recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
For den islandske filmen ved samme navn, se Djeveløya (film).

Îles du Salut med Djevleøya.
**Djevleøya** eller **Djeveløya** (fransk **Île du Diable**) er en liten øy i Atlanterhavet utenfor kysten av Fransk Guyana. Den var den strengeste delen av en fransk fangekoloni inntil 1946.

Fangekolonien ble grunnlagt av Napoleon III i 1852, og Djevleøya ble et av de mest berømte fengsler i historien. Den tilhørte fangekolonien som hadde sitt hovedkvarter i Kourou på fastlandet, og som også omfattet andre øyer. Navnet brukes ofte som fellesbetegnelse på hele straffekolonien. Omkring 80 000 fanger ble sendt dit mellom 1852 og 1946, og svært mange av dem vendte aldri tilbake fra det sykdomsbefengte fengselet. Selve Djevleøya huset bare et fåtall av disse fangene. Hva gjaldt sykdom var ikke øya det verste stedet, ettersom epidemier ikke så lett nådde øya. 

Fordi Djevleøya var den delen av straffekolonien som det var vanskeligst å rømme fra, ble gjerne de fangene som utgjorde den største rømningsfaren plassert der. De kunne være alt fra politiske fanger til mordere. Blant kjente fanger var den uskyldig dømte jødiske offiseren Alfred Dreyfus og den senere forfatteren Henri Charrière. Det var gjennom Dreyfus' skjebne at det oppsto mye publisitet omkring øya i 1895. Charrière, oftest kjent som *Papillon* («sommerfugl»), klarte å rømme fra Djevleøya, og skrev boken *Papillon* om sine erfaringer. Den er senere filmatisert, også med tittelen *Papillon*, med Steve McQueen og Dustin Hoffman i hovedrollene. 

En annen kjent bok om straffekolonien er *Den tørre giljotinen* av Rene Belbenoit, utgitt i 1938. Boken viste fangekoloniens gru, og bidro til at opinionen vendte seg mot denne straffemetoden. Man sluttet å sende fanger dit samme år, og det er grunn til å tro at boken påvirket debatten kraftig. De fangene som allerede var der ble sittende til 1946, en venteperiode som antagelig ble forlenget kraftig av andre verdenskrig, da Frankrike hadde større bekymringer enn sine fanger. Da fangekolonien ble nedlagt vendte de fleste tilbake til Frankrike, men en del valgte å bli i Fransk Guyana. 

En fanges mer eller mindre dagboksopptegnelser finnes i *Helvete hinsides havet* ført i pennen av Aage Krarup Nielsen og oversatt av Alf Harbitz. I dag ligger øya så nær det franske rakettoppskytningssenteret at tilgangen til øya blir regulert i henhold til oppskytningsprogrammet.

Referanser
----------

1. ↑  Prisonhistory.net: *Devil's Island Prison History and Facts*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Île du Diable – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Worldatlas: *Devil's Islands French Guiana Photos* Arkivert 24. oktober 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**MS «Svelvikferja»** var en bilferge som ble bygget i 1951, ved Seutelvens Mek. Verksted i Fredrikstad, for Statens vegvesen I Buskerud. Hun er byggenummer 53. Fergen trafikkerte Fejesambandet Svelvik-Verket, ytterst i Drammensfjorden. Idag er det MF «Svelvik» som står for dette.

I 1972 overtok Ferjeselskapet Drøbak-Hurum-Svelvik AS (FDHS) sambandet fra Vegdirektoratet. MS «Svelvikferja» ble solgt til FDHS i 1976.

Svelvikferja ferdigstilt november 1950, Fredrikstad.

Sambandet og fergen
-------------------

Svelvikstrømmen er kun 184 meter på det smaleste, og Svelvikferja fraktet bilene korteste vei rett over strømmen. Til forskjell har dagens fergeleie har en annen utforming, og overfarten blir totalt på ca 550 meter. Svelvikferja var kjent for å være noe motorsvak til å ta seg frem i den sterke Svelvikstrømmen, som er en av Norges sterkeste tidevannsstrømmer. Fergen hadde ingen standard propelldrift, men benyttet seg av vannjetaggregat som fremdriftssystem. Resultatet av dette ble at overfarten kunne bli ganske forsinket avhengig av hvordan forholdene i sundet var, og fergen trengte mye tid på å hente seg inn igjen til standard rutemønster.

Reservefartøy for Svelvikferja var MS «Nøkken», som også kunne trekke en mindre lekter om nødvendig.

Tiden etter 1978
----------------

I 1978 kjøpte FDHS den nybygde båten MF «Svelviksund», og oppgraderte fergeanlegget til dagens (2023) standard. MS «Svelvikferja» ble da tatt ut av tjeneste, og solgt videre til Arne Svidal & Co (Arne Svidal, Stathelle) Langesund i 1980. Den ble i 2017 markert som slettet/kondemnert i registeret over skipsfartøy.

Referanser
----------

1. ↑  «AS Seutelvens Mek Verksted, Fredrikstad». *Skipet* **(norsk)**. Besøkt 20. juni 2023.
2. ↑  «M/S Svelvikferja - Sjøhistorie». *www.sjohistorie.no*. Besøkt 19. juni 2023.
3. ↑  ferries2 (14. februar 2014). «FERGEN - ELSKET OG UTSKJELT». *Skyrock* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. mars 2023. Besøkt 19. juni 2023.
**Frode Aga** (født 11. september 1955 i Ålvik i Hardanger) er en norsk kokk, mest kjent som TV-kokk i NRK.

Først var han kjøkkensjef ved Engebret Cafe i Oslo. 
Han var kjøkkensjef ved Sunnfjord hotell i Førde da han i 1984 ble kåret til mest elegante fiskerett ved akvakulturmessen i Verona. Så
meldte han i 1988 overgang til Hallingstuene på Geilo (som han fremdeles driver med sin kone Berit Anne Kongsvik), som han ble kjent med
under kokkeutdannelsen i Åndalsnes.

I 1995 ble han (uoffisiell) norgesmester i juging og startet samme året sitt mangeårige engasjement
som TV-kokk og historieforteller i Snurrepiperier under ledelse av Kjell Fuglehaug. 
Mellom 1998 og 2003 var han ofte i Kokkekamp under ledelse av Brita Garden, og i 2002 deltok han i det første *Kvelden før kvelden* med Kjell Fuglehaug som programleder, og det var under Fuglehaug[*klargjør*] han i 2004 startet i programmet *Fra loft og kjeller.*

I 2011 ble Frode Aga nominert til Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris.

Frode Aga er storebror til kokken Jon Aga (født 1961).

Utgivelser
----------

* Frode Aga, Berit Aga og Fritz Knott (foto) (2000). *Frode Agas gjestemat*. Cappelen.  [Vintips ved Jon Aga]
* Frode Aga, Kjell Fuglehaug og Stine Woxman (2005). *Fra loft og kjeller* **(nynorsk)**. Damm.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar Jerman (1998). *35 kjøkkensjefer*. Index publ.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Lindesigdvinge** (*Sabra harpagula*) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Denne nokså sjeldne arten kan kjennes på at forvingens ytterkant er fiolettaktig mørkegrå, i sterk kontrast til den lyst brune vingen.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 33 – 40 mm), slank sommerfugl med markert sigdformede forvinger. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Vingene er kanelbrune. Forvingen er mørkt grå, gjerne med et fiolett skjær, langs ytterkanten, i midten har den noen store, mørkere brune felt med gul kjerne, i tillegg to eller tre brune siksak-tverrlinjer (ikke svært tydelige) som går over begge vingepar.

Levevis
-------

Lindesigdvingen lever i skogbryn og lysåpne løvskoger der larvens næringstre lind (*Tilia cordata*) vokser. Den har én generasjon hver sommer, som flyr om natten i juni – juli.

Utbredelse
----------

Lindesigdvingen forekommer i Mellom- og Nord-Europa og videre østover til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge finnes den langs kysten vestover til Farsund. Den er sjelden de fleste steder, men kan være forholdsvis vanlig lokalt. De norske bestandene blir antatt å være de sterkeste i Nord-Europa av denne stort sett ganske sjeldne arten.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3

* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lindesigdvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *lindesigdvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lindesigdvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lindesigdvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lindesigdvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *lindesigdvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sabra harpagula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sabra harpagula* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Bergen Barokk** er et norsk kammermusikkensemble som har spesialisert seg på historisk informert oppføring av tidligmusikk.

Ensemblet, som regnes som et av Norges ledende tidligmusikk-ensembler, ble stiftet av Frode Thorsen og Hans Knut Sveen i 1994 som et ledd i Bergen kommunes kultursatsing, og drives i dag med støtte fra kommunen, Norsk kulturråd og Universitetet i Bergen /v. Griegakademiet.

Foruten konserter i inn- og utland, med Russland og USA som ytterpunkter, har ensemblet spilt inn musikk av både kjente og tildels lite kjente komponister, som Arcangelo Corelli, Francesco Maria Veracini, Francesco Barsanti, Georg von Bertouch, Benedetto Marcello, Georg Friedrich Händel, Johann Christoph Pepusch, Jacques Paisible, Gottfried Finger, Johann Jakob Froberger og andre. 

I 2006 gav Bergen Barokk den første CD-en i en planlagt komplett utgave av alle de 72 kantatene i Georg Philipp Telemanns *Harmonischer Gottes-Dienst* (1725-26). Den 5. av de 13 planlagte CD-ene i serien ble sluppet 30. april 2013.

Bergen Barokk publiserer sin innspillinger på plateforlagene Simax Classics, Bergen digital studio, BIS og Toccata Classics. Noen innspillinger er gjort i studioet til NRK Hordaland. 

Ensemblet består av tidligere elever eller nåværende lærere ved Griegakademiet, ved behov supplert etter hva musikken krever.

De mest aktive i ensemblet er:

* Mona Julsrud (sopran)
* Franz Vitzthum (kontratenor)
* Frode Thorsen (blokkfløyter)
* Jostein Gundersen (blokkfløyter)
* Markku Luolajan-Mikkola (viola da gamba og barokkcello)
* Thomas C. Boysen (barokkgitar)
* Hans Knut Sveen (cembalo)
* Bjarte Eike (barokkfiolin)
* Peter Spissky (barokkfiolin)

Referanser
----------

1. ↑  *Jakter på barokkens sanguttale*, forskningsmagasinet *Apollon*
2. ↑  *Bergen Barokk med ny CD på Toccata Classics*, norsk musikkinformasjon
3. ↑  Toccata Classics, soundcloud.com

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Bergen Barokk på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bergen Barokk på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Jon Even Schärer** (født 27. september 1990) er en norsk musiker fra Kvikne. Schärer er trommeslager i folkrockbandet Gåte med Gunnhild Sundli i spissen. Bandet Gåte samarbeider med blant annet Knut Buen som tekstforfatter for å fremme folkemusikken, og er kjent for sine spektakulære sceneopptredner.

Schärer vokste opp på en gård på Kvikne i Tynset kommune, der han tilbragte store deler av sin barndom i husets øvingsrom. Her ble rockebandet Krast dannet, som i løpet av sin tid spilte over 100 konserter og etablerte seg som et mektig liveband.

Schärer har tilbragt flere år i både Trondheim og Oslo. I 2016 gjennomførte han sin utdanning ved OsloMet, før kjærligheten tok han videre sørover til Nøtterøy i Vestfold og Telemark.

Jon Even Schärer under konsert med Gåte på musikkfestivalen Over Oslo i 2018Jon Even Schärer under konsert med Gåte på musikkfestivalen Over Oslo i 2018

Diskografi
----------

### Gåte

* Nord (2021)
* Svevn (2018)
* *Til Nord EP (2021)*
* *Attersyn EP (2017)*

### Krast

* Verdenshemmelighet (2015)
* *Tusenvis EP (2012)*
* *Forsvunnet EP (2007)*
* *Hjemløs EP (2004)*

### Garden Of

* The Mountain King (2013)

### Blitz Factory

* Sunday Morning (2008)

### Deltar på

* Shamblemaths: *Shamblemaths (2016)*

Referanser
----------

1. ↑   overoslo.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Even Schärer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jon Even Schärer på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
For fjellformasjonen *Sletteheia*, se Sletteheia.

**Slettheia** er et boligområde i bydelen Vågsbygd i Kristiansand. Området har 4 281 innbyggere (1. januar 2004). 

Bebyggelsen på toppen av Slettheia er preget av lav- og høyblokker. Lengre nede er det flere eneboliger samt en del rekkehus. Det er to skoler i området og flere barnehager. Slettheia er også kjent for sitt store kulturmangfold.

Slettheia har hatt en markert trend utflytting barn pga. holdninger til blokk og oppvekst, men andelen av ikke-vestlig bakgrunn har gjort at trenden har snudd (6. oktober 2011).

Kronprinsesse Mette Marit er fra Slettheia.

Det ligger en mormonerkirke på Slettheia.

Kilder
------

* http://www.kristiansand.kommune.no/no/Om-Kristiansand/Kristiansandstatistikken/Befolkning-1/Prognoser/Elevtallsprognoser/4-Slettheia/[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Bydeler i Kristiansand |
| --- |
|  | Randesund **·** Hånes **·** Tveit **·** Ålefjær **·** Justvik **·** Mosby **·** Songdalen **·** Strai **·** Søgne **·** Kongsgård/Gimlekollen **·** Lund **·** Kvadraturen/Eg **·** Grim **·** Tinnheia **·** Hellemyr **·** Slettheia **·** Vågsbygd **·** Flekkerøy | Norges flagg |
***Eumagdalis*** er en slekt av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. **Hodet** er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. **Beina** er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister.

Systematisk inndeling
---------------------

Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **greinsnutebiller, Mesoptilinae** Lacordaire, 1863 (=Magdalinae)
						* stammen **Mesoptilini** Lacordaire, 1863
							+ slekten ***Eumagdalis*** Daniel, 1903
								- *Eumagdalis chilensis* Voss, 1941 - Chile
								- *Eumagdalis grilati* (Bedel, 1885) - Algerie

Eksterne lenker
---------------

* Uk Beetles - Mesoptilinae
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
*Den Kongelige Stald-Etat*, skilt over inngangen til *Karetmuseet* med dronning Margrethe og prins Henriks dobbeltmonogram
**Den Kongelige Stald-Etat** er en enhet ved det danske hoffet som ivaretager seremonielle kjørsler for Det danske kongehuset. Stalletaten ledes av den kongelige stallmester og holder til i De Kongelige Stalde på Christiansborg slott.

Stallene på Christiansborg og ridebaneanlegget ble opprinnelig bygget med plass til 250 hester. Antallet av hester har dog minket i tidens løp, således at det i dag er 13 hester igjen, alle hvite og av den tsjekkiske rasen *kladruber*. Hestene brukes i forbindelse med offisielle begivenheter som statsbesøk, nyttårskurer, ambassadørmottagelser, jubileer m.m. De trenes daglig på Christiansborgs ridebane og i byens gater. Om sommeren går de på gress i Nordsjælland.

Stalletaten omfatter også et større antall kareter og hestevogner, samt personale som stallmester, livkusk, kusk og biløpere. Dertil kommer *Det Kongelige Ridehus* samt hoffets vognmester og sjåfører.

I *Museet ved de Kongelige Stalde* kan man se velbevarte vogner, kareter, seletøy og uniformer, samt de egentlige stallene med krybber og søyler av marmor.

Referanser
----------

1. ↑  *Kongelig kørselsenhed fejrer 325 års jubilæum*, tv2lorry.dk. Besøkt 3. november 2015
2. ↑  «*Den Kongelige Stald-Etats historie*, kongehuset.dk. Besøkt 3. november 2015». Arkivert fra originalen 29. september 2015. Besøkt 3. november 2015.
3. ↑  «*De Kgl. Stalde - Christiansborg Slot*, cphinfo.dk. Besøkt 3. november 2015». Arkivert fra originalen 18. august 2016. Besøkt 3. november 2015.
4. ↑  *Staldetaten*, Den store danske. Besøkt 3. november 2015

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Li Ziliu** (kinesisk: 黎子流, pinyin: *Lí Zǐliú*; født 4. januar 1932 i bydistriktet Shunde i Guangdong i Kina, død 25. desember 2022 i Guangzhou) var en kinesisk politiker som var ordfører i Guangzhou fra 1990 til 1996.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Li ble født i en bondefamilie, og hans skolegang var bare to år på en barneskole.

### Politiker

Han meldte seg inn i det kinesiske kommunistparti i 1953. Under kulturrevolusjonen mellom 1966 og 1969 ble han oppført som «høyreavviker», torturert av rødegardistene og sendt i fengsel for to år. 

I 1974 ble Li utnevnt til kommunistpartiets sekretær i Shunde. I 1983 ble han utnevnt til å være partisekretær i Jiangmen. I løpet av sin tjenesteperiode drev han frem byggingen av broen som forbinder Jiangmen og Zhongshan for å forbedre byens transportnettverk. 

I 1990 ble han utnevnt til ordfører i Guangzhou. Han la til rette for bygging av motorveier til  Baiyun internasjonale lufthavn,  Guangzhou Metro ble til under hans tjenesteperiode.

Etter at han gikk av i 1996 etablerte Li et landbruksselskap kalt *Shunde New Century Farm* i Shunde. Henderson Land, New World Development, Sino Group og Ka Wah Group i Hongkong investerte i selskapet.

Lai døde av hjerte- og karsykdommer den 25. desember 2022, 90 år gammel; det ble den 15. desember også klart at han var blitt rammet av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  *广州百科全书* **(kinesisk)**. 中国大百科全书出版社. 1994. ISBN 978-7-5000-5240-1.
2. ↑  黎子流：回归农业 Arkivert 2007-09-27 hos Wayback Machine
3. ↑  周甫琦 (25. desember 2022). «广州市原市长黎子流12月25日在广州逝世». *南方日报*. Arkivert fra originalen 25. desember 2022.
4. ↑  «前广州市长黎子流感染新冠逝世，享年91岁». STNN. 25. desember 2022. Arkivert fra originalen 25. desember 2022. Besøkt 26. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Reisemedisin** berører fagområder som ikke bare er medisinske (tropemedisin, infeksjonsmedisin, indremedisin, arbeidsmedisin, sjøfartsmedisin, villmarksmedisin, immunologi/vaksinasjon, fysiologi, mikrobiologi, parasittologi og epidemiologi), men også zoologi (insekter og flått som kan overføre sykdommer, opphopninger av algetoxiner i næringskjeder), reiseforsikring, reisendes sikkerhet, geografi og meteorologi (beregning av regntider, klimaavhengige sykdomsrisikoer).

Reisemedisin har foreløpig ikke status som eget fag i det norske medisinstudiet. International Society of Travel Medicine arrangerer kongresser om reisemedisin. To internasjonale tidsskrifter er viet til reisemedisin: Journal of Travel Medicine og Travel Medicine and Infectious Disease.

Reisemedisin i Norge
--------------------

Ca 275000 nordmenn ferierer utenfor europa hvert år, ifølge Statistisk sentralbyrå. Det finnes ikke noen tall for hvor mange av disse som søker reisemedisinske tjenester før avreise, men i en svensk undersøkelse blant reisende som sto i kø for interkontinetale reiser på Arlanda flyplass i Stockholm var det bare 59% som hadde søkt reisemedisinsk rådgivning/vaksinering. Det er ca 230 leger eller legesentre i Norge som er autorisert for å vaksinere mot gulfeber, hvilket angir antall leger som i noen grad sysler med reisemedisin.

FIRM (Forum for forebyggende infeksjonsmedisin og reisemedisin) holder annet hvert år en norsk konferanse og er annethvert år medarrangør i NECTM (Northern European Conference on Travel Medicine). FIRM har ca 220 medlemmer.

Referanser
----------

1. ↑  farlige dyr
2. ↑  Journal of Travel Medicine
3. ↑  Travel Medicine and Infectious Disease
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. november 2011. Besøkt 26. august 2011.
5. ↑
6. ↑   liste over autoriserte gulfebervaksinatører i Norge

Eksterne lenker
---------------

* Folkehelseinstituttets reiserådsider
* Utenlandsreiser og helse[*død lenke*] artikkel fra SNL
* FIRM, Forum for forebyggende infeksjonsmedisin og reisemedisin
* Det reisemedisinske skrekkabinett.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** NDL **·** NKC
 |
**Bjerkadalen** er et dalføre i Hemnes kommune på Helgeland i Nordland. Dalen strekker seg fra Gresvatnet i øst til Sørfjorden i vest.

Man kan komme til Bjerkadalen ved å kjøre østover fra Bjerka langs fylkesvei 326. I dalen renner Bjerkaelva som før den ble utbygd var rik på fisk, blant annet laks. Elva er i dag sterkt skadet av reguleringen. Fra store Målvatnet renner nå vannet gjennom fjellet til Leirskardalen der Bjerka kraftverk ligger. Man kan om sommeren kjøre bil helt til Lille Målvatnet, mens man om vinteren ikke kommer lengre enn til Geitsteinen. En sidedal til Bjerkadalen er Bjurbekdalen der også Bjurbekken ligger.

I 2017 utga Jarle Nermark og Terje Ånonli en bok om Bjerkadalen. Boka dekker Bjerkadalen fra Sørfjorden til Gresvatnet. Boka inneholder historier fra første bosetting i dalen til frem til i dag. Også den samiske bosettingen rundt Okstindene er beskrevet.

Referanser
----------

1. ↑  «Som guttunge fikk han høre enormt mange historier hos sin bestefar. Sånt inspirerer til å skrive ei hel bok om Bjerkadalen». Arkivert fra originalen 4. mars 2018. Besøkt 4. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Stade Roland Garros** er et tennisstadion beliggende i 16. arrondissement i Paris i Frankrike. Stadionet anvendes til Grand Slam-turneringen French Open, som spilles hvert år i mai og juni. Stadionet har navn etter Roland Garros, en fransk jagerpilot under første verdenskrig som den 23. september 1913 som den første fløy over Middelhavet.

Stadionet har 20 baner samt et tennismuseum. Hovedbanen er Court Philippe Chatrier, som ble oppført i 1928. Den har plass til 14.840 tilskuere og er oppkalt etter Philippe Chatrier, som var formann for det franske tennisforbund i perioden 1973–93 og som medvirket til å få tennis på OL-programmet til Sommer-OL i 1988. Tribunene er oppkalt etter «de fire musketerer» som dominerte tennis i 1920- og 1930-årene: Jacques Brugnon, Jean Borotra, Henri Cochet og René Lacoste. Den nest største banen er Court Suzanne Lenglen, som ble oppført i 1994 og har plass til 10.068 tilskuere. Den ble dog først oppkalt etter Suzanne Lenglen i 1997. En statue av Lenglen er oppført utenfor banen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Basset fauve de bretagne**, som noen ganger går under navnet **fawn brittany basset**, er en kortbent jakthund hunderase hvis spesialitet er som sporhund. Rasen kommer opprinnelig fra Bretagne.

Opprinnelse og historie
-----------------------

Hunderasen ble utviklet i det som i dag er Frankrike. Rasen ble avlet fra den større grand fauve de Bretagne, en hunderase som i dag er utdødd. Det gikk også rykter om at basset fauve de bretagne var nær å dø ut etter andre verdenskrig, men at rasen ble reddet ved å kryssavle de gjenlevende individene med petit basset griffon vendéen og strihåret dachshund. Dette er dog bestridt av den franske raseklubben, som sier at antall individer aldri tippet under levedyktig nivå. Den mellomstore hunderasen griffon fauve de Bretagne finnes fortsatt, men er sjeldnere enn basset. I dag er basset mest brukt som utstillingshund eller familiehund, og har hatt en gradvis økning i antall individer, som i 2007 gjorde at rasen ble tatt av den britiske kennelklubbens liste over sjeldne hunderaser. Basset brukes dog også som sporhund.

Lynne og væremåte
-----------------

Basset fauve de bretagne er kjent som kjærlige, glade og utadvendte hunder. Rasen går svært godt sammen med barn, men de har fortsatt sterke instinkter som jakthund, og elsker å spore lukter. En basset fauve de bretagne vil derfor ikke passe enhver familie.

Annet
-----

Rasen har i Storbritannia ingen kjente arvelige sykdommer, men det er kjent at noen blodslinjer i Frankrike er plaget med epilepsi.

Referanser
----------

1. ↑  «Breed History - Basset Fauve de Bretagne Club of America». Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 31. desember 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 31. desember 2014.
2. ↑  «Basset Fauve de Bretagne - hunderase fra Frankrike». 22. oktober 2014. Besøkt 31. desember 2014.
3. ↑  «Basset Fauve De Bretagne». Besøkt 31. desember 2014.
4. ↑  «All about the Basset Fauve de Bretagne - Basset Fauve de Bretagne». Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 31. desember 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. desember 2014. Besøkt 31. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Bassetklubb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***If We Only Knew*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

Et velstående par overlater det lille barnet sitt sammen med en barnepike mens de deltar på et sosialt arrangement. Men når det lille barnet under omsorgen til barnepiken, vandrer barnet ut av hjemmet og rusler ned til en strand med dukken sin og setter seg i en båt. Båten driver snart ut på havet, før jenta blir reddet av fiskere som tar henne med til deres lille hytte.

I mellomtiden innser barnepiken som var opptatt med å lese en bok at barnet har forsvunnet. Foreldrene blir varslet om hva som har skjedd. Når foreldrene kommer oppdager barnets klær og dukkevogn i nærheten av stranden antar de at barnet deres hadde druknet.

Rolleliste
----------

* Henry B. Walthall som en far
* Blanche Sweet som en mor
* Harry Carey som en sjømann
* William Courtright som en pastor

Referanser
----------

1. ↑  If We Only Knew
2. ↑  Dean W. Duncan. *Stories of Childhood: Evolving Portrayals in Books and Films*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *If We Only Knew* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *If We Only Knew* på Silent Era Rediger på Wikidata
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

Bilde tatt fra Bardufoss sentrum i retning mot rullebanen på Bardufoss flyplass (ca 500 m fra sentrum).Bardufoss
**Bardufoss** (nordsamisk: *Beardogorži*, kvensk: *Partafossi*) er en by med poststed (9325 Bardufoss) og handelssentrum i Målselv kommune, som består av de tre bydelene Andslimoen, Andselv og Heggelia. Bardufoss har et samlet innbyggertall på 2 658 (26. oktober 2021, SSB). Her ligger Bardufoss lufthavn, som betjener Midt-Tromsregionen. Europavei 6 går gjennom Bardufoss. 

Bardufoss har også videregående skole med de fleste praktiske fag som flyfag, byggfag, elektrofag og mye mer, i tillegg til idrettsfag og studieforberedende fag. Skolen ligger på Rustahøgda, mellom Andselv og Heggelia, sammen med ungdomsskolen og Næringshagen i Målselv. Her holder Forsvarets høgskole til med ledelsen av Forsvarets kompetanse- og utdanningssenter og Forsvarets studiesenter med studietilbud på høyskole- og universitetsnivå. Polarbadet ligger like ved.

Mange av dem som bor på Bardufoss er tilknyttet Forsvaret. De to militærleirene Rusta og Heggelia, med fellesbetegnelsen Bardufoss leir, utgjør det militære tyngdepunktet i Troms sammen med Maukstadmoen leir i Øverbygd og Setermoen leir i nabokommunen Bardu. Heggelia leir og Rusta leir ligger ca. 500 m fra hverandre. 

Mellom Rusta og Heggelia leir ligger Istindportalen, som er et velferdsbygg for Forsvaret, med Velferdstjenesten og utstyrsdepot for soldatene, samt kino, idrettshall og kiosk for sivile. Istindportalen huser også fellesbibliotek for Forsvaret og Målselv kommune, samt Kulturskolen i Målselv. 

I Bardufoss sentrum, Andselv, finnes dagligvarebutikker, bar/klubb, apotek og Vinmonopolet. I Sundlia ligger også administrasjonen for Midt-Troms Museum. Nær Bardufoss ligger også skianlegget Myrefjell og Målselvfossen.

På Andslimoen ligger blant annet helsesenter, tannklinikk, Haraldvollen, samisk skole, slakteriet Nortura, en av landets største caravanforhandlere og flere bilforhandlere.

Delområde Bardufossområdet
--------------------------

Bardufossområdet omfatter 3 av 5 statistiske delområder i kommunen. Området omfatter i hovedsak de tre ovennevnte tettstedene: Andselv, Andslimoen og Heggelia. Området har et areal på 3,35 km².

Delområdet består av følgende seks grunnkretser (innbyggertall 2021):

* Andslimoen (538)
* Andselv (1179)
* Heggelia (941)

Utvikling i folketallet de senere år:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2011 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 625 | 2 471 | 2 443 | 2 510 | 2 658 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bardufoss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Parc Olympique lyonnais**, også kjent som **Groupama Stadium** av sponsorgrunner, er et fotballstadion i Lyon. Stadionet er hjemmebanen til Olympique lyonnais, og erstattet Stade de Gerland i januar 2016. Tilskuerkapasiteten er 59 286. Det kalles også Parc OL.

Stedet for Lyons nye stadion ble valgt i 2007, men det var stor motstand mot byggingen og den kom først i gang i 2013. Den første kampen ble spilt 9. januar 2016 da Lyon slo Troyes 4-1.

Stadionet er sentralt i en kompleks på 50 mål som også inneholder en ny treningsbane og hoteller. Taket er designet som en paraply og henger ut over utsiden av bygningen slik at også folk på utsiden kan stå under tak.

Det er det første større stadion i Frankrike som er eid av en fotballklubb og ikke av offentlige myndigheter eller byråd. Klubben var inspirert av Arsenal sin nye stadion som ble ferdig i 2007 og har valgt samme arkitekt. Klubbens president, Jean-Michel Aulas, forventer at det nye stadion skal skape inntekter på mellom 40 og 50 millioner euro det første året og at det skal bli doblet i løpet av fem år.

Et av kallenavnene på stadionet, Stade des Lumières, henspiller på de to brødrene Lumière som oppfant kinematografen i 1894 mens de bodde i Lyon.

Større idrettsarrangementer
---------------------------

### VM i fotball

Under VM i fotball for kvinner 2019 ble stadionet brukt til begge semifinalene og finalen.

### EM i fotball

I EM i fotball 2016 ble det spilt fire gruppekamper, en åttendedelsfinale og en semifinale på Parc Olympique Lyonnais.

### Rugby union

Stadionet var vertskap for de to europacup-finalene i rugby union, European Rugby Champions Cup og European Rugby Challenge Cup i mai 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Euro 2016 venue by venue: France's 10 stadiums for finals bbc.co.uk Lest 9. juni 2016 (engelsk)
2. ↑  ITW - AULAS: THE ARCHITECT OF LYON'S SUCCESS www.ligue1.com Lest 9. juni 2016 (engelsk)
3. ↑  Inside Story: Jean-Michel Aulas attempts to rebuild Lyon from within sport360.com/ Lest 9. juni 2016 (engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til stadionet (fransk)
* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Parc Olympique Lyonnais – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Stadionet på UEFA sin hjemmeside (engelsk)
**Kaare Oddvar Amdam** (født 19. desember 1911 i Trondheim, død 10. mai 2008 samme sted) var en mangeårig speiderleder i Trondheim, og mottok for 75 års speiderinnsats Kongens fortjenstmedalje i sølv, Sør-Trøndelag fylkes kulturpris, Svenca Scoutrådets *Rådsliljan* og Norsk Speidergutt-Forbunds høyeste utmerkelse *Sølvulven*. 

Som speiderleder var Amdam kretsleder i tolv år, satt i forbundsstyret, og grunnla *3. Strinda speidergruppe*. Han hadde på 1930/40-tallet en fast *speider-spalte* i Adresseavisen. Et stort arbeide for speidersaken i Jämtland var medvirkende til at han fikk den svenske speiderprisen. Amdam ble utnevnt til *æreskretsleder* for Sør-Trøndelag krets av Norsk Speidergutt-Forbund i 1968.

Amdam deltok i motstandsarbeid under andre verdenskrig, og ble fengslet 29. september 1944. Han satt på Misjonshotellet i Trondheim, i Vollan krigsfengsel fra 21. november, og på Grini fra 16. mars 1945 til krigens slutt.

I det sivile liv var Amdam kasserer, etterhvert hovedkasserer i Fosen Trafikklag AS. Han begynte i Frosta Dampskibsselskap AS i 1926, og fulgte selskapet inn i fusjonen som i 1958 dannet Fosen Trafikklag. Han var aktiv orienteringsløper, deltok i marsjkonkurranser, representerte Høyre i Strinda kommunestyre og var frimurer.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  Kristian Ottosen Nordmenn i fangenskap 1940-1945. 2. utg, 2004. ISBN 82-15-00288-9
4. ↑  Adresseavisen 19.12.2001, personaliasiden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
Tibets første konge, i henhold til legendene. Bilde av ukjent opphav.
Yumbulagang, Tibets eldste bygning, i 2007
**Nyatri Tsenpo** (wylie: *gNya'-khri bTsan-po*; tibetansk pinyin: *Nyachi Zanbo*) skal, i henhold til mytene, ha vært Tibets første konge, fra det såkalte «Yarlung-dynastiet». Han skal ha regjert fra 127 f.Kr.. 

Ifølge bønpo-tradisjonen som er nedskrevet i Dunhuangmanuskriptene var Nyatri Tsenpo Tibets første konge og grunnleggeren av den tibetanske nasjonen.

Legenden
--------

Myten beskriver at at kongen var av guddommelig herkomst, nedsenket på jorden til det hellige fjellet Lhari Gyangdo i Yarlungdalen. Han hadde følge av to prester. Den ene holdt en tromme og den andre en flat bjelle, to sentrale bøn-symboler. Buddhist-tradisjonen forkaster denne myten, og lærer at Nyatri Tsenpo var en indisk prins, født i India av Śākya-klanen som også Siddharta Gautama tilhørte. Når han skulle uttrykke seg overfor de innfødte uten å kjenne språket, løftet han sin høyre hånd og pekte mot himmelen på spørsmålet om hvor han kom fra. De tolket det til at han kom fra himmelen og tok ham til konge.

På grunn av spesielle fysiske trekk, som med svømmehud mellom fingrene og øyelokk som lukket seg nedenfra, ble han tatt i mot blant tibetanerne som en gud, som de tok på sine skuldre for å krone ham til konge. Dette er uttrykt gjennom navnet han fikk: *hersker* (Tsenpo) *tronet av nakken* (nyatri).

Etter bøn-tradisjonen ble Tibets eldst bygning, Yumbulagang, reist av kong Nyatri Tsenpo.

Året for troningen markerer det første året i den tibetanske kalenderen. Nyttårsfeiringen losar er dermed til ære for Tibets første konge.

Ifølge Tibets mytiske historie var de første kongene udødelige, forbundet med himlene av en tråd som de kunne bruke til å stige opp igjen når de avsluttet sitt opphold på jorden. Den ordningen tok slutt med kongen Drigum Tsenpo. Da han kom i konflikt med sin hestepasser Lo-ngam ble tråden til himmelen kuttet i kamp, og kongen døde. Han ble dermed den første kongen som etterlot et lik som kunne bli begravet.

Referanser
----------

1. ↑  Samten G. Karmay (1998). *L'identité bönpo aujourd'hui*. *Tibétains, 1959-1999, quarante ans de colonisation* **(fransk)**. Autrement, collection *Monde*. s. 74-75. ISBN 286260822X.
2. ↑  *I begynnelsen: skapelsesmyter fra hele verden*. Oslo: De norske bokklubbene. 2000. s. 303. ISBN 8252540996.
3. ↑  (en) Erich Haarh, *The Yar-Lun Dynasty* G.E.C. Gad forlag, København 1969
Våle kirke
**Re prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Jarlsberg prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Re kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Våle kirke.

Re prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tønsberg kirkelige fellesråd underlagt Nord-Jarlsberg prosti.

Historikk
---------

Fastsatt ved Kronprinsreg.res. av 28. april 2000 ble Ramnes og Våle prestegjeld slått sammen til *Re prestegjeld*, gjeldende fra 1. januar 2002.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Våle
* Undrumsdal
* Ramnes
* Fon
* Vivestad

Referanser
----------

1. ↑  Sammenslåing av Ramnes og Våle kommuner, lovdata.no
2. ↑  «Gjengangeren 2002.01.14». Norge;Vestfold og Telemark;;Horten;;;;. 20020114. s. 8.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
3. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Bergen bibelskole** er en ettårig fulltids bibelskole, med fokus på bibelforståelse, praktisk menighetsliv og evangelisering. Skolen ligger i Kanalveien 66 på Minde i Bergen. Skolen har 35 plasser og har en stab på 6 faste medarbeidere. I tillegg er det knyttet en stor gruppe ledere og lærere til skolen gjennom kontaktene i menigheten Kristent Fellesskap i Bergen og menighetsnettverket Kristent Nettverk.

Bergen Bibelskole ble startet i 1990 med Noralv Askeland og Erling Thu som initiativtagere, skolen ble en offentlig godkjent bibelskole samme år. Ønsket var å utruste kristne ledere og menighetsarbeidere. Selv om mye på skolen har forandret seg siden 1990, drives skolen fremdeles etter de samme målbeskrivelsene: Å utruste mennesker til tjeneste for Gud i eget liv og familie, i menigheter og i samfunnet for øvrig.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Bergen bibelskole på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Bergen bibelskole på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Bergen bibelskole på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Bergen bibelskole i Bergen byarkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |

1. ↑   kff.no[Hentet fra Wikidata]
**Charlotte Amalie** av Hessen-Kassel (født 27. april 1650 i Kassel i landgrevskapet Hessen-Kassel, død 27. mars 1714 i København) var gift med kong Christian V og var dronning av Danmark-Norge.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av landgreve Vilhelm VI av Hessen-Kassel og Hedvig Sophie av Brandenburg, og var oppdratt i den kalvinistisk-reformerte tro, som hun beholdt hele livet. 

### Dronning

Dronning Charlotte Amalie var særlig avholdt både av folket og ved hoffet for sin vennlighet. I en tid der de kongelige og hoffet gjerne snakket tysk, er hun også husket for sin levende interesse for det danske språket. Under krigen mot svenskene utviste hun stort mot da Karl XII nærmet seg København med sine tropper.

Hun var kalvinist og fikk sammen med de danske gesandter i Versailles gjennomtrumfet løslatelsen av protestantiske fanger, tilbakelevering av deres formuer og familiesammenføring i Danmark. Hun var ved korrespondanser og personlige møter utrettelig i å forsvare sine trosfeller i og utenfor Frankrike, selv om Frankrike og Danmark hadde en forsvarsallianse i en del av hennes regjeringstid. Hun lot oppføre Reformert kirke i København for sine franske og tyske trosfeller. 

Hun fikk syv barn, blant annet den senere kong Frederik IV.

Hovedstaden på De amerikanske Jomfruøyer, Charlotte Amalie, er oppkalt etter henne. Det samme er slottet Charlottenborg i København.

Litteratur
----------

* Nils Petter Thuesen (1991). *Norges dronninger gjennom tusen år*. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 98–101. ISBN 82-10034-58-8.

Eksterne lenker
---------------

* Kvinfo.dk: Charlotte Amalie (1650 – 1714)
* charlotteamalie.dk


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Sophie Amalie** | **Dronning av Norge og Danmark**(1670–1699) | Etterfølger:**Louise av Mecklenburg-Güstrow** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Boston City Hall (foto: 2010)
Organisasjonen for forbud mot kjemiske våpen, Den Haag (Foto: 2007)
American Academy of Arts and Sciences, Cambridge, Massachusetts (foto: 2009)
**Noel Michael McKinnell** (født 25. desember 1935 i Salford i Greater Manchester i England, død 27. mars 2020 i Beverly i Massachusetts i USA) var en britisk-amerikansk arkitekt.

Liv og virke
------------

Michael McKinnell studerte arkitektur ved University of Manchester og med Fulbright-stipend ved Columbia University i New York City. Fra 1960 samarbeidet han med sin tidligere professor Gerhard Kallmann. De vant konkurransen for den nye Boston City Hall i konkurranse mot en rekke kjente arkitekter;deres bygning ble ferdig i 1968. Da hadde de allerede opprettet arkitektfirmaet *Kallmann, McKinnell & Knowles*, senere kalt Kallmann, McKinnell & Wood. De tegnet komplette campuser for University of California, og bygninger for Ohio State University og Brandeis University. Hovedsetet for Organisasjonen for forbud mot kjemiske våpen i Den Haag var etter deres tegninger, likeså den amerikanske ambassade i Bangkok og American Academy of Arts and Sciences' bygning.

McKinnelln var også professor ved Massachusetts Institute of Technology og i over 25 år ved Harvard Graduate School of Design. Han var medlem av American Institute of Architects (AIA), American Academy of Arts and Sciences og Royal Institute of British Architects.

Han døde i mars 2020 i en alder av 84 år av COVID-19 i Beverly i Massachusetts.

Referanser
----------

1. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bostonglobe.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   U.S. deaths near 100,000, an incalculable loss, besøkt 27. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.architectmagazine.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.amacad.org[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Michael McKinnell, 84, Dies; Architect of a Monumental City Hall, 4. april 2020, *The New York Times*
7. ↑  Bryan Marquard: *„Architect Michael McKinnell, co-designer of Boston City Hall, dies at 84"*, Boston Globe 28. mars 2020, lest 4. april 2020
8. 1 2  Gerhard Kallmann, Architect, Is Dead at 97, 24. juni 2012, *New York Times*
9. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Elias Baumgarten: *„Gestalter einer Ikone: Zum Tod von Michael McKinnell"*, på *swiss-architects.com* 3. april 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Duro Raapoto**, også **Turo Raapoto** (født 16. mars 1948 på Raiatea, død 7. mai 2014  samme sted), var en franskpolynesisk teolog, lingvist og poet.

Biografi
--------

Han var sønn av presten og kirkelederen Samuel Raapoto.

Raapoto var opptatt av identitet og fremmet betegnelsen *maohi* som navn på den opprinnelige franskpolynesiske befolkningen. Han la fram sitt syn på hva det vil si å være *maohi* i artikkelen «Maòhi, ou l’identité bafouée», trykket i tidsskriftet *Journal des Missions Évangélique* i Paris i 1978. Arbeidene hans er beskrevet som å bære preg av tendens til synkretisme og millenarisme og har inspirasjon fra frigjøringsteologi. Raapoto var aktiv i det reformerte kirkesamfunnet Église évangélique de Polynésie français og medvirket til at det i 2004 skiftet navn til Église protestante ma'ohi.

Som lingvist utarbeidet Raapoto et av de to rettskrivingssystemene som er i bruk for tahitisk språk. Han ble i 1983 medlem av Académie Tahitienne – Fare Vāna'a.

Raapoto er beskrevet som «sannsynligvis den mest innflytelsesrike tahitiske intellektuelle i andre halvdel av det tjuende århundre.»

Referanser
----------

1. ↑  «Duro Raapoto est mort», *Tahiti Infos*, 8. mai 2014. Besøkt 16. august 2015.
2. 1 2  Bruno Saura: «Saying ‘Indigenous’ in Tahiti», *Shima: The International Journal of Research into Island Cultures*, bd. 5, nr. 2, 2011, s. 1–18.
3. ↑  Bruno Saura: «The Emergence of an Ethnic Millenarian Thinking and the Development of Nationalism in Tahiti»[*død lenke*], *Pacific Studies*, bd. 21, nr. 4, 1998 , s. 33–65.
4. 1 2 3  Lorenz Gonschor: «French Polynesia», *The Contemporary Pacific*, bd. 27, nr. 1, 2015, s. 270-271.
5. ↑  Presentation, Académie Tahitienne – Fare Vāna'a.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Robert Thomas Hines jr.** (født 11. januar 1975) er en amerikansk jagerflyver, testflyver og astronaut.

Hines er født i Fayetteville i North Carolina, men familien flyttet til Pennsylvania, der han var elev ved Crestwood High School. I 1989 deltok han på romleir som 14-åring. Han ble immatrikulert ved Boston University, der han i 1997 tok en bachelorgrad innen luftfartsteknikk.

I 1999 ble Hines uteksaminert fra Air Force Officer Training School og fikk bestalling som sekondløytnant i U.S. Air Force. Etter å ha fullført pilotutdannelse ved Columbus Air Force Base gjorde han tjeneste som flyinstruktør på T-37 Tweet. Han tok deretter utdannelse som jagerflyver på F-15E Strike Eagle, hvoretter han ble stasjonert på RAF Lakenheath i England, hvorfra han ble deployert til operasjoner i Midtøsten. I 2008 ble han tatt opp ved U.S. Air Force Test Pilot School, der han fikk en mastergrad innen flyvetestteknikk. Hans første tjenestested som testflyver var Eglin Air Force Base, der han testet F-15C Eagle og F-15E Strike Eagle, og deployerte som pilot på U-28. I 2010 fikk Hines en mastergrad innen luftfartsteknikk fra University of Alabama. Han arbeidet også som testflyver for Federal Aviation Administration, frem til han begynte ved Johnson Space Center i 2012.

I løpet av karrieren har han fløyet 76 tokt i tre ulike flytyper og har mer enn 3 500 flytimer i 50 ulike flytyper.

NASA valgte Hines til å begynne astronautopplæring i 2017. Han ble i 2020 presentert som en av de ferdigutdannede astronautene som skal delta i Artemis-programmet.

Referanser
----------

1. 1 2   www.spacefacts.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Meet the Tremendous 12! Space Camp's Astronaut Alumni». *www.spacecamp.com* **(engelsk)**. 6. september 2019. Arkivert fra originalen 28. juli 2020. Besøkt 13. desember 2020.
3. ↑  Tonnessen, Heather (5. juni 2017). «Astronaut Candidate Bob Hines». *NASA*. Besøkt 13. desember 2020.
4. ↑  «The University of Alabama». *legends.ua.edu* **(engelsk)**. Besøkt 13. desember 2020.
5. ↑  «NASA introduces 12 new astronauts». *www.cbsnews.com* **(engelsk)**. Besøkt 13. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Hines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Robert Harald Walter Salomon** (født 20. juli 1943) er en norsk sosiolog og tidligere bistandsarbeider og diplomat. Han er forsker I og tidligere direktør for Arbeidsforskningsinstituttet.

Han ble mag.art. i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1969, med avhandlingen *Ytre Senja: en sosiologisk undersøkelse*. Han var en kort periode universitetslektor i sosiologi ved Universitetet i Oslo og var deretter forsker, forskningsleder og assisterende direktør ved Norsk institutt for by- og regionforskning (NIBR). Han arbeidet senere i Finansdepartementet, for NORAD i Tanzania og Sri Lanka, og var førstesekretær og nestleder ved den norske ambassaden i Colombo. Han var avdelingsdirektør i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd og deretter direktør for Arbeidsforskningsinstituttet fra 1993 til 2002. Siden 2002 har han vært forsker I ved Arbeidsforskningsinstituttet. Han var også daglig leder 2004–2005.

Salomon har tidligere forsket på distrikts- og lokalsamfunnsutvikling i Norge og i forlengelsen av det utvikling i utviklingsland. Hans senere forskning har bl.a. handlet om omstillinger, arbeidsmiljø og konflikthåndtering, HR i Forsvaret og de seneste årene eldre i arbeidslivet.

Han er sønn av Max Salomon og far til advokat Hege Salomon, partner i advokatfirmaet Salomon Johansen.

Referanser
----------

1. ↑  «Robet Salomon går av»
2. ↑  Robert Salomon Arkivert 24. mars 2017 hos Wayback Machine. Arbeidsforskningsinstituttet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |