recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Thomas av Woodstocks våpen.
**Thomas av Woodstock**, 1. hertug av Gloucester, (født 7. januar 1355, død 8. el. 9. september 1397) var det trettende og yngste barnet av Edvard III av England og Philippa av Hainault. Han var den femte av kongens sønner som overlevde barneårene.

Tidlig liv
----------

Thomas ble født etter to sønner som døde tidlig; en av dem hadde også hett Thomas.[] Han ble født i Woodstock Palace i Oxfordshire. I 1376 giftet han seg med Eleanor de Bohun og arvet tittelen jarl av Essex fra sin svigerfar Humphrey de Bohun, 7. jarl av Hereford.[] Eleanors søster Mary de Bohun giftet seg senere med Henry Bolingbroke, som ble kronet som Henrik IV i 1399. 

I 1377, da han var 22 år gammel, ble han utnevnt til jarl av Buckingham. I 1385 fikk han også tittelen hertug av Aumale, og noe etter også hertug av Gloucester.

Strid med Rikard II
-------------------

Thomas av Woodstock var lederen for Lords Appellant, en gruppe mektige baroner som sluttet seg sammen for å ta makten fra Rikard II.[] De startet et væpnet opprør i 1387, og klarte å begrense kongens makt kraftig. I 1397, etter at kongens støttespiller John av Gaunt hadde kommet tilbake fra Spania, klarte Rikard å vinne tilbake makten i riket. Thomas ble fengslet i Calais og ventet på å bli stilt for retten for høyforræderi. Før det kunne skje ble han i begynnelsen av september 1397 myrdet av Nicholas Colfox, antagelig etter Rikard IIs ordre.[]

Familie
-------

Thomas og Eleanor fikk en sønn og fire døtre. Hans titler ble inndratt da han ble myrdet og gikk derfor ikke videre til sønnen Humphrey. 

Datteren Anne av Gloucester giftet seg med Edmund Stafford, 5. jarl av Stafford. Fordelingen av Bohun-slektens eiendommer kan ha vært en faktor fra Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham fire generasjoner senere la et komplott mot Rikard III.[] Anne giftet seg senere inn i Bourchier-slekten (jarlene av Bath). Det finnes en lang linje av amerikanske etterkommere etter henne.[]

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Thomas of Woodstock, 1st and last Duke of Gloucester, The Peerage person ID p10189.htm#i101884, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10189.htm#i101884, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Humphrey de Bohun** | **Lord High Constable**(1372–1397) | Etterfølger:**Humphrey Plantagenet** |
| Forgjenger:***Ny opprettelse*** | **Hertug av Gloucester**(1385–1397) | Etterfølger:***Inndratt*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Johan Fritiof Enbom** (født 7. september 1918, død 11. september 1974) var en svensk journalist, jernbanemann og kommunist som ble dømt for spionasje for Sovjetunionen.

Våren 1952 ble den forhenværende journalisten Fritiof Enbom arrestert for spionasje. Enbom var ansatt i Statens Järnvägar og hadde tidligere vært journalist i den kommunistiske avisen Norrskensflamman i Luleå. Enbom hadde på eget initiativ begynt å fortelle om sin spionasjevirksomhet til hun han leide rom av, hun tok så kontakt med Säpo. I tillegg til Enbom ble ytterligere 6 personer pågrepet.

Enbom hadde ifølge politiet samlet inn materiale om blant annet forsvarsstillinger i nord-sverige, som Bodens fästning. Informasjonen hadde han så gitt videre til Sovjet. Det har senere vist seg at det meste av Enboms materiale var offentlig tilgjengelig og Enbom var med stor sannsynlighet såkalt mytoman.

Enbom og Hugo Gjersvold ble dømt til livsvarig fengsel mens de fire andre fikk fengselsstraffer av varierende lengde.

Litteratur
----------

* Arne Trankell: *Chef för grupp norr – en dagdrömmares fantasier i skuggan av det kalla kriget* (Norstedts, 1974)
* Thomas Bresky, *Kodnamn: Mikael, spionaffären Enbom och kalla kriget* Ordfront förlag, 2008 ISBN 978-91-7037-374-9

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel fra Populär historia om Enbom-affæren (svensk)[*død lenke*]
* Artikkel i nettutgaven av avisen *Hallandsposten* om Enbomaffæren (svensk)
* Fra forlaget Ordfront, omtale av Tomas Breskys bok (svensk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Bryce Canyon i Utah
En **canyon** er et stort gjel med steile sider som er oppstått ved at en elv har gravd seg ned gjennom hard berggrunn.

Verdens mest kjente canyon er Grand Canyon i USA, men det finnes langt dypere og lengre canyoner i Kina, Nepal og Peru. I Norge er det flere mellomstore canyoner, hvorav Sautso ved Alta er den mest kjente. Den er ca. 400–425 meter dyp og 7,5 km lang og ligger øverst i Altaelva i Finnmark. En annen kjent norsk canyon er Jutulhogget, 100–240 meter dyp og 2,5 km lang. Den går fra Østerdalen til Rendalen og stammer fra slutten av siste istid. Hellemojuvet ved Tysfjorden i Nordland er også kjent. Den er formet av Hellemoelva.

Sautso

Se også
-------

* Kløft

Referanser
----------

1. ↑  «Canyon». *Det Norske Akademis ordbok*. Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Besøkt 13. januar 2022.
2. ↑  «Canyon og canyoning». *sprakradet.no - Svardatabasen*. Språkrådet. Besøkt 10. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Canyons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ludvig Hope** (født 17. januar 1871 i Masfjorden i Hordaland, død 26. oktober 1954) var en norsk predikant og kristenleder. Han regnes som en av det 20. århundres sentrale norske kirkeprofiler som fremstående representant for lavkirkelig lekmannskristendom. 

Hope ble i ung alder omvendt til kristen tro og begynte som 19-åring som reisepredikant for det som da het Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund, som senere ble til Norsk Luthersk Misjonssamband. Han var generalsekretær i samme organisasjon mellom 1931 og 1936. 

Hope hørte til den kirkekritiske delen av lekmannsbevegelsen, og er kjent for sitt foredrag i 1906 der han krevde at lekmenn fikk rett til å feire nattverdens sakrament utenfor kirkehuset.

Ludvig Hope gav ut en rekke bøker, som andaktsboken *Mot Maalet* (1924), reiseskildringen *Rundt Jorda* (1938) og boka *Det gjorde Gud* (1940).

Under 2. verdenskrig ble det på grunn av den tyske okkupasjonen av Norge inngått nye midlertidige allianser innen kristen-Norge. Hope og professor Ole Hallesby, som hørte til den konservative delen, samarbeidet med den liberale fløyen, og ble en del av den nasjonale motstandskampen. De to samarbeidet tett med biskop Eivind Berggrav og utgjorde ledelsen av det som ble kalt Den midlertidige kirkeledelse.

Hope og Hallesby ble arrestert av tyskerne fordi de skev et brev til Vidkun Quisling som kritiserte loven "Alminnelig nasjonal arbeidsinnsats". De ble dømt til å sendes til Tyskland, men de kom ikke lengre enn til Grini fangeleir. Hope satt på Grini fra 13. mai 1943 til 30. august 1944.

Litteratur
----------

* Oscar Handeland: *Ludvig Hope* Lunde forlag 1955
* *Fem Krigsår*. Forbundets Forlag, 1946
* *Et ord idag*, andaktsbok. Lunde forlag ((1930))

Eksterne lenker
---------------

* Om Ludvig Hope i Store norske leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johannes Brandtzæg** | **Det norsk-lutherske Kinamissionsforbunds generalsekretær**(1931–1936) | Etterfølger:**Tormod Vågen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
Kabinettkort med portrett av Moltke Moe
**Ludvig Forbech** (født 2. mars 1865, død 29. april 1942) var en norsk fotograf
virksom i fødebyen Drammen og i Christiania. Han spesialiserte seg på portrettfotografering. Fra 1891 til 1898 bodde han i Finland, hvor han drev fotografisk virksomhet.

Da han kom tilbake til Norge i 1898 overtok han Christian Gihbssons forretning i Karl Johans gate 35.

Mange av samtidens kjente personer har blitt fotografert av Forbech og han tok også det første myntportrettet av kong Haakon i 1905.

Fotografiene etter Forbech finnes i samlingene til Nasjonalbiblioteket, Oslo Bymuseum, Østfold fylkes bildearkiv og Vevelstad historielags fotosamling.

Referanser
----------

1. ↑   Begravde i Oslo, oppført som Fotograf Ludvig Forbech, besøkt 28. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (no) Ludvig Forbech i Fotografregisteret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ludvig Forbech – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Ludvig Forbech på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav
 |
Medalje med Ludvig III og Karloman II, slått av Jean Dassier på 1700-tallet.
Rikets deler fra år 880
**Ludvig III** (født 863, død 5. august 882 i Saint-Denis ved Paris) var konge av Frankerriket 879–882. Ved farens død ble riket delt mellom Ludvig og broren Karloman II. Han etterlot seg ingen barn.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ludvig III var sønn av kong Ludvig stammeren og Ansgard av Burgund; gjennom sin mor Ansgard var han i slekt med greven av Burgund. Et nøyakrtig fødselstidspunkt er ikke historisk sikret, men det må ha vært en gang mellom desember 862 og 865, ettersom foreldrene giftet seg i mars 862 og de gikk enda en sønn etter ham før faren forstøtte moren i 866.

### Konge

En adelsgruppe rundt Hugo abbeden og Gauzlin muliggjorde etter farens død (10. april 879) Ludvigs etterfølgelse i Vestfrankerriket. I september 879 ble han viet av erkebiskop av Sens og dermed ble han kongen av vestfrankerne (om lag det nåværende Frankrike).

I 879 gav Karl den skalledes barnebarn, skriftlig fiksert i 880 i Ribemonttraktaten, den vestre del av Lotharingia til den østfrankiske konge Ludvig III; dermed tilhørte Lotharingia fra nå av (med et avbrekk fra 911 til 925) i sin helhet til Øastfrankerriket og dannet deretter hertugdømmet Lothringen.

I mars 880 fulgte så i Amiens en intern riksdeling mellom Ludvig og hans bror Karloman. Ludvig fikk Francia og Neustria, Karloman den sørlige del.

Under hele karolingertiden var det angrep fra vikinger, og også Ludvig III klarte bare for kortere tid å avverge disse angrepene, ved slaget ved Saucourt (3. august 881). Det er denne seieren som den gammeldøytiske sangen Ludwigslied handler om.

Ludvig III studerte den 5. august 882 – uten noen gang å ha giftet seg og uten barn – i Saint-Denis ved Paris. Han ble begravet i katedralen i Saint-Denis.

Litteratur
----------

* Karl Ferdinand Werner: *Les origines. Avant l’an mil.* Fayard, Paris 1984, ISBN 2-213-01487-6, S. 417–419 (*Histoire de France,* Band 1).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Locri** er en liten by i Italia som var en viktig gresk koloni i Magna Graecia, grunnlagt i 673 f.Kr. i det området som den gang ble kalt Bruttium og som omtrent tilsvarer dagens region Calabria. Kolonien ble så sterk at den beseiret Kroton, en annen gresk koloni noe lenger nord, i slaget ved Kaulon i 550 f.Kr. Byen grunnla underkoloniene Hipponion og Medma ved Calabrias nordvestkyst. Under peloponneskrigen var byen alliert med Siracusa. I 280 f.Kr. kjempet lokrierne på kong Pyrrhos' side i hans kamp mot Roma, og i 277 på romersk side. I 216 endret byen igjen allianse ved å gå over fra Roma til Kartago under Hannibal, men i 205 tok romerne igjen kontrollen. I 89 f.Kr. ble byen et romersk *municipium*.

Epizfyriske Lokris (fra gresk: Ἐπιζεφύριοι Λοκροί; fra ἐπί, *epi*, «på», Ζέφυρος (*Zephyros*, «Vestavinden», og flertallet av Λοκρός, *Lokros*, «en lokrier», således «Lokrierne ved Vestavinden») som var dets fulle navn, ble grunnlagt i tiden rundt 680 f.Kr. på den italienske bredden av Det joniske hav, nær dagens moderne Capo Zefirio, av lokriere, tilsynelatende *opuntii* (østlokriere) fra byen Opous (gresk: Ὀποῦς) i Østlige Lokris i Hellas, men de hadde følge av *ozolæ* (vestlokriere) og innbyggere fra Sparta. Dets latinske navn, Locri, er flertall av latinske Locrus som ble benyttet for å henvise både til en innbygger av Locris, og til Locrus, den eponymiske stamfaren til lokrierne. Strabon antyder at det var *ozolæ* som var det fremste grunnleggerne av byen.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
3. ↑  Det var vanlig i antikken å navngi en by i flertall for navnet til dens innbyggere og/eller dens eponymisk guddom eller grunnlegger. Således er betydningen av αἱ Ἀθήναι bokstavelig «athenerne», det vil si byen Athen.
4. ↑  Strabon ix. s. 425; Grote, George (1846–1856): *History of Greece*, bind ii. s. 381.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Locri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Locri – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Associazione Culturale Giovani per la Locride, ungdomsorganisasjon (italiensk)
* Sito on ancient Locri, det arkeologiske Locri (italiensk og engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
*Denne artikkelen handler om en uniformsdetalj. For å lese om svaleredesuppe, se det. Svalereder er en skulderdistinksjon for visse militærmusikanter. Bildet viser svalerede med frynser brukt av militærmusikere i Nationale Volksarmee i Øst-Tyskland utstilt med kragespeil og skulderklaff for musikere i Bundeswehr i Vest-Tyskland.*
Vesttysk musikkorps fra *Bundesgrenzschutz* (grensepolitiet) med *Stahlhelm* og svalereder. Fra tiårsfeiringen av grensevakten ved Lübeck 1961. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
**Svalerede** (etter tysk *Schwalbennest*) er en kappeformet skulderdistinksjon pyntet med flate tresser og galoner (fletter, bånd eller snorer) og eventuelt frynser, som sitter som et stripete dekorelement øverst på ermet på en uniform. 
Svalereder som uniformsdetalj har først og fremst blitt brukt som kjennetegn for militærmusikere og spillemenn fra 1700- til 1900-tallet. Dette gjelder særlig i Tyskland, der også flere sivile musikkorps har hatt uniformer med slik skulderpynt, og i Storbritannia. 

Den tyske betegnelsen er *Schwalbennester*, den franske *nids d’ hirondelles*. I Storbritannia kalles uniformsdetaljen *swallow’s nests* eller *wings* og brukes også som kjennetegn for eliteenheter. Løse svalereder kan være utstyrt med små kroker som hektes i påsydde hemper på skuldrene på uniformene. De kan også være fastsydd til en skulderklaff som en type epålett.

Betegnelsen «svalerede» skyldes likheten med de skålformede reirene som svaler bygger av spytt oppunder tak og på hulevegger.

* Britisk grenader 1776 i justaucorps med svalereder, krage, rabatter, oppslag og oppbrett i fôrets farge. Han har også gevær, sabel, bandolær med patrontaske, høye gamasjer og spiss grenadérlue.Britisk grenader 1776 i justaucorps med svalereder, krage, rabatter, oppslag og oppbrett i fôrets farge. Han har også gevær, sabel, bandolær med patrontaske, høye gamasjer og spiss grenadérlue.
* The Governor's General Band of the Ceremonial Guard i britiske paradeuniformer med svalereder  festet til skulderklaffene og bjørneskinnsluer. Fra 4. juli-feiringa i Ottawa i Canada 2010.*The Governor's General Band of the Ceremonial Guard* i britiske paradeuniformer med svalereder festet til skulderklaffene og bjørneskinnsluer. Fra 4. juli-feiringa i Ottawa i Canada 2010.
* Østtyske militærmusikere og tamburmajor 1949 iført uniformer med store svalereder. Foto: Deutsche FotothekØsttyske militærmusikere og tamburmajor 1949 iført uniformer med store svalereder. Foto: Deutsche Fotothek
* Finske militærmusikere 2006 med uniformer med svalereder.Finske militærmusikere 2006 med uniformer med svalereder.

Se også
-------

* Epålett, skulderklaff med frynser
* Svaleredesuppe, kostbar suppe med spiselige reir laget av spytt fra visse svalefugler

Eksterne lenker
---------------

* (en) Schwalbennester‎ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Ivan og dragen*** (originaltittel: *Василиса Прекрасная*) er en sovjetisk film fra 1939, regissert av Aleksandr Rou.

Handling
--------

En desperat bonde krever at begge hans to eldste sønner bruker pil og bue for å søke en passende brud, og starte et forhold til den kvinnen de treffer med pilene. Den eldste broren Anton treffer en veldig snobbete adelsdatter. Pilen til den mellomste broren Agafon setter seg fast i nærheten av en mat-avhengig kjøpmannsdatter. Den yngste sønnen, Ivan, ønsker å gjøre det samme som sine eldre brødre. Men han skyter pilen inn i en sump, hvor han bare oppdager en stygg padde.

Men for å se om de er en bonde verdig, ber den gamle bonden de fremtidige konene om å drive jorden rundt hytta før han reiser av gårde sammen med sønnene sine for å arbeide på en åker. Men ut av padde-skinnet som den yngste sønnen fant, dukker det opp en pen ung kvinne som begynner å gjøre kvinnenes arbeid. De legger merke til at hun synger, og oppdager padde-skinnet. De ødelegger skinnet, og kaster restene i et bål.

Når mennene kommer hjem, avslører den unge kvinnen seg som Vasilissa. Hun forteller at hun ble forvandlet til en padde av en drage, fordi hun nektet å gifte seg med ham. Som straff skulle hun bo på bunnen av en innsjø i tre år. Men når de to kvinnene ødela padde-skinnet hennes, kommer hun til å bli hentet av dragens søster - en gammel heks. Når himmelen mørkner, bryter det ut en forferdelig storm og Vasilisa forsvinner.

Skuespillere
------------

* Georgy Millyar som faren.
* Sergey Stolyarov som Ivan, den yngste sønnen.
* Lev Potyomkin som Agaphon, den mellomste sønnen.
* Nikita Kondratiev som Anton, den eldste sønnen.
* Valentina Sorogozhskaya som Vasilisa den vakre.
* Irina Zarubina som Malanya.
* Lidiya Sukharevskaya som Belyandryasa.
* Tatyana Barysheva som Malanyas mor.

Referanser
----------

1. ↑  КАРО.Арт и Киностудия Горького объявили о старте ретроспективы Александра Роу
2. ↑  Василиса Прекрасная

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ivan og dragen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ivan og dragen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Ivan og dragen* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Lockwood Masters «Woody» Pirie** (født 25. april 1904 i Brooklyn i New York, død 4. mai 1965 i Miami i Florida) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Pirie vant en olympisk bronsemedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med Owen Torrey kom han på tredjeplass i swalow-klassen med båten «Margaret» bak den britiske båten «Swift» men mannskapet Stewart Morris og David Bond og «Symphony» fra Portugal med brødrene Fernando og Duarte Bello. Seilingene ble avviklet utenfor Torquay i perioden 3. til 12. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1948 Storbritannias flagg London – Bronse i seiling, swallow USAs flagg USA

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Security Death Index[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lockwood Pirie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lockwood Pirie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Yōsuke Etō** (japansk: 江遠 要甫) (født 10. mai 1934 i Iiyama) er en japansk tidligere skihopper og kombinertløper.

Han deltok i VM i 1958 og 1962. I Lahtis i 1958 ble han nummer 27 i kombinert og nummer 44 (av 54 deltakere) i spesielt hopp. I Zakopane i 1962 ble han nummer 30 i spesielt hopp stor bakke.

I OL i Squaw Valley i 1960 ble han nummer 15 i kombinert og nummer 25 i spesielt hopp. I OL i 1964 var han bare med i spesielt hopp, og ble der nummer 27 i normalbakken i Seefeld og nummer 44 (av 52 deltakere) i storbakken i Innsbruck. Han huskes fra et internasjonalt hopprenn i Fageråsbakken i Mo i Rana 31. mars 1963. Der havnet han på Sanitetsforeningens sykehus i Mo, sammen med verdensmesteren Toralf Engan og finnen Paavo Lukkariniemi etter stygge fall. Yōsuke Etō ble nummer 5 sammenlagt i Polarsirkelkarusellen der det i tillegg var renn i Bodø og Sulitjelma.

I 1962 satte han bakkerekord med 78 meter i Holmenkollbakken i Oslo. På denne tiden deltok han i mange hopprenn i store deler av Norge og Sverige, og ble svært populær.

Kilder
------

* Rana Blad 1. april 1963.
* Sports Reference: Yosuke Eto Arkivert 15. desember 2012 hos Wayback Machine.
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* The results of the World Championships in Lahti: 1926, 1938, 1958, 1978, 1989 Arkivert 23. oktober 2007 hos Wayback Machine.
* Skiforeningen: Rekorder i Holmenkollbakken

1. ↑  Se blant annet Toralf Engan/Victor Johansen: *På toppen*. ForlagETT LibriArte, Oslo 1998. ISBN 82-445-0234-7, s. 82 m.fl. (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yosuke Eto – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yosuke Eto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***The Killing of America*** er en amerikansk-japansk dokumentarfilm fra 1982 regissert av Sheldon Renan. Filmen skildrer «USAs fall» og handler i stor grad om ulike typer drap begått der de siste 25 årene. Filmen inneholder klipp av autentiske drap, drapsoffer og intervju og arkivklipp av flere massemordere og andre. Den viser diverse arkivopptak med massemordere som Ted Bundy, David Berkowitz, Kenneth Bianchi, Mark Essex, Jim Jones, Charles Manson, Herbert Mullin og Charles Whitman.

Filmen fokuserer mye på hvor mange som hvert år drepes av våpen i USA og hvordan mordraten økte etter drapet på Kennedy.

Om filmen
---------

Filmen ble forbudt for visning på kino i Norge av Statens filmkontroll i 1982. Den ble lansert på video av Mayco rundt 1983.

Referanser
----------

1. ↑  *Film & kino*. Oslo: Film & kino. 1983. s. 35.
2. ↑  «Killing og America». Pictame.com. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Killing of America* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Killing of America* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Killing of America* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *The Killing of America* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Killing of America* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Yul Brynner og Gertrude Lawrence som kongen og Anna i 1951.
***The King and I*** er en musikal skapt av Richard Rodgers og Oscar Hammerstein II. Stykket er basert på romanen *Anna and the King of Siam* (1944) av Margaret Landon, som igjen er basert på memoarene til Anna Leonowens. Leonowens ble guvernante for barna til kong Mongkut av Siam tidlig på 1860-tallet. Historien tar for seg opplevelsene til den britiske skolelæreren, som er leid inn av kongen for å være med på å modernisere landet. Forholdet mellom kongen og Anna er preget av konflikt gjennom store deler av stykket, da de begge føler en kjærlighet de ikke klarer å uttrykke. Musikalen hadde premiere 29. mars 1951 på Broadwayteatret St. James Theatre.

Musikalen ble en umiddelbar suksess i USA der den opprinnelige forestillingen gikk over tre år, og med 1 246 spilte forestillinger. Den vant Tony-prisen for beste musikal i 1952. Musikalen ble også filmatisert i 1956.

*The King and I* hadde norsk premiere på Det norske teatret i 1966 i Hartvig Kirans oversettelse, og med Egil Monn-Iversens musikkarrangementer. Sølvi Wang spilte hovedrollen som Anna Leonowens og Rikki Septimus spilte kong Mongkut av Siam. Ingebjørg Sem spilte Lady Thiang. En rekke unge skuespillere debuterte i dette teaterstykket innkludert Tone Ringen (Tupim), Svein Tindberg (Prins), Eivind Rabben (Prins) og Anne-Marie Giørtz (Prinsesse). Musikalen var en suksess for Det norske teateret med over 35 000 publikummere.

Referanser
----------

1. ↑  Rodgers, Richard; Hammerstein, Oscar; Det Norske teatret (1966). *The King and I: av Oscar Hammerstein II : musikk: Richard Rodgers*. Oslo: Det norske teatret.
2. ↑  «The King and I (1966) - Sceneweb». *sceneweb.no*. Besøkt 2. februar 2019.
3. ↑  L.B. (19.04.1966). «Kong Septimus og dronning Sølvi». *VG*. s. 11.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The King and I* på Internet Broadway Database

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***The Kingdom of Love*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Lloyd.

Handling
--------

Etter at foreldrene hennes velger å gå fra hverandre, blir unge Violet Dale brakt til Alaska av faren sin. Selv om faren forsøker å beskytte henne mot alle livets grusomheter i en slik lovløs by, må Violet finne seg arbeid ved en dansesal etter at faren hennes blir drept etter å ha blitt anklaget for å jukse under et kortspill. Til tross for omstendighetene hennes forblir Violet en dydig ung kvinne, hun oppnår etter hvert respekt og beundring fra klientellet ved dansesalen.

Frank Carson, en ung mann som også har kommet til Alaska for å søke lykken, blir snart roamntisk tiltrukket av Violet og ber henne gifte seg med ham. Men når han viser henne et portrett av moren sin, oppdager Violet at dette er helt likt et portrett hun eier av hennes egen mor. Når hun innser at Frank er hennes egen bror, nekter hun å gifte seg med ham - men hun forteller ham ikke hvorfor.

En stund senere får Frank beskjed om at moren hans er alvorlig syk, og trenger en kostbar operasjon som de ikke har råd til. Desperat etter å hjelpe, holder Violet en auksjon ved dansesalen for å tilby seg selv til høystbydende. Pastor David Cromwell, en snill mann som er forelsket i Violet og kjenner til hennes problemer, legger inn vinner-budet på 6 000 dollar - selv om han ikke har så mye penger.

Skuespillere
------------

* Jewel Carmen som Violet Carson.
* Genevieve Blinn som Mrs. Agnes Carson.
* Lee Shumway som pastor David Cromwell.
* Fred Milton som Frank Carson.
* Joseph Manning som Henry Carson.
* G. Raymond Nye som Caribou Bill.
* Murdock MacQuarrie som Buck,

Referanser
----------

1. ↑  THE KINGDOM OF LOVE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Kingdom of Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Kingdom of Love* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Judgment House*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av J. Stuart Blackton.

Handling
--------

Den lettsindige Jasmine Grenfel, elsket av to menn, klarer ikke å velge mellom den dristige Rudyard Byng eller den mer reserverte Ian Stafford. Jasmine samtykker etter hvert i å gifte seg med Byng, og den avviste Stafford reiser deretter til Sør-Afrika. Tre år senere er Jasmines ulykkelig når ektemannen hennes forsvinner og hun blir forfulgt av hans private sekretær, Adrian Fellow, som også har en affære med Al'Mah - en eksotisk danser.

Når Byng oppdager et kjærlighetsbrev skrevet av Fellow adressert til Jasmine, truer han med å drepe både kona og sekretæren. Men Stafford kommer tilbake i tide for å hindre tragedien. Senere blir Fellow myrdet, og Byng finner en forgiftet nål i nærheten av liket. Men før morderen kan bli funnet, bryter Boerkrigen ut - og Byng reiser for å slåss for landet sitt. I kamp blir Stafford drept, og Byng utmerker seg ved fronten. Al'Mah, nå en sykepleier, blir dødelig såret og tilstår at det var hun som drepte Adrian Fellow.

Skuespillere
------------

* Violet Heming som Jasmine Grenfel.
* Wilfred Lucas som Rudyard Byng.
* Conway Tearle som Ian Stafford.
* Paul Doucet som Adrian Fellow.
* Crazy Thunder som Krool.
* Florence Deshon som Al'Mah.
* Lucille Hammill som Lou.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
3. 1 2 3 4  ; besøksdato: 8. april 2016.
4. ↑  THE JUDGEMENT HOUSE
5. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Judgment House* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Judgment House* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Judgment House* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Museet Kystens Arv** ble åpnet i 1989 med formål om å bevare og formidle kystkulturen på Trøndelagskysten. Museet har en av landets største samlinger av tradisjonsbåter, eget trebåtbyggeri, utstilling om Lofotdrifta, smie, flere naust, husmannsplass, bruksbåter, sengeplasser, teltplasser og kafé. Museet ligger på Stadsbygd i Rissa ved fjorden, kun 17 kilometer fra Trondheim. Det er ei åpen fin bygd vendt mot sør med utsikt over fjorden. Museet ligger ved utløpet av Prestelva, som er et fint turområde, der også Tinnarosen kafé ligger.

Lofotdrifta
-----------

Dette er en fast utstilling bygd rundt båten «Den siste viking», en storfembøring bygget for 75 år siden i etterkant av utgivelsen av boka skrevet av Johan Bojer. Den gir et innblikk i livet til lofotfiskerne for over hundre år siden.

Båtbyggeriet
------------

På Båtskott trebåtbyggeri bygges båter fra 8 til 60 fot. De har spesialisert seg på bygging av tradisjonelle klinkbygde båter fra Midt-Norge.

Segling og båtutleie
--------------------

Museet har et stort antall bruksbåter til utleie,- med og uten mannskap hvor man kan lære å segle råseglbåt. Den største er åfjordsbåten «Den siste viking II» på 54 fot som kan ta 20 personer.

| * v
* d
* r
Museene i Sør-Trøndelag |
| --- |
| Kystens Arv **·** Kystmuseet **·** Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum **·** Orkla Industrimuseum (med Rindal Skimuseum) **·** Ringve **·** Rockheim **·** Rørosmuseet **·** Trondheim kunstmuseum **·** Trøndelag Folkemuseum Sverresborg (med Norsk Døvemuseum, Trondhjems Sjøfartsmuseum og Meldal Bygdemuseum) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**The Juilliard School** er en privatskole for utøvende kunst i New York, som underviser i musikk, dans og drama. Skolen ble grunnlagt i 1905 som Institute of Musical Art. I 1920 ble Juilliard-stiftelsen opprettet, oppkalt etter tekstilgrossisten Augustus Juilliard som testamenterte en betydelig sum til fremme av musikk i USA. Stiftelsen dannet en skole, Juilliard Graduate School, i 1924, og denne ble slått sammen med Institute of Musical Art to år senere.

Blant skolens mest kjente alumni er Miles Davis, Christopher Reeve, Kevin Kline, Kevin Spacey, Robin Williams, Val Kilmer, William Hurt, André M. Smith, Camilla Wicks, Jordan Rudess og Yo-Yo Ma.

Referanser
----------

1. ↑   www.arts.gov[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Juilliard School – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** GNIS
 |
***Musashi: Samurai Legend***, kjent i Japan som ***Musashiden II: Blade Master*** (武蔵伝II ブレイドマスター, *Musashiden Tsū Bureido Masutā*), er et actionspill utviklet og publisert av Square Enix i 2005 til PlayStation 2. Spillet er en oppfølger til *Brave Fencer Musashi* som ble publisert i 1998. Figurene ble utformet av Tetsuya Nomura, og musikken ble laget av Masashi Hamauzu og Junya Nakano.

Handling
--------

Spilleren kontrollerer Musashi, og må slåss mot fiender med sverd. Karakteren kan bruke to sverd: en vanlig katana og et større sverd, som endres når spilleren utvikler seg gjennom spillet. Raske angrep kan gjøres med en vanlig katana. Men det større sverdet brukes til å fullføre angrep, langsomme hardtslående angrep eller mer spesifikke angrep. Spilleren kan også bruke sverdene til å blokkere angrep, eller lære forskjellige teknikker. I byen Antheum, båret av et magisk dyr som kalles for Anthedon (en stor hvit hval) ber en ung prinsesse Mycella i det mystiske "Chamber of Rites" om å tilkalle en helt som kan redde deres verden fra den voksende trusselen fra Gandrake Enterprises.

Musashi blir snart funnet av en gammel kampsport-utøver Master Mew, som straks tar ham under sine vinger. Dessverre for Musashi blir prinsessen kidnappet igjen av president Gandrake, for å fremme sine egne onde planer for å grave ut verdens forsyning av "nebulitt" og bruke Mystics-kraften til å drive nebuliu-mmotoren hans. Så Musashi må forhindre Gandrakes onde planer. Underveis må Musashi også forsøke å komme seg forbi Gandrake Enterprises endeløse svermer av morder-roboter og andre skapninger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Musashi: Samurai Legend* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Musashi: Samurai Legend* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Musashi: Samurai Legend* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Musashi: Samurai Legend* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Musashi: Samurai Legend* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Musashi: Samurai Legend* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
***Madcap Madge*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Raymond B. West.

Handling
--------

Flower-familien består av Mr. Flower, en bank-mann. Hans kone Mrs. Flower. Julia Flower, en deres eldste datter som ønsker å gifte seg snart, og Madge Flower - deres yngre datter. Når Madge blir utvist fra internatskolen på grunn av alle sine praktiske morsomheter og skøyerstreker, reiser hun sammen med moren og søsteren sin til Palm Beach i Florida - hvor de tilbringer resten av vinteren, i håp om å finne en passende velstående ektemann til Julia.

Men Julia er bekymretfor at lillesøsteren hennes kommer til å svekke suksessen hennes på ekteskapsmarkedet, og tvinger Madge til å kle seg som et barn på 10 år. Julia har sikte på jarlen av Larsdale, men som etter hvert viser seg å egnetlig ikke være noen ordentlig jarl likevel.

Skuespillere
------------

* Olive Thomas som Madge Flower.
* Charles Gunn som Earl Denham.
* Dorcas Matthews som Julia Flower.
* Aggie Herring som Mrs. Flower.
* Jack Livingston som Charles Lunkin.
* J. Barney Sherry som Jarlen av Larsdale.
* J. Frank Burke som Mr. Flower.
* Gertrude Claire som Letitia Jane Adams.

Referanser
----------

1. ↑  MADCAP MADGE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Madcap Madge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Madcap Madge* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Jente med håret samlet med hårstrikker i to korte, høye musespeler
**Musefletter** er en frisyre for mennesker med langt hår, der dette blir delt i to og samlet med hårstrikker eller bånd i en hale eller løs tust på hver side av hodet, og som festes med strikk eller bånd nederst på hårlengden. De kan være flettet eller ikke flettet. Musefletter er, som hestehaler i nakken og musespeler, en praktisk og enkel måte å få vekk hår fra ansiktet under aktivitet og lek. Frisyren er særlig vanlig for barn og unge. Musefletter må ikke forveksles med musespeler,[] som sitter høyere opp på hodet. Både musefletter og musespeler oppfattes oftest som uskyldig og lekent eller barnslig.

På engelsk er det flere ord som tilsvarer musefletter, de vanligste er *pigtails* og *(ponytail) bunches*.

Barnebokfiguren Pippi Langstrømpe har rødt hår som er satt opp i tjukke, strittende musefletter. De kalles pippifletter.

* Barnebokfiguren Pippi Langstrømpe med kraftige musefletter, spilt av barneskuespilleren Inger Nilsson i den tysk-svenske TV-serien fra 1969-1970. Bilde fra opptreden i Nederland.Barnebokfiguren Pippi Langstrømpe med kraftige musefletter, spilt av barneskuespilleren Inger Nilsson i den tysk-svenske TV-serien fra 1969-1970. Bilde fra opptreden i Nederland.

* Ung kvinne med håret i side musefletter 1970Ung kvinne med håret i side musefletter 1970
* Den amerikanske astronauten Karen Nyberg (født 1969)  i vektløs tilstand i Den internasjonale romstasjonen 2013.Den amerikanske astronauten Karen Nyberg (født 1969) i vektløs tilstand i Den internasjonale romstasjonen 2013.
* Russisk skolejente med lange sidefletter 2008.Russisk skolejente med lange sidefletter 2008.
* Wikipe-tan, personifiseringa av Wikipedia i form av ei animejente, har blant annet musefletter dekorert med puslespillbrikker.Wikipe-tan, personifiseringa av Wikipedia i form av ei animejente, har blant annet musefletter dekorert med puslespillbrikker.

Se også
-------

* Hestehale
* Fletter
* Hårknute

Referanser
----------

1. ↑  «Finnmark Dagblad 2007.02.21». Hammerfest. 2007. s. 18.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Søk etter *museflette* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* Hvordan samle langt hår i musefletter
***Madame X*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av George F. Marion.

Handling
--------

Ett år inn i ekteskapet hennes med Floriet, begynner Jacqueline å angre på hele giftermålet. Men de har allerede sønnen Raymond sammen. Men Jacqueline vil gjerne ha oppmerksomheten og kjærligheten som Floriet ikke er i stand til å gi, på grunn av av all tiden og oppmerksomheten han gir til jobben sin. Hun møter i all hemmelighet Eugene, en tidligere elsker.

Men ektemannen hennes oppdager forholdet deres, og avviser sin kone. En veldig kort tid senere havner Eugene i en ulykke, og Jacqueline står helt alene. Hun vender tilbake til Floriets hjem for å se lille Raymond, men hun er ikke velkommen av Floriet. Hun er deretter ute av stand til å sikre seg fast arbeid, og blir mer og mer desperat etter mat.

Skuespillere
------------

* Dorothy Donnelly som Jacqueline Floriot.
* John Bowers som Monsieur Floriot.
* Edwin Forsberg som Laroque.
* Ralph Morgan som Raymond Floriot.
* Robert Fischer som Merival.
* Charles E. Bunnell som Perrissard.
* Gladys Coburn som Helene.

Referanser
----------

1. ↑  Madame X
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Madame X* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Madame X* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Madame X* på Silent Era Rediger på Wikidata
**«Give Me Your Word»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi av George Wyle og tekst av Irving Taylor. 

Den bestselgende versjonen ble spilt inn på plate av Tennessee Ernie Ford with The Billy May Orchestra 22. april 1954. Den ble utgitt av Capitol Records med katalognummer 2810. Platen var produsert av Ken Nelson.

I 1966 ble en versjon med den britiske sangeren Billy Fury utgitt på singlen Decca F:12459. Musikalsk leder var Mike Leander.

Norsk versjon
-------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Gi meg ditt ord».

### Innspilling

* Jens Book-Jenssen, Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5142 i 1955.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Høyeste plassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tennessee Ernie Ford | Storbritannias flagg Storbritannia | # 1 | 27 | 22. januar 1955 |  |
| Billy Fury | Storbritannias flagg Storbritannia | # 27 | 7 | 6. august 1966 |

Referanser
----------

1. ↑  Rice, Jo (1982): *The Guinness Book of 500 Number One Hits* (1st ed.). Enfield: Middlesex. Guinness Superlatives. Side 18 ISBN 0-85112-250-7
2. 1 2   Chart Stats - Billy Fury - Give Me Your Word
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Tennessee Ernie Ford - Give Me Your Word
«Nore» har flere betydninger.
**Nore** er en tidligere selvstendig kommune i Buskerud. Fra 1837 var området del av Rollag formannskapsdistrikt.

I 1858 ble Nore skilt ut fra Rollag som egen kommune med 3 428 innbyggere.

Den 1. januar 1901 ble Opdal (*Uvdal*) skilt ut fra Nore som egen kommune med 1 429 innbyggere. Nore hadde da 1 508 innbyggere

Den 1. januar 1962 ble Nore og Uvdal kommuner slått sammen til Nore og Uvdal kommune. Nore hadde ved sammenslåingen 1 975 innbyggere.

Norefjord er sentrum i Nore. Der ligger Nore kirke (1880), Nore skole- og samfunnshus, Numedalshallen og Numedal videregående skole. Nore stavkirke (1167) ligger like sør for sentrum.

Kjente personer fra Nore
------------------------

* Oddmund Kristiansen (1920–1997), glassmaler
* Lars Larsen Solaas (1929–2011), maler
* Helge Thorheim (1948–), politiker
* Karsten Fullu (1971–), tekst- og manusforfatter

Eksterne lenker
---------------

* (no) Historiske arkiver etter Nore kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Giving Becky a Chance*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Howard Estabrook.

Handling
--------

Becky Knights foreldre, enkle butikk-eiere, bruker alle pengene deres på at datteren deres skal studere ved en eksklusiv internatskole. Men Becky, som skammer seg over foreldrenes bakgrunn, forsøker å late som om hun er like velstående som de andre klassekameratene sine.

Til jul blir Becky invitert hjem til en av de andre studentene, hvor hun møter Dr. Tom Fielding som frir til henne. Men Tom oppdager snart sannheten om Beckys foreldre, etter at han blir sendt ut for å ta seg av Beckys syke mor. Tom bryr seg ikke om bakgrunnen hennes, men han misliker at Becky hadde løyet for ham - og han avrbyter derfor hele forlovelsen.

Skuespillere
------------

* Vivian Martin som Becky Knight
* Jack Holt som Tom Fielding
* Jack Richardson som Ross Benson
* Pietro Sosso som Mr. Knight
* Alice Knowland som Mrs. Knight

Referanser
----------

1. ↑  GIVING BECKY A CHANCE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Giving Becky a Chance* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Giving Becky a Chance* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Scopulifer*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små (ca. 6 millimeter), avlange, sylindriske, matt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, helv avrundet foran der det delvis dekker hodet som en hette (i så måte kan de minne om medlemmer i familien Bostrichidae), noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet, uten lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

**Larvene** finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis
-------

Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.

Utbredelse
----------

Slekten lever i Sørøst-Asia og Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
					- Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
						* Slekten ***Scopulifer*** Fleutiaux, 1896
							+ *Scopulifer alternans* (Bonvouloir, 1875)
							+ *Scopulifer asiaticus* Otto, 2016
							+ *Scopulifer atkinsoni* Fleutiaux, 1912
							+ *Scopulifer laosianus* Otto, 2016

Referanser
----------

1. ↑  Otto, R.L. 2016: The false click beetles (Coleoptera: Eucnemidae) of Laos. Entomologica basiliensia et Collectionis Frey, 35: 181-427.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Scopulifer* sp.
* (en) *Scopulifer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Scopulifer* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| **Uchiha Madara**- うちは マダラ- |
| **Første opptreden** | Manga-kapittel 370Anime-episode 130 |
| **Profil** |
| **Fødselsdag** | 24. desember |
| **Familie** | Tajima Uchiha (far, avdød), Izuna Uchiha (bror. avdød) |
| **Informasjon** |
| **Tilsluttet** | Konohagakure |

**Madara Uchiha** (på japansk うちは マダラ *Uchiha Madara*) er en fiktiv figur og hovedantagonist i mangaserien *Naruto*, skapt av Masashi Kishimoto.

I fortellingen er Madara (sammen med Hashirama Senju) den som grunnla den skjulte landsbyen Konoha i Ildlandet. Han er også tidligere leder av Uchiha-klanen. Det er ikke blitt fortalt mye om Madara i serien, men det er blitt avslørt at han overlevde en kamp mot Hasirama Senju. Han reddet livet til Obito Uchiha, og fortalte ham om sin plan for å skape fred. Målet til Madara er å sette alle menneskene under en genjutsu[*klargjør*] via månen. Madara døde ikke så lenge etter det, og deretter gjennomlivet[*klargjør*] som planlagt (selv om det ikke var nøyaktig som han planla det).

Se også
-------

* Figurer fra Naruto

Referanser
----------

1. ↑  Uchiha Madara; Narutopedia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madara Uchiha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Maddan** var en mytisk konge av britene, og det finnes ingen historiske bevis for hans mulige eksistens. Hans fortelling kommer fra Geoffrey av Monmouths *Historia Regum Britanniae* (*De britiske kongenes historie*), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av kong Locrinus og dronning Gwendolen, som begge styrte Britannia hver for seg.

Maddan ble født i løpet av Locrinus' styre, men kort tid etter døde hans bestefar Corineus av Cornwall (på morsiden), og hans mor beseiret og drepte hans far i slag etter at han hadde vært utro mot henne. Hans mor Gwendolen styrte deretter i femten år inntil han ble voksen og hun overga da tronen til ham. Selv ble hun hersker over sin fars land, Cornwall. Kort tid etter giftet han seg og ble far til Mempricius og Malin. I førti år skal han ha styrt landet fredelig inntil han døde, og da havnet landet i en borgerkrig i striden mellom hans to sønner.

Familietreet til Maddans slekt
------------------------------

*Se også*: Mytiske konger av britene

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   | Corineus |   |   |   |   |   | Brutus trojaneren |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   | Dronning Gwendolen |   | Locrinus |   | Albanactus |   | Kamber |  |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Maddan |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Mempricius |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Ebraucus |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Brutus Grønnskjold |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Leil |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Rud Hud Hudibras |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Bladud |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Leir |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Goneril |   | Regan |   | Cordelia |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
| Marganus |   | Cunedagius |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Rivallo |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Gurgustius |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Sisillius I |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Kimarcus |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Gorboduc |   | Judon |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | Ferrex |   | Porrex I |
|

Litteratur
----------

* Geoffrey av Monmouth (1982): *The History of the Kings of Britain*, oversatt med innledning av Lewis Thorpe, Guild Publishing London, s. 77-78, 344-345