recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rosenstrasseprotesten** (*Rosenstraße-Protest*) var en spontan protestdemonstrasjon i Berlin vinteren og våren 1943, der hovedsakelig ikke-jødiske hustruer fra «blandingsekteskap» forlangte sine jødiske menn løslatt.

Den har inspirert filmen *Rosenstrasse* av Margarethe von Trotta.

Historie
--------

Omkring 1 800 jødiske menn, de fleste gift med ikke-jødiske kvinner, ble separert fra de andre 6 000 siste jødene i Berlin, i et forsøk på å overbevise deres familiemedlemmer om at de ble sendt til arbeidsleirer og ikke til konsentrasjonsleirer. Før mennene kunne bli sendt ombord i tog og deportert kom deres hustruer og andre nære slektninger, rundt 6 000 i tallet, til den jødiske menighetens velferdskontor i Rosenstraße 2-4 der mennene ble holdt. I en uke forlangte demonstrantene mennene tilbake ved å holde en fredelig protest. Demonstrantene kom først alene eller to om gangen, men senere vokste antallet raskt. Av de 6 000 som deltok i protestene var imidlertid aldri alle tilstede samtidig.

Joseph Goebbels var redd for hva opinionen ville mene, og turte ikke å skyte ned kvinnene i gatene. Han løslot fangene, og gav ordre om at de 25 som var deportert skulle kalles tilbake. Nesten alle de løslatte mennene overlevet krigen.

Bygningen på Rosenstraße ble senere ødelagt av alliert bombing.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Suryavarman II vist på et relieff på Angkor Vat.
**Suryavarman II** (posthumt navn *Paramavishnuloka*) var konge av Khmerriket fra 1113 til 1145-1150 og var den som ga ordre om byggingen av Angkor Vat, som han dedikerte til hinduguden Vishnu. Hans styres monumentale arkitektur, tallrike millitærkampanjer og gjenoppbyggingen av en sterk regjering har fått historikere til å rangere Suryavarman som en av rikets største konger.

Styret
------

Under hans årtier ved makten mener historikere at riket ble gjenforent og mye av den dårlige politikken hans forgjengere hadde ført ble snudd. Vasallstater betalte tributt til ham, og mot vest og nord utvidet soldater grensene til å dekke nye deler av det som i dag er Thailand, Laos og Malaysia. Han gjennomførte også store militære operasjoner mot øst, men disse var i store trekk uten suksess, i hvert fall ifølge kilder fra rikets rivaler. Som vanlig når man oppsummerer Khmerrikets historie er der rikelig med rom for å debattere presise hendelser, da Khmerinskripsjoner som er en stor kilde til informasjon muligens overdriver rikets bedrifter, mens nedtegnelser fra rivaler muligens underdriver.

Død og etterfølgelse
--------------------

Inskripsjoner antyder at Suryavarman II døde en gang mellom 1145 og 1150, muligens under en militærkampanje mot Champa. Han ble etterfulgt av Dharanindravarman II, et søskenbarn av ham, og Khmerriket gikk igjen inn i en periode med svakt styre. 

Suryavarman ble posthumt gitt navnet Paramavishnuloka, «Han som har gått inn i Vishnus himmelske verden». Angkor Wat ser ut til å ha blitt ferdigstilt bare få år etter hans død.

Suryavarman ble gift, men det eksisterer ikke kilder som kan fortelle om hustruenes navn.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Dharanindravarman I** | **Konge av Kambodsja**(1113–1145–1150) | Etterfølger:**Dharanindravarman II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Denne artikkelen er om byen. Se Miass (elv) for elva med samme navn.*

**Miass** (russisk: Миа́сс) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger 96 km fra Tsjeljabinsk, ved elva Miass, på østsiden av de sørlige Uralfjellene. Innbyggertall: 179 000 (2003 est.), 158 420 (folketelling 2002).

Miass ble grunnlagt i 1773 som en bosetning for fabrikk ved en kobbergruve, og fikk bystatus i 1926. På 1800-tallet var utviklingen drevet av oppdagelsen av de rikeste gullreservene i Ural. Gjennomsnittlig årlig utvinning av gull fra Miass-regionen var rundt 640 kg. På midten av 1800-tallet gikk gulldriften tilbake og utviklingen av Miass bremset dermed også.

I 1941 ble en bilfabrikk bygget i Miass, som fremdeles er i drift som lastebilfabrikken UralAZ, som i dag er Miass' viktigste virksomhet. Selskapet UralAZ produserer tre-akslers allhjuldrifts lastebiler med høy fremkommelighet i terreng, og eksporterer 8% av produksjonen. UralAZ har 105 000 ansatte.

Den eldste delen av byen består av 1800-talls trehus med originale balkonger og dørkarmer. Et hus som tilhørte gullgruveadministratoren Simonov er også bevart.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Miass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om byen Miass
* Kart over Miass
* Miass for reisende Severdigheter i Miass
* Temperatur

| * v
* d
* r
Byer i Tsjeljabinsk oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Tsjeljabinsk |
| Flagget til Tsjeljabinsk oblast | 
* Asja
* Bakal
* Jemanzjelinsk
* Jurjuzan
* Juzjnouralsk
* Karabasj
* Kartaly
* Kasli
* Katav-Ivanovsk
* Kopejsk
* Korkino
* Kusa
* Kysjtym
* Magnitogorsk
* Miass
* Minjar
* Njazepetrovsk
* Oziorsk
* Plast
* Satka
* Sim
* Snezjinsk
* Troitsk
* Trjokhgornyj
* Tsjebarkul
* Ust-Katav
* Verkhnij Ufalej
* Verkhneuralsk
* Zlatoust

 | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jaromir Svozilik** (født 4. november 1951 i Prostejov, Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk billedkunstner. Fra og med 1974 oppholdt Svozilik seg i Sverige, men flyttet til Oslo i 1991. Svozilik har atelier i Edvard Munchs gamle atelierbygning på Ekely i Oslo, og er medlem av Norske Billedkunstnere. 

Svozilik ble utdannet ved Falu Konstgrafiska Verkstad under professor Staffan Kihlgren. Han har senere vært gjestelærer ved Konsthögskolan, Umeå universitet, og har mottatt flere priser. Som kunstner behersker Svozilik flere medier, blant annet maleri, grafikk og skulptur. Han har videre publisert diktsamlingen *Ölmedborgare av det tjeckiska krogsamhället* (Falun 1982) og enkeltstående dikt, blant annet i tidsskriftet Valör. *Konstvetenskapliga studier* (1995). 

Svozilik har illustrert antologien *Jag fruktar för dig, mänsklighet* (Stockholm 1987). Siden debuten har Svozilik deltatt på en rekke separatutstillinger og kollektive mønstringer i flere europeiske land og i USA.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Records of persons of interest, svazky.cz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 4400, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Jaromir Svoziliks hjemmeside
**Ansgar Sørlies vei** (1–79, 2–76) er en vei på Lille Tøyen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Solefallsveien til Øysteins plass og utgjør den søndre langsida på ringveien i Lille Tøyen hageby.

Veien består av typiske hagebyblokker på to etasjer, oppført rundt 1918 etter Magnus Poulssons tegninger.

Navnet er etter teglverksbestyrer Ansgar Sørlie, som bodde på Lille Tøyen, blant annet i nr 6. Han blei i 1944 arrestert for distribusjon av den illegale avisen *V-posten*. Seinere samme år blei han sendt til Tyskland med fangeskipet DS «Westfalen», som forliste underveis. Sørlie var av de mange som omkom.

Tidligere het veien *Halvdans vei*. Et opprinnelig forslag var *Tømmermandsveien*.

Referanser
----------

1. ↑  Ingar Arneberg: *Lille Tøyen – arbeidernes hageby*, eget forlag 1989, side 108.
2. ↑  Arneberg, side 73–74 og 113.

Kilder
------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Et av de tre Y-togsettene som FCCA kjøpte inn for bruk på Metro Wanka.
**Metro Wanka** er den peruanske byen Huancayos bybane. Den første strekningen på 7 kilometer mellom bydelene Chilca og El Tambo ble innviet i januar 2014. Metro Wanka benytter sporet til Ferrocarril Central (FCC), og det er selskapet Ferrocarril Central Andino (FCCA) som står for drift og vedlikehold av bybanen. Togene skal ha marsjhastighet på omtrent 45 km/t, og vil etter planen bruke omkring 10 minutter på strekningen som foreløpig omfatter 7 stoppesteder. De tre vognsettene er såkalte Y-tog (også kalt «Lynette») bygd i Tyskland av Düwag (Waggonfabrik Uerdingen) i 1983. De 6 dieseldrevne motorvognene ble innkjøpt fra Danmark der de tidligere trafikkerte den private jernbanen Vestbanen (Varde-Nørre Nebel Jernbane). De har hver en kapasitet på 150 passasjerer, og banen skal etterhvert kunne frakte 30 000 passasjerer daglig. Metro Wanka er Perus andre bybane etter Lima Metro i hovedstaden Lima.

Planer om en fremtidig utvidelse av Huancayos bybane omfatter lokaltog til Jauja og den regionale flyplassen der - en strekning på 42 kilometer.

Linjekart
---------

Banekart

|  |
| --- |
| Tegnforklaring |
|  |
|  |  |  |
|  | 7,0 km | **El Tambo** (UNCP)  |
|  |  | Evitamiento  |
|  |  | Mariategui  |
|  |  | Huascar  |
|  |  | Los Andes  |
|  |  | Huancayo  |
|  | 0,0 km | **Chilca**  |
|  |  |  |

Se også
-------

* Jernbane i Peru

Kilder
------

* El Comercio Lima: Metro de Huancayo espera construcción de cerco y paraderos para operar. (spansk) Publisert april 2013 Besøkt 6. april 2014
* InfoAmazonas: Perus zweite Metro-Linie startet 2013 in Huancayo. (tysk) Publisert november 2012 Besøkt 6. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* Youtube: TV-reportasje fra åpningen av Metro Wanka i 2012 Besøkt 26. november 2015
Klodens åtte økosoner:
██ - Den nearktiske sone

██ - Den palearktiske sone

██ - Den afrotropiske sone

██ - Den indomalayiske sone

██ - Den oseaniske sone (vises ikke)

██ - Den australasiatiske sone

██ - Den antarktiske sone (vises ikke)

██ - Den neotropiske sone

**Den indomalayiske sone** (7,5 mil. km²) er en økosone (en biogeografisk region) som omfatter Afghanistan, det indiske subkontinent og Sørøst-Asia sør til Wallacelinjen. Sonen er en av åtte økosoner som kloden vår deles inn i. Den beskrives også som **den indomalayiske regionen** og **den orientalske regionen**. Den indomalayiske sone deles videre inn i en rekke økoregioner (se økoregioner i Global 200 for detaljer).

Den indomalayiske regionen deler ei felles evolusjonær historie og har biotoper for mange felles unike plante- og dyrearter. Noen kan være vanlige i hele området, mens andre er unike for spesifikke områder. Men de deler et felles opphav. Mye av sonen har vært skogdekt, men preges nå i økende grad av avskoging. Tresorter av Dipterocarpaceae har vært og er den dominerende skogtypen i sonen. Trærne kan bli 40–70 m høye. Mange av artene er svært verdifulle som tømmer.

Det biologiske skillet mellom den indomalayiske sone og den australasiatiske sone er Wallacelinjen.

Referanser
----------

1. ↑  Udvardy, M. D. F. (1975). A classification of the biogeographical provinces of the world Arkivert 11. august 2011 hos Wayback Machine.. IUCN Occasional Paper no. 18. Morges, Switzerland: IUCN.

Se også
-------

* Økoregioner i Global 200

Eksterne lenker
---------------

* (en) Indomalaya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Nathan Veitel Heine (Chaim) Ephraim** (født 1703 i Berlin, død 16. mai 1775 samme sted) var formann for den jødiske menigheten i Berlin og kongelig prøyssisk «hoffjøde» (*Hoffaktor*), samt eier av flere gull- og sølvsmedvirksomheter. *Veitel* er ikke noe fornavn, men et middelaldersk uttrykk for «sønn», dvs. at *Veitel Heine* er en oversettelse av *bar chaim*, «sønn av Chaim (Heine)».

Han bidro til å finansiere syvårskrigen (1756–1763), og inndrev krigskontribusjon. Ephraim bygget et stort palé i Berlin, *Ephraimpaleet*, som ble ferdigstilt i 1766. I forbindelse med en kanalutvidelse i 1935 ble bygningen tatt ned, og først satt opp igjen mellom 1985 og 1987 på nesten samme sted. Rokokkopaléet har siden 1987 vært disponert av Märkisches Museum.

Sammen med Daniel Itzig forsøkte han i 1761 å grunnlegge en skole for fattige barn, men lyktes ikke med dette. I sitt testamente fra 1774 testamenterte han midler til en jødisk skole, som åpnet i 1783 under navnet *Veitel Heine Ephraimsche Lehranstalt* og eksisterte frem til nazistenes maktovertagelse. I oktober 2005 ble 83 spesielt verdifulle bind fra denne læreanstaltens bibliotek, som stammet fra rabbineren Yehuda Aschkenasy i Hilversum (Nederland), gitt til Universität Potsdam.

Ephraim er begravet på Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte.

Hans sønn Benjamin Veitel Ephraim (1742−1811) falt i unåde hos den prøyssiske regjeringen, og døde fattig.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Biographisches Lexikon der Münzmeister und Wardeine, Stempelschneider und Medailleure, oppført som Ephraim, Veitel (1703–1775), MMLO-ID 17001, besøkt 1. april 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Union List of Artist Names, oppført som Nathan Veitel Heine Ephraim, ULAN 500107401, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Veitel Heine Ephraim i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Rosenkildehuset** i Stavanger ligger på Rosenkildetorget innerst i Vågen i Stavanger, i området som nå heter Straen.

Bygget regnes som en perle, med fri utsikt til Vågen.

Historie
--------

Den nordvestre delen av eiendommen omtales på 1500- og 1600-tallet som Klostergården, og har trolig vært Utstein klosters bygård i Stavanger. Rosenkildehuset sto på Sankt Oles grunner.

I 1680-årene var den delen av Straen som lå ned mot Vågen, ett av byens finere strøk. I løpet av 1700-tallet ble det bygget flere kjøpmannsgårder og herskapshus.

Rosenkildehuset som er et av byens største og fineste herskapshus og ble bygget i Louis seize-stil, med en midtakse markert av husets elegante monumentaltrapp. Byggingen startet i 1812 for kjøpmannen og eidsvollsmannen Peder Valentin Rosenkilde. I 1812 rev Peder Valentin Rosenkilde familiens gamle kjøpmannsgård for å bygge nytt. Da dagens Rosenkildehus sto ferdig et drøyt år senere, ble det taksert høyere enn selveste Domkirken i Stavanger. Da han reiste til Eidsvoll i 1814 hadde han holdt deler av Stavangers arbeidsløse befolkning sysselsatt med sin husbygging, noe som igjen medførte både lønningsposer og mat på bordet til de mange Stavanger-beboerne som slet i de økonomisk harde tidene som rådet under Napoleonskrigene.[]

Foran Rosenkildehuset står Stavangers første fontene fra 1866. Den erstattet Mortepumpen på Torget, i 1897 ble den flyttet til St. Petri plass. I 1963 ble den plassert i Johannesparken, og sin endelige og nåværende plassering fikk den i 1985.

Rosenkilde-familien sto som eiere frem til de økonomiske kriseårene kring 1880. Rosenkildehuset ble solgt til T. Rønneberg på tvangsauksjon i 1887. Flere av herskapshusene forfalt i Nedre Strandgate, og flere ble revet for å gjøre plass til hermetikkindustrien.

Etter annen verdenskrig ble flere hus i området sanert og nybygg ble reist, men Rosenkildehuset ble reddet av Stavanger Håndverk og Industriforening som overtok huset fra Stavanger kommune. Foreningen foretok en fullstendig rehabilitering av huset. Husets adresse er Nedre Strandgate 11.

Referanser
----------

1. ↑  Kvitrud, Arne: Hvor lå Olavsklosteret i Stavanger, Ætt og heim, Lokalhistorisk årbok for Rogaland, 2006.

Litteratur
----------

* Hans Eyvind Næss: Peder Valentin Rosenkilde og Rosenkildehuset i Stavanger, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014, s. 365 - 368. ISBN 978-82-02-44564-5
* Marit Karin Alsvik: Rosenkildekvartalet, Utgitt av Stavanger kommune og Foreningen Gamle Stavanger, Stavanger, 1985.
* Sigurd Rygh: "Grundeleie-forhold i indre deler av Stavanger 1600-1850". Stavanger, 1974.
* Sigurd Rygh: "Kleven og Torget". Stavanger, 1991.

Eksterne lenker
---------------

* Byhistorisk forening: Rosenkildehuset Arkivert 11. desember 2014 hos Wayback Machine.
**Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB)** (engelsk:  *Inter-American Development Bank*, spansk:  *Banco Interamericano de Desarrollo*) er en internasjonal organisasjon og bank som arbeider for økonomisk utvikling i land i Latin-Amerika og Karibia. Banken ble etablert i 1959 og har hovedkontor i Washington, D.C. i USA.

IDB er den største multilaterale långiver i regionen. Bankens utlån beløpte seg i 2008 til 92 milliarder norske kroner. Tidligere har banken vektlagt finansiering av prosjekter i jordbruk og industri, infrastruktur, utdanning, helse og miljø, men har etter hvert i større grad vektlagt tiltak som kan redusere fattigdom og sosial ulikhet, moderniseringsprosjekter og miljøtiltak.

26 land i Latin-Amerika og Karibia er med i organisasjonen sammen med andre tjue andre land, deriblant USA, Canada og Kina. Norge sluttet seg til IDB i 1986.

Den interamerikanske utviklingsbanken har status som permanent observatør i FNs hovedforsamling.

Referanser
----------

1. ↑   web.archive.org, besøkt 19. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB)», Utenriksdepartementet.
3. ↑  «Inter-American Development Bank», Urban Upgrading, Verdensbanken.
4. ↑  «Intergovernmental Organizations» Arkivert 1. desember 2012 hos Wayback Machine. De forente nasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Inter-American Development Bank – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Irans flagg Iran |
| Alpin: |
| Alpin Asiamesterskapet i alpint |
| Sølv | Irans flagg 2018 Darband Sar |  Super-G |

**Atefeh Ahmadi** (født 23. desember 2000) er en iransk alpinist. Hun fikk sølv i super-G under Asiamesterskapet i alpint 2018, og representerte Iran under Vinter-OL 2022. På nasjonalt nivå har hun tre iranske mesterskap i storslalåm.

Hun har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn, og vunnet flere av disse.

Idrettskarriere
---------------

Ahmadi deltok i sitt første FIS-renn i januar 2017, i Darbandsar, der hun kom på fjerdeplass i storslalåm. Allerede samme sesong deltok hun i Ski-VM 2017, og kom der på 57.-plass i slalåm og 92.-plass i storslalåm.

Under det iranske mesterskapet i alpint 2018 vant hun storslalåm, og hun fikk sølv i slalåm. Hun deltok i Asiamesterskapet i alpint 2018, og fikk der sølv i super-G, og hun kom på femteplass i storslalåm og åttendeplass i slalåm. Hun vant på nytt storslalåm under det iranske mesterskapet i alpint i 2019, og deltok i Ski-VM 2019, der hun kom på 46.-plass i slalåm. Under Ski-VM 2021 kom hun på 46.-plass i storslalåm.

I desember 2021 vant hun sin tredje nasjonale tittel i storslalåm, og hun representerte Iran under Vinter-OL 2022, der hun var flaggbærer under åpningsseremonien, sammen med Hossein Saveh Shemshaki. Hun deltok i slalåm under OL, men fullførte ikke rennet.

Referanser
----------

1. ↑   FIS-databasen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Olympics.com - *Atefeh Ahmadi* Arkivert 18. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 18. februar 2022.
3. ↑  FIS - *Atefeh Ahmadi - National championships - Winner*, besøkt 18. februar 2022.
4. ↑  - *Atefeh Ahmadi - Results 2017*, besøkt 18. februar 2022.
5. ↑  - *Atefeh Ahmadi - Results 2018*, besøkt 18. februar 2022.
6. ↑  - *Atefeh Ahmadi - Results 2019*, besøkt 18. februar 2022.
7. ↑  - *Atefeh Ahmadi - Results 2021*, besøkt 18. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Atefeh Ahmadi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Atefeh Ahmadi – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Atefeh Ahmadi – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Sven Axel Ariga Rosén** (født 10. mars 1887, død 22. juni 1963) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Rosén ble olympisk mester i turn under OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp, og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere. Fire år senere tok han sin andre olympiske tittel i turn, han var med på det svenske laget som vant lagkampen.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkamp svensk system Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sven Rosén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sven Rosén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sven Rosén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Sven Rosén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Tanyrhinus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). Det er bare beskrevet én art.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (ca. 4 millimeter), litt flat, brunlig bille. Arten har forlenget snute og ikke påfallende forkortede dekkvinger, og ligner overflatisk derfor mer på en snutebille enn en kortvinge. Hodet har en flat snute som er omtrent dobbelt så langs om bred foran fasettøynene, som er forholdsvis store. Antennene er tynne og omtrent så lange som hode + pronotum. Hodet er jevnbredt bak fasettøynene med to små punktøyne (ocelli), blankt og kraftig punktert. pronotum er en del bredere enn hodet, noe bredere enn langt, blankt, grovt og noe ujevnt punktert. Dekkvingene dekker mesteparten av bakkroppen, men de tre bakerste leddene stikker gjerne ut bak. Dekkvingebe har markerte, kraftige punktrader. Beina er gulbrune og slanke.

Levevis
-------

Denne arten kan finnes i mange ulike situasjoner, mellom løvstrø, på sopp, mellom mose og under stokker.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på vestkysten av Nord-Amerika, fra British Columbia i nord til California i sør.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
					- Stammen Anthophagini Thomson, 1859
						* Slekten ***Tanyrhinus*** Mannerheim, 1852
							+ *Tanyrhinus singularis* Mannerheim, 1852

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Tanyrhinus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Tanyrhinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tanyrhinus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Tanyrhinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Holvatnet** er en innsjø og et sted som ligger i Rissa kommune mot grensen til Åfjord og Verran kommuner i Trøndelag ovenfor Rødsjøen. Området har elveløpet ifra Sleppelva som krysses med Lysvasselva og Juvasselva. Området er regulert som fremtidig vasskraftutbygging.

Historie
--------

Stedet var i stor utvikling med bosetting da utvandringen til Amerika begynte. Ved Agnetlia er det over 20 grunnmurer av tidligere fast bosetting. Også her var det gårdsbruk, ved Hølen var det gårdsbruk, og ved vollen der Holvassgården ligger bodde det folk helt til 1956. Ved Sleppen var det fast boplass til slutten av 1800-tallet. Der Holvassgamma står idag var det gårdsbruk som ble drevet til 1870-årene.

NTNU har sin koie på stedet, kalt Holvassgamma.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 28. juni 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 28. juni 2015

Eksterne lenker
---------------

* Holvassgamma
* Guriannastua
* Kraftverkene i Stjørna

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Alexis Jenni** (født 1963) er en fransk romanforfatter og lærer i biologi. Hans debutroman, *L'Art français de la guerre* («Den franske krigskunst»), vant den prestisjefylte prisen Prix Goncourt i 2011.

Liv og virke
------------

Jenni ble født i 1963 i Lyon. Han er far til tre barn, har en akademisk grad i biologi, og er professor i bioteknologi, vitenskaper innenfor studiet av levende organismer, hvorav biologi er sentralt, ved lycée Saint-Marc i Lyon.

### Forfatterdebut

Som skjønnlitterær forfatter, debuterte han med *L'Art français de la guerre* som ble utgitt den 18. august 2011. I reaksjon til prisen uttalte Jenni at «Jeg trodde ikke en gang at det ville bli utgitt, så Goncourt-prisen var ikke en gang verd å tenkte på.» Romanen behandler Frankrikes kolonihistorie i Indokina og Algerie, og var delvis inspirert av debatten om fransk identitet som utviklet seg under regjeringen til president Nicolas Sarkozy. Framfor å uttrykke sin personlige mening om debatten, ønsket Jenni å få sine lesere til å tenke på det selv. Romanen er lesbar, men krevende, skrev *Le Monde*. I tillegg til denne prisen ble utvalgt for å bli betraktet for prisene Prix Médicis og Prix Femina.

*L'Art français de la guerre* var teknisk sett Jennis tredje roman, men den første som ble utgitt. Han hadde tidligere skrevet en roman som han ikke har forsøkt utgitt og en andre som ikke ble akseptert. I henhold til ham selv tok det ham fem år å skrive *L'Art français de la guerre*, og uttalte at han var en «søndagsforfatter, akkurat slik at det søndagsmalere.»

Referanser
----------

1. 1 2 3  «French identity debate inspired Goncourt literary prize winner Jenni». *RFI* engelsk. 2. november 2011.
2. ↑  «When does a writer become a writer?», *The Atlantic*. 25. november 2011
3. ↑  «Alexis Jenni remporte le Goncourt» Arkivert 10. desember 2011 hos Wayback Machine. *Libération.fr.* 2. november 2011
4. ↑  Crumley, Bruce: «Berets and Baguettes? France Rethinks Its Identity» Arkivert 8. november 2011 hos Wayback Machine.. *Time*. 4. november 2009
5. ↑  «Goncourtpriset går till debutant» Arkivert 4. november 2011 hos Wayback Machine.. SVT *Kulturnyheterna* 2. november 2011.
6. ↑  Smith, Heather (2. november 2011): «Alexis Jenni Wins Goncourt, France’s Top Literary Award, for War-Art Book». *Bloomberg.com*. Bloomberg L.P.
7. ↑  «Biology teacher wins top French literary prize». *France* 24. Agence France-Presse. 2. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Alexis Jennis blogg (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portal: Litteratur
**Nyhetsbrev** er som oftest en kortfattet og regelmessig utgitt publikasjon som inneholder nyheter, analyser og kommentarer om aktuelle begivenheter. Nyhetsbrev er som oftest rettet mot en bestemt gruppe mottakere, derav endelsen brev, og handler gjerne om et bestemt tema. Således kan politiske partier sende ut nyhetsbrev til sine medlemmer som supplement til ulike partiaviser med en mer generell målgruppe. 

Etter at e-post ble vanlig, er nyhetsbrev blitt mer vanlig, da produksjonen og distribusjonen er forenklet og ikke involverer kostnader til trykking og porto. Klubber, foreninger, organisasjoner og bedrifter sender ut gratis nyhetsbrev om aktuelle saker av interesse for medlemmer, kunder eller ansatte. Dette er for mange blitt et ledd i markedsføring og vil i noen sammenhenger oppleves negativt. Det finnes derfor som regel mulighet for å melde seg av nyhetsbrev når man har mottatt et slikt, til forskjell fra abonnement på publikasjoner, som gjerne tegnes for en periode.

Noen nyhetsbrev sendes også til abonnenter som betaler for å få dem tilsendt, da gjerne fordi de har spesiell nytte av informasjonen som gis. 

Innholdet i et nyhetsbrev er som regel aktuelt og dekker en kortere periode. I tillegg har det kontaktinformasjon om mottaker ønsker å vite mer om det temaet som tas opp i nyhetsbrevet.

Se også
-------

* Ukebrev.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Erik Johnsen** (født 2. november 1844 i Lyngen, død 12. desember 1941) var en predikant som tilhørte læstadianerne.

Johnsen var fra Manndalen og virket innen den læstadianske vekkelsen i Lyngen i 1860-årene. Han begynte ganske umiddelbart å virke som lekpredikant selv, først lokalt og senere som omreisende i Norge og Sverige. Han forkynte på kvensk og samisk. Etter hvert kom han i konflikt med den opprinnelige læstadianske bevegelsen, de såkalt førstefødte, og han ble dermed opphavet til fraksjonen som har blitt kalt for Lyngen-retningene. Denne fraksjonen har senere også delt seg i to retninger. Johnsen samarbeidet i starten med to andre fraksjoner, gammellæstadianerne og lundbergianerne, men brøt senere også kontakten med disse.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no, besøkt 25. april 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Mellem, Reidun (1978). *Læstadianismen*. Institutt for kristen oppseding. s. 27–28. ISBN 8271120646.
3. ↑  Digre, Kari (2006). *En tømmerkirke for en fleretnisk menighet*. Nord-Troms museum. ISBN 9788299145473.
4. ↑  «Erik Johnsen og Læstadianismen». Senter for nordlige folk.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Erik Jørgensen Kroman** (født 26. februar 1892 i Marstal, død 2. juni 1982) var en dansk historiker.

Liv
---

Kroman tok studenteksamen i 1914 og var deretter bestyrer for en privat realskole i Faxe Ladeplads til 1918. I 1925 tok han embetseksamen i historie, dansk og engelsk, og deltok deretter i utgivelsen av *Danmarks gamle love*. I 1930 ble han ansatt i Rigsarkivet, hvor han var overarkivar fra 1956 til 1962.

Kroman deltok i utgivelsen av flere danske lover (*Skaanske Lov*, *Jyske Lov* og *Valdemars sjællandske Lov*), og utga flere kildeskrifter til dansk historie. Han utga to bøker om paleografi (*Dansk Palæografi*, 1943, og *Skriftens Historie i Danmark*, 1943) og underviste i skrifthistorie ved Københavns Universitet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Erik\_Kroman[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Claus Bjørn og Povl Engelstoft: «Erik Kroman», i *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, 1979–84*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Erik Johnsen Kveen** (senere **Erik Høimo**; født 24. april 1814 i Trysil, død 24. juni 1898) var lokalpolitiker, lærer, og gårdbruker på gården Langøra i Nybergsund i Trysil. Han var i årene ​​1867-1871 ordfører i Trysil.

Han var født på gården Østre Lunde (Kveen). Broren Jo Jonsen Lunde var gårdbruker, underoffiser og kornmagasinbestyret; han var ordfører i årene 1841-1843.

Erik Jonsen var ikke utdannet lærer, men hadde tatt noen kurs hos presten i bygda, og arbeidet som lærer fra 1833 til 1846.

Han giftet seg i 1846 med Olea Olsdatter, og overtok hennes hjemgård Langøra/Langøren. De drev den til 1872, da svigersønnen Jon overtok. Han ble enkemann i 1866, giftet seg i 1868 med Gullaug Nysæter, og bygget fra 1872 opp gården Høimo i åssiden ovenfor Nybergsund.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Trysil

Referanser
----------

1. ↑  Erik Jonsen Høimo; nettstedet Gravminner i Norge
2. 1 2  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 2 : Garder og slekter*. Trysilboknemnda. 1946. s. 124, 142.
3. ↑  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 4 : Alminnelig del; annet halvbind*. Trysilboknemnda. 1964. s. 154.
4. ↑  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 6 : Garder og slekter [supplementsbind til bind 2 og 3]*. Trysilboknemnda. 1995. s. 66, 107. ISBN 8290698054.
**Bruvoll** er ei grend i Nord-Odal kommune. Den ligger nord for kommunesenteret på Sand.

Idrett og fritid
----------------

Bruvoll Ballklubb har klubblokale med både ekte gress, kunstgress og grusfotballbaner. volleyballbane, og fotballgolf. På vinerstid er det bare grusbanen som er åpen. Foreningen har også skiløyper og akebakke. Totalt 120 Jenter spiller på Bruvoll Ballklubb.

Det er to store badeplasser ved Bruvoll. En ved Fløytdammen i Trøftåa, og en i Sætersjøen.

Nord-Odal MX-Klubb har lokaler og motocrossbane på Slettholen.

Gjeddevasskoiene leirsted ligger i Bruvoll, og blir benyttet som leirsted for grunnskolen i hele Norge, samt konfirmasjon, m.m.

Jobb
----

Statsbygg satte opp Bruvoll leir for Sivilforsvaret, senere et øvingssenter for Politihøgskolen, men ble i 2006 bygget om til Bruvoll fengsel. 40 Arbeidsplasser.

Nord-Odal Kommuneskoger KF forvalter ca. 40 000 dekar med skogareal, og driver foruten med opparbeidelse av hyttefelter, jakt og villmarksopplevelser, produksjon og salg av ved og treprodukter som skigarder, grinder, lafteprodukter, gapahuker, badstuer, m.m.

Bruvoll huser også en dynamittfabrikk.

Severdigheter
-------------

* Trautgruva

Eksterne lenker
---------------

* Nord-Odal Kommune Arkivert 25. november 2009 hos Wayback Machine.
* Bruvoll Ballklubb Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Statsbygg
* Nord-Odal MX Klubb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Valdisholm borg, slik den kan ha sett ut. Borgen lå i sin tid på en holme i Glomma.   Peter Blix (Tegning)
**Eidsberg** er et sogn i Indre Østfold kommune som strekker seg fra Trøgstad/Askim til Rakkestad og fra Skiptvet/Glomma til Mysen. De fleste større bygninger ligger rundt Eidsberg kirke. Sognet utgjør med 92 km² en stor del av tidligere Eidsberg kommune.

Historie
--------

Eidsberg kirke Foto: Hans Rasmus Glomsrud 
Eidsberg var først ute med postkontor (før Mysen), dette lå ved Høyendal (ved Lekum mølle) til 1924, postkontoret ble åpnet rett etter jernbanelinjens åpning i 1882. Det har også ligget et postkontor ved Heia stasjon sammen med noen butikker. 

Ved Eidsberg stasjon lå det på et tidspunkt en skofabrikk, lokalene ble senere benyttet til et båtbyggeri. Båtbyggingen ble kortvarig, da lokalene brant ned.

I tillegg til Eidsberg kirke lå det i Eidsberg tidligere en kirke, kalt Hen kirke, kirken lå ved Hen nær Heia.
Svartedauden tok hardt på for vedlikeholdet og bruken av kirken, i dag står det derfor bare et monument på stedet. Også Tenor kirke og Folkenborg kirke har ligget innenfor Eidsberg sogn.

Det har til sammen ligget fem landhandlerier i Eidsberg:   
Et ved Høyendal, et sør for Eidsberg kirke ved Lundsrudveien, et i Fiskerbygda nær Glomma, et ved Dingtorpkrysset og et ved Heia stasjon.

Det har dessuten vært ferge ved Grønnsund (Salmonrud) og lensevirksomhet ved Fiskerbygda ved Skjørshammer.   
Denne virksomheten førte til at det utviklet seg et lite tettsted og at det ble anlagt butikk ved Skjørshammer brygge og andre steder hvor fløterne og de som drev lensene gikk i land.

Steder i sognet
---------------

* Folkenborg
* Eidsberg stasjon (bebyggelse rundt)
* Høie/Høiekroken
* Fiskerbygda/Fiskærbøgda
* Heia
* Slitu

Kirkeby grendehus.  Foto: Hans Rasmus Glomsrud 
Sognet var også delt inn i fire skolekretser:

* Kirkefjerdingen
* Høiefjerdingen
* Hensfjerdingen
* Tyfjerdingen

I sognet ligger
---------------

* Eidsberg kirke med kapell, kirkestue og historisk våpenmagasin
* Kirkefjerdingen barneskole
* Kirkeby grendehus
* Folkenborg museum

Kirkefjerdingen skole.  Foto: Hans Rasmus Glomsrud 
* Eidsberg historielag som holder til på Folkenborg museum.
* Lekum gård
* Lekum mølle/kraftverk
* Skjørshammer brygge, frikuftsområde med toaletter, grill, paviliong med overbygg,   
badeplass, brygge og båtutsettingsplass.
* Valdisholm borgruiner
* gress- og grusbane eid av Eidsberg IL

Eksterne lenker
---------------

Hjemmesider:

* Kirkefjerdingen skole (ny)
* Kirkeferdingen skole
* Kirkeby grendehus
* Eidsberg kirke
* Folkenborg museum Arkivert 5. september 2007 hos Wayback Machine.
* Eidsberg Historielag[*død lenke*]
* Eidsberg IL

Artikler:

* Valdisholm borgruin
**Nikolaos Georgantas** (gresk: Νικόλαος Γεωργαντάς; født 12. mars 1880, død 23. november 1958) var en gresk friidrettsutøver, som hadde olympisk suksess i steinkast og diskos.

Under OL 1904 i St. Louis deltok relativt få utøvere fra Europa. Nikolaos Georgantas ble diskvalifsert i kulestøt på grunn av feil teknikk, men tok bronse i diskos med et kast på 37,68 meter, slått av amerikanerne Martin Sheridan og Ralph Rose.

Under jubileumslekene 1906 i Athen deltok Georgantas i diskos, både i fristil og i *gresk stil*. I fristil vant Martin Sheridan foran Georgantas, som tok sølvmedaljen, mens finske Verner Järvinen tok bronsemedaljen. I diskos i gresk stil vant Järvinen med et kast på 35,17 meter, foran Georgantas med 32,80. I steinkast oppnådde Georgantas 19,925 meter, og vant gull foran Martin Sheridan. Steinen veide 6,4 kg.

Under OL 1908 i London deltok Georgantas i fire øvelser, blant annet kulestøt, men man kjenner bare til resultatet fra diskos i gresk stil, der han ble nummer seks.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i friidrett, diskos Hellas’ flagg Hellas
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Gull **Gull** i friidrett, steinkast)
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Sølv Sølv i friidrett, diskos)
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Sølv Sølv i friidrett, diskos gresk stil)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nikolaos Georgantas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaos Georgantas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaos Georgantas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaos Georgantas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaos Georgantas – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (gr) Nikolaos Georgantas – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Aldersgate** er en gate og et område i City of London, nord for St. Paul's Cathedral. Området domineres av det store sykehuset St. Bartholomew's Hospital og kjøttmarkedet Smithfield (Central Markets). I romertida var Aldersgate en port i bymuren (London Wall) mot nord. Den sto omtrent der Aldersgate Street krysser Long Lane. Til porten hørte også et porthus som fungerte som bolig. På grunn av økende trafikk ble porten revet i 1761.

Aldersgate Street strekker seg nord-sør mellom undergrunnsstasjonene St. Paul's og Barbican. 
Det var i et forsamlingshus i Aldersgate Street at John Wesley, som seinere grunnla metodistkirken, under en preken fikk en religiøs åpenbaring 24. mai 1738. På hjørnet av Aldersgate Street og Little Britain ligger 1200-tallskirka St Botolph Aldersgate, som må ikke forveksles med St Botolph Aldgate.

Toponymi
--------

Navnet Aldersgate er første gang nedtegnet en gang rundt 1000 i form av *Ealdredesgate*, det vil si port + personnavnet Ealdrād. Porten, konstruert av romerne på 100- eller 200-tallet da London Wall (bymur) ble bygget, fikk antagelig sitt navn i sen angelsaksisk tid. Aldersgate er således en forvanskning av det angelsaksiske navnet.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  Mills, A.D. (2010): *A Dictionary of London Place-Names*. Oxford University Press. ISBN 9780199566785. p. 4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ward of Aldersgate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* City of London Corporation, kart over Aldersgate administrativ enhet (2003 —)
* Kart fra 1772 av Aldersgates administrative enhet med dens politidistrikt
* Historic map showing the ward of Aldersgate, its two divisions and the liberty of St Martins
* Kart fra 1700-tallet som viser portens lokalisering (mot høyre hjørne i bunnen)
* Map of Early Modern London: Aldersgate Ward, historisk kart og *Encyclopedia of Shakespeare's London*
* Aldersgate Ward Club[*død lenke*] - A Social Club based in the City of London
**Dannelse av endoderm,** fra (1) blastula til en (2) gastrula. Den blivende endodermen i rødt.
**Endoderm** (latin: *Indre hud*) er en av tre hovedgrupper av vev hos alle høyere dyr. Endodermen dannes tidlig i fosterutviklingen fra cellene som ligger rundt innsiden av urmagen i gastrulaen. Dette vevet vil i det voksne dyret danne slimhinnene som dekker hele innsiden av fordøyelsessystemet og alle hulrom som munner ut i det samt en del andre hulrom i kroppen som oppstår som utbuktinger fra svelget:

* Slimhinnene i svelg, magesekken og tarmene
* Slimhinnenen i lungene
* Det indre laget av alle kjertler som munner ut i fordøyelsessystemet, inkludern lever og bukspyttkjertelen
* Huden i øretrompeten og mellomøret
* Innsiden av alle kjertler i skjoldbruskkjertelen og brisselet.
* Innsiden av urinblæren og deler av urinrøret

Grunnen til at endoderm finnes i øregangene er at disse dannes ved en serie parrede utbuktinger av svelget på tidlig fosterstadiet, kalt gjellebuer. Disse utbuktingene danner buer som blir til gjeller hos fisk og lavere ryggstrengdyr, men hos firbente virveldyr, og særlig pattedyr, gir buene opphav til en rekke strukturer rundt halsen, slik som tungebeinet, strupehode, skjoldbrusk- og brissel-kjertlene og deler av øret. Selv om det finnes endoderm mange steder i kroppen, utgjør det ikke noen stor del av det voksne dyret. Mesteparten av et voksent individ vil være dannet fra mesoderm, mens endoderm bare kler et tynt lag på innsiden.

Referanser
----------

1. ↑  Grey, H. (1918). *Anatomy og the Human body, 20. utg.* Philadelphia og New York: Lea & Febinger. s. 49-50. Besøkt 8. desember 2014.
2. 1 2  Parsons, Alfred Sherwood Romer, Thomas S. (1986). *The vertebrate body* (6th ed. utg.). Philadelphia: Saunders College Pub. ISBN 978-0-03-910754-3. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)

  


| * v
* d
* r
Biologisk vev |
| --- |
| Dyr | 
* Epitel
* støtte
* muskel
* flytende vev
* nerve

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Orus W. Jones** (født mars 1867 i Ohio, død 10. august 1963) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.

Jones vant en olympisk bronsemedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *United States Golf Association* som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i golf bak *Western Golf Association* og *Trans Mississippi Golf Association*. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i golf, lagkonkurranse USA USAs flagg

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID jo/orus-jones-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Orus Jones – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Orus Jones – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Orus Jones – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Alders tids bruk** er et rettsinstitutt som er nært beslektet med hevd, men som gir selvstendig grunnlag for å ta over (ekstingvere) eller oppnå rettigheter i fast eiendom. Hensynene bak denne regelen har historisk vært at en anser det som viktig at eiendomsforhold er stabile og ikke preges av stadig uro og omskiftninger. Dersom bruken har foregått over en svært lang periode er det uheldig å rippe opp i dette og det at rette eier ikke har foretatt seg noe er også et argument for å bevare dagens tilstand .

Selv om instituttet i det vesentlige er bygget på samme prinsipper som for hevd, er vilkårene likevel noe ulike. I motsetning til hevd er alders tids bruk ulovfestet. Vilkårene for alders tids bruk er mindre presise enn for hevd, men sentrale vilkår er også her at bruken må ha skjedd i strid med opprinnelig eiers rett, for eksempel langvarig husdyrbeite på annen manns grunn. Videre må den som krever rett ha vært i god tro, en kan ikke avlede rett når enn vet at andre har eksklusiv rett til området og likevel tar det i bruk. Det stiles ikke krav til synlige markører for bruken, for eksempel gjerder eller grinder, slik tilfellet er for hevd. Kravene til eksklusivitet, det vil si at en er alene om bruken, og sammenhengende bruk er mindre strenge enn for hevd. En kan for eksempel tenke seg husdyrbeite utøvet av flere bønder innen samme område, og at det inntrer et opphold i beitet på noen år for en eller flere av dem, for eksempel når et bruk legges brakk. Til gjengjeld er "hevdstiden" for alders tids bruk mye lengre enn for hevd - det kreves vanligvis over 100 års bruk.

Referanser
----------

1. ↑  Feldborg, Torstein. Masteroppgave (2012). «Tålt bruk ved alders tids bruk og hevd» (PDF). Universitetet i Oslo. s. 5. Besøkt 5. desember 2014.
2. ↑  «NOU 2007: 13. Den nye sameretten». Justisdepartementet. 2007. s. 8.3.3.1. Besøkt 5. desember 2014.
3. ↑  «NOU 2007: 13. Den nye sameretten». Justisdepartementet. 2007. s. 8.3.3.2. Besøkt 5. desember 2014.
4. ↑  «NOU 2007: 13. Den nye sameretten». Justisdepartementet. 2007. s. 8.3.3.2 (2). Besøkt 5. desember 2014.

Se også
-------

* Hevd (rettighet)
**Sven Otto Julius Littorin** (født 20. mai 1966 i Skänninge i Östergötland i Sverige) er en svensk, konservativ politiker. Han var partisekretær for Moderata samlingspartiet («Moderaterna») fra 2003 til 2006 og arbeidsmarkedsminister fra 2006 i den svenske regjeringen. Han trakk seg av private grunner den 7. juli 2010.

Bakgrunn og politisk arbeid
---------------------------

Sven Otto Littorin har studert økonomi ved Lunds universitet og har fenriks grad i det svenske artilleriet. Han var *riksordförande* for Moderat Skolungdom 1984-85, medlem av *Sveriges Centrala Värnpliktsråd* og *Försvarets Personalvårdsnämnd* 1986–87, samt politisk rådgiver og stabssjef hos skatteminister Bo Lundgren i det svenske finansdepartementet 1991–93. Han har også hatt en rekke styreverv i ulike selskaper, deriblant i Timbro, en svensk markedsliberal tankesmie.

Sven Otto Littorin var partisekretær for Moderaterna fra 1. januar 2003 og partiets næringslivsrepresentant i den borgerlige valgalliansen Allians för Sverige under valgkampen i 2006. Han var dermed ansvarlig sjef for partiets organisasjon, medarbeidere og økonomi. Etter Riksdagsvalget i Sverige 2006 ble posten overtatt av Per Schlingmann. 

6. oktober 2006 ble Littorin minister i regjeringen under statsminister Fredrik Reinfeldt, fra 1. januar 2007 som leder for det nyopprettede Arbeidsmarkedsdepartementet. Som arbeidsmarkedsminister forsvarte Littorin «den svenske modellen» og fagforeningenes viktige rolle mot kritikk fra borgerlige kolleger. Få dager før han gikk av, kom han med et utspill der han krevde umiddelbar kjønnskvotering i svenske selskapsstyrer. Dette stred med partiets offisiell syn, og den nye arbeidsmarkedsministeren Tobias Billström trakk umiddelbart tilbake forslaget. 

I juni 2007 avslørte den svenske internettavisa *Friktion* at den MBA-eksamenen som Littorin hadde fått fra Fairfax University i USA ikke blir ansett som godkjent akademisk eksamen ifølge amerikanske retningslinjer. Littorin fjernet senere denne opplysningen fra sin CV.

Littorin var tidligere gift med økonomen Ann Zetterberg Littorin. Sammen har de tre barn. Han er bosatt i Stockholm.

Bibliografi
-----------

* 1994: *Fallet Uruguay – från kris till uppgivenhet* (utgitt på Timbro)
* 1995: *Budgetsanering – fyra vägar ur skuldfällan* (utgitt på Juridik & Samhälle)

Referanser
----------

1. 1 2   Sveriges befolkning 1990, oppført som Littorin, Sven Otto Julius, besøkt 27. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftonbladet om Littorins avgang etter mediepress og påstått sexkjøp

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sven Otto Littorin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Sven Otto Littorin hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |