recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sachsen-Weimar** var et hertugdømme i Thüringen, Tyskland. Hovedstaden var Weimar.

Historie
--------

I det 15. århundre var store områder av det som nå utgjør Thüringen i Wettindynastiets (kurfyrster av Sachsen) hender. I 1485 ble Wettindynastiets landområder delt. Landområdene i Thüringen gikk til Ernst av Sachsens etterkommere. Ernsts etterkommere dannet den såkalte ernestinske linjen av Wettindynastiet. Disse fikk tittelen kurfyrste. Etter at Johann Fredrik I av Sachsen i 1547 ble fratatt tittelen kurfyrste etter nederlaget mot Karl V av Det tysk-romerske rike fikk han lov til å beholde noe land i Thüringen. I 1572 ble de ernestinske landområdene delt mellom Johann Fredriks sønner. Områdene ble til Sachsen-Weimar og Sachsen-Gotha.

I de neste tre århundrene ble hertugdømmene splittet opp gang på gang dersom hertugen hadde flere sønner. De ble samlet igjen når en hertug døde uten arvinger; da overtok de andre hertugdømmene dem. Tross alt dette var innehaverne av hertugdømmene innenfor den ernestinske linjen av Wettindynastiet. Sachsen-Weimar vokste og minket flere ganger. Hertugdømmene i Thüringen hadde i denne tiden ulogiske grenser og landområdene til et hertugdømme var ofte spredt. I 1741 arvet Ernst August I av Sachsen-Weimar hertugdømmet Sachsen-Eisenach. Ernst August II som overtok i 1748, døde i 1758 og sønnen Karl August ble hertug med moren Anna Amalia som regent. Regentskapet til Anna Amalia og det senere styret til Karl August dannet et toppunkt for Sachsen-Weimars historie. Begge var ivrige kunst og litteratur-elskere, og de fikk ledende tyske vitenskapsmenn, som Goethe, Schiller og Herder til hoffet. De gjorde Weimar til et viktig kulturelt sentrum. 

Karl August valgte å stå ved Preussens side under Den tredje koalisjon-krigen mot Frankrike. Han tapte slaget ved Jena. Dermed ble han nødt til å bli med i Rhinforbundet i 1806. I 1809 ble Sachsen-Weimar og Sachsen-Eisenach, som tidligere bare hadde vært samlet ved at de hadde samme fyrste, ett rike som hertugdømmet Sachsen-Weimar-Eisenach.

Hertuger av Sachsen-Weimar
--------------------------

Huset Wettin
* Johann Wilhelm (1554–73)
* Frederick Wilhelm I (1573–1602), sønn av Johann Vilhelm
* Johann (1602–05), sønn of Johann Wilhelm
* Johann Ernst I (1605–20), sønn of Johann
* Wilhelm (1620–62), sønn av Johann. Blei førsteregent (1620) da Johann Ernst I ble fratatt tittelen av den tysk-romerske rike Ferdinand II av Østerrike ved begynnelsen av trettiårskrigen og fikk sin stand etter Johann Ernst Is død i 1626. I skjønnlitteraturen har Vilhelm en viktig rolle i the best selling alternate history series 1632.
* Johann Ernst II (1662–83), sønn av Vilhelm
* Wilhelm Ernst (1683–1728), sønn av Johann Ernst II
* Johann Ernst III (1683–1707), sønn av Johann Ernst II
* Ernst August I (1707–48), sønn av Johann Ernst III
* Ernst August II (1748–58), sønn av Ernst August I
* Karl August (1758–1809), sønn av Ernst August II

Sammenslått med Sachsen-Eisenach for å danne Sachsen-Weimar-Eisenach.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Ove Gjerløw Meyer** (født 1742 i Fredrikshald, død 4. november 1790) var en norsk embetsmann. I 1772 stiftet han Det norske Selskab i København, og var i flere år formann for selskapet.

Liv
---

Ove Gjerløw Meyer var sønn av Edvard Offesen Meyer, rektor ved Fredrikshald latinskole og senere sogneprest på Hvaler. I 1759 begynte han ved Christianias skole, som dengang ble ledet av rektor J.P. Hersleb og konrektor S.S. Monrad. Blant skolekameratene hans var dikteren Johan Herman Wessel. Meyer ble student i 1762 og tok først teologisk attestas, før han ble jurist. I 1778 ble han byfogd og byskriver i Tønsberg, og i 1790 dessuten lagmann i Tønsberg og Fredrikstad lagdømme. Fra 1789 var han også assessor i overhovretten. Han ble i disse stillingene til sin død i 1790.

Meyer og Det norske Selskab
---------------------------

Meyer var norsk patriot og fremtrådte alt i 1771, da det en tid var trykkefrihet i Danmark-Norge, med en brosjyre til fordel for et norsk universitet. Han forsøkte også å vinne kronprins Frederik for universitetstanken da denne besøkte Norge i 1788. Meyer er imidlertid mest kjent for å ha stiftet Det norske Selskab i København i 1772, og for i flere år ha vært selskapets formann. I selskapet leverte han et forsvar for Johan Nordahl Bruns *Zarine*, samt et dikt om «Den ringe Stands Fordele», som ifølge Israel Levin gjorde «almindelig Fiasco». Levin beskriver ham videre som «en energisk Characteer med stor practisk Dygtighed, men uden høiere Beaandelse, og som Æsthetiker og Digter lige maadelig».

Verker
------

* *Undersøgelse, hvorvidt de Aarsager kan gjelde, der anføres som Hindringer for et norsk Academies Oprettelse* (1771)
* «Betænkning over Recensionen af Zarine» (1772)
* «Den ringe Stands Fordele» (1775)
* «Noget om Kjøbstaden Tønsbergs Forfatning, 1788»

Referanser
----------

1. ↑   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp01221691, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 248[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Israel Levin, i Johan Herman Wessel: *Digte*. Kjøbenhavn: C.A. Reithels Forlag, 1861.

Kilder
------

* Ludvig Daae: «Meyer, Ove Gjerløw», i *Dansk biografisk Lexikon*, III. Bind, s. 296–297. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1897.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Lilly Helena Bølviken** (født 20. mars 1914 i Arendal, død 11. september 2011) var en norsk jurist, kvinnesaksforkjemper og Norges første kvinnelige høyesterettsdommer. Hun var fra 1952 den eneste kvinnelige byrettsdommeren i Oslo og en av få kvinnelige dommere i Norge, og ble utnevnt til høyesterettsdommer i 1968. Hun var 1. nestleder i Norsk Kvinnesaksforening 1960–1966.

Karriere
--------

Lilly Henriksen vokste opp i Arendal og ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1942. Hun arbeidet deretter som sekretær i Statens prisdirektorat 1942–1945 og ble i 1945 dommerfullmektig i Sør-Hedmark. Samme år ble hun gift med høyesterettsadvokat Magne Bølviken. I 1946 vendte hun tilbake til Statens prisdirektorat som kontorsjef ved distriktskontoret for Hedmark og Oppland 1946–1952. Hun ble i 1952 byrettsdommer i Oslo byrett, som tredje kvinne, og var i flere år byrettens eneste kvinnelige dommer. I kraft av dette var hun en av Norges fremste kvinnelige jurister på den tiden.

Hun var dommer i Høyesterett fra 1968 til 1984. Da hun i 1968 tok sete som høyesterettsdommer måtte man endre på måten man tiltalte Høyesterett når man åpnet forhandlingene i en sak. Tidligere ville prosessfullmektigen åpne med: «Høyst ærverdige *herrer*, rikets øverste dommere.» Dette ble endret til den kjønnsnøytrale tiltaleformen man har i dag: «Høyst ærverdige *rett*, rikets øverste dommere.»

Lilly Bølviken var aktivt engasjert i kvinnesaken særlig i 1950- og 1960-årene; hun var i tolv år (1954–1966) medlem av landsstyret i Norsk Kvinnesaksforening og var foreningens 1. nestleder 1960–1966; foreningens leder i de seks årene hun var nestleder var senere likestillingsombud Eva Kolstad.

Hun var formann for Ekteskapslovutvalget som i 1986 la frem forslag til nye lovregler om inngåelse og oppløsning av ekteskap i ekteskapsloven. leder for tilsynsrådet for Bredtveit fengsel, medlem av kontrollkomiteen for Landsbanken og leder for Stortingets billighetserstatningsutvalg.

Bølviken ble tildelt Den Kongelige Norske St. Olavs Orden i 1978. Hun døde i 2011.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Lilly\_Helena\_Bølviken, verkets språk bokmål, besøkt 18. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hvem er hvem? 1973 side 100
3. 1 2 3  Holmøy, Vera (17. september 2011). «Lilly Bølviken (nekrolog)». *Aftenposten*.
4. ↑  «Lilly Bølviken», Norsk Kvinnesaksforening
5. ↑  *Bergens Tidende*. 11. mai 1954. s. 3.
6. ↑  NOU 1986: 2 *Innstilling til ny ekteskapslov del I*
7. ↑  «Møt kvinnene som endret Norge», *Verdens Gang*, 7. mars 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
**Laurentius Borchsenius Stenersen** (født 27. februar 1843 i Ullensaker, død 6. mars 1921 i Kristiania) var en norsk klassisk filolog, numismatiker og professor ved Universitetet i Kristiania 1888–1914.

Etter examen artium 1860 og cand. philol. i 1866 ble han universitetsstipendiat i 1875 som ledet til dr. phil. i 1877 på avhandlingen «De historia variisque generibus statuarum iconicarum apud Athenienses» som var fra en tur til Grekenland i 1875. Samme år ble han bestyrer av Universitetet i Kristianias myntkabinett, og i 1881 bestyrer av Skulpturmuseet. Fra 1888 til 1914 var han dessuten professor. Stensersen skrev flere avhandlinger om norske myntfunn.

Han var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i Kristiania, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, samt utenlandske forbund som den svenske numismatikerforening, Numism. Gesellsch. i Wien, Soc. Royale de Numism. og Soc. d'Archeol. i Brussel.

Kilder
------

* *Kringla Heimsins*, bind 6. Oslo: Nasjonalforlaget, 1934.
* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Stenersen, 6. Laurentius Borchsenius *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

* Isaksen, Asbjørn (f. 1879) (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Laurentius Borchsenius Stenersen i BIBSYS
* Digitaliserte bøker av Stenersen hos Nasjonalbiblioteket.
* (no) Laurentius Borchsenius Stenersen i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Mo kirke
**Tokke prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Tokke kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Mo kirke.

Tokke prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tokke kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Telemark prosti.

Historikk
---------

Tokke prestegjeld ble opprettet den 1. januar 1964 ved sammenslåingen av prestegjeldene Lårdal og Mo.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Lårdal
* Skafså
* Høydalsmo
* Eidsborg
* Mo

Referanser
----------

1. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
2. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Keiser Jingzong av Tang** (født 22. juli 809 i Chang'an i Kina, død 9. januar 827 samme sted) var i tenårene keiser under Tang-dynastiet i Kina, fra 824 til han ble myrdet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Keiser Jingzong var eldste sønn av Li You (den daværende prinsen av Sui og senere keiser Muzong) og storebror til de senere keisere Wenzong og Wuzong. Moren var Li Yous konkubine, konsort Wang, som fødte ham i en sidehall i Det østlige palass.

### Keiser

Keiser Jingzongs korte regjeringstid ble overskygget av korrupte evnukker som kontrollerte den keiserlige Shence-hæren (神策軍). Selv markerte han seg med tankeløsheter, overdådighet og uinteresse.

Mellom den tredje og femte dag etter hans intronasjon gav han et stort antall evnukker en rekke gaver og begunstigelser, som offisielle uniformer, fargede silketøyer og andre skatter. Han brukte mye tid på polo, festter, turneringer og spill, og til musikk - med overdådige gaver til musikerne. Han ankom ofte meget sent til keiserlige møter, og lot demed dette sine embedsmenn vente på ham i timesvis. Da hans rådgivere Li Bo (李渤) og Liu Qichu (劉栖楚) oppfordret ham om å stanse med dette, lønnet ham dem rikt og forfremmet senere Liu, skjønt det er uklart om han tok til seg deres råd.

Da Yuchi Rui (尉遲銳), prefekten av Long (龍州, i det moderne Mianyang i Sichuan) fremla i en petisjon at fjellet Niuxin (牛心山) var hemmelighetsfullt viktig for Tang-dynastets himmelske mandat, og at fjellets struktur burde repareres, gikk Jingzong med på dette: Han sendte titusenere av menn til å arbeide på ombyggingene, som var både vanskelig og farlig. Det sies at kretsen Dongchuan (東川, der Long inngikk) ble tappet for sine kreftert.

Evnukkene dominerte både hans og hans lillebror Wenzongs regjering. Jingzong hadde ingen interesse for politikk og hengav seg til fornøyelser og et liv i overflod, mens evnukker som Wang Shoucheng og embedsmenn som Li Fengji utøvde den reelle makt i riket.

Til slutt ble keiseren myrdet av en gruppe sammensvorne.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  *Zizhi Tongjian*, vol. 243.

Litteratur
----------

* Herbert A. Giles: *A Chinese biographical dictionary.* London 1898


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Muzong** | **Keiser av Kina (Tang-dynastiet)**(824–827) | Etterfølger:**Wenzong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Lettbetong** er betong med densitet under 2 000 kg/m³. Det benyttes som byggemateriale i form av blokker, bjelker og elementer. Lettbetong er fremstilt ved en heving av støpemassen slik at det dannes porer, også kalt gassbetong og porebetong.

Noen omtaler også lettklinker som lettbetong fordi den også har densitet under 2 000 kg/m³, lettklinker har tilsats av slagg, leirekuler, pimpstein, skumplastperler eller annet for å få lavere densitet, Leca er et eksempel på lettklinker.

Lettbetong tilvirkes av sand (knust fjell), kalk og sement, med tilsats av aluminiumspulver som under prosessen reagerer med vann og skaper en porøs struktur når den varmes opp under trykk i en autoklav. På engelsk Autoclaved aerated concrete (AAC). Når den benyttes til bjelker eller elementer armeres den med tynne stålstenger.

På grunn av at lettbetongen er mer porøs enn vanlig betong har den lavere trykkfasthet enn vanlig betong. Til gjengjeld har den bedre varmeisolerende egenskaper fordi luftinnholdet er større. Den har også betongens fordeler som gode brannegenskaper og er ikke utsatt for mugg, råte eller maur. Bakdelen er at den må pusses, forblende eller dekkes med fasadeplater utvendig slik at den ikke suger til seg vann og får fukt eller frostskader.

Historie
--------

Lettbetong ble oppfunnet midt på 1920-tallet av Axel Eriksson og den begynte å produseres i 1929 av Yxhults Stenhuggeri AB i Sverige under navnet "Ånghärdad gasbetong". Midt på 1940-tallet fikk den navnet Ytong. I begynelsen av 1930-tallet fremstilte noen svenske forskere lettbetong med sement og sand som utgangsmaterialet, denne metoden ble benyttet blant annet under navnet Siporex. Lettbetong ble populært som vegg, gulv og takplater på 1970-tallet.

I Norge ble det produsert Siporex ved Norsk Siporex Fabrikk AS på Gullhaug i Lier fra 1947 og ved Ytong fabrikken i Hokksund i Øvre Eiker fra 1951, bak Ytong-selskapet sto Christiania Spigerverk og Norsk Hydro. Siporex og Ytong fusjonerte og all produksjonen ble flyttet til Hokksund. Sener ble bedriften overtatt av Norcem, men den gikk konkurs i 1988. H+H Celcon startet opp igjen produksjonen som varte til nedleggelsen i 2000.

Referanser
----------

1. ↑  «Teknisk informasjon | Leca Norway». *leca.no*. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  «lettbetong». *Store norske leksikon*. 7. oktober 2020. Besøkt 15. november 2020.
3. ↑  «Autoclaved Aerated Concrete». *www.cement.org*. Besøkt 15. november 2020.
4. ↑  «Y som i Yxhult» (PDF).
5. ↑  «Yxhults Stenhuggeri». *www.kumla.it*. Besøkt 15. november 2020.
6. ↑  «Pionjärinsatser i betongens barndom - Konstruktionsbetongens historia…». *archive.is*. 25. mai 2012. Arkivert fra originalen 25. mai 2012. Besøkt 15. november 2020.
7. ↑  «Bind 1». *Illustrert norsk næringsleksikon*. 1957.
8. ↑  «Ytong – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 15. november 2020.
**Albert Alexander** (født ca. 1897, død 15. mars 1941) var en britisk politimann, som var den første pasienten som ble behandlet med injeksjoner av penicillin.

I desember 1940 fikk Alexander ved et uhell et sår ved munnen fra en rosetorn. Såret ble infisert av både *Staphylococcus* og *Streptococcus* og han utviklet en livstruende infeksjon med verkebyller i ansiktet og lungene. Han var innlagt på sykehuset Radcliffe Infirmary, men til tross for behandlingen og fjerning av et øye, ble han ikke bedre.

Penicillins virkning ved å hindre og redusere bakterielle infeksjoner hadde første gang blitt observert av Alexander Fleming i 1928. Howard Florey, Ernst Boris Chain og Norman Heatley ved Sir William Dunn School of Pathology ved University of Oxford arbeidet med å finne medisinske bruksområder for penicillin, som var produsert av muggsoppen *Penicillium chrysogenum*. De forsøkte å isolerer store nok mengder av penicillin for forsøk på mennesker. Da Florey og hans kolleger kun hadde forsøkt penicillin på mus, var de redde for bivirkningen en større dose penicillin kunne ha. Som menneskelig forsøksperson trengte de en pasient som hadde en dødelig diagnose og Alexander oppfylte dette kravet. 

Den 12. februar 1941 ble Alexander gitt en intravenøs injeksjon på 160 mg (200 enheter) av penicillin. I løpet av 24 timer falt temperaturen, appetitten kom tilbake og infeksjonen begynte å leges. Penicillin ble gjenvunnet fra pasientens urin, men dette var ikke tilstrekkelig, og legene hadde for lite penicillin til å holde infeksjonen tilbake. Sykdommen tiltok og Alexander døde den 15. mars 1941.

Etter dette bestemte Florey og hans kolleger seg for kun å arbeide med syke barn, som ikke trengte så store mengder av penicillin.

Referanser
----------

1. ↑  «Discovery of Penicillin» Arkivert 28. mai 2011 hos Wayback Machine. American Chemical Society, besøkt, 21. mars 2012.
2. 1 2  «Making Penicillin Possible: Norman Heatley Remembers», *ScienceWatch*, Thomson Scientific & Healthcare, besøkt 21. mars 2012.
3. ↑  Simon Torok: «Maker of the Miracle Mould», *Howard Florey – The Storey*, Australian Broadcasting Corporation, besøkt 21. mars 2012.
**Carl «Calle» Jularbo** (født 6. juni 1893 i Jularbo, Avesta kommune, død 13. februar 1966 i Nacka ved Stockholm) var en svensk musiker (trekkspill) og komponist, kjent som den i Skandinavia med flest innspillinger (1577), deriblant kjente melodier som *Livet i Finnskogarna* (1915), *Drömmen om Elin*, *Avesta-forsens brus* og *Nya Värmlands-valsen*.

Han spilte tidlig, debuterte med et Magdeburgspill (1899) og ga ut sin første plate (1913).
Jularbo turnerte mye i Norge, første gang på Eldorado og Dovrehallen i Kristiania (1901),
hadde over 12 000 tilskuere på Jordal Amfi (1952), og, han 
spilte inn *Hadelandsvalsen* og *Sjömans-schottis* i norske studio (Oslo, 1954).

Han skrev selvbiografien *Med dragspelet i högsätet* (1952).
Ingmar Norlén skrev biografien *Calle Jularbo – tidernas dragspelskung* (2005).
Her til lands finner man TV-serien *Jakten på Jularbo* (NRK, 2006).
I hjembyen finner man *Carl Jularbo museum*.

Vallset Idrettslag og Vallset Musikkforening i Stange kommune på Hedemarken i Norge arrangerte Vallset-Mart'n i årene 1954 - 1965 med besøk av Carl og Eberhardt Jularbos orkester hvert år. Vallsetbygda - bl.a. ovennevnte foreninger og Vallset Trekkspellag, arrangerte også trekkspillfestivalen "Jularbo Memorial" i årene 1980 - 2000. Dette var en festival til ære for Carl Jularbo og hans musikk med besøk av 20 orkestere hvert år, i hovedsak fra Norge og Sverige, også med Eberhardt Jularbos ork. i noen av årene .Året 1981 presenterte Eberhardt Jularbo sin egen komposisjon for bygda, nemlig Jularbo-minnen från Vallset.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Carl O Jularbo», Svensk biografisk leksikon-ID 12234[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Disse var dog ikke komponert av ham, se biografien Arkivert 20. januar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  omtale av A. Østbye Arkivert 29. mai 2014 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon
4. ↑  nekrolog[*død lenke*]
5. ↑  Talentjakt på trekkspillfestival
6. ↑  Jularbomuseet Arkivert 13. februar 2008 hos Wayback Machine.
7. ↑  Vallset Trekkspellag's arkiv (40 år) i 2018

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Jularbo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Carl Jularbo på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Carl Jularbo i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* (en) Carl Jularbo på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Carl Jularbo på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Carl Jularbo på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Torbjørn Leopold Seippel** (født 29. november 1889 i Biri, død 5. juli 1981) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1909 gikk han Krigsskolen 1910, og studerte 1911–1913 ved den nystartede Norges tekniske høgskole i Trondheim og årene 1914–1918 ved Statens gymnastikkskole, det som senere ble Idrettshøgskolen. Han mottok en cand.jur. 1920, hvorpå han kunne tiltre for Utenriksdepartementet der han ble til 1923, før ett år som edsvoren fullmektig og tre år som visekonsul ved generalkonsulatet i Antwerpen 1925 til 1927. Han var så byråsjef i hovedstaden noen år, før han atter reiste ut i 1935 for å bli generalkonsul til Cape Town. Fra 1945 var han ambassadør ved ambassaden i Rio de Janeiro med sideakkreditering til Caracas i Venezuela, Bogotá i Colombia 1947 og Quito i Ecuador 1947. Fra 1950 bar det til Norges ambassade i Helsingfors, og fra 1953 til Norges ambassade i Lisboa som minister først, som ambassadør fra 1957 til 1959. Sin St. Olavs Orden ble mottatt i 1946, og i 1953 fikk han den Finske Løvefot.

Han var sønn av språkprofessor Heinrich Julius Manfred Alexander Seippel (1851–1938) og Ragnhild Marie Nielsen (1859–1940) som var fra datter av lensmannen i Østre Gausdal. Torbjørn vart selv gift med Oslojenta Randi Marie Honne (1914–1947) og fra 1951 med Signy Hoelfeldt Lund (1908–1989).

Referanser
----------

1. ↑  Seippel, Torbjørn Leopold i Hvem er Hvem 1973.
2. ↑  Datoer er nevnt hos gravferdsetaten i Oslo.
3. ↑  Ved folketellingen 1910 er han *krigsskole elev (kadet)* med adresse Linstowsgate 7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Tittel i skriftsnitt som ble benyttet i gjenutgivelsen av de første femten årgangene.
***Pietisten*** var et svensk kristent månedstidsskrift «för religiös väckelse och uppbyggelse», grunnlagt i januar 1842 av den skotske metodistpastoren George Scott som hadde innvandret til Sverige, og redigert av Carl Olof Rosenius fram til dennes død i 1868. Deretter ble redaksjonen overtatt av Paul Peter Waldenström. De siste årene var også Janne Nyrén (1914–1915), Johan Peter Norberg (fra 1916), Theodor Andersson (fra 1917) og Jakob Emanuel Lundahl (1918) i redaksjonen. Tidsskriftet kom ut i cirka 10 000 eksemplarer i årene 1853-65.

Rosenius og Waldenström medvirket til å grunnlegge Evangeliska Fosterlandsstiftelsen (EFS, 1856) respektive Svenska Missionsförbundet (SMF, 1878), der den førstnevnte er en vekkelsesbevegelse innenfor Svenska kyrkan mens den sistnevnte er en frikirke. Denne motsetningen ledet blant annet til at EFS, som en reaksjon på grunnleggelsen av SMF, gjenutgav de femten første årgangene under tittelen *Pietisten. Nytt och gammalt från nådens rike*, som Rosenius hadde redigert, mens Pietisten under Waldenström i 1909 ble offisielt organ for SMF og i 1919 ble slått sammen med bladet *Missionsförbundet*.

Eksterne lenker
---------------

* Pietisten, eldre årgånger (EFS nyutgivelser 1877-1878) digitalisert av Prosjekt Runeberg
**Niels Sødring Barth** (født 18. april 1873 i Ålesund, død 27. mars 1954) var kirurg og ordfører i Arendal.

Sønn av konsul og prokurist Georg Daniel Barth (1843–1880) og Talke Sødring (1842–1891), giftet seg i 1900 med Bertha Sørensen (f. 1871 i Egersund), datter av Reinert Sørensen (1842–1934) og Marie Lindman (1847–1913). Var frimurer og var ordførende mester i St. Johanneslogen Fraternitas til de tvende Fyrtaarn fra 1920 til 1950.

Barth tok Candidatus medicinæ i 1898. Samme år ble han vernepliktig sekondløytnant i Marinens Sanitet. I 1905 ble han premierløytnant og tjenestegjorde som skisplege på flere tokt før han fikk avskjed i 1911. Han var sykehuslege på Arendal sykehus fra 1913 til 1918, da han ble spesialist i kirurgi på samme sted. Da spanskesyken kom til Arendal høsten 1918 ble han engasjert som epidemilege for å få kontroll over situasjonen. Barth senere kirurg på St. Franciskus hospital i Arendal.

Han var viseordfører i Arendal fra 1925 til 1935, og ordfører fra 1935 frem til 1940. Han var tilbake som ordfører i 1945.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Arendal

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Niels Sødring Barth, (18.april 1873 - 27.mars 1954).»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Bergens Tidende, side(r) 2, utgitt 29. mars 1954[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jensen, R. (Red). 1964. Sjømilitære Samfunds kalender. Horten; 56.
4. ↑  Den spanske syke i Arendal 1918, *Avtrykk.no*, 28.10.2018

Kilder
------

* Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem?* 1948
* Matrikkel over Den Norske Frimurerorden for arbeidsåret 2009, Aktietrykkeriet i Trondhjem


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nicolai B. Herlofson** | **Ordførere i Arendal**(1935–1940) | Etterfølger:**Konrad M. Havig** |
| Forgjenger:**Carl Hansen** | **Ordførere i Arendal**(1945–1945) | Etterfølger:**Ola Solberg** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Harald Hjalmar Schmidt** (født 12. oktober 1850 i Bergen, død 24. august 1893 i Kristiania) var en norsk litterat og redaktør.

Han var sønn av skolestyrer Michael Ursin Schmidt (1808–1888) og Helene Margrethe Adelaide, født: Hartmann. Etter å ha vært elev ved Tanks realskole i Bergen 1857-1867, hvor hans far var rektor, forberedte Harald Schmidt seg til examen artium. Han ble privat dimittert med haud i 1871. Etter anneneksamen ved Universitetet i Christiania i 1872 begynte han å studere filologiske fag. På samme tid fikk han også ansettelse som kopist ved universitetets sekretariat.

Lysten til å drive det til noe litterært ble vakt gjennom hans medvirkning til studentsamfunnets teater. Han skrev også dramatikk for «Samfundstheatret», og oppnådde stor suksess. Harald Schmidt skrev også under initialen «S» en rekke leilighetsdikt og viser for studentsamfunnet.

For sine litterære studiers skyld oppholdt han seg i Paris 1876-77. Dramaet *Datterens Forlovede* gikk hele åtte ganger på Christiania Theater i perioden 21. mars til 5. april 1877. Stykket ble oppført anonymt. Dette og en rekke andre studentkomedier ble oppført både av Samfundstheatret og andre teatre, blant annet *Ingvald Enersen*, *4de Akt af Gengangere*, *Frøkenens Ridepisk* og *Højre eller Venstre, eller: Olsen, vil du være Statsraad?*

I 1879 startet han en ny serie av vittighetsbladet *Krydseren*. Schmidt var bladets redaktør frem til 1892. 21. april 1883 ble han gift med Alfhild Sommerfeldt (1863–). Samme år foretok han også en litterær studiereise til København. Han var i tillegg teateranmelder og ukekronikør i *Dagen*. I 1891 ble han medarbeider i *Morgenposten*, hvor han hadde en fast, ukentlig spalte, kalt «Kronikk og Kritik».

Bibliografi
-----------

* *Krydserens Viser*. Kristiania 1882.
* *Studenterkomedier af S*. Kristiania 1883.
* *Kvinde-Spørgsmaalet. Humoreske i 8 Kapitler*. Tegninger af Andreas Bloch. Kristiania 1884.
* *Fra Storthings-Galleriet. Causerier af S. i Tegninger og Text*. Kristiania 1888.

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jacob Breda Bull: «Nekrolog [med portrett}». *Morgenposten* No. 253-1893.
* Jens Braage Halvorsen: «Schmidt, Harald Hjalmar» (s. 136-137). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880. Femte Bind S-T*. Kristiania 1901.
* «Schmidt, Harald Hjalmar» (s. 230-232). *Studentene fra 1871*. Kristiania 1896.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Harald Hjalmar Schmidt hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Ulvehulen i 1998  Foto:Harri Blomberg (sommeren 1998)
**Ulvehulen** (finsk: *Susiluola*, svensk: *Varggrottan*) er en sprekk i fjellet *Pyhävuori* (svensk: *Bötombergen*) i Kristinestad, i nærheten av kommunen Karijoki i Finland. Den øvre del av sprekken har blitt pakket med jord, og danner en hule.

I 1996 ble det oppdaget objekter i hulen som skapte spekulasjoner om den hadde vært bebodd i paleolitikum, for mellom 120,000 og 130,000 år siden. Disse objekter kan være de eneste kjente artefakter etter neandertalerne i de nordiske landene.

Utgravningshistorie
-------------------

I 1996 ble det lagt planer om å tømme hulen for jord og gjøre den om til en turistattraksjon, men under prosessen ble det funnet steinobjekter som kan ha blitt skapt av mennesker, og arbeidet med å tømme hulen ble stoppet. I 1997 begynte en arkeologisk utgravning som et samarbeid mellom riksantivaren, Finlands geologiske undersøkelse, institutt for geologi ved Helsingfors universitet og det finske museum for naturhistorie. Utgravningen varte til år 2000. Den var fokusert på å bestemme alderen til materialene, og finne ut og lignende gjenstander var funnet andre steder i Europa, og rekonstruere de forhistoriske omgivelser. Resultatene ble presentert i en rapport i 2002.

Arbeidet ble avbrutt i 2001, på grunn av faren for at hulen var i ferd med å kollapse, delvis som følge av selve utgravningen. Hulen ble stabilisert i 2002, og et beskyttende kjettinggjerde av stål ble satt opp for å hindre biter av stein i å falle ned. I 2003 ble det gjennomført en oppfølging, og i 2004 fikk det det finske kulturminneverket midler for å starte et treårig forskningsprosjekt. Arbeidet ble gjenopptatt senere i 2004, og i de påfølgende år fant utgravninger sted tidlig på sommeren hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  «Wolf Cave». Susiluola.fi. Arkivert fra originalen 30. desember 2006. Besøkt 4. januar 2017.
2. ↑  «Wolf Cave - Varggrottan - Susiluola in Finland occupied by Neanderthal man 130 000 BP». Sydaby eget. Besøkt 4. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

(en) Susiluola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Om Varggrottan på svensk,
* Bötom kommunes side om Varggrottan
**Christoffer av Oldenburg** (født 1502 eller 1504, død 4. august 1566) var greve av Oldenburg og leder for Lübeck under grevefeiden.
Christoffer av Oldenburg var den mellomste av Johan XIV av Oldenburgs tre sønner og sønnesønn av den danske kongen Christian Is bror Gerhard av Oldenburg. 

Ved hjelp av søskenbarnet Christian IIs innflytelse fikk han en stilling som domherre i Köln. I 1524 flyttet han tilbake till Oldenburg, men tilbrakte det meste av tiden hos landgreve Philipp av Hessen for å utdanne seg militært. 

Christoffer gikk over til protestantismen og innførte reformasjonen i Oldenburg. Han slo seg sammen med lybeckerne for å få gjeninnsatt Christian II på tronen. Dette resulterte i den såkalte Grevefeiden i 1534, som er oppkalt etter Christoffer av Oldenburg.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p590.htm#i5899[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Christoffer af Oldenburg–Roskildehistorien
* Nordisk Familjebok

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
En minneplate på Old Trafford som minnes spillerne som omkom
Klokken som er stoppet på nøyaktig det tidspunktet ulykken skjedde. Denne henger som et monument på svingen til South stand, Old Trafford Foto: Øyvind Vik 
**München-ulykken** var en flyulykke i 1958 som tok livet av 23 mennesker, deriblant åtte spillere fra det engelske fotballaget Manchester United. 21 mennesker omkom i selve flystyrten, mens to andre døde senere av skadene de pådro seg.

6. februar 1958 var Manchester United på vei tilbake til England med fly etter å ha spilt kvartfinale i Europacupen i Beograd dagen før, mot Crvena Zvezda (Røde Stjerne). I tillegg til lagets spillere og trenerteam var også en rekke engelske sportsjournalister blant passasjerene. Flyet og mannskapet var fra British European Airways. Det landet i München for å fylle drivstoff, og da det skulle ta av igjen i tett snøvær, gikk flyet i bakken. 21 av de 44 passasjerene og mannskapet mistet livet i styrten.

Blant de omkomne var lagets kaptein Roger Byrne og storscoreren Tommy Taylor. Uniteds 21 år gamle stjernespiller Duncan Edwards overlevde styrten, men pådro seg omfattende skader, og døde 15 dager senere. Lagets manager Matt Busby ble også hardt skadet, men overlevde.

Blant de overlevende var Bobby Charlton og keeper Harry Gregg, som bare fikk lettere skader, og klarte å redde flere mennesker fra det brennende flyvraket.

I tillegg til de åtte omkomne ble to andre spillere – Jackie Blanchflower og Johnny Berry – så hardt skadet at de aldri kom tilbake på fotballbanen. Berry svevde lenge mellom liv og død etter å ha pådratt seg store hodeskader, og fikk den siste olje da han ankom sykehuset.

Omkomne spillere
----------------

* Geoff Bent, venstreback
* Roger Byrne, venstreback og kaptein
* Eddie Colman, midtbanespiller
* Duncan Edwards, midtbanespiller
* Mark Jones, midtstopper
* David Pegg, venstreving
* Tommy Taylor, spiss
* Liam Whelan, offensiv midtbane

Overlevende spillere
--------------------

* Johnny Berry, høyreving
* Jackie Blanchflower, midtstopper
* Bobby Charlton, offensiv midtbane
* Bill Foulkes, høyreback
* Harry Gregg, keeper
* Ken Morgans, høyreving
* Albert Scanlon, venstreving
* Dennis Viollet, spiss
* Ray Wood, keeper

Eksterne lenker
---------------

* En side som er laget for å minnes de involverte i München-tragedien
* Aviation Safety Network. Ulykkesrapport

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BBC Things
 |
**Alarga** var en ideell organisasjon som hjalp selskaper og organisasjoner med «å tiltrekke, beholde og videreutvikle interkulturelle talenter». 

Alarga hadde et stipendprogram for interkulturelle masterstudenter i samarbeid med utvalgte bedrifter. Fra 2007 delte Alarga årlig ut et stipend på 100.000 norske kroner i samarbeid med partnerbedriftene til interkulturelle masterstudenter med fremragende akademiske resultater. Disse studentene hadde en merkompetanse i form av kjennskap til flere språk og innsikt i andre kulturer. Alarga gav norske bedrifter tilgang og mulighet til å håndplukke de beste før de forlot skolebenken.

Stipendiatene mottok også et tilbud om internship og skriveplass fra sin partnerbedrift. Bedrifter som var med i progreammer var Orkla, Statoil, Telenor, Aker Solutions, Yara, Cermaq, PwC, DNB, Statkraft, Advokatfirmaet Selmer og Advokatfirmaet Thommessen.

Alarga delte ut de første stipendene i juli 2007. Navnet er i henhold til organisasjonen selv avledet fra latin og skal bety eller gi assosiasjon til «åpent hav» eller «reaching out».

Dilek Ayhan var daglig leder inntil hun ble statssekretær i 2013, og Erik Villum var styreleder.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. mars 2013. Besøkt 12. mars 2013.  Om Alarga på selskapets egne hjemmesider. Lest 12. mars 2012
2. ↑  Dropper lukrativt studentstipend. *DN*. Besøkt 28. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Tønsberg domkirke
**Tønsberg domkirke prestegjeld**, inntil 1948 benevnt **Tønsberg prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Tønsberg domprosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Tønsberg kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Tønsberg domkirke.

Tønsberg domkirke prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tønsberg kirkelige fellesråd underlagt Tønsberg domprosti.

Historikk
---------

*Lurentii kirkja í Túnsberg* ble oppført på 1100-tallet, og byen var et kirkesentrum i middelalderen. *Tønsberg prestegjeld* går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Tønsberg var kjøpstad og dannet grunnlag for Tønsberg formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra opprettelsen av Tunsberg bispedømme 1. juli 1948, ved delingen av Oslo bispedømme, ble Tønsberg kirke gitt navnet *Tønsberg domkirke* og Tønsberg prestegjeld benevnt *Tønsberg domkirke prestegjeld*..

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vår Frue
* Tønsberg domkirke
* St. Laurentii kirke

Referanser
----------

1. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
2. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Bilde av Compañía Argentina de Pescas hvalfangststasjon Grytviken i 1914. Bildet er av et ekspedisjonsmedlem på Ernest Shackletons ekspedisjon til Antarktis.
**Compañía Argentina de Pesca** (spansk: Argentinas fiskeselskap) var et argentinsk selskap som ble opprettet på initiativ av den norske hvalfangeren og oppdageren Carl A. Larsen. Selskapet ble opprettet 29. februar 1904 av tre utenlandske statsborgere bosatt i den argentinske hovedstaden Buenos Aires, den norske konsulen P. Christophersen, amerikaneren H.H. Schlieper og den svenske bankmannen E Tornquist. Carl A. Larsen var selskapets leder og i organiserte i den forbindelse oppbyggingen av hvalfangststasjonen Grytviken på Sør-Georgia, som var den første landbaserte hvalfangststasjonen i Antarktis.

Compañía Argentina de Pesca søkte om britiske hvalfangstlisenser ved den britiske legasjonen i Buenos Aires. Lisensen ble innvilget av guvernøren på Falklandsøyene (som Sør-Georgia den gang var en del av) 1. januar 1906.

I 1960 la Compañía Argentina de Pesca ned sin virksomhet på Sør-Georgia og solgte hvalfangststasjonen Grytviken til Albion Star (South Georgia) Ltd. fra Falklandsøyene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Jordal skole er en ungdomsskole beliggende egentlig på Vålerenga, men også ut mot Jordal idrettsanlegg
Fil:File:Jordal amfi åpnet 2020 med første del av Jordal park foran.jpgJordal Amfi.
Jordal idrettspark, sett fra nord fra Hedmarksgata mot Vålerenga og Ekebergskrenten. Jordal skole i bakgrunnen og Jordal Amfi utenfor bildekanten til høyre
«Jordal» har flere betydninger.
**Jordal**, egentlig *Jordalen*, er et dalsøkk mellom Kampen, Vålerenga og Galgeberg i Oslo, bydel Gamle Oslo. Området ble innlemmet i Oslo ved byutvidelsen i 1878 og var tidligere en del av Nedre Valle gård. I dette dalsøkket rant tidligere Hovinbekken, men denne ble lagt i rør i 1879, umiddelbart etter byutvidelsen, og går nå under området. Bekken hadde gravd ut og avsatt store mengder leire og jordslam langs den tidligere elvebredden, noe som skapte grunnlaget for navnet og teglverket.

Jordal Teglværk ble anlagt her fra 1847 og fram til første verdenskrig var teglverket områdets viktigste industribedrift og leverte byggematerialer til den store byggevirksomheten i hele byen. Rundt teglverket vokste det opp en uregulert småhusbebyggelse for arbeiderne. Denne trehusbebyggelsen, sammen med tilsvarende bebyggelse i nabostrøkene representerte en stor brannfare og var en vesentlig årsak til at disse ble lagt inn under byen og dens murtvang i 1878.

Etter at teglverket ble lagt ned, ble teglverkets tomter i 1930-årene utbygget som nødsarbeid til *Jordal idrettsanlegg* og resterende bygningsmasse sanert og hovedsakelig parkmessig opparbeidet. 

I 1951 ble Jordal Amfi anlagt inn i den store grøften og amfiet som var skapt etter utgravingen av leire til teglverket. Senere har hele idrettsanlegget blitt opprustet, blant annet med kunstgressbane, ytterligere en ishall («Ungdomshallen» fra 1989) og en hall til annen innendørs idrett, i første rekke håndball og kampsport. Området heter nå Jordal idrettspark.

Tidligere verkstedtomter langs Hedmarksgata ble på 1970- og 1980-tallet utbygget til boligstrøk og området fikk i 1999 ungdomsskolen Jordal skole som i tillegg til Vålerenga, Kampen og Galgeberg også har Etterstad og Gamlebyen innenfor skolekretsen.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Demokratiske venstre** (gresk: Δημοκρατική Αριστερά (ΔΗΜΑΡ) Dimokratiki Aristera 
eller DIMAR) er et venstreorientert politisk parti i Hellas.

Dannelse og nylige hendelser
----------------------------

Demokratiske venstre ble grunnlagt den 27. juni 2010, da en reformistisk gruppe i partiet Synaspismos brøt ut av sistnevnte ved deres 6. partikongress. Over 550 andre medlemmer sluttet seg til det nye partiet.

Den 22. mars 2012 ble seks parlamentsmedlemmer fra det sosialdemokratiske partiet PASOK i stedet med i Demokratiske venstre, noe som økte partiets totale antall parlamentsmedlemmer til 10. Dette tallet er minimumsgrensen for partier for å kunne danne grupper i Hellas' parlament.

Ved valget i mai 2012, oppnådde partiet 6.1 prosent av stemmene, og fikk dermed totalt 19 representanter i parlamentet. Måneden etter, ved valget i juni, fikk Demokratiske venstre 6.3 prosent, men sank til 17 mandater. Etter dette sluttet partiet seg til PASOK og det konservative Nytt Demokrati for å danne en ny gresk samlingsregjering for å lede landet gjennom finanskrisen.

Valgresultater
--------------

### Parlamentsvalg

| Valgår | Antall stemmer | Prosent | Antall mandater valgt | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 (mai) | 386,394 | 6.1 | 

19 / 300
 |  |
| 2012 (juni) | 384,986 | 6.3 | 

17 / 300
 |  2 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Heinrich Friedrich Zimmer** (født 11. desember 1851 i Kastellaun, død 29. juli 1910 i Hahnenklee, Harz) var en tysk filolog.

Zimmer studerte under Rudolf von Roth ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen. Han oppnådde i 1876 filosofisk doktorgrad på avhandlingen *Ostgermanisch und Westgermanisch*. I 1878 ble han *Privatdozent* for sanskrit og indoeuropeisk språkvitenskap i Berlin, han ble i 1881 utnevnt til professor i de samme emner i Greifswald og i 1901 til den første professor i keltisk filologi ved Humboldt-Universität zu Berlin. Hans mest kjente student var Rudolf Thurneysen, og han ble etterfulgt som professor av Kuno Meyer.

Innenfor germanistikk utgav Zimmer, foruten doktoravhandlingen, blant annet *Die Nominalsuffixe a und ā in den germanischen Sprachen* (1876), innen det indoeuropeiske blant annet *Altindisches Leben* (1879). Mest betydningsfull var likevel hans forskning på det keltologiske området. Han påviste blant annet gjennom en serie av studier av tidlig irsk litteratur beviser for at det hadde vært kontakt mellom Irland og Skandinavia allerede på 500-/600-tallet f.kr.

Zimmer publiserte sine viktigste i tidsskrift-serier, blant annet *Keltische Studien* (1-15, i "Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung", bind 24-33), *Keltische Beiträge* (i "Zeitschrift für deutsches Altertum", bind 32-37) og *Über die frühesten Beziehungen der Iren mit den Norgermanen* (i Sitzungsberichte der Berliner Akademie der Wissenschaften", 1891).

Øvrige skrifter i utvalg
------------------------

* *Glossæ hibernicæ* (1881)
* *Keltische Studien* (I, 1881; II, 1884)
* *Nennius vindicatus* (1893, se Nennius)
* *Pelagius in Irland. Texte und Untersuchungen zur patristischen Litteratur* (1901)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dictionary of Irish Biography, Dictionary of Irish Biography-ID 009184[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   ashwinram.org, besøkt 6. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Zimmer, Heinrich *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Dictionary of Irish Biography **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Valdemar Vedel** (født 9. november 1865 i København, død 16. februar 1942) var dansk forfatter. Han er først og fremst husket for innføringen av gullalder-begrepet.

Vedel studerte ved Metropolitanskolen og tok eksamen i 1882. Han studerte deretter jus og ble juridisk kandidat i 1887, til tross for at det først og fremst var litteraturstudiet, filosofi, psykologi og sosiologi som lå hans hjerte nærmest. I 1888 vant han universitetets gullmedalje for sin filosofiske avhandling *Om Ret og Moral*. I 1890 skrev han sin filosofiske doktoravdandling *Studier over Guldalderen i dansk Digtning*. Dette var første gang begrepet ble benyttet for å beskrive perioden ca.1800-1850 som en av de rikeste avsnitt i dansk kulturhistorie.

Vedel ble bl.a.assistent i kulturministeriet og dosent i alminnelig litteraturhistorie ved universitetet i København. 
Han holdt en rekke kulturhistoriske forelesninger ved Kunstakademiet. Han hadde en stor litterær produksjon, kort kan nevnes *Stavnsbaand* (1888), en studie over Dante (1892), *Om Nydannelser i Tidens Aandsliv*, *Spillets Formler*, *Humanisme* og *Nikodemus’ Skriftemaal* (*Tilskueren* 1892, 1894, 1899 og 1901) *Svensk Romantik* (1894) og to store litterær-kulturhistoriske undersøkelser *By og Borger i Middelalderen* (1901), og *Helteliv* fra (1903). Han har skrevet en rekke kritikker og avhandlinger tidsskrifter m. m. blant annet om *Ibsen og Danmark* i festskriftet for Ibsen (1898).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   gravsted.dk[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk biografisk leksikon b.18, s.313

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |