recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zbigniew Tadeusz Ziobro** (polsk: [ˈzbiɡɲɛv ˈʑɔbrɔ], født 18. august 1970 i Kraków) er en polsk politiker for partiet Solidarna Polska. Han er siden januar 2019 justisminister i Polen som del av regjeringen til statsminister Mateusz Morawiecki (Lov og rettferdighet). Han var også justisminister fra oktober 2005 til november 2007 i koalisjonsregjeringene til Kazimierz Marcinkiewicz og Jarosław Kaczyński, samtidig som han hadde vervet som statsadvokat. Han har vært innvalgt i Sejm siden 2001. 

På grunn av hans uttalte «kamp mot korrupsjon», ble han en av de mer populære, men også kontroversielle, politikere i Polen. *Wprost*-magasinet kåret ham til Årets mann 2006 i Polen på grunn av hans kompromissløse tilnærming og offentlige tiltaleprosesser. På den andre siden ble hans tiltak og utspill flere ganger karakterisert som partiske og overivrige av lokale og internasjonale medier, blant annet *The Economist*.

I 2007 ledet Ziobro en etterforskring mot tidligere visestatsminister Andrzej Lepper, hvor innenriksminister Janusz Kaczmarek ble tvunget til å trekke seg etter at han angivelig skulle ha vært involvert i en bestikkelssak rundt Lepper. Kaczmarek ble deretter en sterk kritiker av regjeringen, spesielt Ziobro. Ziobro innrømmet å ha brukt hemmelige opptak av Lepper som etterforskningsmetode i denne saken. Etter at Lov og Rettferdighet (PiS) tapte parlamentsvalget i 2007 gikk Ziobro av sammen med resten av Jarosław Kaczyńskis regjering.

Ziobro grunnla partiet *Solidarna Polska* i 2012 som en katolsknasjonalistisk utbrytergruppe fra Lov og Rettferdighet. Hans parti stilte i 2015 og 2019 felles valgliste med PiS og *Porozumienie* under navnet *Zjednoczona Prawica* (forent høyre).

Etter valget i 2015 returnerte Ziobro til justisministerposten under Beata Szydło. I februar 2016 ble han også utnevnt til statsadvokat, etter at en ny lov samlet begge verv hos samme person.

Referanser
----------

1. ↑  Bad habits, *The Economist*, 27. september 2007 (engelsk)
2. ↑  Squeaky if not clean, *The Economist*, 6. september 2007 (engelsk)
3. ↑  Gazeta.pl: *Szokujące przecieki z przesłuchania Kaczmarka*, 22. august 2007 (polsk)
4. ↑  Gazeta.pl: *Lepper: To Ziobro rządził dyktafonem, nie odwrotnie*, 13. august 2007 (polsk)
5. ↑  «Party members 'furious' following conservative defeat». *TheNews.pl* **(engelsk)**. 11. oktober 2011. Arkivert fra originalen 10. mars 2016. Besøkt 31. mai 2012.
6. ↑  «W Przemyślu ogłoszono powstanie Solidarnej Polski». *nowiny24.pl* **(polsk)**. 22. januar 2012. Besøkt 22. januar 2012.
7. ↑  «Połączenie stanowisk ministra sprawiedliwości i prokuratora generalnego przegłosowano». *WNP.PL* **(polsk)**. Polskie Towarzystwo Wspierania Przedsiębiorczości. 29. januar 2016. Besøkt 21. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zbigniew Ziobro hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** Discogs
 |
**Norges arktiske universitetsmuseum** (inntil 2019: **Tromsø Museum**) er et regionalt museum etablert 16. oktober 1872. Det inngår i Universitetsmuseet i Tromsø. Museet holder til nær sørspissen av Tromsøya, men det ble i 2016 vedtatt bygging av nybygg i Tromsø sentrum.

Historikk
---------

De tidligste tanker om et museum for Nord-Norge ble lansert i 1840 og resulterte i den første utstilling for Tromsø amt i 1870. To år senere ble et fast museum for Tromsø stift etablert i leide lokaler i Baptistmenighetens kirke i Fredrik Langnesgate, og senere i et nybygg i Muségata (1894). Museet ble flyttet til Folkeparken i 1961. Museets tidsskrift «Ottar» er blitt utgitt siden 1954. Tromsø Museum ble 1. januar 1976 en del av Universitetet i Tromsø og fikk navnet *Tromsø Museum - Universitetsmuseet*. Siden 1998 har museet vært med i «Museumsprosjektet» for utvikling av online museum. Pr. 2012 omfatter museet to vitenskapelige seksjoner: seksjon for naturvitenskap og seksjon for kulturvitenskap.

Samlinger og utstillinger på Tromsø Museum
------------------------------------------

Museet består av to vitenskapelige seksjoner: seksjon for naturvitenskap og seksjon for kulturvitenskap. Hver seksjon har store samlinger som dokumenterer mer enn 100 års utforskning av landsdelen og andre nordlige områder. De faste utstillingene på museet omfatter geologi og zoologi samt to samiske utstillinger, en arkeologisk utstilling og en kirkekunstutstilling. I tillegg kommer midlertidige utstillinger som museet selv produserer og utstillinger som hentes inn fra inn- og utland. Museet har også samlinger på Internett, blant annet ca. 50 000 bilder i Universitetsmuseenes fotoportal samt ca. 8000 gjenstander fra nyere kulturhistorisk samling og samisk-etnografisk samling.

Universitetsmuseet har fire avdelinger som er åpne for publikum: Tromsø Museum på Sørøya, Polarmuseet i sentrum, M/S Polstjerna i Sørbyen og Arktisk-alpin botanisk hage i Breivika.

Referanser
----------

1. ↑  «Aarekol, Lena | UiT». *uit.no*. Arkivert fra originalen 16. september 2017. Besøkt 25. juli 2016.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. juli 2015. Besøkt 17. juli 2015.
3. ↑  itromso.no Regjeringen vil ha museum i sentrum 19.01.2016

Eksterne lenker
---------------

* Tromsø Museum (besøkt 14. september 2012)

| * v
* d
* r
UiT – Norges arktiske universitet |
| --- |
| Det helsevitenskapelige fakultet **·** Fakultet for naturvitenskap og teknologi **·** Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning **·** Fakultet for biovitenskap, fiskeri og økonomi **·** Det juridiske fakultet **·** Norges arktiske universitetsmuseum og akademi for kunstfag **·** Universitetsbiblioteket | UiT |


| * v
* d
* r
Norske naturhistoriske museer |
| --- |
| Naturmuseum og botanisk hage, Universitetet i Agder Kristiansand **·** Naturhistorisk museum Bergen  **·** Naturhistorisk museum Universitetet i Oslo **·** Norges arktiske universitetsmuseum Tromsø |

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Return of the Living Dead: Rave to the Grave*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2005 regissert av Ellory Elkayem. Hovedrollene spilles av blant andre Aimee-Lynn Chadwick, Cory Hardrict og John Keefe. Filmen var en oppfølger til Return of the Living Dead 3 fra 1993, og Return of the Living Dead: Necropolis.

Handling
--------

Historien begynner med Charles Garrison som ankommer et likhus med en beholder som inneholder den giftige gassen Trioxin. Han blir møtt av en gruppe Interpol-agenter som har som mål å ødelegge den aller siste av beholderne for å unngå en ny zombie-hendelse. Men tre lik blir likevel infisert med gassen, noe som gjenoppliver likene. Charles blir drept under hendelsen, sammen med eieren av likhuset og en agent fra myndighetene. De tre siste overlevende fra den forrige filmen studerer for tiden ved college hvor de får høre at Charles har dødd.

Julian og Jenny, som også overlevde den forrige filmen, oppdager de siste tønnene med Trioxin. De tar med stoffet til Cody, som tester kjemikaliet. Men Jeremy, broren til Jenny, smaker på kjemikaliet fordi han tror at dette er et stoff som ligner på ecstasy. Men han går inn i en spasme, og kjemikaliet blir kalt "Z" på grunn av den zombie-lignende effekten på levende. 

Cody, Jeremy og Shelby begynner å trekke ut kjemikaliet fra beholderen, og de legger det flytende ekstraktet i piller som de selger til Skeet - slik at han kan selge stoffet videre ved skolen de studerer ved. Skeet informerer alle om å bare ta én pille av gangen av helsemessige årsaker, men de fleste av kundene hans tar mer enn én pille om gangen, noe som fremskynder prosessen og får mennesker til å gjenopplives som zombier.

Skuespillere
------------

* Aimee-Lynn Chadwick som Becky Carlton
* Cory Hardrict som Cody
* John Keefe som Julian Garrison
* Jenny Mollen som Jenny
* Peter Coyote som onkel Charles
* Claudiu Bleonț som Aldo Serra
* Sorin Cocis som Gino
* Cain Mihnea Manoliu som Jeremy
* George Dumitrescu som Artie
* Maria Dinulescu som Shelby
* Catalin Paraschiv som "Skeet"
* Radu Romaniuc som Brett
* Sebastian Marina som Dartagnan
* Violeta Aldea som "Rainbow"
* Ricky Dandel som trener Savini
* Allan Trautman som en Zombie

Eksterne lenker
---------------

* Rotten Tomatoes
* Internet Movie DataBase
***Return of the Living Dead: Necropolis*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2005 regissert av Ellory Elkayem. Hovedrollene spilles av Aimee Lynn Chadwick, Cory Hardrict og John Keefe. Dette var den fjerde filmen i Return of the Living Dead-filmserien etter Return of the Living Dead 3 fra 1993, og hadde premiere i 2005.

Handling
--------

Satt 10 år etter hendelsene i Return of the Living Dead 3, starter filmen med at Charles Garrison reiser til området for Tsjernobyl-ulykken i Ukraina for å få tak i de siste seks beholderne med den giftige gassen Trioxin 5. To russiske selgere tar ham med til en tom kraftstasjon som inneholder Trioxin. Men en av russerne får Trioxin på seg, og han blir snart forvandlet til en zombie. Etter å ha hørt skrik blir Garrison vitne til at zombien spiser den andre russiske partneren.

Garrison skyter straks zombien i hodet. Det avsløres da at Julian og Jake "Pyro" Garrison, nevøene til Charles, har bodd hos Garrison etter at begge foreldrene deres skal ha dødd ett år tidligere når de var ansatt for Hybra Tech. Charles eksperimenterer med Trioxin, og gjenoppliver en arm. Dagen etter skal Julian kjøre motorsykkel sammen med vennene sine, Cody, Becky, Carlos, Zeke og Darren. Men under et stunt faller Zeke, og blir slått bevisstløs.

I mellomtiden eksperimenterer Charles videre med Trioxin. Han klarer å gjenopplive et lik, og mater den med hjerner for å holde zombien føyelig. Noe av gassen blir imidlertid sluppet løs i resten av bygningen, og gjenoppliver en død rotte. Ved et sykehus forteller en doktor at Zeke hadde en uforklarlig reaksjon på smertestillende, og ble erklært død ved ankomst til sykehuset. Men vennene hans oppdager at Zeke nylig hadde blitt ansatt av Hybra Tech, så de bestemmer seg for å bryte seg inn der.

De oppdager flere celler fulle av zombier, og finner Zeke i en fengselscelle. De klarer å frigjøre Zeke, men dette aktiverer også en alarm. De legger også merke til zombie-kloner i reagensrør som bedriften skal teste på. Det viser seg at Julians foreldre også er i live, og blir testet på ved det samme anlegget. Men ved et uhell frigjør de alle zombiene i komplekset. Men Darren blir spist av en zombie, og Zeke blir bitt i nakken av en zombie. De får tak i våpen og kjemper seg gjennom hordene av zombier. Men når de går tom for ammunisjon, blir de tvunget til å gå i nærkamp mot zombiene.

Skuespillere
------------

* Aimee-Lynn Chadwick som Becky Carlton
* Cory Hardrict som Cody
* John Keefe som Julian Garrison
* Jana Kramer som Katie Williams
* Peter Coyote som onkel Charles
* Elvin Dandel som Zeke Borden
* Alexandru Geoana som Jake Garrison
* Toma Danila som Carlos
* Diana Munteanu som Mimi Romero
* Serban Georgevici som Hector
* Gelu Nitu som Boris
* Claudiu Trandafir som Nicholai
* Boris Petroff som "Crusty"
* Constantin Barbulescu som Joey
* Răzvan Oprea som Darren
* Dan Astileanu som Garcia
* Lorena Lupu som Genie
* Esther Nathalie som Ms. Rayburn

Eksterne lenker
---------------

* Rotten Tomatoes
* Internet Movie DataBase
* AllMovie.com
**Homo georgicus** er navnet på en homonid som ble foreslått i 2002 for å beskrive fossile funn av skaller og kjever i Dmanisi, Georgia i 1999 og 2001. Den utdødde hominiden synes å være en mellomting mellom Homo habilis og Homo erectus. Delene av et skjelett ble oppdaget i 2001. Fossilene er rundt 1.8 millioner år gamle. Levningene ble først oppdaget i 1991 av den georgiske vitenskapsmannen *David Lordkipanidze*, sammen med et internasjonalt team av utgravere. Redskaper og dyrebein ble funnet sammen med levningene.

I begynnelsen trodde vitenskapsmenn at levningene tilhørte Homo ergaster, men forskjellene i størrelse fikk dem til å konkludere med at det dreide seg om en hittil ukjent art, som betraktes som en etterkommer av Homo habilis og forgjengeren til den asiatiske Homo erectus.

Med et hjernevolum på omkring 600 cm³, ble kraniet D2700 datert til å være 1.8 millioner år gammelt. Kraniet var det minste som hittil var oppdaget utenfor Afrika, og med et hjernevolum som bare var halvparten så stort som moderne Homo sapiens ble det oppfattet som det minste inntil oppdagelsen av Homo floresiensis på øyen Flores.

Replika av skalle D2700
Funnene viser en sterk seksuell diformisme, der menn er betydelig større enn kvinner. Dette primitive trekket er mindre fremtredende i de europeiske menneskene Homo antecessor, Homo heidelbergensis og Homo neanderthalensis.

På grunn av hominidens dverg-morfologi, er dens rolle i menneskets utvikling ennå ikke avgjort. Det debatteres blant annet hvorvidt disse hominidene hadde en relativt høy intelligens på tross av sitt lille hjernevolum. Homo georgicus kan ha vært de første hominider som bosatte seg i Europa, rundt 800,000 år før Homo erectus.

Senere ble fire skjeletter funnet. Hjernen og den øvre delen av kroppen var mindre utviklet enn ryggen og de nedre lemmene, noe som sørget for en høy grad av mobilitet. Enkelte forskere betrakter Homo georgicus som en mellomtilstand mellom Australopithecus og Homo erectus.

Referanser
----------

1. ↑  A. Vekua, D. Lordkipanidze, G. P. Rightmire, J. Agusti, R. Ferring, G. Maisuradze, et al.: «A new skull of early *Homo* from Dmanisi, Georgia», Science, volume 297, 2002, s. 85-89
2. ↑  The New York Times, John Noble Wilford, 19. september 2007: «New fossils Offer Glance of Human Ancestors»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Homo georgicus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Homo georgicus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Homo georgicus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Homo georgicus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Homo georgicus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*Må ikke forveksles med Guangzhou City FC fra samme by* 
**Guangzhou FC** er en kinesisk fotbalklubb fra byen Guangzhou. Klubben spiller i Kinesisk superliga som den har vunnet syv år på rad 2011–17 og i 2019, men ikke i 2018. For da ble de nummer to. Så rykka de ned i 2022.

Historie
--------

Klubben ble grunnlagt 1954, og spiller sine hjemmekamper på Tianhe Stadium som har en kapasitet på 58 500 tilskuere.

Tilnavnet er «Tigrene fra Sør-Kina» og de ble profesjonelle i 1993 da *Apollo*-gruppen kjøpte laget, som fikk sølv i 1994, første proffsesongen i Jia A.

Grunnet kampfiksing ble de i 2010 flyttet ned en divisjon og solgt til eiendomsgruppen *Evergrande* som i 2012 solgte 40 % til Alibaba-gruppen. Laget ble fornyet og rykket opp igjen i Kinesisk superliga, som de så vant syv år på rad. I tillegg vant de FA-cupen i 2013 (double) og 2016, samt AFC Champions League (asiatisk mesterliga) i 2013 og 2015. Laget ble nummer fire i VM i fotball for klubblag 2013 og 2015.

Italienske Marcello Lippi var trener 2012–14 og ble årets trener i 2013, samme året som han ble første trener som vant mesterliga på to kontinent. Italieneren Fabio Cannavaro overtok 2014–15, etterfulgt av brasilianeren Luiz Felipe Scolari. Cannavaro var tilbake i 2018.

Da Jackson Martínez gikk til Guangzhou for 400 millioner kroner i februar 2016 var det asiatisk rekord. Høsten 2015 hadde José Paulo Bezerra Maciel Júnior kommet fra Tottenham Hotspur FC. Brasilianeren Robinho var en av Scolaris første signeringer sommeren 2015, men spilte bare ti kamper. 

Brasilianeren Paulinho gikk hit sommeren 2015 for 14 millioner euro, men solgte seg til Barcelona FC i 2017, før det i juli 2018 ble kjent at han efter kun ett år ble lånt tilbake til Guangzhou i ett år med opsjon på å kjøpe ham.

* Feiring av opprykket til Kinesisk superliga i 2010 Feiring av opprykket til Kinesisk superliga i 2010
* Tianhe stadium Tianhe stadium

Referanser
----------

1. ↑  sport, Guardian (3. februar 2016). «Jackson Martínez completes Guangzhou Evergrande move from Atlético Madrid». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 24. oktober 2016.
2. ↑  Reuters (31. oktober 2015). «Paulinho helps Guangzhou Evergrande to fifth straight Chinese title». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 24. oktober 2016.
3. ↑  Association, Press (16. juli 2015). «Robinho signs for Guangzhou Evergrande on a free transfer». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 24. oktober 2016.
4. ↑  Paulinho leaves Barcelona after one season to rejoin Guangzhou Evergrande fra theguardian.com den 8. juli 2018.
**Lov om målbruk i offentleg teneste**, med kortformen **mållova**, regulerer bruken av bokmål og nynorsk i staten.

Loven og forskriftene til loven har rettledninger om likestilling mellom bokmål og nynorsk i alle statlige organer, fylkeskommuner og kommuner, bruken av nynorsk og bokmål i statsorganer, retten for kommunene og fylkeskommunene til å kreve skriv fra statsorgan på bokmål eller nynorsk og veiledning om de rettene privatpersoner og private instanser har til å få brev, eksamensoppgaver, skjemaer og så videre fra statsorgan på sin egen målform.

Kultur- og kirkedepartementet administrerer loven, fører tilsyn med målbruken i departementene og følger opp klagesaker. Språkrådet fører tilsyn med statsorgan under departementsnivå, informerer om loven og følger opp klagesaker.

Loven har ikke forskrifter om sanksjoner ved grove brudd på reglene. Både det tidligere Norsk språkråd og det nåværende Språkrådet har pekt på at det er behov for sanksjoner.[]

Lovet trådte i kraft 1. januar 1981 og avløste lov om målbruk i statstenesta fra 1930.

Eksterne lenker
---------------

* «Lov om målbruk i offentleg teneste [mållova] - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 26. februar 2016.
En **geostasjonær satellitt** er en satellitt som går i geostasjonær bane i en høyde på 35 768 kilometer rett over ekvator[], og sirkler om jorda i samme retning som jordrotasjonen (fra vest mot øst). Omløpstiden er ett siderisk døgn, 23 timer, 56 minutter og 4,1 sekunder (tiden jorda bruker på å rotere om seg selv). Betegnelsen geostasjonær kommer av at en slik satellitt sett ifra jorda tilsynelatende står stille på samme punkt på himmelen. Geostasjonære satellitter er blant annet viktige for moderne navigasjon med GPS-systemet og for telekommunikasjon over hele jorden.

Hver enkelt geostasjonære satellitt dekker ca. 40 % av jordas overflate. Tre slike satellitter, separert med 120 lengdegrader, dekker hele planeten, med unntak av et lite område rundt den geografiske nordpol og sydpol. Man kan få kontakt med en geostasjonær satellitt via en retningsbestemt antenne (vanligvis en parabolantenne), rettet mot det punktet på himmelen hvor satellitten befinner seg. Den største fordelen med en slik type satellitt er at antennen kan rettes permanent i riktig retning, og man behøver ikke søke etter satellitten først for å finne den. En annen fordel er at ettersom man kan bruke svært retningsbestemte antenner, blir interferens fra kilder på jorda og andre satellitter minimalisert.

Ulemper med geostasjonære satellitter er blant annet at antall satellitter som kan opprettholdes i geostasjonære bane uten at de forstyrrer hverandre, er begrenset, siden banen utgjør kun en smal ring i ekvatorialplanet. Avstanden et elektromagnetisk (EM) signal må traversere til og fra en geostasjonær satellitt er dessuten så stor at man får en forsinkelse på minst 240 millisekunder. Dette er noen av grunnene til at lav jordbane (LEO) satellitter de senere årene har blitt populære.

Se også
-------

* Geostasjonær bane

Eksterne lenker
---------------

* Definition:geostationary satellite (SearchMobileComputing.com - TechTarget)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Liten metalldreiebenk
En **dreiebenk** er en verktøymaskin som roterer et emne slik at slipe- eller skjæreverktøy kan brukes til bearbeiding. Det resulterende objektet er symmetrisk rundt rotasjonsaksen. Med tilleggsutstyr kan en også dreie kone objekter og kuler. Moderne dreiebenker har gjerne en eller flere digitalavlesere.

Oversikt
--------

Å dreie emner i tre har vært utført i uminnelige tider. En tidlig dreiebenk for tre var en vippedreibenk, som fungerte slik at en snor ble lagt rundt emnet. Denne snoren ble holdt oppe av en bøyelig kvist eller kjepp. Når en trødde ned, roterte emnet. Når en slapp opp, roterte emnet tilbake. 

Dreiestålet ligner på huggjern (stemjern). Dreiestålet legges mot et anlegg og føres på øyemål for hånd mot emnet. For å oppnå et godt resultat trengs håndlag og trening. Senere ble det utviklet en sveivemekanisme slik at en med et trøbrett holdt et svinghjul i rotasjon. Svinghjulet trakk emnet rundt og emnet roterte da hele tiden samme vei. Deretter tok Roosevelt i bruk elektriske motorer. Fremdeles er det mest vanlig at tredreing skjer på øyemål og for frihånd.

De vanligste materialene for emnet er tre, plast eller metall.

Noen eksempler på gjenstander som kan produseres: lysestaker, balltre, bordbein, boller, akslinger, skruer, kanonløp, jetmotorakslinger, turbinhus, metalldeler til kikkert, runde kabelkontakter, osv.

Vippedreibenk

Komponenter
-----------

Tegning fra 1911 av en dreiebenk, med komponenter: 
  
 a – vange 
  
 b – slede med tverrslede og vertøyfeste
  
 c – spindeldokk
  
 d – girboks for ledeskrue og gjengeskrue
  
 e – trappet remskive for beltedrift fra ekstern motor
  
 f – planskive montert på spindel
  
 g – bakdokk 
  
 h – ledeskrue
En dreiebenk består blant annet av følgende deler:

* motor
* drivdokke
* spindel
* anlegg
* pinol bakdokk
* vange
* underdel nødstopp.

Se også
-------

* Dreieskive (keramikk)
* Fres
* Trapesgjenger

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lathes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lathe – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Pengeetterspørsel** er et uttrykk som i finansteori brukes til å forklare pengenes kjøpekraft (priser/inflasjon) som følge av tilbud og etterspørsel. 

Etterspørselen etter penger antas å avhenge av to forhold, inntekt og rente (også kalt "prisen på penger", siden penger kun kommer i eksistens ved utlån). Økt inntekt gir høyere etterspørsel, mens høyere rente gir lavere etterspørsel.

Tilbudet av penger (pengemengden) bestemmes av sentralbanken. Når sentralbanken kjøper obligasjoner (gjeldsbrev) utsteder den penger (økt pengemengde). Når sentralbanken selger obligasjoner kommer penger tilbake til sentralbanken og tas ut av sirkulasjon (redusert pengemengde). I tillegg har sentralbanken stor innflytelse over prisen på penger via styringsrenten. 

Økt pengemengde i forhold til tilgjengelige varer og tjenester kalles inflasjon. Redusert pengemengde i forhold til tilgjengelige varer og tjenester kalles deflasjon.

Målet er at pengetilbudet skal være i balanse med pengeetterspørselen.
Dueholm kloster i Nykøbing Mors Foto: Hubertus45 
Dueholm klosters hovedbygning i 1875
**Dueholm kloster** ligger i Nykøbing Mors. Den bevarte delen av det gamle klosteranlegget huser i dag Morslands historiske museum.

Historie
--------

Området lå i den tidlige middelalder under bispestolen i Børglum. Ca. 1370 skjenket biskop Svend eiendommen for opprettelse av et johanniterkloster. Klosteret omtales første gang i 1371. Ved reformasjonen i 1536 ble det som annet kirkegods lagt under kronen og deretter bestyrt av en kongelig lensmann. Da satte også forfallet inn ettersom klosterets bygninger ikke fikk noen ny bruk. Kirken, som var 60 meter lang og 30 meter bred, ble revet. En enkelt bygning, bygget omkring 1450, like ved låven, var en vannmølle. Den ble gjort om til hovedbygning med bolig for lensmannen og elven ble ledet gjennom gulvet i kjøkkenet der. Denne fløyen er fremdeles bevart og brukes nå til museum. I 1664 gikk godset over til generalpostmester Poul von Klingenberg, som hadde store verdier til gode hos kronen. Etter dette hadde adelige familier gården i eie. Rundt 1900 ble jorden utstykket til utvidelse av Nykøbing Mors, selv parken og alleene ble rasert.

Det finnes en avskrift av Dueholm klosters brevbok, Dueholms Diplomatarium, med brev fra 1371 til 1539. Den gir en unik innsikt i klosterets virke. Den er utgitt i bokform på dansk/latin, *Dueholms Diplomatarium*, ved O. Nielsen i 1872. Boken er kommet i ny utgave på engelsk i 2009.

Dueholm kloster ble fredet i 1918.

Eiere av Dueholm kloster
------------------------

* (-1371) Børglum Bispestol
* (1371–1536) Johanitterordenen
* (1536–1664) Kronen
* (1664–1678) Poul von Klingenberg (d. eldre)
* (1678–1680) Alette van der Camer
* (1680) Anna Margrethe Marselis (datter)
* (1680–1719) Joachim Brockdorff (ektemann)
* (1719–1723) Poul von Klingenberg (d. yngre)
* (1723–1752) Ulrikka Augusta von Speckhan (enke)
* (1752–1762) Anders Tøttrup
* (1762–1797) Povel Ulrich Tøttrup
* (1797–1840) Anders Tøttrup
* (1840–1845) Poul Ulrich Ernst Tøttrup
* (1845-?) Nicolai Nyholm (senior)
* (?-?) Gottlieb D. Pers
* (?-1875) Nicolai Nyholm (junior)
* (1875–1884) Ernst E. Hedemann
* (1884–1909) Otto Ditlev Kaas
* (1909–) Morslands historiske Museum

Referanser
----------

1. ↑  «Sag: Dueholm Kloster» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 17. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Dueholm kloster og Morsland historiske museum
* Et sendebud fra Viborg til Dueholm

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Fagbokforlaget** er et norsk forlag som utgir faglitteratur og læremidler for hele utdanningsløpet; barnehage, grunnskole, videregående, fagskole og høyere utdanning. De har også en stor portefølje innen voksenopplæring, med vekt på norskopplæring for innvandrere og trafikkopplæring.

Fagbokforlaget har hovedkontor i Bergen og avdelingskontorer i Oslo, Trondheim og Sopot.

Forlaget ble startet av i 1992 av Arno Vigmostad og Arnstein Bjørke, og omsatte i 2015 for ca. 382 millioner i året. 

Fagbokforlaget er en del av Forlagshuset Vigmostad & Bjørke, som også inkluderer forlaget Vigmostad & Bjørke som utgir generelle bøker, blant annet norsk og oversatt skjønnlitteratur og kriminallitteratur, og Eide Forlag, som blant annet gir ut illustrerte verk, bedrifts- og organisasjonshistorie og salmebøker til den nye gudstjenestereformen i 2011.

Portal: Litteratur

Referanser
----------

1. ↑  «- Fagbokforlaget.no». *Fagbokforlaget.no*. Besøkt 13. mars 2017.
2. ↑  «180.no». *www.180.no*. Besøkt 13. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Fagbokforlagets nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Hitler og Eva Braun med Blondi eller Blonda på Berghof
**Blondi** (født 1941, død 29. april 1945) var Adolf Hitlers schäferhund. Han fikk tispen som gave fra Martin Bormann i 1941.

Før Blondi hadde han to schäferhunder med navn Blonda (mor (1926) og datter (ca. 1930).

Hitler var angivelig svært glad i Blondi, og lot henne sove i hans privatkammer i Førerbunkeren. I mai 1942 kjøpte Hitler en annen schäfer for å holde Blondi med selskap, og ga henne navnet Bella.

Blondi fikk et kull med valper med Paul Troosts schäfer Harras på vinteren 1945. Kort tid før sitt eget selvmord fikk Hitler henne avlivet i Førerbunkeren. Legen Werner Haase hjalp til slik at Blondi knuste en ampull med cyanid mellom tennene. Hitlers hundepasser, Fritz Tornow, tok valpene hennes ifra Goebbelsbarna, og skjøt dem i hagen til bunkeren.

Noter
-----

**Type numrering**
1. ↑  Noen kilder antyder feilaktig 1934 som Blondis fødselsår.

Referanser
----------

1. ↑  Eatwell, Roger (1995). *Fascism: A History*. Chatto & Windus. s. 152.
2. ↑  Kershaw, Ian. *Hitler: A Biography*, W.W. Norton & Co. p. 252. ISBN 0-393-06757-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blondi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Norsk Filatelistforbund** er en interesseorganisasjon for frimerkesamlere og filatelister. De fleste frimerkeklubbene i Norge er tilsluttet Norsk Filatelistforbund. Totalt har forbundet 3 400 medlemmer fordelt på 110 klubber. Forbundet ble stiftet i Stavanger 13. juni 1931.

Forbundet gir ut medlemsbladet Norsk Filatelistisk Tidsskrift åtte ganger i året, samt håndbøker og annen filatelistisk litteratur. Norsk Filatelistforbund arrangerer også nasjonale og internasjonale frimerkeutstillinger.
T
ilsluttede klubber og foreninger er Norsk Posthistorisk Selskap, Krigs- og Feltpostforeningen, Arbeidsgruppen for Helpost, Landsforeningnen for motivsamlere og Norsk Skipsposthistorisk Forening. Norges Frimerkeungdom er forbundets ungdomsorganisasjon som er organisert som et eget forbund med separat økonomi og styre.

Forbundspresident siden 2017 er Frank Gilberg.

Organisasjonen er medlem av Federation of European Philatelic Associations og Fédération Internationale de Philatélie.

Forbundspresidenter
-------------------

* Bertr. C. Middelthon 1931-1933
* Gudmund Hoel 1933-1936
* Yngve Buchholz 1937-1939
* Per Gellein 1939-1946
* Frank Walter-Johannesen 1947-1956
* Arnstein Berntsen 1957-1971
* Dagfinn E. Kjeholt 1971-1973
* Tore Gjelsvik 1973-1981
* Paul H. Jensen 1981-1987
* Ingolf Kapelrud 1987-1993
* Erling Aune 1993-1997
* Egil H. Thomassen 1997-1999
* Trygve Karlsen 1999-2003
* Petter E. Pedersen 2003-2009
* Tore Berg 2009-2017
* Frank Gilberg 2017-

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Filatelistforbund på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Norsk Filatelistforbund på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Oversikt over lokale og regionale klubber
* (no) Norsk Filatelistisk Tidsskrift Arkivert 31. desember 2019 hos Wayback Machine.
* (no) Norsk Posthistorisk Selskap - selskapets hjemmeside
* (no) Krigs- og Feltpostforeningen - foreningens hjemmeside
* (no) Norges Frimerkeungdom Arkivert 7. mai 2023 hos Wayback Machine.
* (no) Norges postmuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Jenny Altagracia Polanco de Léon** (født 18. januar 1958 i Santo Domingo i Den dominikanske republikk, død 24. mars 2020) var en dominikansk motedesigner. Hennes karriere strakk seg over mer enn 37 år, var kjent for ready-to-wear kvinneklær, smykker, vevde vesker og andre aksessorier, og inkorporerte dominikanske og karibiske kulturelle elementer i sine kolleksjoner. Hennes arbeider ble presentert i hele det karibiske område, USA og Europa, blent annet Bahamas, New York City, Paris, Puerto Rico og Miami Fashion Week.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jenny Polanco begynte så smått i barndommen å lage drakter til sine Barbiedukker. Hun tegnet klær for eget bruk da hun gikk på college. Hun tok en grad i interiørdesign ved Universidad Nacional Pedro Henríquez Ureña i Santo Domingo. Hun gikk så på Parsons School of Design i New York City, der hun studerte mønster, drapering, og skreddersømkunnskaper som hun anvendte i sitt eget senere virke Hun var dessuten engasjert i skapende kunster som koreografi og maling, skjønt det var mote som ble hennes fokus.

### Karriere

Jenny Polancos motekarriere strakk seg over mer enn 37 år. Hun beskrev sin egen stil som «en frittflytende dialog mellom avant-garde-stil og de karibiske». Huninkorporerte hyppig designelementer fra Den dominikanske republikk og områdene rundt i sine arbeider, som detaljer av koraller, horn, perlemor og larimar, en blå pektolitt som kun finnes i Den dominikanske republikk. Polanco benyttet også egne signaturfarver, særlig rav og hvitt, i sin mote. Hun benyttet karibisk rav fra eget land til knapper og smykker. Hennes vårkolleksjon for 2020 brykte både pastell og klare farger så vel som blomsterdesign.

Polanco eide en rekke motebutikker i hjemlandet. Han hjalp også kunstnere og fremvoksende designere i hjemlandet med å åpne en kunshåndverksforretning kalt *Project*.

### Sykdom og død

Den 4. mars 2020 kom Polanco tilbake til Den dominikanske republikk etter et besøk i Madrid. Hun utviklet koronavirussymptomer fem dager etter hun var kommet fra Spaniaa, og ble satt i karantene etter å ha testet positiv for COVID-19. Hun ble innlagt på sykehus den 18. mars etter å ha fått pustebesvær.

Jenny Polanco døde av komplikasjoner forårsaket av COVID-19 på sykehus i Santo Domingo den 24. mars 2020, i en alder av 62 år. Hun var den første person i landet av kjendisstatus som døde av sykdommen, og landets sjette dødsoffer inntil da. Nytheten om hennes død ble kunngjort av den dominikanske helseminister Rafael Sánchez Cárdenas.

Referanser
----------

1. ↑   ABC (spansk avis)[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   eldia.com.do[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Roberts, Sam (27. mars 2020). «Jenny Polanco, Fashion Designer with a Caribbean Palette, Dies at 62». *New York Times*. Arkivert fra originalen 29. mars 2020. Besøkt 30. mars 2020.
4. 1 2 3 4 5 6 7  Acevedo, Nicole (25. mars 2020). «Jenny Polanco, acclaimed Dominican fashion designer, dies of coronavirus». *NBC News*. Yahoo News. Arkivert fra originalen 25. mars 2020. Besøkt 30. mars 2020.
Sentrum i Harrodsburg
Harrodsburgs beliggenhet i Kentucky
**Harrodsburg** er en by og fylkessete i Mercer County, Kentucky, USA. Ved folketellingen i 2000 var det 8 014 innbyggere i byen, som har et flateinnhold på 13,7 km². Harrodsburg er Kentuckys eldste by.

Historie
--------

Harrodsburg ble grunnlagt i 1774 av James Harrod, og ble til å begynne med kalt *Harrod's Town* eller *Harrodstown*. Bosetningen ble forlatt som følge av angrep fra indianere i Dunmores krig samme år, men ble igjen bosatt i 1775, nominelt som en del av den foreslåtte kolonien Transylvania. Harrodsburg var åsted for mange kamper mot indianere under den amerikanske uavhengighetskrigen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Harrodsburg, Kentucky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Harrodsburg, Kentucky – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
* Harrodsburg/Mercer County Tourist Commission
* Mercer County Chamber of Commerce
* Harrodsburg First, Inc. Arkivert 5. februar 2011 hos Wayback Machine.
* Kentucky Webcam


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Gavin David Lee** (født 11. juli 1956) er en engelsk frilansdirigent, musikkpedagog og valthornutøver.

Studier
-------

Lee studerte musikk ved Kings College University of London, samt valthorn og direksjon ved Guildhall School of Music and Drama. Han mottok både Purcell Prize og Jelf Medal for akademiske studier i 1976 og 1978, og Union Award fra Kings College for sine musikkaktiviteter ved universitetet i 1977. Etter diplomstudier i direksjon og valthorn ved Royal Academy of Music, London, vant han både Ricordi Prize og Ernest Read Prize i 1980 for sin dirigering.

Arbeid
------

Gavin David Lee arbeider som frilansdirigent og er også en etterspurt arrangør. I Trondheim har han vært fast dirigent for Studentersamfundets symfoniorkester fra 1992 til 2023, og Trondhjems Studentersangforening fra 1992 til 2017. Begge ensembler har opplevd en betydelig nivåheving og i 2000 ble han tildelt livsvarig medlemskap ved Studentersamfundet i Trondhjem.

Han har dirigert en rekke orkestre, kor og musikkorps i England, Norge, Sverige, Finland og Russland, i tillegg til operaer og musikaler.

Gavin David Lee var også fast dirigent for Ila Brass Band i en årrekke, som har vunnet flere konkurranser under hans ledelse. De har gitt ut CD-en "Arktisk Brass" som inkluderer nye arrangementer for brassband av ham. Lee har også dirigert Forsvarets Distriktsmusikkorps Trøndelag (Divisjonsmusikken). Han har arrangert musikk i mange ulike genre, bl.a. for Nordnorsk Kammerorkester, Divisjonsmusikken i Trondheim, Norsk kulturskoleråd, Ila Brass Band og UKA.

Gavin David Lee arbeider i tillegg som lærer i utøvende/praktiske fag ved musikklinja ved Trondheim katedralskole og er øvingslærer i direksjon ved Musikkonservatoriet (NTNU) i Trondheim.

I februar 2009 ble Lee slått til ridder av De Sorte Faars Ridderskab. Han er også kommandør med storkors av både Vrangstrupen og Polyhymnia.

Dekoreringer og priser
----------------------

* Purcell Prize (1976)
* Jelf Medal (1978)
* Union Award (1977) fra Kings College, England
* Ricordi Prize (1980)
* Earnest Read Prize (1980)
* Livsvarig medlemskap ved Studentersamfundet i Trondhjem (2000)
* Ridder av De Sorte Faars Ridderskab (2008)
* Kommandør med storkors av Vrangstrupen
* Storkors av Polyhymnia

Referanser
----------

1. 1 2  Studentersamfundets symfoniorkester

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gavin David Lee på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
En sunnmørsottring bygd av Sigurd Bjørkedal
**Sigurd Bjørkedal** (født 6. mai 1920 i Volda, død 15. mars 2011) var en norsk båtbygger og bonde. Som praktiserende båtbygger var han sentral i å ta vare på den gamle båtbyggertradisjonen i Bjørkedalen. Sammen med brødrene Saxe og Jakob holdt han ved like kunnskapen om å bygge snedbetning, den gamle sunnmørsbåten. Byggingen av en sunnmørsottring til Sunnmøre Museum på 1950-tallet hadde stor betydning, siden de da kunne rådføre seg med eldre båtbyggere.

I 1973 bygde han en kopi av Kvalsundskipet. Fra 1981, da han bygde en ny sunnmørsottring, samarbeidet han med og overførte mye kunnskap til sønnene som har ført tradisjonen videre etter faren.

I 1983 bygde de knarren «Saga Siglar» til Ragnar Thorseth. Det var et vikingskip bygd etter «Skyldelev 1» som ble funnet ved Roskilde i Danmark. Med dette skipet gjennomførte Thorseth blant annet en jordomseiling.

Senere overtok sønnen Jakob ansvaret for båtbyggingen. Sigurd var likevel en viktig medhjelper da det ble bygd kopi av Osebergskipet i 1987, og av Gokstadskipet i 1990. Etter at «Saga Siglar» forliste i 1992 ble to nye knarrer, søsterskipene «Borgundknarren» (1993) og «Kvitserk» (1994), bygd i Bjørkedalen for Ragnar Thorseth.

I 2009 fikk Sigurd Bjørkedal kongens fortjenstmedalje i sølv.

Referanser
----------

1. ↑  «Borgundknarren vikingskip - "Borgundknarren" replica of the Skuldelev wreck 1 viking knarr». *vikingskip.com*. Besøkt 23. september 2022.

Kilder
------

* Karl Anders Halsbåndet: Kongens sølv til Sigurd Bjørkedal. *KYSTEN* Nr 1 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Return of the Living Dead Part II*** var en amerikansk skrekkfilm fra 1988 regissert av Ken Wiederhorn, som også skrev manus. Hovedrollene spilles av Michael Kenworthy, Marsha Dietlein, Dana Ashbrook og Thom Mathews. Dette var den andre filmen i The Return of the Living Dead-filmserien, etter The Return of the Living Dead fra 1968. Filmen hadde premiere i USA i januar 1988. Filmen ble fulgt opp av Return of the Living Dead III fra 1993, samt Return of the Living Dead 4: Necropolis og Return of the Living Dead: Rave to the Grave fra 2005.

Handling
--------

En amerikansk militær lastebil frakter tønner med den giftige gassen Trioxin, når en tønne løsner og faller i en elv uten at sjåføren legger merke til det. Neste morgen tar de to mobberne Johnny og Billy med seg en motvillig Jesse Wilson til et mausoleum. En redd Jesse løper inn i et nærliggende avløp, hvor de tre snubler over gass-tønnen. Når de åpner tønnen, finner de et lik inni tønnen, og de løper skrikende vekk samtidig som den giftige gassen begynner å lekke ut. Gassen sprer seg snart over hele kirkegården.

Ed og Joey er to gravrøvere som, sammen med Joeys kjæreste Brenda, ankommer kirkegården i en varebil. De planlegger å plyndre gravene i området, men Trioxin-gassen begynner å sive ned i bakken og gjenopplive likene. Men Billy lider av effekten av Trioxin, og advarer Jesse om ikke å fortelle noen hva de fant ved kirkegården. Jesse går likevel tilbake til kloakken for å undersøke tønnen. I mellomtiden blir Ed og Joey vitne til at et lik kommer til live igjen på grunn av gassen. Jesse kommer hjem, og prøver å fortelle storesøsteren Lucy om zombie-opprøret. Men hun avviser ham, og låser ham inne på rommet hans. Han starter en brann for å sette i gang røykvarsleren, som distraherer Lucy slik at Joey kan komme seg unna. Jesse kontakter militæret og kommer gjennom til oberst Glover, men samtalen deres blir snart koblet fra.

Joey begynner snart å bli syk, på grunn av Trioxin-eksponering. Mens zombiene nærmer seg hjemmet hans, forsøker de overlevende å finne en bil som de kan flykte med. Hjemme hos Billy blir faren hans angrepet og spist av zombier. På flukt i en stjålet ambulanse kommer de overlevende til veisperringer, og nasjonalgarden åpner ild mot dem - i den tro at de er zombier. Tom innser at hele byen er evakuert, og kjører dem til et kjøtt-pakkeri. Ved anlegget planlegger de å gi et elektrisk støt til alle zombiene.

Skuespillere
------------

* James Karen som Ed
* Thom Mathews som Joey
* Marsha Dietlein som Lucy
* Dana Ashbrook som Tom
* Michael Kenworthy som Jesse
* Phil Bruns som Doc
* Suzanne Snyder som Brenda
* Thor Van Lingen som Billy
* Jason Hogan som Johnny
* Mitch Pileggi som Sarge
* Jonathan Terry som oberst Glover
* Sally Smythe som Mildred
* Don Maxwell som George
* Forrest J Ackerman som Harvey Kramer
* Allan Trautman som Tarman
* Douglas Benson som en Zombie

Eksterne lenker
---------------

* Internet Movie DataBase
***Red Army*** er en krigsroman skrevet av den amerikanske etterretnings analytikeren Ralph Peters. Boken ble utgitt i 1989 og omhandler en sovjetisk invasjon av Vest-Tyskland gjennom den nordtyske slette der NATO prøver å stanse invasjonen med tilgjengelige styrker i form av korps fra Storbritannia, Nederland, Belgia og Vest-Tyskland.

*Red Army* er unik blant krigsromaner publisert i USA på 1980-tallet, blant annet fordi den blir fortalt eksklusivt fra det sovjetiske perspektivet.

Handling
--------

Sovjetiske styrker i Øst-Tyskland forbereder seg på en invasjon av Vest-Tyskland, og den sovjetiske generalen Mikhail Malinsky diskuterer den kommende invasjonen med andre sovjetiske ledere. Planen deres krever at de rykker fremover samtidig på tre fronter. Luftbårne styrker skal også slippes dypt inn i Vest-Tyskland for å forstyrre NATO. De sovjetiske sjefene mener at dersom sovjetiske styrker er dypt inne i Vest-Tyskland i løpet av de tre første dagene, kan ikke NATO kunne bruke atomvåpen for å stoppe fremrykningen deres. En sovjetisk propagandafilm om ødeleggelsen av Lueneberg (omhyggelig produsert i et studio i Moskva) skal også brukes i håp om å sjokkere vesttyskerne psykisk.

Når invasjonen begynner rykker sovjetiske styrker raskt frem, og rykker forbi styrkekonsentrasjoner. Bundeswehr styrker posisjonert langs den indre tyske grense blir gradvis avskjært, mens en avdeling i Cuxhaven kjemper til siste mann. Med lite oppklarings enheter bekymrer Malinsky seg for at amerikanske styrker stasjonert nær Fulda vil forsterke de britiske, nederlandske og vest-tyske styrkene han må bekjempe.

På dag tre av konflikten nærmer sovjeterne seg den industrielle Ruhr-dalen. I håp om å forhindre en fullstendig vesttysk kollaps, bestemmer de gjenværende NATO-styrkene i nord - sammen med de sterke amerikanske styrkene fra sør - om å omringe Malinskys front fra alle kanter. Men dette er ikke nok. Før NATO motoffensiven har en sjanse til å starte, ber den vesttyske regjeringen Sovjetunionen om en våpenhvile. I etterkanten av invasjonen okkuperer den sovjetiske hæren Vest-Tyskland øst for Rhinen.

Referanser
----------

1. ↑  Levins, Harry (21. mai 1989). «World War III From The Russian Side». *St. Louis Post-Dispatch*. St. Louis Post-Dispatch (Missouri). s. 27.
**Fatland Slakteri** er et familieselskap, eid av familien Fatland.

Historie
--------

Historien til Fatland-konsernet kan spores tilbake helt til 1880-årene, da Rasmus Fatland på gården Underbakka i Vikedal i Rogaland tok til å slakte dyr for andre sambygdinger, og drev blant annet med salg av kjøtt i Oslo.
Det første slakteriet ble bygd av Helgevold i Sandeid i 1937, et anlegg sønnen til Rasmus, Severin Fatland overtok i 1947. Det kom stadig mere slakt, og Fatland bygde nytt slakteri i Sandeid i 1957. 

Nye krav til slakteriene, og stadig flere leverandører, førte til at Fatland Ølen ble bygd i 1974, som det største private slakteriet i Norge. I 1984 kjøpte Fatland Oslo Kjøttsenter, i 1986 et slakteri i Bergen, og i 1988 og -89 to slakteri på Jæren, som nå er fusjonert til Fatland Jæren. 

I 1995 og 1997 kjøpte Fatland 100 % av aksjene i Skjeggerød AS, og fikk dermed eierskap i en av Norges største og mest moderne kjøttforedlingsbedrifter, og samtidig markedsadgang til det viktige dagligvaremarkedet. 

Konsernet er i dag eid av Vidar, Inge, Svein og Ståle Fatland, og fungerer som en familiebedrift.

I dag er det 550 ansatte ved anleggene i Ølen, Oslo, Sandefjord og på Hommersåk. 

På 90-tallet er behandlingen av biprodukt og økonomien i dette vektlagt. Fatland Hud og Skinn, Fatland Gjestal Ull, Fatland Miljøfôr og Norwool.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (no) Fatland Slakteri på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Fatland Slakteri på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Fatland Slakteri på LinkedIn Rediger på Wikidata
Våningshuset på Angelstad har lukkede svalganger i begge etasjer i langsiden som er vendt mot tunet. 
Skilt (kopi) fra skysstasjonen på Vestlandske hovedvei 
**Østre Angelstad** er et gårdsbruk i Holt i Tvedestrand kommune i østre Agder. Husene på Østre Angelstad tilhører Aust-Agder museum og arkiv. Våningshuset ble fredet som kulturminne i 1978. 

Våningshuset på gården er det best bevarte eksemplar av Nedeneshus, et sammenbygd hus med svalganger, beskrevet allerede av folkelivsgranskeren Eilert Sundt midt på 1800-tallet. I uthusbygningen inngår et steinfjøs fra 1700-tallet. 

Østre Angelstad var på 1800-tallet et sentralt sted med skysstasjon på Vestlandske hovedvei som den gang gikk gjennom tunet. Herfra ble det skysset vestover til Brekka i Austre Moland, og østover til Søndeled. 

I 1838, etter innføringen av formannskapsloven, ble det første amtstinget i Aust-Agder, som den gang Nedenes Amt, holdt på Østre Angelstad. Ved formannskapsjubileet 1988 hadde fylkestinget i Aust-Agder møte i salen på gården Østre Angelstad.

Referanser
----------

1. ↑   Kulturminnesoek.no
2. ↑  Kulturminnesoek.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Missouri State University** er et delstatseid universitet i Springfield i delstaten Missouri, USA. Det ble opprettet som lærerskole i 1905 under navnet *Fourth District Normal School*. Fra 1972 til 2005 het det *Southwest Missouri State University* .

Ved universitetet var det 19 218 studenter og 1 027 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 738 for studenter folkeregistrert i Missouri. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.

Det er en toårig sideordnet campus i West Plains, en forskningscampus i Mountain Grove og ulike studieprogrammer i Kina. Fagkretsen er klassisk for *liberal arts*-skoler med lærerutdanning, humaniora og teknologifag. I tillegg har Missouri State University et særlig ansvar i delstaten for å forske og undervise innen offentlig politikk (Public Affairs).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Missouri State University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. 1 2   *Intergrert IT-system for akademisk utdannelse*, Wikidata Q6042926,