvernør i området. Den sparsomt befolkede kolonien tiltrakk mange tyske nybyggere, totalt rundt 13 000 frem til 1914. 

I 1890 fikk den tyske utenriksministeren, grev Leo von Caprivi, overdratt fra britene en landstripe langs den angolansk-bechuanske grensen, *Caprivi-stipen*, for å gi Tysk Sydvest-Afrika adgang til Zambezi-elven.

Forvaltningen av området var problematisk dels på grunn av afrikandere og engelskmenn som var i området, men særlig siden de innfødte herero- og namastammene kjempet aktivt og periodevis med hell mot okkupasjonen av landet. Særlig namaenes leder, Hendrik Witbooi, viste seg å være en vanskelig motstander for tyskerne. Konfliktene eskalerte til Hererokrigen eller også Hererofolkemordet i 1904. Krigen startet med angrep på tyske farmere siden disse la beslag på stadig større deler av hereroenes område. Hereroene var forholdsvis godt organisert og bevæpnet, og tyskerne måtte få forsterkninger fra Europa for å vinne krigen. Etter et avgjørende slag i august flyktet hererofolket mot sørøst til Omaheke-området, den vestlige delen av Kalahariørkenen og mange omkom av tørst og sykdom. Tyskerne satte ut militære styrker ved vannhull og skjøt alle hereroere som nærmet seg. Av i utgangspunktet ca. 80-100 000 hereroere døde sannsynligvis rundt 65 000. I oktober begynte også et opprør i Namastammen, en konflikt som fortsatte i flere år til ca. 1908. 

Det ble funnet diamanter i 1908. I 1915, under første verdenskrig, ble kolonien okkupert av Sør-Afrika, på vegne av Det britiske imperiet. Sør-Afrika beholdt kolonien som protektorat på mandat av folkeforbundet etter krigens slutt. Mandatet ble senere trukket tilbake, men Sør-Afrika fortsatte å okkupere området frem til selvstendigheten i 1990. De siste årene ble landet integrert inn i apartheid Sør-Afrika, da under navnet Sydvest-Afrika.

Se også
-------

* Liste over tidligere tyske kolonier

Eksterne lenker
---------------

* Klaus Dierks' kronologi av Namibia
* Namibia, *Worldstatesmen.org*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Et symposium, fra en freske oppdaget ved utgravningene ved Dykkerens grav, Italia ca 475 f.Kr.
Den drukne Alkibiades ankommer Agathons hus. Anselm Feuerbach, 1869
***Symposion*** eller **Symposium** (gresk Συμπόσιον) er en av Platons dialoger, også kjent under tittelen **Drikkegildet i Athen**. Den er skrevet ca 385/380 f.Kr.

*«Dialogen skildrer et festlig drikkegilde hos den rike atheneren Agathon, hvor gjestene bestemmer seg for å avstå fra å drikke, og heller holde hver sin tale til kjærlighetsguden Eros. Dette gir Platon anledning til å brette ut en hel kulturhistorie inntil Sokrates løfter perspektivene i dialogens høydepunkt, hvor den vise kvinne Diotima fra Mantineia i direkte tale innvier Sokrates i kjærlighetens mysterium.»*
*«Sokrates' tale skulle få skjelsettende betydning for kjærlighetsmystikken til alle tider.»*
De syv tilstedeværende er Faidros, en sofist, kjent fra dialogen med samme navn; Pausanias, en lovkyndig; Eryximakhos, en naturviter; Aristofanes, en komedieforfatter; Agathon, en tragedieforfatter; filosofen Sokrates og den sent ankomne ynglingen Alkibiades, en politiker.

Referanser
----------

1. ↑  Sitater fra Tore Frosts innledning til teksten i *Greske myter og mysterier,* 2003

På norsk
--------

* *Gjestebodet*. På norsk ved Eirik Vandvik. Samlaget, 1939
* *Drikkegildet i Athen = Symposion*. Oversettelse og innledning ved Egil A. Wyller. Grøndahl Dreyer, 1994. ISBN 82-504-2126-4. Første utgave av Wyllers oversettelse: Dreyer, 1953
	+ *Drikkegildet i Athen = Symposion*. Innledende essay av Vigdis Songe-Møller. Bokklubben, 2007. (Bokklubbens kulturbibliotek) ISBN 978-82-525-6367-2
	+ *Faidon ; Symposium (Drikkegildet i Athen) ; Faidros*, utgjør bind 4 av Platons *Samlede verker*. Vidarforlaget, 2001. ISBN 82-90016-86-7
	+ Sokrates' tale «Myten om Eros» er gjengitt i antologien *Greske myter og mysterier,* 2003, i Wyllers oversettelse
* *Gjestebodet*. Omsetjing og innleiing ved Anfinn Stigen. Samlaget, 1972. ISBN 82-521-0111-9

Eksterne lenker
---------------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Symposion***

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
1. Bałuty  
2. **Widzew**  
3. Śródmieście  
4. Polesie  
5. Górna
**Widzew** er en den største tidligere bydelen i Łódź med hensyn til areal (90,8 km²). Den beboes av 139 454 mennesker (31. desember 2005). Innenfor bydelens tidligere grenser finnes blant annet hele Księży Młyn, Filmhøyskolen i Łódź og om lag åtte parker (blant dem den berømte Park Źródliska og Palmehuset)

Historie
--------

Księży Młyn
Widzew var opprinnelig en landsby, og nevnes for første gang i 1387. På 1870-tallet var landsbyen hovedsakelig ressurs- og matlager for Łódź. Etter 1879, da et stort fabrikkompleks ble bygd i Widzew, begynte landsbyen å utvikle seg. Mens den i 1880 hadde kun 500 innbyggere, lå innbyggertallet i 1901 på fire tusen. Senere investeringer bidrog til en større urbanisering av Widzew, skjønt den formelt sett forble en landsby.

Hele området ble innlemmet i Łódź i 1906 og 1915. Bydelen «Widzew» ble opprettet den 1. januar 1954 som den minst urbaniserte av byens syv fastsatte bydeler. I 1960 ble Widzew forstørret, blant annet fikk den områder fra den tidligere bydelen «Chojny», samt deler av Śródmieście. Widzews grenser ble ytterligere utvidet i 1988. Den 1. januar 1993 ble inndelingen i bydeler formelt opphevet.

| * v
* d
* r
Bydeler i Łódź |
| --- |
| Bałuty **·** Górna **·** Polesie **·** Śródmieście **·** Widzew | Łódź’ flagg |
***Sympherobius fuscescens*** er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

*Sympherobius fuscescens* finnes over hele Norge, men er ikke helt vanlig.

Utseende
--------

*Sympherobius fuscescens* er en liten svartbrun bladlusløve. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath). Antennene er mørkebrune. Vingespennet er mellom 7 og 12 mm.

*Sympherobius fuscescens* har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta).

Slekten *Sympherobius* har bakvinger uten rekker av skråstilte tverribber. Det finnes høyst to eller tre tverribber i bakvingene. Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Levevis
-------

*Sympherobius fuscescens* er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *mørkbladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *mørkbladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *mørkbladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *mørkbladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *mørkbladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *mørkbladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sympherobius fuscescens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.