recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Niels Palladius** (latinisert *Nicolaus*, født ca 1510 i Ribe i Danmark, død 17. september 1560 i Lund) var superintendent i Lunds stift 1551-1560.

Niels Palladius var yngre bror til Peder Palladius, som ble den første lutherske biskop (superintendent) på Sjælland. Niels utdannet seg, likesom broren, først i Odense og senere i Wittenberg. Der studerte han for blant andre Martin Luther og Philipp Melanchthon, som satte et tydelig preg på ham, og han fikk i 1540 den akademiske tittelen magister. Han giftet seg i 1541 og vendte tilbake til klosteret i Maribo i 1544. Han trivdes dårlig med å være prest for de gjenstridige nonnene og vendte i stedet snart tilbake til Wittenberg.

En ny mulighet åpnet seg imidlertid og han gjenkom på nytt til Danmark for i 1550 eller 1551 å bli menighetsprest i København, som sogneprest ved Vor Frue kirke. Som sådan var han meget populær og da han ble valgt til superintendent i Lund i 1551 protesterte forsamlingen hos kongen. I 1552 ble han viet til biskop av sin bror Peder. Som superintendent var Niels Palladius flittig med å besøke stiftets menigheter og han oversatte en rekke religiøse tekster til dansk.

Blant hans mest betydelige verker var *Regulæ quædam utiles ac necessariæ, concionatoribus observandæ* (1556), en håndbok for prekenlæren som ble trykt i nye opplag til inn på 1600-tallet. 

Idet broren var syk kronet han Fredrik II i København i 1559. Mindre enn ett år etter broren døde han i 1560.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119780240, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Niels\_Palladius[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Martin Schwarz Lausten: *Biskop Niels Palladius. Et bidrag til den danske kirkes historie 1550-60* (=Kirkehistoriske studier, 2. r. bd. 27), Köpenhamn 1968
* Jürgen Beyer: «Bischof Niels Palladius und das Selbstverständnis lutherischer Pastoren um die Mitte des 16. Jahrhunderts», i *Schriften des Vereins für Schleswig-Holsteinische Kirchengeschichte*, II. Reihe (Beiträge und Mitteilungen), 45 (1992), s. 25-41

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NKC
 |
*Valle de los Caídos* («De falnes dal») er reist til minne om falne soldater i den spanske borgerkrigen, en krig som endte med at general Franco ble fascistisk diktator i Spania fra 1939 til 1975.
***Valle de los Caídos*** («De falnes dal») eller ***Santa Cruz del Valle de los Caídos*** er et monument reist mellom 1940 og 1958 til minne om falne soldater under den spanske borgerkrigen 1936–39.

Monumentet ligger i San Lorenzo de El Escorial, i Madrid-regionen, 60 km nord for Madrid by og ni km nord for 1500-talls-slottet El Escorial i fjellkjeden Sierra de Guadarrama. Anlegget tilhører *Patrimonio Nacional* (Nasjonale minnesmerke). Francisco Franco, seierherre i krigen og landets diktator fra 1939 til 1975, bestilte bygget og ble selv gravlagt der, sammen med José Antonio Primo de Rivera, grunnlegger av Falangistpartiet, og 33 872 soldater fra begge sider i borgerkrigen.

Anlegget ligger seks mil nord for Madrid og ble bygd fra 1940 til 1958.
Francos levninger ble i oktober 2019 flyttet til gravplassen Mingorrubio-El Pardo utenfor Madrid. Flyttingen av Francos grav var en viktig symbolsk sak for statsminister Pedro Sánchez. Sanchez uttalte at glorifiseringen av diktatoren var en moralsk fornærmelse og at flyttingen var et viktig skritt for å forene seg med fortiden.

Monumentet har omkring en halv million besøkende i året.[]

Nicolás Sánchez-Albornoz var tvangsarbeider på anlegget på slutten av 1940-tallet. Han fikk 6 års fengsel for å ha drevet kampanje mot Franco utenfor universitet i Madrid. Sammen med en annen fange stakk han av og kom seg til El Escorial der de ble møtt av to amerikanske kvinner. Den kvinnen var Norman Mailers søster og i Mailers lille Renault kom de seg nordover og snek seg over grensen til Frankrike. Rømningen var et propagandanederlag for Franco. Sánchez-Albornoz forble i eksil til 1991.

Referanser
----------

1. ↑  Jones, Sam (24. oktober 2019). «'Spain is fulfilling its duty to itself': Franco's remains exhumed». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 24. oktober 2019. «"Today, Spain is fulfilling its duty to itself," Sánchez said on Thursday afternoon. "This decision marks an end to the moral insult that the public glorification of a dictator constitutes. We are taking another step towards the reconciliation that can only exist in the democracy and the freedom we all share."»
2. ↑  «For Spain, Franco's exhumation causes consternation». *Los Angeles Times* **(engelsk)**. 10. november 2019. Besøkt 10. november 2019.
3. ↑  Jones, Sam (12. november 2018). «‘The sooner it's gone, the better,’ says former prisoner at site of Franco's tomb». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 10. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Valle de los Caídos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Valle de los Caídos – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finland Finlands flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 1995 Tysklands flagg Detmold | Stafett |
| Sølv | 1993 USAs flagg West Point | Stafett |
| Sølv | 1995 Tysklands flagg Detmold | Klassisk |
| Bronse | 1989 Sveriges flagg Skövde | Stafett |
| Bronse | 1993 USAs flagg West Point | Kort |
| Nordisk mesterskap |
| Sølv | 1993 Finlands flagg Sibbo | Klassisk |
| Bronse | 1993 Finlands flagg Sibbo | Kort |

**Eija Koskivaara** (født 7. mai 1965 i Virmo) er en finsk tidligere orienteringsløper. Koskivaara er verdensmester i orientering.

Karriere
--------

Eija Koskivara var i 1985 for første gang med i verdensmesterskapet i orientering. Hun fikk løpe den klassiske distansen i australske Bendigo og ble nummer 27 i sin VM-debut. I det påfølgende verdensmesterskapet, i Gérardmer i Frankrike i 1987 løp hun på det finske stafettlaget som ble nummer fire. To år senere tok hun sin første VM-medalje. Den kom på stafetten under VM i Skövde i form av en bronsemedalje. På den klassiske distansen i 1989 ble Koskivaara nummer fem. Etter et medaljeløst VM i Tsjekkoslovakia i 1991, tok Koskivaara to medaljer i amerikanske West Point i New York i 1993. Her ble det sølv på stafett og bronse på kortdistanse for den finske kvinnen. I tyske Detmold i 1995 tok Koskivaara VM-gull på stafett sammen med Kirsi Tiira, Reeta-Mari Kolkkala og Annika Viilo. På den klassiske distansen delte hun sølvmedaljen med britiske Yvette Hague. De ble kun slått av ungarske Katalin Oláh. Koskivaara avsluttet sin internasjonale karriere med 11.-plass på kortdistanse under VM i Inverness i 1999 og endte dermed opp med ett gul, to sølv og to bronse fra VM i orientering.

Koskivaara tok to medaljer under nordisk mesterskap i Sibbo i 1993. Hun tok sølvmedalje på klassisk distanse og bronse på kortdistansen. Hun vant den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-Ringen i 1995.

Sammen med sin daværende klubb, Pargas IF, var Eija Koskivaara i 1998 med på å bli nummer to i verdens største orienteringsstafett, Venla. Med Turun Suunnistajat oppnådde hun samme plassering i 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eija Koskivaara – World of O Rediger på Wikidata
***Calamity Anne's Love Affair*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Tom Ricketts.

Handling
--------

Calamity Anne forsøker å opprette en ny virksomhet. Fra et økonomisk synspunkt blir virksomheten snart en fiasko. Men når Calamity vandrer gatelangs en dag, møter hun en flyger. Mr. Skyboy, som planlegger å arrangere en demonstrasjon. Mr. Skyboy, etter å ha hørt at Calamity Anne har penger, bestemmer seg for å gi henne oppmerksomhet. Cowboy-vennene til Calamity påstår ovenfor henne om at flygere som Skyboy tjener store penger.

Calamity har store økonomisk problemer på dette tidspunktet, og aksepterer Mr. Skyboy når han ønsker å gifte seg med henne. Datoen for bryllupet kommer. Men gudstjenesten blir plutselig avbrutt når det dukker opp to forskjellige kvinner, som påstår at de begge to allerede er forlovet med Mr. Skyboy - og at de allerede har lånt ham masse penger. En tredje, fattig, kvinne kommer også til kirken, og beviser at hun faktisk er den virkelige kona til Skyboy. Han er også faren til barnet hennes.

Skuespillere
------------

* Louise Lester som Calamity Anne.
* George Field som Billie Skyboy.
* Edith Borella.
* Charlotte Burton.
* B. Reeves Eason.
* Ida Lewis som en nabo.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Calamity Anne’s Love Affair

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Calamity Anne's Love Affair* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Calamity Anne's Love Affair* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Niels Knudsen Petersen** (født 12. juli 1885, død 29. april 1961) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Petersen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge og Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Fire år tidligere, under 1908 i London, kom han på fjerdeplass i lagkonkurransen i mangekamp.

Petersen var også med under Ekstralekene 1906 i Athen, på det danske laget som kom på andreplass bak Norge.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkonkurranse fritt system (Danmark)
* 1906 Hellas’ flagg Athen - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse (Danmark)

Portal: Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niels Petersen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Niels Petersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Niels Petersen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Arge, lengst til venstre, var blant de tre første medarbeiderne i Útvarp Føroya mellom 1957 til 1960. Til høyre for ham står Elias Johansen og Axel Tórgarð.  Foto: Dimmalætting 
**Niels Juel Faber Arge** (født 20. august 1920 i Tórshavn, død 5. mars 1995 i Tórshavn) var en færøysk radiodirektør og forfatter.

Han var sønn av rutebileier Óli Arge og hustru Malla Johannesen. Han giftet seg med Petra Gregersen; de ble foreldre til journalist og forfatter Jógvan Arge samt direktør, lagtings- og folketingsmann Magni Arge. Niels Juel Arge ble også farfar til journalist, musiker og fotballspiller Uni Arge samt farbror til bilforhandler og lagtingsmann Finnbogi Arge.

Han gikk middel- og realskolen i Tórshavn; blant lærerne hans var Hans A. Djurhuus og Richard Long, som begge påvirket ham sterkt. Han var blant de første elevene ved Føroya Studentaskúli, hadde Jákup Dahl som lærer i færøysk det første året, og tok studentereksamen i 1940. Under lærermangelen under den andre verdenskrig tok han et vikariat på Mykines. Den levende fortellerkulturen på den avsideliggende øya gjorde varig inntrykk på ham. Deretter bistod han farens rutebilvirksomhet, den første på Færøyene, og gikk i lære i Sjóvinnubankin. Ved etableringen av Útvarp Føroya i 1957 ble Arge blant de tre første medarbeiderne. Han gjorde seg snart bemerket for sin innsikt og sitt stilsikre språk, og ble Færøyenes fremste «radiostemme» i flere tiår. Arge var radiodirektør fra 1960 til 1990.

Han skrev en rekke hørespill og bøker, fortrinnsvis om historiske emner. Han ble tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn for faglitteratur i 1985.

Arge var innvalgt i kommunestyret i Tórshavn for Framburðsfelagið (løst tilknyttet Fólkaflokkurin, senere Framburðsflokkurin) 1949–1952, herav viseborgermester under Kjartan Mohr 1949–1951.

Bibliografi
-----------

* *Argjamenn – ein ættarsøga*, 1978.
* *Merkið, flaggsøgan*, 1980.
* *Drekin, minningarrit Havnar Róðrarfelags*, 1982.
* *Rockall – søgan um Rokkin*, 1982.
* *Stríðsárini 1940–45*, utkom 1985–1990.
	+ 1. bind. *Hersettar oyggjar*.
	+ 2. bind. *Sigla vandasjógv*.
	+ 3. bind. *Føroyar bumbaðar*.
	+ 4. bind. *Millum minur og kavbátar*.
	+ 5. bind. *Skansi í Atlantshavi*.
	+ 6. bind. *Kríggið endar*.

Referanser
----------

1. 1 2  Kletti, Pól á (7. mars 1995). «Ein mentamaður farin». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 7.
2. ↑  Dahl, Árni. «Niels Juel Arge (1920–1995)». snar.fo. Arkivert fra originalen 25. mars 2017. Besøkt 24. mars 2017.
3. ↑  *Býráðslimir í Tórshavn síðan 1909* **(færøysk)**. Tórshavn. 2009. s. 15. Arkivert fra originalen 12. januar 2014.

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Thomas Makdougall Brisbane** (født 23. juli 1773 i Largs i Skottland, død 27. januar 1860 samme sted) var en britisk soldat, guvernør og astronom. Han er mest kjent som navneopphavet til byen Brisbane i Queensland i Australia.

Tidlig liv
----------

Brisbane ble født i Ayrshire i Skottland og var sønn av Thomas Brisbane og Eleanora Brisbane. Han studerte astronomi og matematikk ved University of Edinburgh før han ble offiser i British Army i 1789 og tjenestegjorde i Flandern, Vestindia, Spania og Nord-Amerika. Han tjenestegjorde under Hertugen av Wellington og ble i 1813 forfremmet til general-major og var del av den spanske selvstendighetskrigen i 1814 blant annet kommanderte han en brigade under slaget ved Vitoria. Han ledet også en brigade ved Plattsburgh under 1812-krigen mot USA.

I 1819 giftet han seg med Anna Maria Makdougall.

Tiden som guvernør
------------------

I 1821 ble Brisbane utnevnt som guvernør av New South Wales, en post han holdt frem til 1825. Gjennom sin tid som guvernør måtte han løse flere problemer knyttet til den raske veksten av kolonien. Han jobbet med valutareform og landreform. Han etablerte den første jordbruksskolen i New South Wales og eksperimenterte med dyrkning av tobakk, bomull, kaffe og newzealandsk lin.

I 1823 sendte han John Oxley for å finne et egnet sted for straffangekoloni for straffanger som begikk ytterlige lovbrudd. Oxley fant et egnet sted ved en større elv som rant ut i Moreton Bay. Et år senere ankom de første straffangene. Brisbane selv besøkte bosetningen i 1826. Oxley foreslo at både elven og bosetningen kunne kalles opp etter Brisbane.

I tiden som guvernør opplevde Brisbane flere større samarbeidsproblemer med resten av koloniadministrasjonen. Dette gjorde at han ble avsatt i 1825.

Tiden etter guvernørskapet
--------------------------

Brisbane forlot Sydney i desember 1825 og dro hjem til Skottland der han slo seg ned og tok stor interesse i vitenskap, hans eiendom og regimentet. Han ble valgt til president av Royal Society of Edinburgh i 1832 og i 1836 ble han adlet som baronett. Samme år ble han tilbudt jobben som øverstkommanderende for styrkene i Canada og to år senere ble han tilbudt samme stillingen i India, han avslo begge.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p67605.htm#i676045, oppført som General Sir Thomas Makdougall-Brisbane, 1st Bt.[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p67605.htm#i676045, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Gazetteer for Scotland **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NLA
 |
**Munir Ahmed Dar** (født 28. mars 1935 i Amritsar i Punjab, død 1. juni 2011 i Lahore) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.

Dar ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen med 2-0 over Tyskland, i semifinalen slo de Storbritannia med 1-0 og i finalen beseiret de India med 1-0.

Fire år tidligere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia med 3-2 men tapte finalen mot India med 0-1.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1964 Japans flagg Tokyo - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan

Referanser
----------

1. ↑   tribune.com.pk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Munir Ahmed Dar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Munir Ahmed Dar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Munir Ahmed Dar – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Tom Clancy's Splinter Cell*** er en serie prisbelønte videospill utviklet av Tom Clancy, utgitt av Ubisoft.

Oversikt
--------

Historien er stort sett lik i alle spillene, men med stor variasjon i de ulike oppdragene. Terrorister planlegger et angrep med masseødeleggelsesvåpen og det er hovedpersonen Sam Fisher sin jobb å stanse dette. Sam er en topptrent agent som jobber for NSA og har et bredt utvalg av våpen og hjelpemidler til disposisjon. Alt fra nattkikkert, radiokommunikasjon, pistol og kniv til sniper-rifle, forskjellige typer granater og utskytbare minikameraer og elektrosjokk-patroner. Oppdragenes omfang varierer, men stort sett skal Sam innfiltrere ulike organisasjoner på forskjellige plan. Informasjonssamling, deaktivere bomber, ødelegge fiendens utstyr og kidnappe eller drepe terroristledere er noe av det Sam må gjøre for å fullføre oppdragene.

**Sniking** er et viktig aspekt i spillet. Sam bør helst komme seg helt eller delevis uoppdaget igjennom oppdragene. Ved å benytte seg av sitt utstyr kombinert med atletiske ferdigheter, kan Sam utføre oppdragene uten å tiltrekke seg for mye oppmerksomhet. Å skade eller drepe sivile eller fiender kan føre til avbrytning av oppdraget eller at en alarm utløses og dermed øker vanskelighetsgraden. Alarmene utløses hvis for eksempel en person i spillet finner en annen person død eller bevisstløs, eller oppdager Sam Fisher som en inntrenger. Oppdraget kan også avbrytes dersom for mange alarmer blir utløst. Derfor er den enkleste måten å komme videre i spillet på å bevege seg i skyggene, snike seg forbi vakter på finulige måter og velge smarte ruter.

Sam blir sendt på oppdrag verden over. I spillene befinner han seg blant annet i USA, Panama, Japan, Indonesia, Frankrike, Georgia, Israel og Myanmar (Burma).

Skuespiller Michael Ironside gir stemmen til Sam Fisher i spillene.

Spillene
--------

* *Tom Clancy's Splinter Cell* (2002)
* *Tom Clancy's Splinter Cell: Pandora Tomorrow* (2004)
* *Tom Clancy's Splinter Cell: Chaos Theory* (2005)
* *Tom Clancy's Splinter Cell: Essentials* (2006)
* *Tom Clancy's Splinter Cell: Double Agent* (2006)
* *Tom Clancy's Splinter Cell: Conviction* (2010)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Splinter Cell* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Splinter Cell* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Splinter Cell* hos MobyGames Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Waldo Ariel Kantor** (født 11. januar 1960 i Buenos Aires), argentinsk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul. 

Kantor vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1988 i Seoul. Han var med på det argentinske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak USA og Sovjetunionen. Argentina tapte semifinalen med 0-3 mot Sovjetunionen men vant bronsefinalen over Brasil med 3-2. Kantor spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul Bronse - Bronse i volleyball, menn Argentinas flagg Argentina

Referanser
----------

1. ↑   Lega Pallavolo Serie A[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waldo Kantor – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Waldo Kantor – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Waldo Kantor – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Waldo Kantor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Waldo Kantor – World of Volley Rediger på Wikidata

* (it) Waldo Kantor – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
Kvinne med flere sugemerker på halsen.
Et **sugemerke** er et blåmerke som oppstår ved suging eller kraftig kyssing av tynn hud, gjerne på armen eller halsen. Det forsvinner vanligvis etter få dager, men kan i verste fall vare fra opptil 5-12 dager. Merket dannes som følge av at det høye trykket, forårsaket av selve sugingen, skaper små blødninger like under huden (og i enkelte tilfeller kan sugingen også sprenge tynne blodårer og forårsake blødning). For et utrent øye kan det være vanskelig å skille mellom sugemerker og utslett eller blåmerker som følge av vold. Sugemerker kan også forekomme på brystene til ammende mødre. Sugemerker behandles som vanlige blåmerker, ved nedkjøling, men ved forekomst av sugemerke som følge av amming, bør lege kontaktes.

Sugemerker kan lett kategoriseres som en uskyldig kjærlighetshandling, men det har vært dokumentert tilfeller hvor en har kommet i skade for å bite over en blodåre, som ha ligget oppe i huden. I slike tilfeller foreligger det risiko for smitte av dersom offeret lider av smittsomme sykdommer. Dersom en forsøker å ikke suge altfor hardt, bør imidlertid ikke dette være et bekymringsmoment.

Referanser
----------

1. ↑  [*død lenke*] Forum-tråd om amme-sugemerke på Nybaktmamma.com. Lastet ned 11. april 2012.
2. ↑  [*død lenke*] Artikkel på Lommelegen.no om sugemerker. Lastet ned 11. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Love-bite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Saragossamanuskriptet*** (originaltittel: *Rękopis znaleziony w Saragossie*) er et polsk historisk drama fra 1964 regissert av Wojciech Jerzy Has.

Handling
--------

Under en kamp i byen Zaragoza under Napoleonskrigene, trekker en offiser seg tilbake til andre etasje i et vertshus. Han finner en stor bok med tegninger av to menn som henger på en galge og to kvinner i en seng. En annen offiser anerkjenner forfatteren som hans egen bestefar, som var kaptein i en garde i Vallonia. Hans forfar Alfonso van Worden dukker opp sammen med to tjenere som leter etter den korteste ruten gjennom Sierra Morena-fjellene. De to mennene advarer ham mot en rute fordi den fører gjennom hjemsøkt territorium. 

Ved et tilsynelatende øde vertshus blir han invitert til å spise middag med to prinsesser, Emina og Zibelda. De informerer kapteinen om at de er hans kusiner. Som det siste medlemmet av Gomelez-slekten, må han gifte seg med dem begge for å skaffe arvinger. Imidlertid krever dette at han må konvertere til islam. Han våkner senere og er tilbake ved det øde landskapet, men nå ligger han ved siden av en haug med hodeskaller under en galge. Han møter en eremitt-prest som prøver å kurere en besatt mann. Sistnevnte forteller sin historie, som også involverer to søstre og en annen slags forbudt kjærlighet. Alfonso sover i et kapell, og hører merkelige stemmer om natten. Når han våkner neste morgen, havner han i den spanske inkvisisjonen.

Skuespillere
------------

* Zbigniew Cybulski som Alfonse Van Worden
* Iga Cembrzyńska som prinsesse Emina
* Elżbieta Czyżewska som Donna Frasquetta Salero
* Gustaw Holoubek som Don Pedro Velasquez
* Beata Tyszkiewicz som Donna Rebecca Uzeda
* Joanna Jędryka som Zibelda
* Bogumił Kobiela som Senor Toledo
* Zdzisław Maklakiewicz som Don Roque Busqueros
* Leon Niemczyk som Don Avadoro
* Barbara Krafftówna som Camilla de Tormez

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Saragossamanuskriptet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Saragossamanuskriptet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Saragossamanuskriptet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Saragossamanuskriptet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Saragossamanuskriptet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Saragossamanuskriptet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Forbrukerklageutvalget**, tidligere **Forbrukertvistutvalget**, er et domstollignende forvaltningsorgan som avgjør tvister i forbrukersaker som gjelder kjøp av varer, håndverkertjenester og saker om angrerett. Behandlingen i Forbrukerklageutvalget er gratis, og utvalgets avgjørelser får retts- og tvangskraft dersom de ikke bringes inn for domstolene innen en frist på fire uker etter at vedtaket er forkynt. Før en sak kan avgjøres av Forbrukerklageutvalget, må den først ha vært til behandling hos Forbrukertilsynet. Forbrukertilsynets oppgave er å megle mellom partene for å få til en løsning som begge kan leve med. Dersom enighet ikke oppnås, kan en eller begge parter kreve at saken bringes inn for Forbrukerklageutvalget til avgjørelse. Både Forbrukertilsynet og Forbrukerklageutvalget skal innta en uhildet og nøytral holdning i behandlingen av sakene.

Utvalget fikk mye publisitet i pressen da det i 2004 fastslo at det gjaldt fem års reklamasjonstid, ikke to år på mobiltelefoner.

Forbrukertvistutvalget endret navn til Forbrukerklageutvalget 1. mars 2017.

Referanser
----------

1. ↑  FTU:20040151 – Mobiltelefon Nokia 6210 Arkivert 6. januar 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Forbrukertvistloven (Lovdata)
* Forbrukertvistutvalget.no
**Waldstätte** var en kanton i Sveits som eksisterte under Den helvetiske republikk fra 1798 til 1803. Kantonen omfattet dagens kantoner Nidwalden, Obwalden, Uri og Zug samt deler av Schwyz. Navnet *Waldstätten* («skogskantoner») hadde fra gammelt av blitt brukt som samlebetegnelse på disse fem kantonene. Kantonens hovedstad var Schwyz.

Under opprettelsen av Den helvetiske republikk i 1798 ble ni områder sammenfattet som kanton Waldstätte (status før sammenslåingen er angitt i parentes):

* Nidwalden (kanton)
* Obwalden (kanton)
* Schwyz (kanton) (kanton)
* Uri (kanton)
* Zug (kanton)
* abbediet Einsiedeln (*Untertanenland*, dvs. avhengig territorium, av Schwyz)
* Urseren (*Untertanenland* av Uri)
* abbediet Engelberg (*zugewandter Ort*, dvs. assosiert medlem av edsforbundet)
* republikken Gersau (*zugewandter Ort*)

Allerede 1803 ble de fem sammenslåtte kantonene gjenopprettet. Einsiedeln (samt deler av kantonen Linth) kom til Schwyz; Urseren til Uri; og Engelberg først til Nidwalden, fra 1815 til Obwalden. Gersau ble først i 1818 innlemmet i Schwyz.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** HDS
 |
**Munk** (*Sylvia atricapilla*) er en art i den tallrike slekten *Sylvia*, som inngår i sangerfamilien (Sylviidae). Arten består som fem underarter, hvorav nominatformen hekker i deler i Norge. På våre breddegrader regnes munken som en langdistansetrekkfugl, mens den er enten kortdistansetrekkfugl eller standfugl på sørligere breddegrader.

Biologi
-------

Munk (hunn) på Mølen ved Larvik Foto: Arnstein Rønning 
 *Sylvia atricapilla* 
Munken blir 13–15 cm lang og veier cirka 8,5–31 g. Vingespenn utgjør cirka 20–23 cm. Fjærdrakten er mørkgrå på oversiden og varierende lysere grå på undersiden. Hos nominatformen har hannen ei distinktiv svart hette, mens hunnen har en rødbrun. Hetten kan imidlertid variere med underarten. Hos ssp. *heineken* er hele hodet og det øvre brystet sort. Det finnes i tillegg både lys og mørk fjærdrakt hos noen av underartene.

Munken forekommer i nesten hele Europa, nordover til Island, Midt-Skandinavia, Sør-Finland og Karelen. I Vest- og Sør-Europa er den en standfugl, mens i nord og østre Sentral-Europa en trekkfugl. I Norge hekker den nordover til Lofoten og trekker normalt sørover i september-oktober. Den kommer tilbake i april-mai. Enkelte fugler kan overvintre i Sør-Norge.

Arten er mest insekteter, men den kan også ete noe bær på høsten. Hekketiden varierer med utbredelsen. I sør og sentrale deler av utbredelsen er det vanlig med to årlige (vår og høst) kull. Arten foretrekker fuktig eller skyggerik skog med tett undervegetasjon, men kan også hekke i parker med frodig undervegetasjon. Reiret bygger paret lavt i tette busker. Det er som en halvåpen skål av gress, mose og røtter. Hunnen legger 2–7 egg, typisk 4–6, som ruges av begge foreldrene i 10–16 dager. Ungfuglene blir i reiret i 10–14 dager, men de blir matet av foreldrene en tid etter dette. Munken kan bli opptil 11 år gammel.

Sangen er kraftig og høylytt og ganske lik hagesangerens. Den begynner pludrende og blir siden melodisk. Kan iblant herme andre fugler.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Aymí, R. G. Gargallo, and D. A. Christie (2020). Eurasian Blackcap (*Sylvia atricapilla*), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *munk* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *munk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *munk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *munk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *munk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *munk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *munk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sylvia atricapilla* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Sylvia atricapilla* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sylvia atricapilla* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
***Sug*** er en roman av Cecilie Løveid, utgitt på Gyldendal i 1979. Med dette verket avslutta Løveid sitt prosalyriske forfatterskap for seinere å konsentrere seg om til dramasjangeren. *Sug* er en kort roman; den fyller bare 100 sider med mye luft mellom kapitlene. *Sug* er som Løveids tidligere prosaverk utradisjonell og modernistisk i formen; den kan karakteriseres som en punktroman bestående av korte tekstfragmenter. De lengre tekstene forteller brokker av en historie, mens mange av de kortere er lyriske og kan karakteriseres som prosadikt eller dikt.

I *Sug* forekommer to kvinnestemmer – Kjerstis og Monikas – som skifter på å føre ordet. Kjersti Gilje er den samme som også er hovedperson i *Alltid skyer over Askøy*. Hun innleder et forhold til en gift mann, som viser seg å ikke kunne bryte opp fra kona. Etter hvert blir forholdet uutholdelig, og det kommer til et brudd. Kjersti går inn i en krise, og flytter for ei tid inn hos vennen Monika. I romanens del II har Monika ordet. Synet av den medtatte Kjersti framkaller refleksjoner hos Monika over hennes eget forhold til menn.

*Sug* tematiserer menns og kvinners seksualitet, og viser hvordan mannen godt kan pendle mellom to kvinner, mens kvinnene trenger varig forpliktende forhold og lider under et slikt arrangement. For Kjersti spøker også sporene fra fortida – hun er vokst opp med en mor som ble svikta av en sjømann. Mannen framstilles som en kjærlighetens landstryker. Samtidig er seksualiteten et ugjendrivelig behov også hos kvinnen, og i romanens tredje del prøver Kjersti på nytt å innlede et forhold til Mats under «mannlige forutsetninger». 

Det ser ut til å ende med at hun tar et oppgjør med den mannlige flyktigheten, både i det foreliggende forholdet til Mats og med den fascinasjonen hun alltid har følt for den fraværende sjømannsfaren.

Portal: Litteratur
Hilde Benjamin var en pådriver i Waldheim-prosessene, samme året som hun startet forfølgelsen av Jehovas vitner. Hun ble i 1953 justisminister i DDR.
**Waldheim-prosessene** er betegnelsen på en serie politiske prosesser som fant sted fra 21. april til 29. juni 1950 i tukthuset i den saksiske småbyen Waldheim i den daværende totalitære kommuniststaten DDR.

Ca. 3 400 personer, overveiende konsentrasjonsleirfanger fra de sovjetopererte konsentrasjonsleirene i Bautzen, Buchenwald og Sachsenhausen, ble dømt i politiske skueprosesser for påståtte «krigsforbrytelser» og «nasjonalsosialistiske forbrytelser», noe som i realiteten betød at personene stod i opposisjon til stalinismen og SED-regimet. Etter at de siste sovjetiske interneringsleirene hadde stengt, ble fangene overgitt til DDR-myndighetene «for granskning av sine forbryterske aktiviteter og domfellelse av retten».

Hver enkelt rettssak varte i gjennomsnitt tyve minutter, og noen kritisk gjennomgang av bevisene presentert av de stalinistiske myndighetene fant ikke sted. Prosessen ble nøye styrt av SED-ledelsen, og dommerne var ikke jurister, men «folkedommere» utvalgt på grunnlag av lojalitet til regimet og deretter gitt et kortvarig opplæringskurs. Dette skulle sikre at dommene var slik SED-ledelsen og de sovjetiske okkupantene ønsket. De få tilfellene hvor enkelte av dommerne oppviste motstand mot prosessen, ble massivt undertrykt. Blant de ansvarlige var Hilde Benjamin («Røde Hilde»), som i 1953 ble belønnet med posten som DDRs justisminister.

Dommene skulle ikke være på mindre enn fem års tukthus. Hva forsvarerne angikk, i den grad slike var tilstedeværende, var dette utkommanderte statlige advokater.

Av de tiltalte ble 32 dømt til døden, og 24 av disse henrettet. Bare 14 av de 3 400 personene fikk straffer på mindre enn fem år.

I tukthuset Waldheim/Sachsen omkom natt til 4. november 1950 ifølge dødsattestene 24 ungdommer av hjertesvikt med fem minutters mellomrom. I virkeligheten var de blitt hengt.

Prosessene førte til internasjonale protester, og mange dømte ble løslatt i 1952. Andre fikk redusert straff. Thomas Mann skrev til Walter Ulbricht og spurte hvilken mening det ga å dømme folk «i nazismens villeste stil», nøyaktig slik «den til helvete ankomne Roland Freisler» hadde gjort.

Waldheim-prosessene ble erklært ugyldige, og alle ofrene rehabilitert etter DDRs undergang. Noen av dommerne og statsadvokatene i prosessene ble stilt for retten ved tyske domstoler etter gjenforeningen, tiltalt for blant annet frihetsberøvelse.

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Karl Wilhelm Fricke: *Der Wahrheit verpflichtet*
5. ↑  Jan Christensen: Om oppgjøret med Stasi, *Verdens Gang* 18. august 1997
6. ↑

Litteratur
----------

* Fricke, Karl Wilhelm: *Politik und Justiz in der DDR*, Wissenschaft und Politik, Köln 1990, ISBN 3-8046-8568-4.
* Werkentin, Falco: *Politische Strafjustiz in der Ära Ulbricht*, Ch. Links, Berlin 1995, S.176ff, ISBN 3-86153-069-4.

Eksterne lenker
---------------

* Foto fra prosessen, 21. juni 1950.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Holt tingrett** var en tingrett i Aust-Agder. Den ble opprettet som Holt sorenskriveri etter kongelig resolusjon 23. mars 1852. Distriktet omfattet den østre delen av det tidligere Østre Nedenes sorenskriveri i tillegg til Vegårshei, som hadde hørt til Østre Råbyggelag sorenskriveri. Dette området ble oppdelt i tre tinglag: Strengereid tinglag, Søndeled og Gjerstad tinglag og Vegårshei tinglag. Etter kongelig resolusjon 3. oktober 1855 ble Strengereid delt i Holt tinglag og Dypvåg tinglag. Søndeled og Gjerstad ble også oppdelt i to tinglag etter kongelig resolusjon 10. november 1860. Den nye sorenskriveren for Holt overtok arkivet etter sorenskriveren i Østre Nedenes. Holt sorenskriveri endret navn til Holt tingrett 1. januar 1992. Holt tingrett ble nedlagt 1. september 2004, og arbeidsoppgavene ble overtatt av Aust-Agder tingrett.

Arkiv
-----

Arkivet etter Holt tingrett og Holt sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivkatalog for Holt sorenskriveri hos Statsarkivet i Kristiansand.
* Scannede pantebøker fra Holt sorenskriveri hos Digitalarkivet.

| * v
* d
* r
Tingretter i Agder lagdømme |
| --- |
| Nåværende | Agder **·** Telemark **·** Vestfold | Riksvåpenet |
| Tidligere | Aust-Agder **·** Aust-Telemark **·** Holt **·** Kristiansand **·** Larvik **·** Lister **·** Nedenes **·** Nedre Telemark **·** Nordre Vestfold **·** Sand **·** Sandefjord **·** Tønsberg **·** Vest-Telemark **·** |
| *Tingretter i norske lagdømmer* (maler): Agder  **·** Borgarting  **·** Eidsivating  **·** Frostating  **·** Gulating  **·** Hålogaland |
**Carlo Conti** (født 28. august 1556 i Roma; død 3. desember 1615 samme sted) var biskop av Ancona og Numana og fra 1604 kardinal.

Liv og virke
------------

Carlo Conti stammet fra den betydelige romerske adelslekten Conti; hans foreldre var Torquato I Conti, hertug av Poli, og Violante Farnese fra Huset Farnese og Latera. Blant hans nevøer var feltherrene Torquato II Conti og Innocentio Conti, og kardinalen Giannicolò Conti. Sin utdannelse fikk Carlo i Roma ved *Collegio Germanico*, ved Universitetet i Perugia studerte han rettsvitenskaper, der promoverte han til doctor iuris utriusque.

Carlo Conti ble med pavelig dispens fra minstealderen utnevnt den 1. juli 1585 til biskop av Ancona og Numana. og ble bispeviet 21. juli samme år av kardinal Giovanni Battista Castagna, den senere pave Urban VII; medkonsekratorer var Filippo Sega, biskop av Piacenza, og Vincenzo Casali, biskop av Massa Marittima. 

Utnevnelse av kardinal fulgte den 9. juni 1604; og den 1. juni 1605 ble han kardinalprest av *San Crisogono*. Den 17. august 1605 ble han dessuten kardinalprest av *San Clemente*, den 7. januar 1613 kardinalprest av *Santa Prisca*. 

Kardinal Carlo Conti deltok på både konklavet i mars 1605 og på konklavet i mai 1605.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Girolamo Verallo (1497-1555)
* Pave Urban VII (1521-1590) \*bispeviet 1553
* Kardinal *Carlo Conti* (1556-1615) \*1585

Litteratur
----------

* Giuseppe Cappelletti: *Le Chiese d'Italia dalla loro origine sino ai nostri giorni.* Venedig 1848, Band VII, s. 123.
* Niccolò Del Re: *Il cardinale Carlo Conti e il primo conclave del 1605*, in *Strenna dei Romanisti*, Editrice Roma Amor, Roma, 1997, pp. 117–132.
* Alessandro Giostra: *«Accomodar i pronunciati delle Sacre Lettere»: l'interpretazione di Ecclesiaste 1,4-5 tra i primi sostenitori della Teoria Copernicana*, Studia Patavina, Anno LIII - 2006, Vol. 2, pp. 391–424.
* G. Cascioli: *Memorie storiche di Poli*, Roma 1896, pp. 169 – 172.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13197795r[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  contc, lest 21. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Suggestopedi** (*epolasi*) er en pseudovitenskapelig metode med røtter i psykologien, som skal øke menneskers læringspotensial. Metoden er utviklet av hjerneforskeren og psykiateren Georgi Lozanov, som opprinnelig kommer fra Bulgaria. Etter kommunismens fall har han bodd i Wien. Det finnes ikke vitenskapelig belegg for metoden."

Ordet suggestopedi kommer av det engelske ordet *suggest* som brukes i betydningen «å tilby» eller «å foreslå».

Metoden har blitt evaluert av 20 professorer fra hele verden og UNESCO utarbeidet en rapport om metoden i 1982. De anbefalte at det ble opprettet opplæring i metoden, og at lærere fikk opplæring i denne. Da kommunistene ble klar over denne suksessen, ble arbeidet til Dr. Lozanov stoppet. De tok fra ham passet da han skulle reise utenlands, og han fikk husarrest i 10 år. I denne tiden ble det vanskelig for vesten å få ut informasjon om metoden. Det ble mange myter og mange imitatorer som dukket opp, og metoden ble koblet til «superlæring» og «akselerert læring», som var retninger som dukket opp i USA.

Dr. Lozanov har opprettet Lozanovs International Trainer’s Association (LITA), som skal spre hans arbeid. Han har utdannet ca. 30 trenere i metoden i forskjellige land i verden. Disse skal blant annet arbeide for spredning av metoden.

I Norge er det blitt startet et prosjekt som heter «Metodeutvikling i språkopplæringen for voksne innvandrere».

Utdanningsdirektoratet bevilget midler til et pilotstudium ved Høgskolen i Vestfold – «Metodeutvikling i språkopplæring med vekt på suggestopedi». Høgskolen i Østfold har nå overtatt studiet.

Referanser
----------

1. ↑  Ballstaedt, S.-P. (2005). Kognition und Wahrnehmung in der Informations- und Wissensgesellschaft In: Kübler, H.-D. & Ellring, E. (2005).Wissensgesellschaft: Neue Medien und ihre Konsequenzen. Bonn: Bundeszentrale für politische Bildung. Arkivert 5. oktober 2011 hos Wayback Machine. (*Tysk*)

Eksterne lenker
---------------

* Hvad är suggestopedi? Artikkel hos allasinnen.se

Portal: Alternativ behandling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Fort Boyard fra 1857 ligger nær byen La Rochelle på Frankrikes vestkyst. Fortet har blitt kjent gjennom flere TV-serier, blant annet Fangene på fortet. Riggen utenfor er for bruk i forbindelse med TV-programmet
Tårnet på fortet. Kystlinja sees i bakgrunnen.
**Fort Boyard** er en festning på vestkysten av Frankrike som ble ferdigstilt i 1857 for å beskytte Pertuis d'Antioche-sundet mellom øyene Île d'Oléron og Île-d'Aix, nær byen La Rochelle. Fortet er idag mest kjent som studio for det franske TV-programmet med samme navn, som også har en norsk versjon, *Fangene på fortet*.

Historie
--------

### Planlegging og bygging

Innenfor det nåværende fortet ligger Rochefort, der en større marinebase var etablert. Kanoner hadde begrenset rekkevidde, og det betydde at fiendtlige krigsskip kunne seile gjennom Antioche-sundet uten å bli beskutt fra land.

Da mulighetene for en festning på sandbankene i sundet først ble vurdert, kom militæringeniøren Sébastien Le Prestre de Vauban med et råd til Ludvig XIV av Frankrike om at noe slikt ikke burde bygges på grunn av de ingeniørmessige problemene, «det ville være lettere å gripe månen med sine tenner enn å begi seg ut på et slikt byggverk på et sånt sted». 

På begynnelsen av 1800-tallet beordret imidlertid Napoléon Bonaparte byggingen av festningen på Boyard tether-sandbankene. Krig, stormer og de ingeniørmessige vanskelighetene førte til at første etasje på festningen ikke ble ferdigstilt før 1854, ved denne tid var festningen allerede blitt unødvendig for beskyttelse av kystlinjen.

### Bruk

Fort Boyard ble utstyrt med et arsenal av 74 kanoner. Under den fransk-prøyssiske krig ble festningen brukt som fengsel for prøyssiske og østerrikske krigsfanger. Etter noen år ble fengselet forlatt, og plyndring samt mangel på vedlikehold medførte at Fort Boyard forfalt. I 1950 ble imidlertid fortet satt på en offentlig liste over historiske minner.

Filmen *Les Aventuriers* ble filmet på Fort Boyard i 1967. For å forberede Fort Boyard til det nå kjente TV-programmet, fikk Fort Boyard en grundig overhaling og rehabilitering med strømtilkobling på slutten av 1980-tallet, og første episode gikk av stabelen i 1990.

Festningen
----------

Selve festningen er formet som en avlang ring, ifølge de opprinnelige planer skulle den være 80 meter lang og 40 meter bred, men det ble nedjustert henholdsvis 61 meter og 31 meter. Den strekker seg over tre etasjer.

Referanser
----------

1. ↑  Fort Boyard Washington Post, 28. mars 2007

Kilder
------

* In Charente-Maritime: Fort-Boyard Arkivert 19. mai 2007 hos Wayback Machine. www.charente-maritime.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Et av sugeankerne til Aasta Hansteen-plattformen
Et **sugeanker** er en forankringsteknologi som benyttes mye til å forankre flytende offshore-installasjoner til sjøbunnen. 

Et sugeanker er en bøtteformet konstruksjon som senkes ned på havbunnen med åpningen ned. Ved å pumpe vann ut av ankeret skapes det et undertrykk inne i konstruksjonen, og ankeret suges dermed ned i sjøbunnen, forutsatt at denne består av løsmasser som ankeret kan trenge gjennom. Etter at ankeret er plassert blir forankringskjettinger festet på siden av sugeankeret. Etter installasjon fungerer sugeankeret på samme måte som en nedbanket pel og kan tåle store belastninger både horisontalt og vertikalt.

Bruk
----

Sugeankere ble først tatt i bruk i Nordsjøen i begynnelsen av 1980-årene, og ble utviklet for installasjoner der havdypene var for store til at plattformer kunne plasseres på sjøbunnen. Sugeankere var en enklere og billigere løsning enn nedbankede peler og gjorde det mulig å bygge ut petroleumsutvinning på større havdyp.

Aasta Hansteen-plattformen er forankret til havbunnen i Norskehavet med 17 sugeankre.

Referanser
----------

1. ↑  «Prosjektet ble lagt dødt - nå får norske oppfinnere plass i oljens «Hall of Fame»». *Teknisk Ukeblad*. 9. september 2015.
2. ↑  «Det meste er ekstremt på Aasta Hansteen». *Teknisk Ukeblad*. 25. juli 2014.
**W.S. Lee kraftverk** (*W.S. Lee Station*) er et gasskraftverk ved Pelzer i Anderson County i delstaten Sør-Carolina i USA. Det har per februar 2022 en installert produksjonskapasitet på 1 117,9 MW. Operatør er energiselskapet Duke Energy.

Anlegget var opprinnelig ert kullkraftverk, og ble satt i drift i 1951 med to blokker på 90 MW hver. I 1958 ble en tredje blokk på 175 MW satt i drift. Brenselskilden var sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 var i 2006 totalt 1 656 246 tonn.

I 2014 ble de to eldste blokkene lagt ned, mens den tredje ble konvertert til naturgass, med en kapasitet på 163,2 MW. I 2018 ble tre nye naturgassblokker satt i drift, to på 242,3 MW hver og en tredje på 362,1 MW. Kraftverket har også to mindre turbiner på 54 MW hver, som ble tatt i bruk i 2007.

Se også
-------

* Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Referanser
----------

1. ↑   *Form EIA-860*, Energy Information Administration, Wikidata Q111709234,
2. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Preliminary Monthly Electric Generator Inventory (based on Form EIA-860M as a supplement to Form EIA-860)». *eia.gov*. U.S. Energy Information Administration. 26. april 2022. Besøkt 7. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* W.S. Lee Station på Duke Energys nettsted
* W.S. Lee Steam Station på Global Energy Monitor wiki