recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norsk-Svensk Forening** en en vennskapsorganisasjon med tilholdssted i Oslo. Den ble stiftet 26. januar 1946, med formålet «å fremme det frie samarbeide mellom de to folk på de forskjellige områder av åndelig og materiell kultur og dermed styrke de vennskapsbånd som binder dem sammen».

Høsten 1942 hadde det blitt dannet en stor svensk-norsk forening i Stockholm, hvor mange flyktninger deltok aktivt. Dette førte til at det høsten 1945 ble tatt initiativ til å få dannet en norsk-svensk forening i Oslo. Blant initiativtakerne var Hans Jacob Ustvedt, som ble formann i det midlertidige styret, og fortsatte i den funksjonen etter det første ordinære årsmøtet 25. mars 1946. Foreningen vokste raskt, til 500 medlemmer innen utgangen av året.
Et av de første større arrangemanger som foreningen sto bak var å innvitere den svenske finansministeren Ernst Wigforss til å holde et foredrag om svensk økonomi den 7. mai i Samfunnshuset i Oslo. 

Etter hvert som normalt norsk-svensk samarbeid kom i gang igjen etter krigen, ble aktiviteten i foreningen mindre og utover i 50-årene lå aktiviteten på det nærmeste nede. I 1960 ble Voksenåsen, den norske nasjonalgaven til Sverige, innviet. Det åpnet en ny møteplass for norsk-svenske relasjoner og fra flere hold ble det ytret et ønske om at Norsk-Svensk Forening skulle gjenoppta sin virksomhet. På årsmøtet i 1964 ble nye vedtekter vedtatt og organisasjonsformen forenklet. Målet for virksomheten var fortsatt å styrke kontakten mellom svensker og nordmenn.

Med Asmund Rørslett som formann (1963 - 19781) og deretter Elsa Brita Marcussen (1972 - 1985) ble det sammen med Sveriges ambassade, Voksenåsen, Svensk-norska samarbetsfonden og andre samarbeidspartnere arrangert en rekke seminarer og kulturmøter. Særlig den norsk-svenske historien ble belyst i ulike seminarserier. Foreningen ønsket også å legge mer vekt på det sosiale samværet. De svenske høytidene som Valborg, Lucia og Midsommer ble feiret. Norsk-Svensk Forening feiret i 2021 sitt 75-årsjubileum.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Facebook-side
**Lillesand Seilforening** er en seilforening fra Lillesand i Aust-Agder.

Historikk
---------

Foreningen ble stiftet i 1885. Rundt århundreskiftet ble det arrangert flere lokale regattaer som var populære blant publikum. Blant annet ble Sørlandsregattaen lagt til Lillesand i 1921. I perioder har aktiviteten vært stor, som f.eks. i 1930-åra og like etter krigen. Aktiviteten dalte i 1950 og 1960-åra, inntil foreningen fikk en revitalisering i 1975. Siden da har foreningen hatt et jevnt tilbud til jolleseilere og tur- og havseilere.

Aktivitet
---------

Lillesand Seilforening er medlem av Norges Seilforbund og foreningen støtter opp om mottoet "Seiling for alle". 
Foreningen holder hus på ytterst på Kokkenes og hadde i 2013 230 medlemmer.

Saltholmen fyr
--------------

Foreningen sikret seg det nedlagte Saltholmen fyr utenfor Lillesand i 1953. I 2012 ble fyret overdratt til en stiftelse. Som kompensasjon fikk foreningen en tomt til disposisjon på ytre Kokkenes.

Arkivet
-------

Arkivet etter Lillesand Seilforening befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter bl.a. møtebøker, medlemsregister, saksarkiv, regnskap, egenproduserte medlemsblader og jubileumsskriv. Arkivmateriale fra foreningens første periode forsvant i en brann.

Referanser
----------

1. ↑  Sørlandsregattaen i 1921, *Avtrykk.no*, 07.06.2017
2. ↑  Seilforeningens internettside besøkt 18. januar 2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Arkiv etter Lillesand Seilforening på Arkivportalen
* Digitalt skapt arkiv etter Lillesand Seilforening Arkivert 19. august 2019 hos Wayback Machine. på AtoM

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
«Herschel» har flere betydninger.

Herschel-krateret.
**Herschel** er et gigantisk nedslagskrater på saturnmånen Mimas. Det er oppkalt etter astronomen William Herschel som oppdaget Mimas i 1789.

Krateret er så stort at det er overraskende at Mimas ikke ble knust under nedslaget som lagde det. Krateret måer 130 km på tvers, omtrent en tredjedel av månens totale diameter; kraterveggene er omtrent fem kilometer høye, noen deler av kraterbunnen ti km dype og fjellet midt i krateret strekker seg seks km over kraterbunnen. Hvis et krater på jorden skulle hatt tilsvarende proporsjoner som Herschel i forhold til Mimas, ville det ha målt over 4 000 km i diameter, bredere enn Canada. Nedslaget som dannet Herschel-krateret må nesten ha ødelagt Mimas – sprekker på den andre siden som kan ses, kan ha vært et resultat av sjokkbølgen som reiste gjennom månen like etter nedslaget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herschel (Mimantean crater) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Illustrasjon av Herschelteleskopet
**Herschel-teleskopet** (engelsk: **Herschel Space Observatory**) er et romteleskop som 29. april 2013 sluttet å gjøre observasjoner.
Teleskopet gjorde observasjoner i det infrarøde spekteret fra det andre Lagrange-punktet mellom jorden og solen. Teleskopet er utviklet av ESA, og ble skutt opp 14. mai 2009 sammen med Planckteleskopet på en Ariane V-rakett fra Kourou i Fransk Guyana.

Teleskopet har et hovedspeil på 3,5 meter og en masse på 3400 kg, og har fått navn etter den tyskfødte britiske astronomen William Herschel. Hensikten med prosjektet er blant andre å studere formasjonen av galakser og utviklingen av stjerner, samt undersøke den kjemiske sammensetningen av atmosfæren og overflaten på kometer, planeter og satellitter i verdensrommet.

Se også
-------

* Infrarød stråling
* William Herschel

Referanser
----------

1. ↑  
«Observation gives way to examination as Herschel coolant runs out». ESA. Besøkt 8. juni 2013.
2. ↑  
«Herschel and Planck launch campaign». ESA. Besøkt 12. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* ESAs side om Herschelteleskopet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Scenario** er en beskrivelse av en tenkt utvikling eller tilstand i fremtiden. Scenariometoden brukes blant annet innenfor strategifaget.

«Scenario» er opprinnelig et enkelt manuskript som gir en oversikt over aktørene og handlingsgangen i et teaterstykke eller en film. Denne betydningen stammer fra den italienske teatertradisjonen Commedia dell'arte. Ordet ble senere lånt av futuristen Herman Kahn og brukt som betegnelse på en tenkt, mulig fremtid. *The Year 2000: A Framework for Speculation*, som han skrev sammen med Anthony J. Wiener, var begynnelsen på utviklingen av moderne scenariemetodikk.

Scenarier er en vanlig tilnærming innenfor strategifaget og kunnskapsfeltet foresight (fremtidstenkning). Scenariemetodikken har gjennom 50 år[*når?*] utviklet seg til å bli et virkningsfullt redskap for strategiutvikling og læring i organisasjoner. Det undervises i scenarier ved flere ledende læresteder. I Norge benyttes scenarier i næringslivet, offentlig sektor og frivillige organisasjoner.

Et scenario er en fortelling i miniatyr; en helhetlig beskrivelse av hvordan et samfunn eller marked kan tenkes å se ut i fremtiden og utviklingen som har ledet til en ny fremtidig tilstand. Et vanlig norsk synonym er «fremtidsbilde». Innenfor scenariemetodikken legger man til grunn at utviklingen sjelden er entydig eller forutbestemt. Når forholdene er komplekse, og man av ulike årsaker trenger å anlegge et langt tidsperspektiv, er det vanskelig og ofte risikabelt å komme med presise forutsigelser. Det er derfor nødvendig å lage flere scenarier for å fange inn mest mulig av usikkerheten i utviklingen.[]

Et scenario er ikke en prognose, en visjon eller en ferdig strategi. Scenariene gir grunnlag for å teste og utvikle strategier. Ved å prøve ut ulike handlingsalternativer i flere radikalt forskjellige fremtider, kan man forbedre eksisterende planer. Scenarier kan også sette de involverte på sporet av helt nye strategiske alternativer.[]

Referanser
----------

1. ↑  Kahn, Herman (1967). *The Year 2000: A Framework for Speculation*. New York: Macmillan Publishing.
2. ↑  van der Heijden, Kees (2005). *Scenarios. The Art of Strategic Conversation*. Chichester, England: John Wiley & Sons, Ltd. ISBN 978-0-470-02368-6.
3. ↑  Ramírez, Rafael (2016). *Strategic Reframing. The Oxford Scenario Planning Approach*. United Kingdom: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-874569-3.
4. ↑  Norges forskningsråd (2010). *Mot et nytt kunnskapsfelt. Foresight i Norge 2009*. Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tide Buss Haugesund AS** er et tidligere norsk busselskap i Tide-konsernet. Selskapet ble opprettet 8. mars 2005 som **Haugaland Buss AS** da HSD Buss og Gaia Buss sammen vant anbud om busskjøringen på Haugalandet med oppstart 1. januar 2006. 1. november 2006 ble de to morselskapene fusjonert til Tide Buss, og da fikk også Haugaland Buss sine busser Tide-logoen. Navnendringen skjedde først sommeren 2007. Før anbudet var busskjøringen på Haugalandet fordelt mellom Nettbuss Vest på Karmøy, HSD Buss i Haugesund, Tysvær, Vindafjord og Ølen og Suldal Billag i Sauda og ved Sand- og Saudafjorden. Man må ikke forveksle Haugaland Buss med det tidligere Haugaland Billag, som hadde busskjøringen i Haugesund, Tysvær og deler av Vindafjord før de ble kjøpt opp av HSD Buss.

1. januar 2011 overtok morselskapet Tide Buss trafikken til Tide Buss Haugesund i et nytt anbud, og overtok dermed hele virksomheten. Selskapet ble innfusjonert i Tide Buss noen måneder senere og opphørte som eget selskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Årsberetning 2006». Gaia Buss
2. ↑  «Haugaland Buss AS i Foretaksregisteret». Brønnøysundregistrene. Besøkt 30. september 2011.
3. ↑  «Årsberetning 2010». Tide Buss Haugesund

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Arsenie Boca** (født **Zian Boca**, 29. september 1910 i Vața de Sus i Østerrike-Ungarn, død 28. november 1989 i Sinaia i Romania) var en rumensk ortodoks munk, teolog og kunstner. 

Etter at han ble ferdig med teologistudier i Sibiu i 1933, mottok Boca et stipend fra erkebiskopen av Transilvania for å studere ved Kunsthøyskolen i București. Samtidig gikk han på medisinforelesninger holdt av professor Francisc Rainer. 

Da han avla klosterløftet og ble munk i 1940 ved klosteret Brâncoveanu fikk han navnet Arsenie.

Mellom 1948 og 1951 ble Boca arrestert, torturert og dømt til tvangsarbeid anklaget for å ha hatt kontakt med jerngardister, noe som han benektet. Som politisk fange satt han inne i fegsler i Jilava, București, Timișoara og Oradea, og arbeidet ved Ocnele Mari og Donau-Svartehavskanalen.

I 1959 fratok myndighetene ham retten til å lede prekener og klosteret Prislop, der han bodde, ble omgjort til et eldrehjem.

Boca, som blir kalt «Transilvanias helgen», ble valgt som en av de 100 største rumenerne i en rundspørring foretatt av det statlige fjernsynsselskapet i 2006.

Hans gravsted er ved klosteret Prislop, i nærheten av Silvașu de Sus i fylket Hunedoara.

I 2015 ble det kjent at kirkemyndighetene i Romania hadde tatt innledende steg for å helligkåre ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17031050j[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.romaniatv.net[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   a1.ro[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  AGERPRES. «Hunedoara: 30 de ani de la moartea părintelui Arsenie Boca; mii de pelerini aşteptaţi la..». *www.agerpres.ro* **(rumensk)**. Besøkt 21. mai 2020.
5. 1 2  «Romanian church considers popular monk for sainthood». *AP NEWS*. Besøkt 21. mai 2020.
6. 1 2  «Fotografie inedită cu Arsenie Boca, din Arhiva CNSAS, cu ochelari de soare și rucsac în spate». *Libertatea* **(rumensk)**. 23. mai 2018. Besøkt 21. mai 2020.
7. ↑  «100 Greatest Romanians». *Academic Dictionaries and Encyclopedias* **(engelsk)**. Besøkt 21. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Christian Orthodox Association* Hieromonk Arsenie Boca Association

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sceloenoplini** er en gruppe med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 5-10 millimeter), avlange skjoldbiller, kroppen mer eller mindre mørk, dekkvingene gjerne rødlige. Antennene er tynne og forholdsvis lange, hodet fremstrakt. Pronotum er firkantet, betydelig smalere enn dekkvingene, som har fine punktrader og kan ha forskjellig form, ofte med en tann i spissen. Beina er nokså lange og tynne med noe utvidete føtter.

Levevis
-------

Larvene er bladminerere på en rekke ulike tofrøbladete planter, tilhørende mange ulike familier.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Sceloenoplini** Uhmann, 1930
						* slekten *Acentroptera* Guérin-Ménéville, 1844
						* slekten *Ocnosispa* Weise, 1910
						* slekten *Pseudispa* Chapuis, 1875
						* slekten *Sceloenopla* Chevrolat *in* Dejean, 1836
						* slekten *Serratispa* Staines, 2002 - nylig overført til Imatidiini

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World - *Pseudispa*
* Hispines of the world - *Sceloenopla*

* (en) *Sceloenoplini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sceloenoplini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sceloenoplini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Themiskyra** (gresk: Θεμίσκυρα) var en antikk gresk by en liten distanse fra kysten i Pontos i Anatolia og i nærheten av elven Thermodon (dagens elv Terme i Nord-Tyrkia) som renner ut i Svartehavet. Byen er nevnt av historikeren Herodotos og av andre antikke forfattere. I gresk mytologi ble byen nevnt som grunnlagt av amasonene, en mytisk stamme av kvinnelige krigere, og den var deres hovedstad.

Beskrivelse
-----------

Byen ble nevnt så tidlig som på Herodotos' tid. Klaudios Ptolemaios tar uten tvil feil i å plassere den lengre vest, midtveis mellom elven Iris (dagens Yeşilırmak) og odden Heraklion. Den greske reisende Skylaks fra Karyanda i Karia kaller den en gresk by, og det er en mulighet for at han besøkte den. Diodorus Siculus, som på den andre siden som antagelig aldri var der, støtter seg på mytologien og henviser til den ble grunnlagt av amazonene.

Etter at Mitridates VI av Pontos trakk seg tilbake fra Kyzikos lengre vest, ble Themiskyra beleiret av romerne ved Lucullus. Innbyggerne forsvarte seg tappert, men da byens murer ble underminert og raste sammen, skal de ha sendt bjørner og andre villdyr løs på romerne, selv svermer med bier. Deretter skal byen ha blitt utslettet av romerne ettersom den romerske geografen Pomponius Mela nevner den som om den ikke lenger eksisterte. Heller ikke Strabon gir den omtale. Det har vært hevdet at byen Terme ved munningen av Thermodon utgjør stedet til antikkens Themiskyra, men det er åpenbart at den lå i innlandet selv om det ikke lenger eksisterer ruiner etter den.

Referanser
----------

1. ↑   Herodotos, iv. 86; sammenlign med Skylaks fra Karyanda, s. 33; Pausanias, i. 2. § 1
2. ↑   Klaudios Ptolemaios, v. 6 § 3
3. ↑   Diodorus Siculus, ii. 44
4. ↑  Appian: *Krigen mot Mithridates VI av Pontos*, 78
5. ↑   Mela, i. 19
6. ↑  Sammenlign Stefan av Bysants, oppslagsord Χαδισία

Eksterne lenker
---------------

* «Themiscyra». *Catholic Encyclopedia.*
**Curtiss Oriole** (Curtiss Modell 17) var et amerikansk tre-seters dobbeltdekker flerbruksfly.

Konstruksjon
------------

Orioleskroget ble bygget av limtre som et selvbærende skrog. Det ble drevet av enten en Curtiss OX-5 V-8 eller Curtiss K-6-motor. Flyet hadde selvstarter og en høy, tynn radiator i pilotens synsfelt.

Operativ historie
-----------------

Overskudd av Curtiss Oriole-vinger ble solgt til Harold Pitcairn for å bygge den første produksjonmodellen av Pitcairn-flyet, Pitcairn-PA-3 Orowing.

Northwest Airlines, grunnlagt 1. august 1926, brukte en firesylindret Oriole og et Thomas Morse biplan i luftpostruten fra Minneapolis til Chicago.

Admiral Byrd valgte en firesylindret Oriole som backupfly for sin Fokker på hans nordpol-ekspedisjon. Et fly ble sendt med dampskip til Chantier i tilfelle Fokkeren ble utilgjengelig.

En chartret Curtiss Oriole ble utplassert av den 109. Observasjonskvadron i 1921. Flyet ble fløyet til Washington D.C for å drive lobbyvirksomhet for finansiering av Minnesota Air Guard.

En firesylindret Oriole ble solgt til Brasil, til bruk i den brasilianske marine i 1926.

Museale fly
-----------

Utstilt i Glenn Curtiss Museum i Hammondsport, New York
En firesylindret Oriole er utstilt i Glenn Curtiss Museum i Hammondsport, New York, og en Oriole er på fast utstilling i Minnesota Air National Guard Museum. Det finnes et lagret skrog i Fantasy of Flight Museum, Florida og tre lagret i East Wenatchee, Washington på Century Aviation.

Varianter
---------

Igor Sikorsky ble tilbudt et kit for å erstatte den nederste vingen med et par mindre, med mindre drag-produserende stag. Ett eksemplar med denne endringen og en oppgradert 150 hk Hispano-Suiza, ble påmeldt National Air Races i 1927. Før løpene ble motoren oppgradert igjen til en Hispano-Suiza 220 hk motor, som blokkerte kjølesystemet med metallspon slik at flyet ikke kunne delta.

Referanser
----------

1. ↑  «Northwest Curtiss Oriole». Besøkt 18. januar 2011.
2. ↑  «BYRD WILL CARRY A CURTISS ORIOLE; Three-Passenger Plane to Be Taken on Polar Trip in Case Big Fokker Fails. LOADING TO START TODAY Chantier Goes to Navy Yard to Take On Final Cargo in Readiness for Monday's Sailing». *The New York Times*. 2. april 1926.
3. ↑  «The Minnesota Air National Guard». Arkivert fra originalen 7. mars 2011. Besøkt 18. januar 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mars 2011. Besøkt 6. november 2016.
«Ticket to Ride» har flere betydninger.
«**Ticket to Ride**» er en sang av The Beatles fra albumet *Help!* fra 1965. 

Sangen ble innspilt 15. februar 1965 i Abbey Road Studios og ble utgitt 9. april 1965 i Storbritannia og 19. april i USA med «Yes It Is» som B-side. Singelen var nr 1 på UK Singles Chart i tre uker og lå på toppen av Hot 100 i USA i en uke. I Norge lå den fire uker på førsteplass og var inne på Topp 10 i alt 14 uker.

Sangen er kreditert Lennon/McCartney, men ble primært skrevet av John Lennon, mens Paul McCartneys bidrag er omdiskutert. Lennon sa at McCartneys bidrag begrenset seg til «måten Ringo spilte trommene på». McCartney sa at det var en ufullstendig respons, og at «vi satt sammen og skrev den sammen... gi han 60 prosent av den... vi satt sammen og arbeidet på den over en hel tre-timers låtskrivingsøkt.» Dette var også den første Beatles-sangen hvor McCartney spilte hovedgitar.

Både Richie Unterberger i Allmusic og forfatteren Ian MacDonald beskriver «Ticket to Ride» som en viktig milepel i utviklingen av The Beatles musikalske stil. Unterberger sa «rytmepartiene på 'Ticket to Ride' var hardere og tyngre enn de hadde vært på noen tidligere Beatles-utgivelse.» MacDonald beskrev den som «psykologisk dypere enn alt The Beatles tidligere hadde spilt inn ... ekstraordinært for sin tid – massiv med harmoniske elektriske gitarer, vektige rytmer og rumlende gulv-tammer.»

Musikere og instrumenter
------------------------

* John Lennon – dobbeltsporet hovedvokal og rytmegitar
* Paul McCartney – harmonivokal, bass, hovedgitar
* George Harrison – harmonivokal, 12-strengers elektrisk gitar
* Ringo Starr – trommer og tamburin.

Referanser
----------

1. ↑  David Sheff (2000). *All We Are Saying: The Last Major Interview with John Lennon and Yoko Ono*. New York: St. Martin's Press. s. 196. ISBN 0-312-25464-4.
2. ↑  Barry Miles (1997). *Paul McCartney: Many Years From Now*. New York: Henry Holt & Company. s. 193. ISBN 0-8050-5249-6.
3. ↑  Richie Unterberger. «Anmeldelse av «Ticket to Ride»». Allmusic. Besøkt 8. august 2009.
4. ↑  Ian MacDonald (2005). *Revolution in the Head: The Beatles' Records and the Sixties* (Second Revised Edition utg.). London: Pimlico (Rand). s. 142-144. ISBN 1-844-13828-3. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Poupée de cire, poupée de son» med France Gall | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 17–20 1965) | Neste mottaker:«King of the Road» med Roger Miller |
*Se også Curtiss SB2C Helldiver*

**Curtiss SBC Helldiver** var et to-seters amerikansk stupbombefly.

SBC Helldiver har sin opprinnelse i to-seters jagerflyet XF12C-1 som ble bygget som et monoplan med parasollvinger og fløy første gang i 1933. Da man ikke så behov for et to-seters jagerfly bestemte man seg for å utvikle flyet til rollen som lett bombefly, og denne fikk betegnelsen **XSBC-1**. Parasollvinger viste seg å ikke fungere for et fly som skulle kunne brukes som stupbombefly, og en ny prototype ble bygget som biplan som **XSBC-2**. Med et bytte av motor under betegnelsen **XSBC-3** ble denne satt i produksjon som **SBC-3 Helldiver**.

SBC-3 Helldiver ble levert til den amerikanske marinen fra 17. juli 1937, og fra mars 1939 ble en variant med kraftigere motor levert under betegnelsen **SBC-4 Helldiver**. 50 av disse ble også levert til Frankrike, men for sent for å bli brukt i kamp mot den tyske invasjonsmakten. SBC Helldiver var utdatert på det tidspunktet USA ble med i den andre verdenskrig, og ble brukt av enheter som ikke ble brukt i kamp og for trening under krigen.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | SBC-4 Helldiver |
| --- | --- |
| Vingespenn | 10,36 m |
| Lengde | 8,64 m |
| Høyde | 3,84 m |
| Vingeareale | 29,45 m² |
| Tomvekt | 2 196 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 381 km/t |
| Marsjhastighet | 204 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 3 462 kg |
| Annet |  |
| Motor | 1× Wright R-1820-34 Cyclone stjernemotor (950 hk) |
| Bestykning | 2× 7,62 mm mitraljøser |
| Våpenlast | 1× 500 lb bombe, eller 1× 1000 lb bombe |

Eksterne lenker
---------------

* Curtiss SBC Helldiver

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Oslobanken** ble etablert i juni 1984 etter initiativ fra Jan G. Breivik og sammen med 30 andre stiftere fra næringsliv og kulturliv fra Oslo og Akershus.

Banken var den første nye forretningsbank i Norge på 37 år, og banken ble godt mottatt i markedet gjennom en offentlig emisjon som ble overtegnet.

Banken ble sammen med mer enn 80 % av forretningsbankene i Norge rammet av bankkrisen (1988–1992) i kjølvannet av krakket i aksjemarkedene i oktober 1987.

Banken var den siste forretningsbanken i Norge som gikk inn og ble overtatt av staten i 1992. Bankens ulike aktiva ble splittet opp og solgt; kapitalmarkedsdelen var starten på det som idag er Pareto, Handelsbanken kjøpte inn-og utlån og kunsten ble solgt på auksjon gjennom Grev Wedels Plass Auksjoner.

Bankens første adm. dir var bankens initiativtaker Jan G. Breivik som gikk av etter 4 år i 1988 etter en uenighet med styret.

Referanser
----------

1. 1 2  Imset, Geir (1993). *Bankerott*. Oslo: Gyldendal. s. 61ff. ISBN 8205218897.
***Piano Tiles 2*** er et musikk-arkade-spill laget av Hu Wen Zeng og utgitt av Cheetah Mobile. Spillets mål er å trykke på de svarte flisene (*tiles*) uten å gjøre noen feil. Det ble publisert i august 2015 som en oppfølger av *Piano Tiles*.

Resepsjon
---------

*Piano Tiles 2* er høyt rangert på alle plattformer, som *Piano Tiles*, spesielt på Google Play, hvor det har vært vurdert som 4,7 av 5 i en lang periode. I Play-butikken har spillet blitt vurdert 8 330 792 ganger totalt og lastet ned over 100 millioner ganger. Ifølge App Annie, har spillet vært den mest nedlastede appen i 151 land. I 2016 ble spillet tildelt «Best Game of 2015» av Google Play. Pocketgamer komplimenterte *Piano Tiles 2* i en artikkel, og sa at «bringing the piano-playing sensation to the next level.»

Men noen har kritisert spillet for bare å ha ett spill-modus, i stedet for flere av de. Det har også vært kritikk over det nye liv-systemet.

Sanger
------

Sanger på *Piano Tiles 2* består hovedsakelig av klassisk musikk og folkemusikk. Eksempler inkluderer Pachelbels kanon (klassisk, nivå 3). Sanger blir låst opp ved å levle opp og/eller ved kjøp. Noen notable sanger inkluderer Jingle Bells, flere kjente sanger fra Frédéric Chopin, for eksempel Nocturne Op. 9 No. 2 og Waltz in A minor, Franz Schuberts Six Moments Musicaux og Mozarts Eine Kleine Nachtmusik. Det er folkeviser og festlige sanger. Det har også moderne hits som hits som «Faded» av Alan Walker, «Despacito» av Luis Fonsi, og «Alone» av Alan Walker, og fra og med en oppdatering i desember 2018 «Spectre». Moddede sanger som er opprettet av brukeren, for eksempel «Shape of You» av Ed Sheeran sprer seg også på YouTube. I 2019, er «Swear It Again» av Westlife ryktet å bli utgitt.

Referanser
----------

1. ↑  «Now Trending: Piano Tiles 2’s Rise on the Global Stage».
2. ↑  «Check out what PewDiePie thinks of Piano Tiles 2».
3. ↑  «Piano Tiles 2 Review: Melodious». *Lifewire*. Arkivert fra originalen 3. august 2018. Besøkt 27. april 2017.
4. ↑  «Piano Tiles 2 (Don't Tap The White Tile 2)». Besøkt 27. april 2017.
5. ↑

Portal: Videospill
**Oslofjord Heimevernsdistrikt 01** er et distrikt i Heimevernet som har territorielt militært ansvar over de tidligere fylkene Østfold og Vestfold. 

Distriktet omfatter 18 HV områder, grense til Sverige, en internasjonal flyplass, to internasjonale fergeforbindelser, E-6, E-18, ti prosent av Norges befolkning og 14 byer. Distriktsstaben er lokalisert på Rygge flystasjon. 

Distriktets innsatsstyrke har navnet «Polar Bear VI». Navnet stammer fra en operasjon under andre verdenskrig som foregikk i Oslofjorden («Slepebåtaksjonen»).

Avdelingen består av rundt 200 befal og soldater.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* HV01 - Forsvaret.no

| * v
* d
* r
Heimevernet |
| --- |
|  | Ledelse | 
* Sjef Heimevernet
* Heimevernsstaben
* Territorielt operasjonssenter
* Landsrådet for Heimevernet

 |  |
| Distrikter | 
* Oslo­fjord 01
* Oslo og Akers­hus 02
* Telemark og Buske­rud 03
* Opp­landske 05
* Agder og Roga­land 08
* Bergen­hus 09
* Møre og Fjordane 11
* Trønde­lag 12
* Sør-Håloga­land 14
* Nord-Håloga­land 16
* Finn­mark 17

 |
| Annet | 
* Heimevernets våpenskole
* Heimevernsungdommen

 |

Portal: Norge
**Alessandro Albani**  (født 15. oktober 1692 i Urbino i Kirkestaten, død 11. desember 1779 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Alessandro Albani var sønn av Orazio Albani og Maria Bernarda Hondedei, og brorsønn til pave Klemens XI.

Han kom fra en italiensk familie som nedstammet fra innvandrere fra Albania på 1400-tallet.[] Andre kardinaler i slekten var Gian Girolamo Albani (kreert 1570), Gianfrancesco Albani (kreert 1690 – ble pave Klemens XI i 1700), Annibale Albani (1711), Gian Francesco Albani (1747), og Giuseppe Albani (1801).[]

### Kirkelig virke

Han ble sendt på en rekke diplomatiske oppdrag, som for eksempel å forsøke å forene de kristne fyrster til et forbund mot tyrkerne.[]

### Kardinal

Han ble utnevnt til kardinal i juli 1721 av pave Innocens XIII. Han var da legmann men fikk etter hvert subdiakonatet. 

Han deltok ved konklavet 1724 som valgte pave Benedikt XIII, konklavet 1730 som valgte pave Klemens XII, konklavet 1740 som valgte pave Benedikt XIV, konklavet 1758 som valgte pave Klemens XIII, og også konklavet 1769 som valgte pave Klemens XIV.

Villa Albani på 1700-tallet
Han var svært kunstinteressert og bygde Villa Albani i Roma i 1760, og fylte den med romersk og gresk kunst. For å finansierer villaen måtte han selge unna en del av sine egne omfangsrike kunstsamlinger, og noe av dette befinner seg nå i de kapitolinske museer. Den kunstneriske utsmykking av Villa Albani ble utført av den tyske kunstner Johann Joachim Winckelmann og den bøhmiske Anton Raphael Mengs. 

Kardinal Albani var medlem av Accademia Etrusca.

Etter Klemens XIVs pontifikat slo han seg sammen med *zelantiene* mot de europeiske monarkers innblanding.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 2442, besøkt 14. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id albani-alessandro, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Debenedetti, red. *Alessandro Albani, patrono delle arti ...* = *Studi sul Settecento Romano*; 9 (1993)
* Stefano Morcelli, Carlo Fea, Ennio Quirino Visconti: *La Villa Albani descritta*. 3. Auflage. Rom 1869, S. VII-XV (Google Books).
* Peter C. Bol: *Forschungen zur Villa Albani. Katalog der antiken Bildwerke.* 5 Bände. Mann, Berlin 1989–1998.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
**Forsamlingsfrihet** er retten til å forsamle seg i private, religiøse eller politiske grupper, uten innblanding fra politiet eller myndigheter.

Retten til å delta i fredelige forsamlinger og til frihet til forening med andre fastslås blant annet FNs verdenserklæring om menneskerettigheter artikkel 20 og 23, og Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen artikkel 11  Det fastslås samtidig at *disse rettigheter skal ikke bli undergitt andre innskrenkninger enn de som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfunn av hensyn til den nasjonale sikkerhet eller offentlige trygghet* , så forsamligsfriheten er begrenset av andre lover og hensyn.

Det er flere land som ikke har en slik frihet, og i noen land er friheten under press selv om den er lovfestet.

Forsamlingsfrihet og organisasjonsfrihet er ofte forbundet. Det samme er forsamlingsfrihet og ytringsfrihet.

Norge
-----

Hans Nielsen Hauge satt mange år i fengsel for brudd på konventikkelplakaten, som forbød møter uten sogneprestens godkjennelse.. Maleriet er *Haugianerne* av Adolph Tidemand
Konventikkelplakaten av 1741 forbød legpredikanter å avholde gudelige forsamlinger – konventikler – uten sogneprestens godkjennelse, og stoppet effektivt for forsamligsfriheten i Norge og Danmark. Pietismen, som spredte seg i Skandinavia, ble sett på som en trussel. Forbudet hadde som mål å stoppe de som *under skin af Gudsfrygt have forladt deres Næring og ordentlige Haandtering og gaaet omkring fra Sted til andet, for at opbygge og opvække Sjæle*.

Da konventikkelplakaten ble opphevet i 1842 ble grunnlaget lagt for forsamlingsfrihet i Norge, og en norsk organisasjonskultur vokste frem på 1840-tallet.

I Norge ble forsamlingsfriheten uttrykkelig grunnlovsfestet med grunnlovsrevisjonen 13. mai 2014, da det ble vedtatt et nytt annet avsnitt i § 101 om at alle kan møtes i fredelige forsamlinger og demonstrasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  FNs verdenserklæring om menneskerettigheter Arkivert 2018-02-22, hos Wayback Machine.
2. ↑  Retten til forenings- og forsamlingsfrihet
3. ↑  Lov om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett (menneskerettsloven)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Frihet og forbud
9. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
|  i aking: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2016 Lillehammer | Stafett |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Dobbel |

Vsevolod Kasjking og Konstantin Korshunov under medaljeseremonien i Lillehammer, februar 2016. 
**Vsevolod Kasjkin** (russisk: Всеволод Кашкин, født 8. juni 1998) er en russisk aker, som har sølv i stafett og bronse i dobbel fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritter.

Han har drevet med aking siden 2008.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Kasjkin deltok i verdenscupen i aking for ungdom 2014/15, der han vant dobbel sammen med Konstantin Korsjunov, i ett av rennene som ble arrangert i Winterberg De to kom på 4.-plass i dobbel sammenlagt, og i singel kom Kasjkin på 30.-plass.

2015/16
I verdenscupen i aking for ungdom 2015/16 har han en andreplass i dobbel fra Königssee som beste resultat. I singel har han kun en 12.-plass i verdenscupen.

Han deltok i Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der han fikk bronse i dobbel, sammen med Konstantin Korsjunov. I lagstafetten kom Russland på andreplass, bak Tyskland.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vsevolod Kasjkin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vsevolod Kasjkin – FIL Rediger på Wikidata

* (en) Vsevolod Kasjkin – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 18. februar 2016 hos Wayback Machine.
**Forsberg** er et slektsnavn. Det er flere ikke-beslektede familier i Fredrikstad med navnet Forsberg. 
Den Fredrikstadfamilien som her omtales, begynner med Anders Forsberg.
Han var født i Värmland i 1838. Hans kone, Charlotte Fredsberg, f. 1834, kom fra nabolenet Närke.
Anders Forsberg var fagmann på stenindustriens område, og det var den driftige Michael Falch som hentet ham hit som driftsbestyrer ved Fredrikstad Stenhuggeri, distriktets første. Forsberg ledet driften med stor dyktighet, og fikk gjennom en utstrakt opplæringsvirksomhet grunnleggende betydning for den senere så blomstrende stenindustri.
Anders F. døde i 1903, hans enke i 1923. Ekteparet hadde 3 barn, hvorav to ble boende i Fredrikstad:
Carl Alfred, f. 1864, og Gustav, f. 1866. Førstnevnte fortsatte i farens bransje.
I 1898 kjøpte han og bosatte seg på Kjølberg Herregård i Onsøy.
Han var gift med Sara Augusta, datter av kjøpmann Ole Jensen (forretning ved Torvet). 
Gustav F. utdannet seg til lege og drev privat praksis i en lang årrekke.
Han var gift med Anne Jensen, søster av Sara Augusta. Han døde 1948.
Av Carl Alfred og Sara Augustas 5 sønner ble Kåre f. 1896, disponent i stenhuggeriet, mens Anders, f. 1904, overtok Kjølberg herregård i 1938.

I 1939 ble Veidekkeaksjene kjøpt av A.F. (Fredrikstad Stenindustri) og omregistrert til Onsøy. Etter krigen fikk selskapet en eventyrlig utvikling med store anleggsoppgaver rundt i landet. I 1962 ble selskapet igjen flyttet til Oslo, og noe senere opphørte samarbeidet med Fredrikstadbedriften.
**Andre Sterpin** (russisk: Андрей Стерпин, *Andrej Sterpin*; født 28. august 1923 i Harbin i Kina, død 2. desember 2003 i Lyon i Frankrike) var en katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han arbeidet i det russiske apostolat. Sterpin var lærer og direktør ved Saint George's i Meudon som fikk stor innflytelse på formasjonen av flere generasjoner russiske studenter, og tok også aktivt del i det åndelige, kulturelle og sosiale liv i den russiske diaspora i Frankrike.[]

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han vokste opp i det russiske immigrantmiljø i Harbin. Denne nordkinesiske byen var historisk preget av russere: De første harbinrusserne var ansatte ved den kinesisk-russiske jernbane, og det var også i stor grad de som grunnla byen Harbin, som vokste opp rundt jernbanen.[] Etter oktoberrevolusjonen kom det tilflyttende mange flere russiske.[]

Sterpins mor var russisk-ortodoks. Faren var fra Belgia. Sterpin studerte ved Saint-Nicholas-lyceet i Harbin. 

Før annen verdenskrig flyttet han til Europa. I 1942 konverterte han fra den ortodokse kirke til katolisismen.

### Jesuitt, prest

Han begynte så ved jesuittenes novisiat i Arlon i Belgia. I 1954 ble han presteviet i Roma av biskop Alexander Evreinov.

Fra 1948 til 2002 bodde han i Meudon utenfor Paris, der det var en internatskole (St.-Georges') for russiske immigranters barn. Fra 1956 til 1963 var Sterpin skolens direktør. Sterpin var også medlem av tidsskriftet *Symbol*. I sjelesorgen blant russere i Frankrike samarbeidet han med erkeprest Pavel Gretsjisjkin. Sommeren 1967 kunne han som turist besøke Sovjetunionen og flere ortodokse kirker. 

Etter at senteret i Meudon ble nedlagt i 2002 flyttet han til Lyon, der han bodde i Centre Saint-Basil. Han døde 3. desember 2002.

### Verker

Han var en av initiativtakerne bak boken *Un collège jésuite pour les Russes:« Saint-Georges: De Constantinopole à Meudon. 1921-1992* (Paris, 1993) (*St. George: Boarding school for children of Russian immigrants in France*, St. Petersburg, 2003).

Han redigerte den russiske oversettelse av jesuitten Ivan Gagarins bok om «Apostelen Peters primat, og den russiske kirkes liturgiske bøker» (1863).

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 29. november 2011 hos Wayback Machine.
* Catholic mission in China: the Byzantine rite Catholic Diocese in 1928-1949 gg.
*
Kirken sett fra Wisła
**Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke** (polsk *Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny*) er en av Warszawas eldste bygninger og en av få gjenværende eksempler på gotisk arkitektur i byen. Den ligger ved Przyrynek-gaten 2.

Historie
--------

Kirken i 1770 av Canaletto
Kirken ble innvidd i 1411 og angivelig reist på et område hvor et pagansk tempel hadde stått opprinnelig. Kirkens grunnstein ble lagt ned av Janusz I av Masovia og hans kone Danutė av Litauen i 1410. Den ble ombygd, ødelagt og gjenoppbygd flere ganger. Kirken hadde opprinnelig ett skip, men ble ombygd til en treskipet basilika mot slutten av det 15. århundre. 

Det mest karakteristiske elementet ved bygningen, tårnet, ble bygd i 1518 i sengotikk, og er avbildet på de eldste maleriene av Warszawa. I årene 1821–1829 ble kirken renovert under ledelse av den italienske arkitekten Giuseppe Boretti. Den ble skadd i 1939, og brent ned av tyskerne i 1944 som ledd i den planlagte ødeleggelsen av Warszawa. Den ble senere gjenoppbygd under ledelse av Beata Trylińska i årene 1947–1966, på grunnlag av gamle panoramiske malerier av Warszawa.

Kirken står på Wisła-skarpen og er godt synlig fra bydelen Praga. Bak kirken ligger en liten park som leder ned til elven.
**Morarente**, (av *mora*, rettsstridig forhaling), også kalt **forsinkelsesrente**, er erstatnings- eller strafferente en debitor eller kreditor må betale når en økonomisk forpliktelse ikke er oppfylt eller tatt i mot i tide. 

Bestemmelsene om morarente er gitt i lov om renter ved forsinket betaling m.m. av 17. desember 1976 nr 100, som blir kalt forsinkelsesrenteloven.

Departementet fastsetter størrelsen på forsinkelsesrenten til en fast årlig prosentsats hvert halvår. Den skal svare til den pengepolitiske styringsrenten slik den er fastsatt av Norges Bank per 1. januar og 1. juli det aktuelle året, tillagt minst syv prosentpoeng.

Loven har særlige og noe lempeligere bestemmelser for beregning av rente når skyldneren er forbruker enn det som gjelder næringsvirksomheter.

Den norske forsinkelsesrenteloven er utarbeidet i et nordisk lovsamarbeid. Norge, Sverige, Danmark, Finland og Island har dessuten innarbeidet Europaparlaments- og Rådsdirektiv 2000/35/EF av 29. juni 2000 om bekjempelse av forsinket betaling ved handelstransaksjoner (også kalt Betalingsdirektivet). Dette innebærer at starttidspunktet for beregningen av forsinkelsesrentene er samkjørte, samt at fastsettelsen av rentesatsene bygger på en likeartet modell. I Norge, Danmark og Finland fastsettes forsinkelsesrenten den 1. januar og 1. juli hvert år til den lokale nasjonalbankens referanserente med et tillegg på 7 prosentpoeng. I Sverige skjer fastsettelsen på samme måte og til samme tidspunkt, men med et tillegg på 8 prosentpoeng. I Island fastsettes forsinkelsesrenten på månedlig basis til nasjonalbankens referanserente med et tillegg på 7 prosentpoeng.

Hvis forfallsdato faller på en lørdag, søndag, helligdag, 1. eller 17. mai, starter forsinkelsesrenter å løpe fra første virkedag etter forfallsdato, jf. prinsippet i gjeldsbrevloven § 5 annet ledd.

Se også
-------

* Avsavnsrente

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mai 2013. Besøkt 2. juli 2013.  dib.no/forsinkelsesrenter

Eksterne lenker
---------------

* Forsinkelsesrenteloven
* Kalkulator for beregning av forsinkelsesrenter (morarenter) i Norge og Norden med automatisk justering for lokale helligdager Arkivert 15. mars 2011 hos Wayback Machine.
* Kalkulator for forsinkelsesrenten (laget av Finansdepartementet)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland |
| VM |
| Bronse | 1987 i Roma | Høydehopp |
| VM innendørs |
| Sølv | 1987 i Indianapolis | Høydehopp |
|  EM innendørs |
| Sølv |  1985 i Athen  |  Høydehopp |
| Bronse |  1987 i Liévin  |  Høydehopp |

**Susanne Beyer** (født 24. juni 1961 i Suhl som *Susanne Helm*) er en tysk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp for Øst-tyskland på 1980-tallet.

Beyer deltok i VM 1983 i Helsingfors hvor hun fikk syvendeplass etter et hopp på 1,88. I EM innendørs året etter, ble hun nummer to bak Stefka Kostadinova, etter å ha klart 1,94.

Under EM 1986 ble det fjerdeplass, etter et hopp på 1,90.

I innendørs-EM i 1987 ble det bronsemedalje, etter å ha klart 1,91. Samme år ble hun sølvvinner under VM innendørs, da hun passerte 2,02. Kostadinova satte i denne konkurransen en ny verdensrekord med 2,05. Beyer avsluttet året med å bli bronsemedaljør i VM i Roma med ett hopp på 1,99.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 80790[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Susanne Beyer – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Susanne Beyer – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Susanne Beyer – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
***Pseudeuanoma*** er en slekt av biller med en ganske begrenset utbredelse. Disse billene er kjent fra Sør-, Mellom- og Øst-Europa og fra Lilleasia. Larvene, men ikke de voksne billene, har lysorganer og kan lyse i mørket (bioluminescens).

Utseende
--------

Små til middelsstore, slanke, mørkbrunlige biller, kroppen er fint hårete. Hodet har små men sterkt utstående fasettøyne, antennene er 11-leddete, ganske lange og perlekjedeformede. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet, noe smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er smale, parallellsidige, med 9-10 tydelige punktrekker, gjerne med lyse "skuldre". Beina er slanke.

Utbredelse
----------

Slekten er endemisk for Hellas.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Omalisidae** Lacordaire, 1857
				+ Slekten ***Pseudeuanoma*** Pic, 1901
					- *Pseudeuanoma ionica* Pic, 1901
					- *Pseudeuanoma reitteri* Pic, 1901

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pseudeuanoma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudeuanoma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudeuanoma* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudeuanoma* hos NCBI Rediger på Wikidata
Ordenstegn for Den hellige treenighetens orden
**Den hellige treenighetens orden** er en etiopisk orden innført i 1930 til belønning av sivil og militær fortjeneste. Den ble tildelt som statsorden så lenge Etiopia var et monarki.

Bakgrunn og utvikling
---------------------

Den hellige treenighetens orden ble innstiftet i 1930 i forbindelse med kroningen av keiser Haile Selassie I av Etiopia. Ordenen belønnet sivil og militær fortjeneste. Etter at Etiopias statsform ble endret til republikk som følge av kuppet i 1974, ble de keiserlige ordener avskaffet som statlige utmerkelser. Den eksisterer deretter i det keiserlige hus i eksil og utdeles av kronrådet.

Inndeling
---------

Den hellige treenighetens orden har fem trinn:

* storkors
* storoffiser
* kommandør
* offiser
* ridder

I eksil er ordenen etter 1974 nyordnet slik at den har fått én grad: Storkorsridder.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Den hellige treenighetens orden består av en gullmedaljong, dannet av en bord med inskripsjonen *salige er dere som ser dypet, sittende på kjeruben* i ge'ez-skrift. Midtdelen er tredelt med bilder av Gud, Kristus med et kors og Den hellige ånd i form av en due. Motivene er satt på blå emalje. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en keiserkrone.

Ordensstjernen er som ordenstegnet, men har en strålekrans av ildtunger ytterst.

Ordensbåndet er rødt med gule kantstriper.

Tildeling
---------

Den hellige treenighetens orden var tiltenkt personer som gjorde tjeneste ved hoffet, først og fremst medlemmer av adelen, høytstående medlemmer av kirken og militæroffiserer. Det ble satt begrensninger på antallet innehavere av de øverste gradene av ordenen. Storkorsgraden var begrenset til 25 mottagere, storoffisersgraden til 45 innehavere og kommandørgraden til 55 samtidige innehavere. Begrensningene gjaldt ikke tildelinger til medlemmer av keiserfamilien eller utlendinger. Ingen begrensninger ble satt på offisers- eller riddergraden. 

Militæravdelinger som utmerket seg i kampen mot Italia i årene 1936 til 1941 ble også tildelt ordenen, da slik at avdelingenes faner ble dekorert.

I eksil er ordenen etter 1974 tildelt personer som har gjort en framtredende innsats for keiserhuset og dets sak.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Sainty og Heydel-Mankoo 2006, s. 775–777.
2. 1 2 3  Werlich 1974, s. 126.

Kilder
------

* Sainty, Guy Stair og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006
* Werlich, Robert: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974
Forsatspapiret limes (markert med gul farge) til bokblokka og deretter til bokbindet.
Forsatspapiret bakerst med flyvebladet til venstreog til høyre det stykke av forsatsbladet som «anpappes» permen.
Gamle bøker med forsatspapir i forskjellige mønstre. Bøkene er også utstyrt med ex libris og kalveskinnsbind med gullpreg. Boksidene (materien eller bokblokka) er limt til bokomslaget (permen) ved hjelp av forsatspapiret.
**Forsatspapir** eller **forsats** (fra tysk *Vorsatz*, 'satt foran') er det papiret i ei bok som er limt mellom de innvendige boksidene og bokomslaget. Når ei bok blir bundet inn, er dette et dobbeltark som klebes til permen foran og bak (det siste kalles av og til ettersatspapir). Arkene (forsatsspeilet) limes fast i permen og er dermed med på å holde permen og boksidene (også kalt materien eller bokblokka) sammen. Det løse bladet kalles flyvebladet.

Forsatspapiret har ofte en annen kvalitet og farge enn papiret ellers i boka. Det kan også ha et eget trykk, gjerne med et dekorativt mønster. I gamle dager var forsatspapiret ikke sjeldent marmorert. I god typografi har forsatspapiret god opasitet og en farge som harmonerer med papiret ellers i boka og med overtrekket. Dublert forsats er forsatspapir som er lik overtrekkspapiret på boka. 

|  |
| --- |
| Delene i en tradisjonell papirbok med perm:
1 - Magebind
2 - Klaff eller flapp (på smuss-/vareomslag) 
3 - Forsatsblad (ark av sterkt papir foran og bak i boka som limer bokblokka til bokbindet)
4 - Perm (bokbind) med omslag
5 - Toppsnitt, hode (øverste del av boka)
6 - Forsnitt (bokas forkant, motsatt av ryggen)
7 - Fot
5-6-7 - Snitt
8 - Høyreside (rekto, med ulikt sidetall)
9 - Venstreside (verso, med likt sidetall)
8-9 - Oppslag, dobbeltside (to motstående sider i en bok)
10 - Fals (papirbrett)
«Innmaten», det vil si den heftede boka uten bind, kalles materie eller bokblokk. |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Søkbar digitalkopi av Stein Davidsens *Grafisk håndbok* (Yrkesopplæring, 1995)

Se også
-------

* Bokbinding, innbinding

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |