recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frank Andrew Stevenson** (født 11. juni 1970) er en norsk programvareutvikler og deltids kryptoanalytiker. Han er kjent for avsløringer av svakheter i krypto-systemet Content Scramble System (CSS) som brukes på DVD-plater. Selv om den grunnleggende analysen ble gjort av andre, er Stevenson kjent for sitt arbeide med kryptoanalysen på CSS som ble grunnlaget for DeCSS-programmet, og ble innkalt som vitne i den norske rettssaken mot Jon Johansen. Han avga også en rettsforklaring i den amerikanske rettssaken som DVD CCA anla mot McLaughlin, Bunner og andre.

Stevenson arbeidet i Funcom som spillutvikler i flere år. Etter dette flyttet han til Kvaleberg for å arbeide med programvare for mobiltelefoner. I juli 2010 publiserte Stevenson informasjon om svakheter i krypteringsalgoritmen A5/1, som brukes i de fleste 2G GSM mobilnettverk. Han demonstrerte i denne forbindelse sin programvare kalt *Kraken*, som demonstrerer at denne krypteringen kan brytes i reell tid med relativt enkelt utstyr.

Stevenson har medvirket i produksjon av følgene videospill:

* Anarchy Online: Alien Invasion (2004), Funcom Oslo A/S
* Anarchy Online (2001), Funcom Oslo A/S
* Anarchy Online: The Notum Wars (2001), KOCH Media Deutschland GmbH
* The Longest Journey (1999), IQ Media Nordic
* DragonHeart: Fire & Steel (1996), Acclaim Entertainment, Inc.
* Winter Gold (1996), Nintendo Co. Ltd.

Referanser
----------

1. ↑  Frank Stevenson's CSS Cracks – A compilation of links relating to Stevenson's CSS analysis
2. ↑  CSS cryptoanalysis
3. ↑  New 'Kraken' GSM-cracking software is released, Computerworld, 21. juli 2010.
4. ↑
Strikket kofte eller pengenser med selburoser og hekter istedenfor knapper eller glidelås
Animasjon av mann iført tynne gensere med ulike mønstre og halskraver
**Genser** er ei strikket trøye med korte eller lange ermer. De kan være mer eller mindre tjukke, og er til å tres på over hodet. Gensere kan bæres av både kvinner, menn, voksne og barn. Det er et klesplagg som først og fremst skal varme og blir særlig brukt når det er kaldt. Gensere kan være strikket av garn laget av ulltråd, bomull, kunstfibre og annet. De er ofte pyntet med ulike mønstre som oppstår ved å strikke på forskjellige måter eller bruke garn med forskjellige farger.

Etymologi
---------

Ordet *genser* er dannet av det engelske *Guernsey (shirt)*, det vil si «trøye fra Guernsey (ei øy i Den engelske kanal)». De kalles også **jumpere** eller **pullover,** som på engelsk. Mer sjelden brukes det amerikanske **sweater**.

Noen typer gensere
------------------

* Cardigangenser Strikkejakke, er samme som genser, men som er åpen i fronten, og som kan lukkes med glidelås eller knapper.
* Collegegenser, skolegenser eller Sweatshirt, hadde opprinnelig gjerne dekor knyttet til skole, men i de seneste årene blitt mer gjengs i utforming og dekor.
* Mariusgenseren er en klassisk tykk genser med mønster.
* Setesdalsgenser er en spesielt tykk genser, også kalt «lusekofte».
* V-genser, med V-hals-utskjæring.
* O-genser, med rund hals-utskjæring.
* Høyhalset genser
* Fleecegenser
* Hettegenser

Det er blitt laget egne gensermodeller til vinteridrettsarrangementer i en årrekke.

Se også
-------

* Trøye
* Kofte
* Strikkejakke

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sweaters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «DigitaltMuseum: Søk: 'genser'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.
* «Julegenser». Julegenser. Besøkt 26. mai 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** NKC
 |
Fergeterminalen i Puttgarden.
Fergehavnen i Puttgarden (2008).
**Puttgarden** er en landsby og en ferjehavn på nordkysten av øya Fehmarn i Øst-Holstein i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Bil- og jernbanefergeforbindelsen, som krysser Fehmarnbelt mellom Puttgarden og Rødby på Lolland i Danmark, er en del av Fuglefluktlinjen. Sambandet, som trafikkeres av Scandlines, regnes som det mest brukte mellom Tyskland og Danmark, og har en frekvens på en avgang hver halvtime hele døgnet.

Fergeterminalen i Puttgarden ble påbegynt i 1961, og ble innviet den 14. mai 1963. Fergesambandet til Rødby erstattet sambandet mellom Gedser i Danmark og Großenbrode, like sør for Fehmarn. I 2011 ble det bestemt at det skal bygges tunnel fra Puttgarden til Rødby, med byggestart i 2014. Tunnelen er planlagt å skulle åpnes i 2020.

Se også
-------

* Puttgarden stasjon

Referanser
----------

1. ↑  Highways-Denmark: Rødby–Puttgarden ferry – ferries from Rødby to Puttgarden, Germany Arkivert 4. mars 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 25. februar 2014. (en)
2. ↑   Aschehougs konversasjonsleksikon: Supplementsbind, Oslo 1962. Spalte 299, *Fuglefluktlinjen*.
3. ↑  Politiken 1. februar 2011: Det bliver en tunnel til Tyskland. Besøkt 25. februar 2014. (da)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Puttgarden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Scandilines engelsk, tysk eller dansk


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
«**I'm Going Slightly Mad**» er en sang av det britiske rockebandet Queen, skrevet av vokalist Freddie Mercury. Den er den andre sangen på plata *Innuendo* som ble sluppet 4. mars 1991 på Parlophone. Selv om sangen har et komisk preg, mener mange at den har mørkere undertoner, i og med at Mercury var dødssyk av aids på den tiden. Singelens cover, og albumets illustrasjoner, ble inspirert av en illustrasjon av Grandville.

Video
-----

Musikkvideoen er en av Queens mest kjente, ved siden av videoene «Bohemian Rhapsody» og «I Want to Break Free». Til tross for at Mercurys helse var skrantende på tiden, er han meget bevegelig i videoen. I videoen kler og oppfører bandmedlemmene seg på absurd vis, gitarist Brian May er utkledd som pingvin, trommeslager Roger Taylor har en tekjele på hodet, en mann i gorilladrakt viste seg senere å være Elton John, bassisten John Deacon var utkledd som narr og Freddie Mercury hadde en parykk av bananer. Videoen ble regissert av Rudi Dolezal og Hannes Rossacher (DoRo Productions), som de øvrige musikkvideoene fra albumet *Innuendo*. 

I senere intervjuer har Brian May sagt at denne, sammen med den til These Are the Days of Our Lives, var den siste videoen Mercury tok opp. Freddie Mercury var allerede meget syk. På slutten av videoen er det en feil, om den ble gjort med vilje er uvisst, trappen som John Deacon står på forsvinner mens videoen tones ut.

Listeplasseringer
-----------------

* 1. – Hongkong
* 13. – Nederland
* 22. – Storbritannia
* 42. – Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I'm Going Slightly Mad* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *I'm Going Slightly Mad* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
«Putumayo» har flere betydninger.

**Putumayo** (i Brasil: **Içá**) er ei sideelv til Amazonas. Den ligger vest for og parallelt med Japura, og danner deler av Colombias grense mot Ecuador og mesteparten av grensa mot Peru. Den kalles Putumayo i de tre nevnte statene, men skifter navn til Içá idet den krysser grensa til Brasil.

På slutten av 1800-tallet ble Içá utforsket av den franske oppdageren Jules Crevaux (1847–1882). Han dro oppover elva i en dampbåt som stakk 6 meter dypt, og seilte både natt og dag. Han nådde Cuemby, 1300 kilometer overfor munningen, uten å finne et eneste stryk. Cuemby er bare 320 km i rett linje fra Stillehavet.

Elva er i dag en viktig transportvei. Praktisk talt hele elva er seilbar.

Oppdrett av kveg er sammen med gummiproduksjon de viktigste næringsveiene langs Putumayo, og produktene skipes langs elva og videre over Amazonas til Manaus i Brasil.

Putumayo ved Puerto Asis

Se også
-------

* Territorial-Environmental Information System of Colombian Amazon SIAT-AC  (spansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Philanthropin
**Philanthropin** var en av skolene til det jødiske trossamfunnet i Frankfurt am Main, og eksisterte fra 1804 til den ble stengt av nazistene i 1942. Den ble grunnlagt av Mayer Amschel Rothschild. Skolen hadde inntil tusen elever og var den største jødiske skolen i Tyskland.

Den nå fredede skolebygningen i Hebelstrasse 15-17 i Frankfurt-Nordend ble oppført i 1908. Fra 1954 til 1978 var bygningen sete for administrasjonen til den jødiske menigheten i Frankfurt, og ble så solgt til kommunen. Bygningen var sete for Dr. Hoch's Konservatorium fra 1986 til 2004. Bygningen ble så gitt tilbake til den jødiske menigheten, og bygget om frem til oktober 2006. Den offisielle gjenåpningen fulgte 31. oktober 2006. Fra høsten 2006 har bygningen vært sete for den jødiske privatskolen *I. E. Lichtigfeld-Schule*, som ble grunnlagt i 1949. Skolen har ca. 400 elever, og omfatter førskole, barneskole og ungdomsskole.

Litteratur
----------

* André Griemert, *Bürgerliche Bildung für Frankfurter Juden? Das frühe Philanthropin in der Kontroverse um die jüdische Emanzipation*, Tectum: Marburg 2010.
* Albert Hirsch, *Das Philanthropin zu Frankfurt am Main*. Verlag Waldemar Kramer, Frankfurt am Main 1964
* Renate Kingma, *Spuren der Menschlichkeit, Hilfe für jüdische Frankfurter im Dritten Reich*, CoCon-Verlag 2006, ISBN 3937774335
* Eugen Mayer, *Die Frankfurter Juden*, Frankfurt am Main 1966, Verlag von Waldemar Kramer
* Gerlind Schwöbel, *Der Mandelzweig soll wieder Blüten tragen. Erinnerungen an das Philanthropin in Frankfurt zum 200-jährigen Jubiläum*. Frankfurt am Main, Verlag Lembeck, 2004, ISBN 3-87476-448-6

Eksterne lenker
---------------

* I. E. Lichtigfeld-Schule

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Folda** (også skrevet *Folla*) er ei elv i Surnadal kommune i Møre og Romsdal og Rindal og Oppdal kommuner i Trøndelag. Den er ei sideelv til Surna som den løper sammen med syv kilometer vest-sørvest for tettstedet Rindal.

Elva har utspring som en liten fjellbekk vest for Gjevillvasskamban i Oppdal. Bekken renner vestover og ned i Hyttdalen, og fra Hyttdalstjørnin renner Folda mot nord, senere nordøst gjennom Folddalen, hvor den mottar sideelvene Svartåa, Slettåa, Fossåa. Etter å ha passert gjennom kraftmagasinene Gråsjøen og Foldsjøen, som dekker mesteparten av den tidligere dalbunnen, fortsetter elva det siste stykket nordover til samløpet med Surna.

Folda er utbygd til kraftproduksjon i Trollheim kraftverk, som utnytter fallet fra Foldsjøen til Surnadalen, og Gråsjø kraftverk, som ligger mellom Gråsjøen og Foldsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. januar 2016
2. ↑  «Folda». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 20. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Etter 1.e4 e5 2.Sf3 d6

**Philidors forsvar** er en sjakkåpning som tradisjonelt defineres av åpningstrekkene 1.e4 e5 2.Sf3 d6. I den senere tid har trekkrekkefølgen 1.e4 d6 2.d4 Sf6 3.Sc3 e5 blitt mer populær. Åpningen er oppkalt etter den franske sjakkspilleren og komponisten François-André Danican Philidor som spilte på 1700-tallet.

Åpningen regnes som et ganske solid forsvar, men er langt mindre populært enn 2...Sc6 (det vanligste) og 2...Sf6 (russisk). Ved å spille ...d6 har svart oppnådd en dekning på e5 og befridd løperen på c8, men den på f8 blir sperret inne.

Hvits vanligste svar er 3.d4, ellers kan svart oppnå tilfredsstillende motspill med ...f5. Svart spiller nå gjerne det solide 3...exd4 eller 3...Sd7. Philidors opprinnelige ide var det mer aggressive 3...f5, men dette anses som svært risikabelt. Det naturlige 3...Lg4, er tvilsomt etter 4.dxe5 Lxf3 (4...dxe5 5.Dxd8+ Kxd8 6.Sxe5 taper en bonde, men 4...Sd7 gir svart en viss kompensasjon for bonden) 5.Dxf3 dxe5 6.Lc4 da hvit har et stort utviklingsforsprang samt løperparet.

Det er svært få stormestere som spiller Philidor ofte. Etienne Bacrot og Liviu-Dieter Nisipeanu har spilt åpningen av og til

Litteratur
----------

* Michael Goeller: «Philidor Defense Bibliography», *Kenilworth Chess Club*, 7. mai 2007
* «PHILIDOR'S DEFENCE», ChessOps
PPSj med trommelmagasinet det er mest kjent for
**PPSj 41** (russisk: ППШ-41, engelsk: PPSh 41, tysk: PPSch-41), var er en sovjetisk maskinpistol fra den andre verdenskrig.

Utvikling og bruk
-----------------

Utviklingen av våpenet startet allerede i 1941 som et resultat av den tyske invasjonen og behovet for et våpen som kunne produseres med enkle midler. Det kom i bruk i 1942. Selv om våpenet var enkelt, skulle det vise seg å være både effektivt og pålitelig, og ble produsert i over 5 millioner eksemplarer fram til 1945. PPSj ble designet av Georg Sjpagin.

PPSj kunne utstyres med to forskjellige magasiner, et trommelmagasin med 71 skudd og et konvensjonelt magasin med 35 skudd.

Tysk versjon
------------

PPSj ble også i brukt av tyske tropper og ble i 1945 tilpasset tysk 9 mm Parabellum ammunisjon under betegnelsen **9 mm Maschinenpistole 717(r)**.

Referanser
----------

1. ↑  Willbanks, James H.: *Machine Guns. An Illustrated History of Their Impact*, Santa Barbara: ABC-CLIO, 2004, s. 92.

Eksterne lenker
---------------

* (en) PPSh-41 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) PPSh-41 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Sovjetiske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | 
* TT-33
* Nagant M1895

 |
| Rifler | 
* AVS-36
* SVT-40
* Mosin-Nagant M91/30

 |
| Maskinpistoler | 
* PPD-40
* PPSj 41
* PPS 43

 |
| Maskingevær og større | 
* M1910 Maxim
* DS-39
* Degtjarjov maskingevær
* SG-43 Goryunov
* DSjK
* PTRD
* PTRS
* ROKS flammekaster

 |
| Patroner | 
* 7,62 x 25 mm Tokarev
* 7,62 x 38R
* 7,62 x 39 mm
* 7,62 x 54R
* 12,7 x 108 mm
* 14,5 x 114 mm

 |

Portal: Andre verdenskrig
***Apostlenes brev*** (latin: *Epistula Apostolorum*) er et apokryfisk skrift fra oldkirken, skrevet på gresk ca år 150, antagelig i Egypt. Selv om skriftet etter navnet er et brev inneholder det flere ulike tekstsjangre; det «begynner som et brev, men fortsetter som en evangeliefortelling, før det går over i en dialog mellom Jesus og disiplene. Teksten er holdt i vi-form: det er apostlene som taler, og de gjengir et budskap de skal ha fått fra Jesus mellom hans oppstandelse og himmelfart.»

I sin gjennomgang av Jesu liv og gjerninger siterer teksten blant annet Tomas' barneevangeliums versjon av Jesu barndom. 

Brevet advarer mot gnostisismen, særlig mot Cerinthus og mot *Sannhetens evangelium*, og understreker at Jesus var et virkelig menneske. På samme måte som flere gnostiske tekster bruker det en form hvor Jesus og disiplene har en undervisende dialog i tiden etter oppstandelsen. Tema som gis mye plass er Jesu nedstigning til dødsriket, Paulus' kommende rolle som apostel, den belønningen apostlene og alle kristne skal få, og det avsluttes med Jesu himmelfart.

Verket har vært i levende bruk i den etiopisk-ortodokse kirke. Teksten er oversatt til norsk i antologien *Tidligkristne apokryfer*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kilde for sitat og vurderinger er Reidar Aasgaards innledning til *Tidligkristne apokryfer*, 2011

Eksterne lenker
---------------

* earlychristianwritings.com, engelsk fulltekst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**POWER 7** er en 64-bit RISC mikroprosessor som er utviklet av IBM. Mikroprosessoren er basert på IBMs Power Architecture og ble lansert i den 8. februar 2010. POWER7 er etterfølgeren til POWER6, og ble utviklet av IBM i laboratorier på omkring et dusin steder, deriblant Rochester i Minnesota, Austin i Texas, Essex Junction i Vermont, og Böblingen i Tyskland.

POWER7 er en 8-kjerners mikroprosessor. Den er også tilgjengelig i nedskalerte versjoner med 4 og 6 kjerner. Det finnes også en spesifikk *TurboCore* modus som kan slå av fire av kjernene, mens de resterende fire kjernene fortsatt har tilgang til hele minnet (RAM) og nivå-3 hurtigminne.

Hver kjerne er kapabel til å utføre fire tråder parallelt (symmetrisk multiprosessering), noe som gir en teoretisk ytelse på 32 parallelle tråder. Ved 4.04 Ghz har en 8-kjerners POWER7 en teoretisk ytelse på 33.12 GFLOPS per kjerne og 264.96 GFLOPS totalt. POWER7 overgikk dermed ytelsen til SPARC64 VIIIfx, som ble lansert den 14. mai 2009 som verdens raskeste mikroprosessor.

Karakteristika
--------------

En viktig forskjell fra POWER6 er at POWER7 utfører instruksjoner *out-of-order*. Selv om den høyeste klokkefrekvensen er lavere enn på POWER6 (4.14 GHz versus 5.0 GHz), har hver enkelt kjerne høyere ytelse enn på POWER6, samtidig som det er 4 ganger flere kjerner.

* 45 nanometers SOI-prosess
* 1,2 milliarder transistorer
* 567 mm²
* 3.0, 3.1, 3.3, 3.5, 3.55, 3.86, 4.04, 4.14 og 4.25 GHz
* 4, 6 eller 8 kjerner

* 4 SMT-tråder per kjerne
* 12 utførende enheter per kjerne:
	+ 2 heltallsenheter
	+ 2 Load/Store-enheter
	+ 2 dobbelpresisjons desimaltallsenheter
	+ 1 vektorenhet med støtte for VSX SIMD multimediainstruksjoner
	+ 1 enkel-presisjons desimaltallsenhet
	+ 1 enhet for branch
	+ 1 enhet med betinget register
* 32 Kb nivå-1 hurtigminne for instruksjoner og 32 Kb nivå-1 hurtigminne for data per kjerne
* 256 Kb nivå-2 hurtigminne per kjerne
* 4 MB nivå-3 hurtigminne per kjerne implementert i eDRAM.

Systemer
--------

POWER7 benyttes på IBM Bladecenter PS700, PS701 og PS702, og på modellene P750 Express, P755, P770 og P780.

Referanser
----------

1. ↑  IBM: New POWER7 workload optimizing systems, YouTube, 5. februar 2010
2. ↑  Brooke Crothers: IBM launches Power7 chip, systems, CNet News, 7. februar 2010
3. ↑  IBM: IBM lanserer POWER7 Systems, pressemelding 8. februar 2010
**Fokker T.II eller T. 2** var et enmotors sjøfly utviklet i Nederland tidlig på 1920-tallet som en torpedobomber. Tre ble kjøpt av den amerikanske marinen som testet dem mot andre fly fra USA og Storbritannia. T.II ble ikke gjenstand for ytterligere ordrer, men testflyet ble værende i tjeneste i flere år.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Fokkers T-betegnelse omfattet både bombefly og torpedobombere, T.II var den første i denne serien, da T. I forble et ubygget prosjekt. Tre ble bestilt av den amerikanske marinen tidlig i 1921 og levert på slutten av året. General Billy Mitchell besøkte Fokkers fabrikker på Veere i begynnelsen av 1922. General Clayton Bissell reiste sammen med ham og ble oppmuntret av Fokker til å fly T.II. Han rapporterte at den ikke reagerte på kontrollene; Fokker svarte med å fjerne en meter av baksiden av skroget og sveiset det sammen. Det løste problemet. De tre T. II ble levert til USA senere i 1922, hvor de de fikk betegnelsen **FT-1** (Fokker Torpedo 1).

T.II var en cantilever lavvinget enkeltdekker med rette koniske, kvadratiske vingetupper. Skroget var flatt på toppen og dypt fra hale til nesen, hvor det var montert en 400 Hk Liberty 12A vannkjølt V-12 motor som drev en to-bladet propell. De to besetningsmedlemmer satt i separate, åpne runde sittebrønnener over vingen. Sideroret var montert på toppen av flykroppen sammen med høyderoret som var rette koniske og kvadratiske. T.II's to pongtonger stakk godt frem foran nesen. Pongtongene var montert på flykroppen med N-stag med diagonale tverrgående stag mellom. Det var ingen tverrgående stag som hindret utslipp av torpedoene.

T.II hadde et enkelt maskingevær i bakre sittebrønn som forsvarsvåpen. Torpedoene var festet utvendig på skroget mellom pongtongene.

Operativ historie
-----------------

Den amerikanske marinen gjennomførte sammenlignende tester av flere typer ved Anacostiabasen. Konkurrenter, i tillegg til Fokker var den amerikanske Curtiss CT-1, Douglas DT-1, Stout ST-1 og den britiske Blackburn Swift F. Det ble Douglas som vant og fikk produksjonsordren. Fokkerne ble overført til Naval Air Station, Hampton Roads hvor den ble i tjeneste til ca 1926.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Wesselink, Theo; Postma, Thijs (1982).

Litteratur
----------

* *De Nederlandse vliegtuigen* av Wesse, Theo Postma. Utgiver:Romem, Haarlem |isbn=90 228 3792 0|
**Apostlene satt i Jerusalem** er en pinsesalme av Nikolai Frederik Severin Grundtvig. Den ble skrevet i 1843 og kom med i *Psalmer til Himmelfartsfesten og Pindsen, saml. af I.F. og R. T. Fenger* 1846. Salmen hadde opprinnelig tolv vers, men Vilhelm Andreas Wexelsen tok med versene 1-3 og 8-12 i sin salmebokutgivelse og disse åtte har blitt beholdt i senere salmebokutgivelser. 

Salmen er en poetisk gjenfortelling av det som skjedde i Jerusalem pinsedag, slik det er skildret i Apostlenes gjerninger 2,1-4. Melodien er av Ludvig Mathias Lindeman og ble publisert i *Melodier til Landstads salmebok* i 1871.

Apostlene satt i Jerusalem   

og biet på Herrens time,   

for øret da brått det ringet dem   

som tusene klokker kime.  

  

Det rørte dem alle så underlig,   

det var ikke før opplevet;   

der taltes om dem i himmerik,   

der ble deres navne skrevet.  

  

Der taltes om dem som livets ord   

nu skulle med kraft forkynne,   

om himmelgleden ved Herrens bord,   

som skulle på jord begynne.  

  

Da hørtes på Sion der sus og brus,   

Guds time, nu var den slagen!   

Med kraft fra det høye det lave hus   

oppfyltes på pinsedagen.  

  

Da såes der tunger som ild og glød,   

Guds venner de fløy i munnen.   

På alle folks tunger Guds ord gjenlød,   

mangfoldig, men ens i grunnen.  

  

Så tentes på jorden det lys fra Gud   

som siden lik sol har strålet,   

hvor levende røster Guds julebud   

forkynte på modersmålet.  

  

Og har vi til nu på det store ord   

som barnene små kun stammet,   

av himmelens ild som kom til jord,   

vi har dog en gnist annammet.  

  

Den gnist den ulmer hos oss ennu,   

oppblusser og i Guds time,   

så gladelig rinner det oss i hu   

at himmeriks klokker kime.

Kilder
------

* Tobias Salmelid: *Lundes sang & salmeleksikon* 1997
* *Paul Emil Rynning*: *Norsk salmeleksikon* 1967
**Jorunn Øye** (født 13. februar 1979 i Sauda) er en norsk langrennsløper som representerer Ny Von.

Øye er oppvokst i Sauda i Rogaland. Hun har utdannelse fra Hovden Skigymnas i Aust-Agder.

Hun har tilsammen 9 starter i Verdenscupen i langrenn, alle i Norge som en av arrangørnasjonens ekstra kvote med løpere. Hun har imidlertid aldri tatt verdenscuppoeng, og hennes beste plassering er 36.-plass fra 30 km klassisk i Holmenkollen i 2007.

Hennes beste NM-plassering er en 9.-plass fra 2007, men i 2008 vant hun prisen som beste kvinne sammenlagt.

Jorunn Øye har markert seg sterkt i konkurranser utenfor verdenscupen. Hun vant turrennet Sesilåmi i 2007 på en tid som fortsatt står som løyperekord. I Vasaloppet 2009 ble hun beste norske kvinnelige deltaker på 9.-plass. Hun innehar også løyperekord i motbakkeløpene Hovlandsnuten Opp og Vårkåten som begge arrangeres i hennes hjemby Sauda.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jorunn Øye – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* *Jorunn Øye vant i Japan*, Haugesunds Avis[*død lenke*]
* *Debuterte med løyperekord*, Stavanger Aftenblad
* *Kåring av beste NM løper*, Norges Skiforbund[*død lenke*]
Singapores flagg. Størrelsesforhold: 2:3.
**Singapores flagg** ble innført 3. desember 1959, da landet ble en selvstyrt britisk koloni. Det ble stadfesta som nasjonalflagg da Singapore ble en selvstendig stat i 1965. Flagget er en bikolor med en rød og en hvit horisontal stripe. I venstre hjørne er det en hvit halvmåne og fem hvite, femtagga stjerner.

Det røde symboliserer at alle har likt blod og at alle er likeverdige. Det hvite symboliserer renhet og ærbarhet. Halvmånen symboliserer at landet er ungt og fremdeles vokser, mens de fem stjernene er for rettferdighet, fred, fremskritt, likhet og demokrati.

Singapore har forbud mot å brenne eller på andre måter skjende flagget. Det er bare tillatt å henge flagget utenfor huset i slutten av juli, hele august, og starten av september, det vil si i tiden rundt nasjonaldagen. Brudd på flaggloven kan føre til fengselsstraff eller bot.

| * v
* d
* r
Asiatiske flagg |
| --- |
| Afghanistan **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Bahrain **·** Bangladesh **·** Bhutan **·** Brunei **·** De forente arabiske emirater **·** Filippinene **·** Georgia **·** India **·** Indonesia **·** Irak **·** Iran **·** Israel (Palestina) **·** Japan **·** Jemen **·** Jordan **·** Kambodsja **·** Kasakhstan **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong **·** Macao) **·** Republikken Kina **·** Kirgisistan **·** Kuwait **·** Kypros **·** Laos **·** Libanon **·** Malaysia **·** Maldivene **·** Mongolia **·** Myanmar **·** Nepal **·** Nord-Korea **·** Oman **·** Pakistan **·** Qatar **·** Russland **·** Saudi-Arabia **·** Singapore **·** Sri Lanka **·** Syria **·** Sør-Korea **·** Tadsjikistan **·** Thailand **·** Turkmenistan **·** Tyrkia **·** Usbekistan **·** Vietnam **·** Øst-Timor |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Bakugan Battle Brawlers*** er en japansk animert tegnefilmserie produsert av TMS Entertainment og Japan Vistec, første gang vist på TV Tokyo i 2007. «*Bakugan*» er en sammensetning av de japanske ordene «Baku» (å eksplodere) og «gan» (sfære/kule)
I Norge har serien blitt sendt på Cartoon Network og TV 2. Serien har 52 episoder som handler om at det en dag begynte å falle kort ned fra himmelen, og de ble plukket opp av barn over hele verden. Kortene viste forskjellige figurer, forskjellige miljøer og forskjellige krefter. Barna skapte et populært kampspill uten å vite at disse kortene faktisk representerte en alternativ verden ved navn Vestroia. Det handler også om redningen av Vestroia og slåsskjempene som har Bakugane. 

Andre sesong av serien bærer undertittelen *New Vestroia*, mens det planlegges en tredje sesong med den engelske tittelen *Gundalian Invaders*. 
Hovedpersonene heter Dan, Shun, Runo, Maskerade, Julie, Alice, Marucho, Drago og Naga.

Bakugan-kuler/spill
-------------------

I sammenheng med serien har Sega og Spin Master lansert et strategispill basert på metallkort og magnetiske kuler tilsvarende de som figurerer sentralt i serien. 
Bakugan er monsterlignende actionfigurer som kan slås sammen til små kuler. Kulene er magnetiske og slår seg ut når de kommer i nærheten av et metallkort. Når man spiller ruller man en kule ut på brettet, og hvis man er dyktig, får man den til å slå seg ut på et kort der motstanderen har en actionfigur med dårligere score.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Bakugan Battle Brawlers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bakugan Battle Brawlers* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Bakugan Battle Brawlers* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Jorunn Aanderaa** (født 12. september 1934 i Beitstad) er en norsk forfatter og lyriker.

Liv og virke
------------

Jorunn Aanderaa studerte litteratur og språk. Hun virket noen år som lærer, før hun arbeidet i bokhandel og forlag.

Aanderaa debuterte med diktsamlingen *Hansen på jorden* i 1966. Bokens undertittel er *Et symfonisk dikt*, og den grafiske oppstillingen av ord, tegning og typografi står i en meningsfylt sammenheng. I rask rekkefølge kom miniromanen *Tidssignalet* (1967) og tekstsamlingen *Til* (1969). Bøkene var eksperimentelle, og fikk blandet mottagelse.

Hennes forfatterskap hadde deretter et langt opphold før utgivelsen av *Rat-a-tat-tat!*, en samling nye og gamle dikt, i 2012. Boken ble utgitt på Flamme Forlag med etterord ved Eldrid Lunden.

Familie
-------

Jorunn Aanderaa er datter av sogneprest Johannes Aanderaa (1886–1974) og Margrete Refsdal (1889–1975), og søster av forlagsmannen Johs. Aanderaa (1927–1991).

Bibliografi
-----------

* 1966: *Hansen på jorden – Et symfonisk dikt*, Aschehoug, Oslo
* 1967: *Tidssignalet – Miniroman*, Aschehoug, Oslo
* 1969: *Til – En samling tekster*, Aschehoug, Oslo
* 2012: *Rat-a-tat-tat! – Nye og gamle dikt*, Flamme Forlag, Oslo

Referanser
----------

1. 1 2  Aanderaa, Jorunn (1966). *Vaskeseddelen til* Hansen på jorden. Oslo: Aschehoug.
2. ↑  Flamme Forlag: Jorunn Aanderaa, besøkt 23/11 2020
3. ↑  Norsk biografisk leksikon: Johs. Aanderaa, besøkt 23/11 2020
4. ↑  *Gyldendals store konversasjonsleksikon*. [Oslo]: Gyldendal. 1972. s. 3977. ISBN 8205002681.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Litteratur
Detalj fra minnestøtte over blant andre Oluf van Steenwinckel av Johannes Wiedewelt, reist 1783 i norsk marmor fra Gjellebæk, Jægerspris slottshave, Sjælland
**Oluf van Steenwinckel** (død 18. juli 1659) var en dansk byggmester og ingeniør, hvis foreldre trolig var Hans van Steenwinckel den yngre og Trine (Cathrine) Willum Hübbers datter.

Biografi
--------

Han var antagelig utdannet hos faren og var gjennom farbroren Morten van Steenwinckel, knyttet til den utvalgte prins.

Under Torstenssonsfeiden i 1644 sendte prinsen ham til Malmø for å utbedre festningsverkene der. Her kom han i skade for å slå en vognmann ihjel, men fikk samme året sin fredløshet opphevet. 

Etter prinsens plutselige død, flyttet Oluf med familie til København, hvor han fikk skjøte på en grunn i Ny Kongensgade. Han hadde ved flere leiligheter forgjeves forsøkt å få utbetalt tilgodehavender for arbeidet i Malmø, og tomten var muligens en slags kompensasjon for dette arbeide.

I 1651 ble han første stadskonduktør i hovedstaden, men etter en strid med murerlauget, ble han allerede året etter fradømt embetet. Deretter fikk han arbeide som kongelig byggmester ved festningene i Skåne, men ble oppsagt allerede i 1655, og avløst av Gottfried Hodffmann. 

I 1658 ved freden i Roskilde, fikk han i oppdrag å bringe hjem kanoner og annen ammunisjon fra den nylig avståtte festningen i Christianstad i Skåne.

Kronborg
--------

Beleiring av Kronborg i 1658
I august samme år ble han sendt til Kronborg slott for å medvirke til den noe forhastede beslutning om å forbedre festningsverkene der. Etter den svenske erobringen 6. september 1658 arbeidet Oluf delvis under tvang for besettelsesmakten, men i sommeren 1659 deltok han, mot betaling, i et mislykket kupp for å befri slottet fra svenskene. Dobbeltspillet ble avslørt; han ble fengslet, torturert og omsider levende radbrukket på Svingelen i Helsingør, den 18. juli 1659, uten å ha avslørt sine medsammensvorne. 

Etter fredsslutningen gjengjeldte kongen hans tjeneste ved i 1660 å sørge for at det parterte lik på hjul og steile, ble tatt ned og begravet på kristent vis, på Sankt Hans kirkegård, ved klosteret i samme by.

Ingen av Olufs bygningsverk er bevart, og han synes å ha blitt tildelt en mindre rolle i byggearbeidet enn sine berømte slektninger, muligens som følge av færre oppdrag i en situasjon med stagnasjon pga. krigshandlinger og en generell økonomisk avmatning.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Oluf\_van\_Steenwinckel[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Weilbachs kunstnerleksikon
3. ↑   Weilbachs kunstnerleksikon

Eksterne lenker
---------------

* Johannsen, Hugo: Weilbachs kunstnerleksikon om Oluf van Steenwinckel

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark
 |
***Olufine* Martine Elisabeth Sullustad** (født 28. mai 1832 i Bergen, død 19. november 1900 i Kristiania) var en norsk skuespillerinne.

Familie
-------

Olufine Sullustad var datter av artillerifyrverker Ole Martin Sullustad og Sophie Dahm (tidligere gift Parelius), og halvsøster av skuespiller Sofie Parelius. Hun ble 20. september 1859 gift med skuespiller Georg Herman Krohn. De var foreldre til skuespiller Lully Krohn (1862–1947), tegner Olaf Krohn (1863–1933), ingeniør Georg Monrad Krohn (1865–1934) og skuespiller Michael Krohn (1867–1918). Sønnen Georg Monrad Krohn ble far til skuespilleren Lillebil Ibsen (1899-1989).

Liv og virke
------------

Olufine Sullustad var i 1853 elev ved Den norske dramatiske skole i Christiania. Med elever herfra spilte hun i mai 1853 i Drammen i en oppsetning av den franske vaudevillen *Den Yngste i Familien eller Kjærlighed kommer som Julekvelden paa Kjærringen*, hvor hun gestaltet rollen som *Isaure*. Samme aften spilte hun rollen som *Sigrid* i *Til Sæters*, hvor hennes opptreden skapte stor begeistring.

Hun var et par år virksom ved Kristiania norske Theater før hun vårsesongen 1855 kom til Christiania Theater. Hennes debut ved Christiania Theater fant sted 22. februar 1855, i rollen som *Gjertrud* i den musikalske farsen *Talismanen*.

I perioden 1857-1859 var Sullustad ved Det norske Theater i fødebyen Bergen. Deretter vendte hun tilbake til Kristiania norske Theater. Hun hadde i juli 1854 og august 1856 gjesteopptredener i Bergen. I 1862 trakk hun seg tilbake fra scenen.

Roller i utvalg
---------------

* *Isaure* i *Den Yngste i Familien eller Kjærlighed kommer som Julekvelden paa Kjærringen* av M. Édouard Lemaître (Drammen, 1853)
* *Sigrid* i *Til Sæters* av Claus Pavels Riis (Drammen, 1853)
* *Marie* i *Malvina* av Eugène Scribe (Kristiania norske Theater, 1854)
* *Mathilde* i *En Komedie* av Jo Jolin (Kristiania norske Theater, 1854)
* *Gjertrud* i *Talismanen* av Johann Nestroy (Christiania Theater, 1855)
* *Emilie* i *Emilies Hjertebanken* av Johan Ludvig Heiberg (Bergen, 1857)

Referanser
----------

1. ↑  *Drammens tidende 1853.05.05*. Norge, Buskerud, Drammen. 1853. s. 2.
2. ↑  *Aftenbladet 1855.02.21*. Norge, Oslo, Oslo. 1855. s. 4.
3. ↑  Anker, Øyvind (1982). *Boken om Karoline*. Oslo: Aschehoug. s. 41. ISBN 8203110754.
4. ↑  Anker, Øyvind (1982). *Boken om Karoline*. Oslo: Aschehoug. s. 42. ISBN 8203110754.
5. ↑  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1857.01.27*. Norge, Hordaland, Bergen. 1857. s. 7.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 166. ISBN 8200056228.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***Handelsblatt*** er en liberal, tysk dagsavis som utkommer mandag til fredag. Avisen som konsentrer seg om nærings- og finansnyheter, blir utgitt av Verlagsgruppe Handelsblatt, som igjen eies av Dieter von Holtzbrinck Medien. Hovedredaksjonen befinner seg i Düsseldorf. Handelsblatt hadde i 2016 et opplag på 125 600.

Historie
--------

Handelsblatt ble grunnlagt i 1946 av Friedrich Vogel, som i 1969 opptok Georg von Holtzbrinck som partner. I 1971 overtok Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinck avisen.

Georg von Holtzbrinck døde i 1983. Hans arvinger var Dieter von Holtzbrinck (1941-), Monicka Schoeller og deres halvbror Stefan von Holzbrinck. Dieter von Holzbrinck ble først løst ut av sine to søsken, med en nedbetalingsplan på 15 år. I 2009/2010 ble avtalen omgjort og Dieter von Holtzbrinck overtok gjennom sitt selskap DvH Medien, Handelsblatt, Berliner Tagesspiegel og en 50 % eierandel i avisen Die Zeit.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «IVW Q4/2016: Handelsblatt steigert Abonnement und harte Auflage | Verlagsgruppe Handelsblatt». *www.vhb.de* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 27. februar 2017. Besøkt 26. februar 2017.
2. ↑  «Übersicht: Politisch meinungsbildende Zeitungen und Zeitschriften in deutscher Sprache». *eigentümlich frei*. Besøkt 2. mars 2017.
3. 1 2  «#828 Dieter von Holtzbrinck - Forbes.com». *www.forbes.com* **(engelsk)**. Besøkt 26. februar 2017.
4. ↑  «Impressum - tagesspiegel.de». *www.tagesspiegel.de* **(tysk)**. Besøkt 26. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISSN
 |

Portal: Tyskland
**Tamsalu**  er en tidligere landkommune (*vald*) i Lääne-Viru fylke i det nordøstlige Estland, og lå vest-sørvest i fylket. Kommunen hadde cirka 4 550 innbyggere og et areal på om lag 215 km². Folketallet var klart fallende. Kommunens administrasjonssenter lå i Tamsalu. Landskapet er preget av karst-formasjoner med [kalkstein]] og underjordiske elver. Porkunisjøen er en innsjø som tidvis tørker helt ut, grunnet at grunnvannet utsettes for karstdannelse, kombinert med tørre perioder. Vannet i innsjøen forsvant fullstendig i 1940, 1976, og tidvis på 1990-tallet.

Det største tettstedet er Tamsalu med 2 554 innbyggere, etterfulgt av forstaden Sääse (480 innbyggere), og Vajangu (373 innb). 

Jernbanen mellom Tallinn og Tartu går gjennom kommunen, og ga senteret dets betydning fra 1876. I Tamsalu fylke ligger godset og landsbyen Porkuni 5 km nordøst for Tamsalu. Her malte kunstneren Karl Liiman (Kaarel Liimand) (1906-1941), landskapet, som døde i kamp under andre verdenskrig.

Tidligere utenriksminister Marko Pomerants var fra Tamsalu.

Referanser
----------

1. ↑  «Maakatastri statistika». Det estiske landinspektorat. Besøkt 12. desember 2018.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrå*; besøksdato: 30. mai 2017.
3. ↑  Aavo Kokk og Andres Eilart, *Brushstroke Estonia*, Regio, Tallinn 2011, side 174.
4. ↑  Aavo Kokk og Andres Eilart, *Brushstroke Estonia*, Regio, Tallinn 2011, side 174.

Kilder
------

* *A ja O, Taskuteatmik Eesti*, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2007. ISBN 978-9985-70-282-6

| * v
* d
* r
Kommuner i Lääne-Viru fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Bykommuner | Rakvere | Estlands flagg |
| Landkommuner | Haljala **·** Kadrina **·** Rakvere **·** Tapa **·** Väike-Maarja **·** Vinni **·** Viru-Nigula |
| Historiske kommuner | Avanduse **·** Kunda **·** Laekvere **·** Rakke **·** Rägavere **·** Saksi **·** Sõmeru **·** Tamsalu (bykommune) **·** Tamsalu **·** Tapa **·** Vihula **·** Võsu |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Handelsskole** er et ord som dekker flere skoleslag med en betydelig tradisjon. Undervisning i handelsfag har vært gjennomført på disse måtene:

* Minstekrav
* Ettårig handelsskole
* Toårig handelsskole
* Markedsføringsfag

Disse skoleløpene har forskjellig funksjon og forskjellig rolle i skolesystemet. I tillegg endres undervisningstilbudet over tid slik at dagens skole i handelsfag har et annet innhold enn den hadde tidligere. Grunnlaget for opptak på Handelsskolens forskjellige skoleløp var gjennomført eksamen fra Realskole som var en toåring videregående skole. Justeringer i grunnskolen fra 1965, først med innføring av 9-årig skole, endret gradvis forholdet mellom grunnskolen og de videregående skoletilbudene.

Minstekrav i handelsfag
-----------------------

Minstekrav i handelsfag var en deltidsskole basert på relevant kunnskapsgrunnlag som ga undervisning i:

* Næringslære
* Handelsregning
* Regnskapsfag
* Korrespondanse- og dokumentlære

Undervisningen kvalifiserte til forskjellige typer arbeid innen transport, kontor og handel. I tillegg kvalifiserte den til å drive egen næringsvirksomhet. Denne undervisningen ble avviklet i årene rundt 1980. Rådet for videregående opplæring (RVO) var en av aktørene i denne prosessen.

Fulltidsundervisning
--------------------

De andre skoleløpene med ett til tre år med handelsfag ga kvalifikasjon i forhold til undervisningslengden. Handelsgymnaset ga studiekompetanse.

Markedsføringsfag
-----------------

Handelsskolene har også drevet kveldsundervisning i markedsføring. Markedsføringsfaget kvalifiserer til strategiarbeid og utadrettet salgsarbeid. Studiet var inndelt på denne måten:

* Grunnkurs i markedsføring
* Fagkurs i markedsføring

Grunnkurset var ettårig og fagkurset var toårig. Opptakskrav til grunnkurs var minstekravs handelsskole, og opptakskrav til fagkurset var grunnkurs.
Grunnkurset ga eksamen i markedsføring, kostnads- og inntektsregning og norsk. Fagkurset ga eksamen i kostnads- og inntektsanalyse med statistikk, norsk og kommunikasjon, markedsrett og markedsføring. Dette studiet ble avviklet rundt 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Oluf Pedersen Maaneskiold** (født ca. 1570, død 1608) var en norskfødt adelsmann som var lensherre på Vardøhus 1601–08.

Oluf var sønn av hoffjunker Peder Knudsen til Odsnæs og Bodil Lauridsdatter Green. I 1581 kom Oluf Pedersen Maaneskiold (Måneskiöld) på skole i Frederiksborg, i 1585 i Roskilde, i 1586 Sorø og i 1589 ble han immatrikulert ved Universitetet i Rostock.

### Slekt

Hans faster, Sigrid Knudsdatter Måneskiöld, er ikke nevnt i Danmarks Adels Aarbog, men hun var også (som Peder var en sønn) en datter av Knud Jude Måneskiöld (ca. 1500 Orresholm i Norge-1567 Arlösa), som 1549 var landsdommer i Sønder Halland og 1563 tilforordnet proviantmester samme sted, og Anne Pedersdatter Romel (1505 Halland-etter 1532 Olsnäs, Stenkyrka, Tjörn), som DAA feilaktig kaller «Pedersdatter Haar». Og denne Anne Pedersdatter Romels datter, Sigrid Knudsdatter Måneskiöld (født i Arlösa), ble gift med Peder Herlogson Kalips (1494 Torsnes-1564 Sarpsborg), lagmann i Oslo, som i sitt andre ekteskap med Gyrid Olausdatter Holter (1484 Holter, Nes, Romerike-1544), ble far til Norges rikes kansler 1565-67, Oluf eller Olav Pedersen Kalips (ca. 1520-1592 Tose setegård, Torsnes), som første gang ble gift med Birgitte Ivarsdatter Jernskjegg (1536 Hedmark-1566) og andre gang med Inger Jørgensdatter Litle til Tose (+ ca. 1621). I 1567 ble Oluf Kalips etterfulgt av danske Johan Venstermand (+ 1587) som Norges rikes kansler. Antagelig var dog Kalips visekansler fra 1561 til han ble utnevnt til midlertidig kansler i 1565. Helge Kongsrud skriver i «Det norske kanslerembedet» av 2011 på s. 112: «Torkel Halvorsen Aschehoug nevner videre at kansleren (fortsatt) skulle ‘lede Retspleien i Landet’, og han henviser til *instruks* for kanslervikar Olaf Kalips fra 22. mai 1565».

### Virke

I 1595 ledsaget han admiral Børge Trolle til Kola (Malmis), i den eskadren som ble utsendt av Christian IVs formynderregjering for å forhandle med innbyggerne på Kola.

Omkring det 16. århundreskiftet reiste han sammen med kansellisekretær, senere riksråd, Niels Krag, rundt i Finnmark for å dokumentere sjøsamenes manntall. Dokumentasjonen fikk stor betydning i samtiden og for nåtidens kjennskap til sjøsamenes utbredelse og økonomiske forhold.

I 1601 ble Oluf forlent med *Vardøhus Slot og Len og Finnmarken*, men allerede våren 1608 døde han. 
Han ble etterfulgt som lensherre av Klavs Kagge.

Referanser
----------

1. ↑  Hiorth-Lorenzen og Thiset (1903). «Maaneskiold» (PDF). *Dansk Adels Aarbog*: 300.
2. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1952. s. 10–11.
3. ↑  *Vardøhus festning 650 år*. Generalinspektøren for Kystvernartilleriet. 1960. s. 42–43.
Grafen består av ett lag av karbonatomer ordnet i et hønsenettingmønster (en heksagonal struktur).
Fysikerne og nobelprisvinnerne Andre Geim og Konstantin Novoselov fanget opp et nett av karbonatomer med en tykkelse på bare ett atomsjikt ved hjelp av teip og grafitt. Det nye materialet grafen kunne dermed studeres i praksis. Til høyre er det første eksemplet på grafen i en elektronisk komponent. Gjenstandene ble gitt til Nobelmuseet i Stockholm 2010.
**Grafen** er et materiale med lignende egenskaper og sammensetning som grafitt, men grafen består av bare ett lag av karbonatomer ordnet i et sekskantmønster (heksagonal struktur). Det er det tynneste og sterkeste materialet som noensinne er laget. Grafen leder dessuten elektrisitet bedre enn silisium, et grunnstoff som blant annet brukes til å lage mikrobrikker i datamaskiner. Materialet gir dermed nye muligheter innen materialteknikk og elektronikk.

Egenskaper og bruk
------------------

Mens grafitt er et ikke-metall med overlappende energibånd, er grafen et nanomateriale med flere unike egenskaper. Energibåndene er separate, og materialet kan betraktes som en halvleder med et båndgap på 0 eV. Ferminivået kan justeres med et elektrisk felt fra en elektronisk kontakt («gate»-elektrode), akkurat som for vanlige halvledere. Grafen er 100 ganger sterkere enn vanlig stål, og er dessuten gjennomsiktig, hvilket øker antall bruksområder for materialet.

Elektronmobiliteten i grafen er målt til 200 000 cm²/Vs, som er omtrent 150 ganger raskere enn mobiliteten i silisium, og over 20 ganger den i galliumarsenid ved romtemperatur.

En liten mengde grafen som tilsettes plastråstoffer kan gjøre plasten opptil 30 °C mer varmebestandig og 30 % stivere.

Oppdagelse
----------

I 2004 klarte fysikerne Andre Geim og Konstantin Novoselov ved hjelp av vanlig teip og en bit grafitt å fange opp et nett av karbonatomer med en tykkelse på bare ett atomsjikt. Det nye materialet grafen kunne dermed studeres i praksis. Geim og Novoselov fikk Nobelprisen i fysikk i 2010 «for banebrytende eksperimenter med det todimensjonale materialet grafen».

Referanser
----------

1. ↑  «The Nobel Prize in Physics 2010». *NobelPrize.org* **(engelsk)**. Besøkt 15. mai 2019.
2. ↑  "Tunt kol ger stark plast" – *Forskning & Framsteg*, september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Graphene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Populærvitenskapelig video om grafen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Carlota Ciganda** (født 1. juni 1990) er en spansk profesjonell golfspiller på Ladies European Tour (LET) og 
LPGA-touren. 

Som amatør vant Ciganda EM for amatører i 2004 og 2008, og det britiske amatørmesterskapet i 2007. Hun fikk flere invitasjoner til spill i profesjonelle turneringer, blant annet spilte hun i Tenerife Ladies Open som fjortenåring. Tre år senere ble hun, fortsatt som amatør, nummer tre i den samme turneringen.

Ciganda ble profesjonell i mai 2011, og tok allerede i juni en andreplass i en uoffisiell LET-turnering. Deretter spilte hun på rekrutteringstouren Ladies European Tour Access Series (LETAS) der hun vant en turnering. På slutten av sesongen spilte hun LETs kvalifiseringsturnering, der hun oppnådde å få spillerett på touren sesongen 2012. Hun spilte også LPGA-tourens kvalifisering, men oppnådde bare delvis spillerett på den touren.

I sin første fulle sesong på LET vant hun to turneringer og hadde ytterligere ti topp-ti-plasseringer. Dette førte henne til topps på tourens pengeliste, samtidig som hun ble årets nykommer. I tillegg ble hun kåret til årets spiller av sine kolleger på touren. 

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble hun nummer 29.

Meritter
--------

### Seire på LET

* 2013 UniCredit Ladies German Open
* 2012 Deloitte Ladies Open, China Suzhou Taihu Open

### Seire på LETAS

* 2011 Murcia Ladies Open

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carlota Ciganda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Carlota Ciganda – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carlota Ciganda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carlota Ciganda – LPGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Carlota Ciganda – Europatouren Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Grafitt** er et mineral som består av rent karbon og hører derfor under mineralgruppen grunnstoffer. Det er et bløtt mineral med hardhet H=1–2 på Mohs hardhetskala, og massetetthet på 2,2 (gram per kubikkcentimeter). Det har gråsvart farge og gråsvart strekfarge. 

Grafitt består av karbonatomer som er bundet med kovalente bindinger til tre andre karbonatomer. Disse atomene danner plane sjikt og har også en del elektroner som ikke inngår i noen bindinger. På grunn av de frie elektronene leder grafitt elektrisk strøm, i motsetning til diamant. Elektronene absorberer også mye lys, noe som gir grafitt den mørke fargen. Grafitt har perfekt kløv langs sjiktplanene, og dette er grunnen til at grafitt egner seg godt som skrivemateriale. Mellom hvert karbonatom i sjiktene er det en avstand på 0,142 nm, mens sjiktene er adskilt med en avstand på 0,34 nm. 

Grafitt tåler høye temperaturer og brukes til støpeformer i metallindustrien, til blyantstifter, smøremiddel og som nøytronmoderator i kjernereaktorer. Mineralet finnes vesentlig i metamorfe sedimentbergarter, og også som spormateriale i skiferbergarter. Grafitt utvinnes i Norge ved Skaland, Senja (ca. 12 000 tonn per år).

Kilder
------

* Norges geologiske undersøkelse NGU - Grafitt (publisert 21. januar 2015 Besøkt 14. desember 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |