recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Holdøya i juli 2008
Gårdsbruk på Holdøya, juli 2008
**Holdøya** er ei øy i Hadsel kommune i Nordland. Øya ligger ved innløpet til Sløverfjorden, på nordsiden av Austvågøya, og har et areal på ca. 0,8 km². Høyeste punkt er Valhaugen på 34 moh. Holdøya er forbundet med Austvågøya med ei ca. 130 meter lang fylling over den grunne Holdøyvalen, og fikk veiforbindelse til omverdenen da første del av Lofotens fastlandsforbindelse (i dag europavei 10) med den undersjøiske Sløverfjordtunnelen ble tatt i bruk 19. desember 1997. Det nordøstre innslaget til Sløverfjordtunnelen er i Kløvhaugan på Austvågøysiden, like ved avkjøringen til Holdøya.

Holdøya har flere små gårdsbruk på sør- og østsiden, men er i dag (2012) nesten fraflyttet. Øya (grunnkrets Holdøy) hadde 6 innbyggere i 2001, alle over 50 år. I 1970 var folketallet 76.

Holdøy poståpneri ble opprettet 1. januar 1915, og postkontoret ble endelig nedlagt 1. mai 1996. Fra 1. november 1981 til 1. mai 1983 var postkontoret også nedlagt, og poststedet ble betjent av et brevhus. Postnummeret var 8480 fra 18. mars 1968 (da postnummer ble innført i Norge) til 1. juni 1980, og deretter 8495 fram til postkontoret ble endelig nedlagt.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk sentralbyrå: Folkemengde, etter alder, bostedsstrøk og delområde/grunnkrets. 1866 Hadsel, 3. november 2001 (s. 51)
2. ↑  Statistisk sentralbyrå: Folke- og boligtelling 1. november 1970, 1866 Hadsel (s. 22)
3. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: 8495 Holløy i Vesteraalen[*død lenke*] (besøkt 30. mars 2012)
4. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: Holdøy[*død lenke*] (brevhus, besøkt 30. mars 2012)
5. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: Holdøy[*død lenke*] (postkontor, besøkt 30. mars 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hans Iversen** (født 16. desember 1886 i Kvívík, død 1. mai 1984 samme sted), på folkemunne **Hanus í Kollinum**, var en færøysk kjøpmann og konservativ politiker (Sb.).

Han vokste opp i en vanlig færøysk bondefamilie i Kvívík som sønn av Thomas Iversen (Tummas í Kollinum) og hustru Maren Christine (Marin Kristina, født Hansen). Hjemmet hadde sterk interesse for færøysk kultur og åndsliv. Til tross for at han hadde rike evner, hadde han få muligheter til skolegang. Han begynte å drive handel, blant annet i fisk og fiskeprodukter, i Kvívík. Han giftet seg med Hansine (Hansina) Christine Sofie Vang fra samme bygd. De fikk fire barn.

Han fikk raskt tillitsverv i hjembygda. Han var formann i sognestyret i Kvívík 1912–1918, formann i sykekassen, medlem av menighetsrådet, kirketjener, klokker og organist i Kvívíkar kirkja.

Han var medlem av det færøyske Lagtinget for Norðurstreymoy 1932–1936 og 1939–1966. I den siste perioden rykket han først inn for avdøde Mikkjal Samuelsen. Iversen var formann i Lagtingets vei- og havnenemnd i mange år. Da Poul Niclasen døde i august 1953, ble Hans Iversen medlem av det danske Landstinget for Færøyene frem til Landstinget ble avskaffet i september samme år. Han stilte ikke til gjenvalg til Lagtinget i 1966, da han var blitt 80 år gammel.

Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Hans Iversen farin». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 3. 3. mai 1984.
2. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 291. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.

Portaler: Færøyene | Danmark
**Retsinformation**, i dagligtale simpelthen **Retsinfo**, er den danske statens nettbaserte juridiske informasjonssystem, etablert i 1996.

Innhold
-------

På Retsinformation er det adgang til alle gjeldende lover, bekjentgjørelser og sirkulærer. Videre er det adgang til Folketingets dokumenter og til Folketingets Ombudsmands beretningssaker samt avgjørelser fra visse andre organer, for eksempel Pressenævnet.

Det foregår ingen utvelgelse av dokumenterne, da formålet med Retsinformation er å sikre at det finnes et system hvor borgere og andre kan få adgang til *alle* normerende rettsforskrifter.

Systemet administreres av Civilstyrelsen, men det er de enkelte ministerier og Folketinget selv som legger lover og andre dokumenter inn på Retsinformation. Retsinformation oppdateres minst en gang i døgnet.

Bruk
----

Retsinformation finnes på hjemmesiden www.retsinformation.dk. Det er mulighet for både å søke i systemet og for å finne den relevante lov på lister over gjeldende lover.

Lover og bekjendtgjørelser på Retsinformation gjengis uredigerte. Eventuelle senere lovendringer er ikke alltid skrevet inn i lovteksten, men skal finnes gjennom en henvisning til senere endringslover.

Se også
-------

* Lovdata

Referanser
----------

1. ↑  «DK Whois database: www.retsinfo.dk». Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 15. april 2013.
2. ↑  Cirkulære om indlæggelse af forskrifter og administrative afgørelser i Retsinformation

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Bydelen som ikke vil dø*** er en norsk TV-miniserie fra 1975 i to deler regissert av Egil Kolstø. Manuset ble skrevet av Jan Carlsen, Hans Magnus Ystgaard og Egil Kolstø. Den ble sendt i *Fjernsynsteatret* 7. oktober og 9. oktober 1975.

* Lengde (Del I): 62 min.
* Lengde (Del II): 83 min.

Handling
--------

Serien handlet om Ruseløkka/Skillebekk-aksjonen i Oslo. Statens planer om bebygge Ankerhagen med et 18-etasjers høyhus engasjerte folk i saken. Da ble «Aksjon for friarealer i Ruseløkka/Skillebekk-området» dannet. Møtene ble holdt i Veslestua barnehage, og medlemmer fra alle lag av samfunnet deltok. At høyhusplanene ble stoppet var aksjonistenes første seier, og Ankerhagen ble regulert til friareal. Under arbeidet med saken ble det klart at også andre åpne arealer sto i fare for å bli bebygget. Det ble etterhvert klart at hele boligområdet sto i fare for å bli revet og omregulert til næringsområde. Engasjementet gjaldt ikke bare friområdene, men også tung gjennomgangstrafikk i strøket.[]

Syn
---

Jo Ørjasæter påpekte i boka *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* at *«[filmen] ble litt langdryg, men hadde et sterkt preg av autensitet [sic].»*

Medvirkende
-----------

I filmen medvirket aksjonsmedlemmer og skuespillerne Helga Backe, Jonas Brunvoll, Bengt Calmeyer, Anne-Mari Dale, Gunnar Enekjær, Unni Evjen, Vibeke Falk, Astrid Folstad, Alf Hallgren, Else Hopland, Helge Jordal, Lykke Klippenberg, Andreas Kolstø, Lars Andreas Larssen, Odd Midtsjø, Anne Marie Ottersen, Sigmund Simonsen, Kjell Stormoen, Noralv Teigen og Erik Øksnes.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Fjernsynsteatret* 7. okt. 1975 - *Bydelen som ikke vil dø* 1:2 på tv.nrk.no
2. 1 2 3 4 5  *Fjernsynsteatret* 9. okt. 1975 - *Bydelen som ikke vil dø* 2:2 på tv.nrk.no
3. ↑  Ørjasæter, Jo: *Fjernsynsteatret : til glede og forargelse* Oslo, Ad notam Gyldendal, 1994, s. 221, ISBN 8241704224

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bydelen som ikke vil dø* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**«Pepino the Italian Mouse»** en amerikansk noveltysang, skrevet av Ray Allen og Wandra Merrell.

Versjonen til Lou Monte ble utgitt på singlen Reprise R-20, 106 i 1962. Den ble arrangert og dirigert av Joe Reisman. Singlen ble produsert av Don Costa. B-siden var «What Did Washington Say (When He Crossed the Delaware)».

«Pepino the Italian Mouse» ble Montes første millionselger. Han fikk en gullplate for den.

«Peppino the Italian Mouse» blir sunget i en pastisj av både calabrisk og engelsk. Den inneholder den humoristiske historien om en skøyeraktig mus, som bor innenfor veggene og som kommer ut på kjøkkenet om kvelden for å spise ost, drikke vin og skremme Lous kjæreste. Musen blir venn med katten, som blir sendt for å fange ham.

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Pepino (Den italienske musen)».

### Innspilling

* Arne Bendiksen. Utgitt på singlen Triola TN-338.

Listeplassering
---------------

Versjonen til Lou Monte lå som # 5 på Billboard Hot 100-listen i 1963.

Referanser
----------

1. ↑  45cat – Lou Monte – Pepino The Italian Mouse / What Did Washington Say (When He Crossed The Delaware) – Reprise – USA – R-20,106
2. ↑  Murrells, Joseph (1978): *The Book of Golden Discs (2nd ed.)*, London: Barrie and Jenkins Ltd, ISBN 0-214-20512-6, s. 149
Otternes.  Tegning: Frode Inge Helland 
**Otternes** eller **Åtnes** er et rekke- og klyngetun midt mellom Aurland og Flåm i Vestland fylke. Tunet består av i alt 27 bygninger.

Historie
--------

Otternes har spor av bosetting fra ca. 300 e. Kr. og de eldste bygningene Guttormstova og Eilertstova ble oppført omtrent ved år 1700. Jordutskiftingen i 1860-årene fikk ikke følger for Otternes hvor teigblandingen besto helt frem til 1987. Tunet besto opprinnelig av fire gårder: Tomasgarden, Guttormgarden, Oddagarden og Andersgarden. På 1800-tallet bodde der 30 mennesker i tunet. De gjenværende to gårdene ble drevet på gammelmåten helt frem til 1970-årene. Tunet er derfor lite preget av forandringer, og mange av bygningene fremstår derfor omtrent slik de gjorde på 1700-tallet. I tillegg er kulturlandskapet med hauger, brønner, murer og trapper intakt. Stedet har på grunn av sitt autentiske miljø vært benyttet som ramme i flere filminnspillinger, bla. «En håndfull tid» fra 1989 av Martin Asphaug, Norsk Film. Otternes har vært fraflyttet siden 1996.

Fra 1974 ble deler av tunet overtatt av Aurland kommune. I 1987 tok kommunen over resten av tunet, og opprettet i 2012 Stiftinga Otternes Bygdetun som eier og forvalter av Otternes.
Det planlegges omfattende restaurering av bygningsmassen på tunet.

Galleri
-------

* Otternes sett fra nord. Klyngetun. Foto: Frode Inge HellandOtternes sett fra nord. Klyngetun. Foto: Frode Inge Helland
* Otternes. Mange bygninger fremstår som på 1700-tallet.  Foto: Karl Ragnar GjertsenOtternes. Mange bygninger fremstår som på 1700-tallet.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Rekketun. Guttormsstova kan skimtes helt til venstre. Foto: Frode Inge HellandRekketun. Guttormsstova kan skimtes helt til venstre. Foto: Frode Inge Helland
* Rekketun. Thomastova nr. 2 fra venstre av husene med gavlen mot fjorden. Foto: Frode Inge HellandRekketun. Thomastova nr. 2 fra venstre av husene med gavlen mot fjorden. Foto: Frode Inge Helland
* Otternes. Kubåser i et fjøs.  Foto: Karl Ragnar GjertsenOtternes. Kubåser i et fjøs.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen

Eksterne lenker
---------------

* Otternes bygdetun
* Otternes Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Dracula jager Frankenstein*** er en sciencefiction- og skrekkfilm fra 1970, og et produksjonssamarbeid mellom Spania, Vest-Tyskland og Italia. Filmens spanske tittel er *Los Monstruos del terror*, den vesttyske er *Dracula jagt Frankenstein* og den italienske er *Operazione terrore*.

Historien
---------

Romvesener fra en døende verden planlegger å ta kontroll over jordkloden. De bringer til live to døde vitenskapsmennesker, «Dr. Odo Warnoff» og «Maleva Kerstein» og bruker deres kunnskap til å reskape ulike jordlige monstre, inkludert varulven «Waldemar Daninsky», Frankensteins monster (begge spilt av Jacinto Molina), mumien «Tao-Tet» og vampyren «Count de Meirhoff». Romvenene planlegger å bruke disse skapningene til å ta over menneskeheten, ved å bruke folks egne primitive overtro mot dem. Det var også planlagt at en Golem skulle være et av monstrene i filmen. Men dette gikk ikke på grunn av budsjett-problemer.

Romvesenene ønsker også å finne ut hvorfor disse monstrene kan virke så skremmende for jordboerne. Som referanse bruker romvesenene en bok med tittelen «The Anthology of the Monsters» skrevet av en professor Ulrich von Farancksalan, som også var skaperen av Frankenstein-monsteret i denne filmen. Men historien ender med at varulven Waldemar Daninsky redder verden, ved å ødelegge de tre andre monstrene i nærkamp. Til slutt ødelegger han romvesenets underjordiske base. Imidlertid blir Waldemar skutt og drept av en kvinne, som elsker ham nok til å gjøre slutt på alle plagene hans.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Michael Rennie | Dr Odo Warnoff |
| Karin Dor | Maleva |
| Craig Hill | Inspektør Tobermann |
| Patty Shepard | Ilsa |
| Gela Geisler | Ilona |
| Ángel del Pozo | Kirian |
| Jacinto Molina | Waldemar Daninsky (som Paul Naschy) |
|

Se også
-------

* Liste over Frankenstein-filmer

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dracula jager Frankenstein* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Dracula jager Frankenstein* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Dracula jager Frankenstein* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Dracula jager Frankenstein* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dracula jager Frankenstein* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dracula jager Frankenstein* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Dracula jager Frankenstein* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Dracula jager Frankenstein* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Kaunas erkebispedømme** er et av Litauens to romersk-katolske erkebispedømmer.

Historie
--------

Da bispedømmet ble grunnlagt i 1417, hadde det sitt sete i Medininkai (i dag Varniai) og het **Žemaitija bispedømme** (latin *dioecesis Samogitia*) etter det litauiske landskapet Žemaitija. Det var suffraganbispedømme under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Žemaitija bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffragan av Mogiljov erkebispedømme. 1864 ble bispesetet flyttet fra Varniai til Kaunas.

Etter første verdenskrig og Litauens uavhengighet ble Kaunas bispedømme i 1926 opphøyet til erke- og metropolitanbispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt de to nyoppretta Telšiai og Vilkaviškis bispedømme. Dermed omfattet Kaunas’ kirkeprovins den litauiske staten unntatt Memelland – dagens østlige Litauen med bl.a. Vilnius erkebispedømme var på 1920-tallet nemlig en del av Polen. I sovjettiden var erkebispesetet vakant fra 1959 til 1989.

Som Kaunas’ tredje suffraganbispedømmet ble i 1997 Šiauliai bispedømme opprettet av andeler av Kaunas, Telšiai og Panevėžys bispedømme. Sistnevnte ligger i Vilnius’ kirkeprovins, som er det andre av Litauens to erkebispedømmer.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Archdiocese of Kaunas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Romersk-katolske bispedømmer i Litauen |
| --- |
| **Kaunas erkebispedømme** | Šiauliai **·** Telšiai **·** Vilkaviškis | Korshøyden ved Šiauliai |
| **Vilnius erkebispedømme** | Kaišiadorys **·** Panevėžys |
| Historiske bispedømmersom helt eller delvislå i dagens Litauen | *Klaipėda* **·** Samland **·** Samogitia **·** Žemaitija |
| (erkebispedømmer i fet, territorialprelatur i kursiv) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** CatolicDiocese
 |
**Robert Poulet** (født 4. september 1893, død 6. oktober 1989) var en belgisk forfatter, litteraturkritiker og journalist.

Poulet ble utdannet ved Faculté des Mines i hjembyen. Poulet tjenestegjorde som soldat under den første verdenskrig før han tok diverse strøjobber på forskjellige steder i Belgia og Frankrike. Han begynte å skrive litteratur og en rekke litterære anmeldelser gjennom 1920-tallet og han publiserte sin første roman i 1931. Som litteraturkritiker ble han kjent for sin skarpe avvisning av kvinnelige forfattere fordi han mente at kvinner ikke klarte å skrive gode bøker.[]

Poulet var involvert i politikken på det tidlige 1930-tallet da han ble medlem av en studiegruppe med et korporativt politisk ståsted.[] Han var en sterk tilhenger av den belgiske uavhengigheten gjennom hele mellomkrigstiden og under den andre verdenskrig.[] Hans meninger ble påvirket av blant andre Charles Maurras og Action Française.[] Poulet var aldri direkte imot nazistene og ofte skrev han støtteerklæringer for dem i hans tid som ansatt i avisen Le Nouveau Journal.[]

Poulet roste tyskerne for deres krig mot Sovjetunionen på grunn av hans egen sterke anti-kommunisme. 

Poulet ble dømt til døden i oktober 1945 på grunn av hans tyskervennlighet og samarbeid med nazistene under verdenskrigen. Men, etter å ha sonet seks år i fengsel, ble han løslatt og han fikk lov til å vende tilbake til Frankrike.

Etter Poulets flyttet til Frankrike publiserte han en rekke selvbiografiske romaner der han forsøkte å rettferdiggjøre sitt samarbeid med nazistene under krigen. Hans grunnlag for dette samarbeidet var at han prøvde å beskytte monarkiet i Belgia og den belgiske uavhengigheten. Poulet var en nær venn og tilhenger av Robert Faurisson og sammen med ham reklamerte Poulet sin benektelse av at Holocaust noen sinne hadde funnet sted.

Til tross for Poulets mange kontroversielle meninger og uttalelser opprettholdt han et livslangt vennskap med den berømte tegneserieskaperen Hergé, som hadde jobbet for Poulet under verdenskrigen, frem til opphavsmannen av tegneseriefiguren Tintin døde i 1983.[] Poulet sin egen selvbiografi, *Ce n'est pas un vie*, ble publisert i 1976.

Poulet døde i oktober 1989, da han var 96 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NooSFere, oppført som Robert POULET, NooSFere author ID -51974, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dictionnaire des Wallons, oppført som Robert POULET, Dictionnaire des Wallons ID poulet-robert, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Biographie Nationale de Belgique, Biographie nationale de Belgique ID robert-poulet, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kapp Verdes bank** (portugisisk: Banco de Cabo Verde – BCV) er sentralbanken på øygruppen Kapp Verde. Den har hovedkontor i hovedstaden Praia på Santiago. 

Bankens hovedmålsetting er prisstabilitet, det vil si lav og stabil inflasjon. Dernest har banken som mål å sørge for likviditet, solvens og et fungerende betalingssystem. For å oppnå dette er banken tillagt alle oppgaver en sentralbank normalt har, innen pengepolitikk og rentestyring, rådgiving overfor regjeringen, regulering av pengemarkedet og kredittinstitusjoner, m.m.

Historie
--------

Dagens sentralbank ble etablert ved lov 25/75 datert 29. september 1975, samme år som Kapp Verde fikk sin selvstendighet fra Portugal. 

BCV har imidlertid røtter tilbake til 1864, da kongeriket Portugal 16. mai sendte et brev som ga det de kalte *Banco Nacional Ultramarino*, "den oversjøiske sentralbanken", eksklusive rettigheter til å utstede pengesedler i hele koloniområdet. Brevet krever også at denne sentralbanken skal etableres innen et år. 

Bankens filial i hovedstaden Praia åpnet sin virksomhet i oktober 1865, under ledelse av Clarimundo Martins, som dermed kan kalles Kapp Verdes første sentralbanksjef. Startkapitalen var beskjedne 30 «contos». Innskuddsrenten varierte mellom 3% og 5%. 

I tillegg til avdelingen i Praia etablerte Banco Nacional Ultramarino også filial i St. Vincent i 1894. 

I 1973 ble så Banco de Fomento Nacional etablert på Kapp Verde, som et resultat av at Ultramarino ikke ga mellomlang og lang kreditt, samt at de ikke ga kreditt til jordbruket, industrien og landeiere. Samtidig reduserte den offentlige banken *Caixa de Crédito* sine aktiviteter. Banco de Fomenti Nacional etablerte dermed en filial her, for å bidra til å øke den økonomiske aktiviteten her. 

Da landet gikk mot løsrivelse fra Portugal innså man viktigheten av å ha en selvstendig, nasjonal institusjon som utstedte og forvaltet landets valuta. 29. september 1975 ble det derfor besluttet å etablere en sentralbank, og Banco de Cabo Verde ble gitt funksjonene til en sentralbank, herunder en eksklusiv rett til å utstede valuta. 

30. juni 1976 ble sentralbankloven vedtatt, som Lov 13/76 datert 26. juni. 1. juli ble dermed Banco Nacional Ultramarino og Banco de Fomento Nacional (Den nasjonale utviklingsbanken) sine eiendeler og forpliktelser overført til den nye sentralbanken, etter bilaterale forhandlinger mellom de to landene.

Sentralbanksjef
---------------

Sentralbanksjef («governador») pr august 2018 er João António Pinto Coelho Serra. Han ble sentralbanksjef i 2014, og har før dette vært bl.a. finans- og planleggingsminister på Kapp Verde.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Kapp Verdes bank - *Organigrama* Arkivert 22. juni 2016 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Anthypna*** er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De er gjerne hårete og livlig fargede biller som flyr mye og kan finnes på blomster.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 10 mm), avlange biller, oftest bronseaktig, blått eller grønt metallisk farget og mer eller mindre tett hårete. Grunnfargen er gulbrun til svart. **Hodet** er nedoverbøyd, antennene er 9- eller 10-leddete med en tre-leddet vifte, alle leddene fløyelsaktig hårete. Fasettøynene er delt av en list i fremkanten. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) stikker fram foran hodeframkanten (clypeus). Antennene kan ha svært store lameller (de ytterste, bladformede leddene). **Brystskjoldet** (pronotum) er mer eller mindre kvadratisk, hvelvet, ofte tett punktert og hårete. **Dekkvingene** er avlange, den ytterste delen er ofte tynn og spissene spriker slik at de ikke dekker hele bakkroppen. **Beina** er kraftige, framleggene (tibiae) har et par tenner på utsiden, mellom- og bakleggene kan ha forskjellig utviklede sporer. Føttene er fem-leddete, nokså lange og kraftige.

Levevis
-------

Lite er kjent om biologien. De voksne billene flyr om dagen og kan finnes svermende over blomster og busker i sandige områder. Larvene finnes blant annet i sanddyner ved kysten, der de spiser på råtnende plantedeler.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den sørlige delen av den palearktiske sone i Nord-Afrika og på Balkan.

Systematisk inndeling
---------------------

Avgrensingen mellom denne slekten og *Amphicoma* har vært noe uavklart. Enn del arter som før har vært plassert i *Anthypna* føres nå til *Amphicoma*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Glaphyridae MacLeay, 1819 – ca. 100 arter i 8 slekter
				+ Underfamilien Glaphyrinae MacLeay, 1819
					- Slekten ***Anthypna*** Eschscholtz, 1818
						* *Anthypna ciliata* Ménétries, 1836 - Balkan
						* *Anthypna meles* (Fabricius, 1792) - Marokko

Referanser
----------

1. ↑  A. Bezděk, M. Nikodým og S.J. Hawkins (2005) Nomenclatural notes on the genera *Amphicoma* Latreille 1807 and *Anthypna* Eschscholtz 1818(Coleoptera: Scarabaeoidea). *Folia Heyrovskiana* 12: 205-211.

Kilder
------

* Carlson, D.C. 2001. Generic Guide to New World Scarab Beetles – Glaphyridae.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anthypna* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Anthypna* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Anthypna* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* *Anthypna* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bildegalleri:
* Oversikt over artene
**Volda sykehus** er et somatisk lokalsykehus i Volda, for kommunene på Søre-Sunnmøre og dekker et folketall på om lag 50 000, og har i tillegg til dette et visst tilsig fra nordre deler av Vestland fylke. Sjukehuset har delt ansvar med Helse Førde for fødende kvinner i Nordfjordregionen. Dagens sykehus ble åpnet i 1986

Sjukehuset har om lag 500 tilsette og det er vaktfunksjon innen medisin, kirurgi, ortopedi, gynekologi, anestesi og radiologi. 

I tillegg har Volda sykehus også en større DPS med både poliklinikk og sengepost. Det er og en barne- og ungdomspsykiatrisk poliklinikk tilknyttet sykehuset.

Historikk
---------

Sykehuset har siden 1. januar 2002 vært eid av den norske stat gjennom det regionale helseforetaket Helse Midt-Norge. Tidligere var sykehuset eid av Møre og Romsdal fylkeskommune.

Fra 2002 til 2011 var Volda sykehus en del av helseforetaket Helse Sunnmøre, og siden 2011 har det vært en del av Helse Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Volda sjukehus». *Helse Møre og Romsdal* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 5. juni 2023.
2. ↑  Tomasgard, Anne-Mari (22. desember 2020). «(+) – Det største sidan opninga i 1986». *smp.no* **(norsk)**. Besøkt 5. juni 2023.
***The Lure of Heart's Desire*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Francis J. Grandon.

Handling
--------

Når Ethel Wyndham avslår ekteskapsforslaget hans på grunn av hans arbeiderklasse-status, velger Jim Carew å forlate sivilisasjonen - for å flytte til Yukon. Samtidig som blir mer velstående i Alaska, begynner han en romanse med Little Snowbird. Men før han slår seg ned med henne for godt, bestemmer han seg for å ta en siste titt på tilværelsen i storbyen. Så han reiser til New York igjen.

Der møter han Ethel nok en gang, og frir til henne en gang til. Men Ethel har i mellomtiden blitt involvert i utpressing sammen med Thomas Martin, som nå truer med å avsløre hennes forbrytelser hvis hun gifter seg med Jim. Nok en gang med knust hjerte vender Jim tilbake til Little Snowbird, bare for å oppdage at hun har begått selvmord - fordi hun trodde at Jim aldri ville komme tilbake til henne. Men kort tid før hun døde, fødte Snowbird imidlertid datteren deres - som Jim vier resten av livet til.

Skuespillere
------------

* Edmund Breese som Jim Carew.
* Arthur Hoops som Thomas Martin.
* John Mahon som Crazy Jake.
* Jeanette Horton som Ethel Wynndham.
* Evelyn Brent som Little Snowbird.

Referanser
----------

1. ↑  THE LURE OF HEART'S DESIRE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lure of Heart's Desire* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Volcán Irazú nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Volcán Irazú*) er en nasjonalpark i provinsen Cartago sentralt i Costa Rica. Den omfatter vulkanen Irazú og den omkringliggende skogen Prusia.

Vulkanen er fremdeles aktiv. Dens siste større utbrudd fant sted mellom 1963 og 1965, og har siden det hatt mindre utbrudd og lavastrømmer. Vulkanen har fire kratere. Hovedkrateret har en sjø med en uvanlig grønnaktig farge, som kommer av mineralene i fjellsidene. Det nest største krateret har navnet Diego de la Haya. Nasjonalparken ble oppretta 9. august 1955 for å beskytte kraterne og gjenopprette skogsområdet som var ødelagt av de mange utbrudda. Skogen består av både regnskog og subalpin paramo. Parken har et areal på 23,09 km². Dens høyeste punkt er på 3432 meter over havet.

Parken fikk status som verneområde 30. juli 1955. Den ble gjort til nasjonalpark i 1970.

Bilder
------

* Panorama av Volcán Irazú nasjonalparkPanorama av Volcán Irazú nasjonalpark
* Diego de la Haya-krateretDiego de la Haya-krateret

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carara National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Volcán Irazú nasjonalpark hos SINAC
* Volcán Irazú nasjonalpark hos Costa Rica Infolink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***The Magic Eye*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Rae Berger.

Handling
--------

Under første verdenskrig nekter John Bowman, kapteinen på et dampskip, å la hans kone og datter Shirley reise sammen ham på en lengre reise - fordi han frykter at skipet risikerer å bli torpedert. Før han reiser, overlater John livsforsikringen sin til Sam Bullard, som, ukjent for John, tidligere hadde forsøkt å kurtisere til fru Bowman.

Shirley opplever en visjon hvor farens skip blir torpedert til havs, og dagen etter rapporterer Sam at skipet hans har blitt senket - og at John ble drept i angrepet. Sam forsøker deretter å skaffe både Mrs. Bowman og forsikringspengene selv. Men John kommer snart tilbake, og han løslater sin kone fra hotell-rommet hvor Sam har låst henne inne.

Skuespillere
------------

* Henry A. Barrows som John Bowman
* Claire Du Brey som Mrs. Bowman
* Zoe Rae som Shirley Bowman
* Charles Hill Mailes som Sam Bullard
* William A. Carroll som Jack
* Elwood Bredell som Cordy

Referanser
----------

1. ↑  THE MAGIC EYE
2. ↑  The Magic Eye

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Magic Eye* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Magic Eye* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Magic Eye* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Petter Schou** (født 6. april 1948) er en norsk lege og politiker (H). Han var ordfører i Spydeberg kommune 2015-2019.

Han er cand.med. fra Universitetet i Oslo fra 1975 og spesialist i gynekologi fra 1982. Han har vært avdelingsoverlege, klinikkoverlege, sjeflege og stedfortredende sykehusdirektør. Schou var fagsjef og fungerende avdelingsdirektør i Statens helsetilsyn, avdelingsdirektør i Sosial- og helsedirektoratet fra 2002 til 2003 samt fylkeslege i Oslo og Akershus fra 2003 til 2015.

Han er gift med stortingsrepresentant Ingjerd Schou (født Schie), og sammen har de tre voksne barn.

Referanser
----------

1. ↑  75 års omtale i Aftenposten 5. april 2023
2. ↑  «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske lægeforening* (17): 123. 11. september 2003.
3. ↑  Nilsen, Lisbeth (27. oktober 2015). «Fra fylkeslege til ordfører». *Dagens Medisin*. Besøkt 15. november 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knut Espeland** | **Spydebergs ordfører**(2015–) | Etterfølger: |
**The Mall** i London er en gate som løper fra Buckingham Palace i vest til Admiralty Arch og Trafalgar Square i øst. Gaten er stengt for trafikk på søndager og offentlige høytidsdager, og ved seremonielle anledninger.

St. James's Park ligger på sørsiden av The Mall, med Green Park og St. James's Palace på motsatt side, i nord. Ved den østre enden av gaten fortsetter Horse Guards Parade.

Trooping the Colour, 2018
The Mall ble bygget som en seremoniell vei ved slutten av det nittende århundre og begynnelsen av det tyvende århundre, som motstykke til lignende seremonielle gater i andre byer, som Washington, DC, Paris, Berlin og Wien. Slike gater var ment å brukes for store nasjonale seremonier. Som ledd i bygningsarbeidet ble Buckingham Palace gitt en ny fasade og Victoria-monumentet ble reist.

Ved statsbesøk til Storbritannia blir monarken og den besøkende statssjefen eskortert i ekvipasje oppover The Mall, som dekoreres med britiske flagg og den besøkende nasjonens flagg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Petter Rudolf Pedersen Elind** (*også kalt Petter P. Elind*) (født 10. mars 1860 på gården Strøm nedre i Skoger i Drammen, død 6. juli 1931 i Tune i Østfold) var en norsk politiker. Han var den første ordføreren i Rolvsøy etter at kommunen ble opprettet 1. januar 1911. Elind var ordfører fra 1911 til 1916 og representerte Bondepartiet. 

Han var også vara Stortingsmann for Tune krets, Smaalenenes amt i fra 1906 til 1909.
I tillegg til politikken hadde han en rekke andre verv i lokalsamfunnet. Han var forstanderskapsordfører og styremedlem i Tune og Rolvsøy sparebank. Han var medlem av skolestyret i Rolvsøy og i flere år var han også skjønnsmeddoms- og lagrettemann.

I det sivile liv var Petter Elind bonde på gården Elind fra 1884.

Petter Rudolf Pedersen Elind fikk Kongens fortjenstmedalje i sølv 1. juli 1931. Men han døde like etter og fikk derfor aldri oppleve av særlig mye denne anerkjennelsen.

Petter P. Elind er gravlagt på Rolvsøy kirkegård i Fredrikstad, og graven hans blir stelt av Rolvsøy menighet hvert år siden han var Rolvsøys første ordfører[].

|  |  |
| --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Kongens fortjenstmedalje |

 |

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 211[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 15[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Rolvsøy 1500-1994 - Nasjonalbiblioteket. Side 381-383.
4. ↑  Rolvsøy Menighetsblad Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. - Fredrikstad kirkelige fellesråd. Side 7.
5. 1 2  Rolvsøy Menighetsblad nr 4 2003 - Fredrikstad kirkelige fellesråd.
6. ↑  Tildelinger av ordener og medaljer -

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Erna M. Skaug** 
(født 31. januar 1923 i Skien, død 26. februar 2020) var en norsk operasanger og musikkpedagog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Erna Skaug var født i Skien og vokste opp i Oslo. Hun tok examen artium i 1943 og studerte sang hos Gudrun Bøllemose ved Musikkonservatoriet i Oslo og piano med Hampus Huldt-Nystrøm. Hun studerte deretter hos Paul Lohmann i Wiesbaden.

### Karriere

Erna Skaug debuterte i Universitetets Aula i 1954 med Robert Levin som akkompagnatør, og to år senere i opera i Norsk Operaselskap hvor hun spilte Constanze i «Bortførelsen fra Seraillet».

Senere var hun engasjert ved Stora Teatern i Göteborg, Svenska Teatern (Fiametta i Boccaccio, 1958), Rogaland Teater, Trøndelag Teater, Den norske Opera, Oslo Nye Teater (Nitouche, 1959), Festspillene i Bergen i tillegg til tallrike kirkekonserter og solistoppdrag med symfoniorkestre. Hun var «Den glade enke» i over 300 forestillinger, Michaela i Carmen og Fiordiligi i Così fan tutte (Opera Comique 1966; Norske Opera 1969).

Erna Skaug var førsteamanuensis ved Østlandets Musikkonservatorium fra 1970 til 1989, og med Paul Lohmann foresto hun sommerskoler for sangere i tjue år.

Hun ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i 1998.

Referanser
----------

1. ↑  Erna M. Skau 95 år - Aftenposten 31. januar 2018
2. ↑  Tildelinger av ordner og medaljer - kongehuset.no

Kilder
------

* Aslaug Bisseberg. "Avholdt sopran og pedagog". Aftenposten 28. januar 1998
* Leif K. Roksund: "...toners flukt mot sky. Om Skien Musikkforening med glimt fra byens musikkliv". Byminner 31. Side 169-170. Utgitt av Selskapet for Skien bys vel 2001. ISBN 82-91427-08-9

Eksterne lenker
---------------

* Omtale i Musikkhistorisk arkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Amos R. Little Deacon** (født 28. mai 1904 i Philadelphia i Pennsylvania, død 9. oktober 1982 i Santa Barbara i California) var en amerikansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Deacon vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var målvakt på det amerikanske laget som kom på tredje og siste i plass i landhockeyturneringen bak India og Japan. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. USA tapte begge kampene, 2-9 mot Japan og 1-24 til India. Deacon spilte begge kampene i OL-turneringen.

Fire år senere, under sommer-OL 1936 i Berlin spilte han to landhockeykamper.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i landhockey (USA)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amos Deacon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Amos Deacon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Petter Steen jr.** (født 1962) er en norsk lærer og lokalpolitiker (H) som var ordfører i Haugesund fra 2001 til 2015.

Han har examen artium fra Skeisvang videregående skole fra 1981, og er utdannet adjunkt med årsenhet i engelsk fra Stavanger lærerhøgskole fra 1986. Steen har første avdeling sosialpedagogikk fra Høgskolen i Agder fra 1995, mellomfagstillegg i engelsk fra Universitetet i Bergen fra 1996 og kurs i skoleutvikling og skolevurdering fra NLA Lærerhøgskolen fra 1999. Før han ble ordfører var Steen undervisningsinspektør i Sveio kommune.

Steen var medlem av Haugesund bystyre 1988–2015 og var ordfører i perioden 2001–2015. Før han ble ordfører, var han medlem av Rogaland fylkesting 1984–1995, formann i Haugesund Høyre og gruppeleder i Haugesund bystyre. Han har ledet Høyres kommunalutvalg.

Referanser
----------

1. ↑  57 prosent vil ha Petter Steen - Haugesunds Avis 16. september 2010. Besøkt 8. juli 2017
2. ↑  Petter Steen jr. tar ikke gjenvalg - Haugesunds Avis 19. mars 2014. Besøkt 8. juli 2017

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petter Steen jr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Finn Martin Vallersnes** | **Haugesunds ordfører**(2001–2015) | Etterfølger:**Arne-Christian Mohn** |

Portal: Konservatisme
**Erne** (irsk: *Abhainn na hÉirne* eller *An Éirne*) er en elv nordvest på Irland og er den nest lengste elven i Ulster, som renner gjennom Nord-Irland og republikken Irland, og utgjør en del av deres grense. Elva begynner i republikken Irland, renner inn i Nord-Irland og renner deretter inn i republikken igjen.

Elvens løp
----------

 Elva Erne i byen Enniskillen
Den har sin opprinnelse på østsiden på fjellet Slieve Glah nær 5 km sør av Cavan i grevskapet Cavan og flyter 129 km gjennom innsjøene Lough Gowna, Lough Oughter og Upper og Lower Lough Erne i Fermanagh i Nord-Irland og går til havet ved Ballyshannon i Donegal tilbake i republikken Irland.

Elva er rundt 129 kilometer lang og brukes til fluefiske etter ørret og laks, med en rekke fiskesteder langs både selve elva og dens sideelver. Byen Enniskillen ligger for det meste på en øy i elven, mellom Upper og Lower Lough Erne. Den er knyttet til elven Shannon ved Shannon-Erne-kanalen, og har således forbindelse for båter med elva Shannon og Grand Canal og Royal Canal.

Det totale nedslagsfeltet til elven Erne er 4 372 km2. Den langsiktige gjennomsnittshastigheten for elven Erne er 101,7 kubikkmeter per sekund (m3/s)

Navn
----

Elven har fått navnet sitt fra en mytisk prinsesse ved navn Éirne. Hun er knyttet til Ériu (moderne Éire), gudinnen som Irland er oppkalt etter på irsk. De eldste formene for gudinnen var Everna/Iverna og Everiu/Iveriu og at begge kommer fra den indoeuropeiske roten *ei-*, som antyder bevegelse.

Referanser
----------

1. ↑  «An Éirne / River Erne», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑   *Explanatory Memoir, sheets 68 and 69 of the Geological Survey of Ireland, 1878* (PDF). Memoirs of the Geological Survey. 1878
3. ↑  Williams, Robert A. (1872): *Notes on River Basins*, s. 67
4. ↑  «Fisheries - River Erne», *Ireland Fly Fishing*. Arkivert fra originalen den 13. juli 2011.
5. 1 2   South Eastern River Basin District Management System (PDF), *Serbd.com* (Report); s. 38. Arkivert fra originalen (PDF) den 3. mars 2016.
6. 1 2   Roulston, William J. Fermanagh (2004): *History and Society*. Geography Publications, s. 577-578.

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Erne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Information and maps of the Erne from the Inland Waterways Association of Ireland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Karl Folke Frölén** (født 25. februar 1908, død 11. juni 2002) var en svensk rytter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.

Frölén ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Fair» var han med på svenske laget som vant lagkonkurransen i feltritt. De andre på laget var Olof Stahre på «Komet» og Hans von Blixen-Finecke junior på hesten «Jubal». I den individuelle konkurransen i feltritt kom Frölén og «Fair» på femtendeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i hestesport, feltritt, lag Sveriges flagg Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  «Folke Frölén - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 24. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Folke Frölén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Folke Frölén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Folke Frölén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Yngen** er en innsjø 199,2 meter over havet øst i Värmland, mellom Filipstad og Hällefors i Sverige. Innsjøen har et relativt lite nedbørsfelt og får tilførsel fra bekker og mindre elver i nord og øst. Det naturlige utløpet er gjennom Skärjbäcken i sørenden. En vesentlig del ledes via Gammelkroppa kanal og rør til et mindre kraftverk ved Östra Skärjen.

Yngen er en oligotrof klarvannsjø med 8-9 meter siktdyp. Den kalkholdige berggrunnen gir stabilt høy pH og stor bufferkapasitet mot forsuring. Kalkinnholdet gir også en verdifull flora på de mange øyene. Her finnes en rekke orkidéer som bredflangre, rødflangre og brudespore. Videre finnes trefingersildre, skåresildre, blåveis, skogvikke, skogflatbelg, svartburkne, trollbær og tysbast. Ved Skavnäset i den nordlige delen finnes Högbergsfältets naturreseervat.

Innsjøens økologiske status betegnes som «god». Sjøen er også drikkevannsmagasin for Filipstad, Nykroppa og Persberg.

I Yngen finnes en av de få opprinnelige røyebestandene sør for Dalälven. I tillegg finnes abbor, gjedde, hork, krøkle, lagesild, lake, laks, laue, mort, sik, steinsmett, ørekyt og ørret, samt også signalkreps.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 7. desember 2018.
2. ↑  «Modelldata per område». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 7. desember 2018.
3. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 26. mai 2021.
4. ↑  «Gammelkroppa kanal». Besøkt 9. desember 2018.
5. 1 2 3  «Filipstad 2035, översiktsplan för Filipstads kommun, Värmlands län. Samrådshandling maj 2014» (PDF). Filipstads kommun. Mai 2014. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. desember 2018.
6. ↑  «Yngen». *Vatteninformationssystem Sverige*. Länsstyrelserna. Besøkt 9. desember 2018.
7. ↑  «Yngens FVOF». iFiske. Besøkt 9. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Andreas Nicolai Haarklou** (født 11. oktober 1896 i Vestre Aker, død 19. januar 1979 i Alta) var en norsk musiker. Han fikk sin første musikalske utdannelse av sin far, komponist Johannes Haarklou.

Andreas Haarklou studerte klaver med Dagmar Walle-Hansen i Kristiania og med Artur Schnabel i Berlin. Orgel studerte han med Charles-Marie Widor i Paris, og han studerte komposisjon med H. Gritsch i Leipzig. Haarklou debuterte som pianist i 1917, men fikk sitt hovedsakelige virke som organist, musikklærer og musikkritiker.

Haarklou var organist ved Gamlebyen kirke i Oslo fra 1937; senere flyttet han til Fagerborg kirke hvor han ble til 1962. Da flyttet han til Kristiansand. I 1969 ble han med sin datter Ingegjerd Haraldstad og hennes familie til Alta.

Haarklous samtlige romanser og sanger med klaverakkompagnement er samlet og utgitt av Musikkverkstedet, Fredrikstad 1996, med Jacqueline Pattison Ekgren i redaksjonen. Noteheftet, sammen med cd, er ugitt i markering av Andreas Haarklous 100-årsjubileum og heter "Havets stemme".

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, oppført som Andreas Nikolai Haarklou, Musicalics komponist-ID 88429[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Andreas Haarklou i Store norske leksikon
4. ↑  Gaukstad, Øystein (1991). *Musikkleksikon*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 144. ISBN 8200029735.
5. ↑  *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934. s. 180.
6. ↑  Benestad, Finn (1961). *Johannes Haarklou*. Universitetsforlaget. s. 20.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Yngre legers forening** (Ylf) er en fagforening/yrkesforening for leger i utdanningsstilling, bl.a. leger i spesialisering (tidligere kalt assistentleger og turnusleger), stipendiater, legespesialister og andre leger i akademiske stillinger på lavere nivå. Foreningen ble etablert i 1911, og er en av syv yrkesforeninger i Den norske legeforening. Med 10600 medlemmer (2022) er det den nest største foreningen tilsluttet Den norske legeforening. Styret i Yngre legers forening består av: Kristin Kornelia Utne (leder), Ingeborg Henriksen (nestleder), Tobias Iveland (styremedlem), Jasna Ribic (styremedlem), Lars Magnus Aker (styremedlem), Lillan Haugen (styremedlem), Kjetil Askim (styremedlem) og Beanca Gottenberg (styremedlem, yngsterepresentant). 

Ylf utgir nettavisen yngreleger.no, redaktør er Mikal Hole.

Ledere
------


* Grethe Aasved (1996-1999)
* Bente Kristin Johansen (1999-2001)

* Yngve Mikkelsen (2001 - 2004)
* Hilde Engjom (2004 - 2006)
* Per Meinich (2006 - 2008)
* Hege Gjessing (2008 -2011)
* Johan Georg R. Torgersen (2011 - 2014)
* Marit Halonen Christensen (2014 - 2015)
* Christer Mjåset (2015 -2019 )
* Kristin Kornelia Utne (2019-)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (no) Yngre legers forening på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Yngre legers forening på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Yngre legers forening på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Folkeaksjonen mot EU-medlemskap** (**FME**) er en norsk organisasjon som arbeider mot norsk medlemskap i Den europeiske union. Organisasjonen arbeider også for en oppsigelse av både EØS-avtalen og Schengen-avtalen fordi de mener disse er grunnlovsstridige. Organisasjonen er forholdsvis ytterliggående og beskylder de som jobber aktivt for norsk EU-medlemskap for landsforræderi, og for å ha en femtekolonne på stortinget. På nettsidene sine presenteres en rekke konspirasjonsteorier, blant annet artikler der de skriver om det de oppfatter som frimurernes og katolikkenes grep om EU. Organisasjonen hevder også at Arbeiderpartiet har fått retningslinjene for sitt politiske arbeid fastlagt av Sions vises protokoller, som de omtaler som «en lærebok i hvordan man skal gå frem for å erobre all makt i verden, økonomisk så vel som militært». De ønsker å gjeninnføre den opprinnelige Grl. § 2, som utelukker jesuitter fra riket. Folkeaksjonen mot EU-medlemskap hevder at jøder og frimurere begikk statskupp i Norge i 1945, og at jødiske banker står bak en konspirasjon for å få verdensherredømme, som EU er et resultat av. Politisk står organisasjonen nær partier som Fedrelandspartiet, Kystpartiet[], Norgespartiet og Demokratene. Organisasjonen antas å være liten og berøre relativt få personer. Sentrale personer inkluderer Lars Rønbeck (Norgespartiet) og Bjørgulf Mortensen (Fedrelandspartiet), foruten lederen Øyvind Aarsnes.

Magasinet Monitor beskriver Folkeaksjonen mot EU-medlemskap som «en antisemittisk gruppering».

Folkeaksjonen har ingen forbindelse med Nei til EU.

Referanser
----------

1. ↑  Fjernet link til jødehat Arkivert 8. august 2007 hos Wayback Machine. fra Magasinet Monitor

Eksterne lenker
---------------

* *Lenken fjernet, da domenet er gått ut.*