recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Wilhelm Scheidt** (født 1907 i Moskva, død 1981) var en tysk nasjonalsosialistisk embedsmann.

Scheidt ble medlem av NSDAP i 1929. Han ble ansatt ved Alfred Rosenbergs utenrikspolitiske kontor i 1935, der han spesielt arbeidet med nordiske spørsmål. Han interesserte seg raskt for Vidkun Quisling og Nasjonal Samling, og ble etterhvert en av Quislings viktigste tyske støttespillere. Scheidt sørget for at de tyske nasjonalsosialistene hjalp NS økonomisk, og assisterte Quisling blant annet under Berlin-besøket i 1939. Etter Quislings møte med Adolf Hitler i desember ble Scheidt med til Oslo for å kunne bistå Quisling i et eventuelt kupp.

Under angrepet på Norge i 1940 var Scheidt klar til å ta imot «Blücher» i Oslo havn, men da han fikk beskjed om at skipet var gått ned på vei inn Oslofjorden dro han heller til Quisling for å be ham om å gripe makten. Scheidt gav de tyske okkupasjonsstyrkene ordre om at kringkastingen måtte stå til Quislings disposisjon, og sørget derfor for at Quisling fikk holdt radiotalene sine om kvelden den 9. april. Dette var imidlertid ikke klarert med resten av den tyske ledelsen, og kuppet førte blant annet til kraftige reaksjoner fra sendemann Curt Bräuer.

Scheidts triumfer ble imidlertid kortvarige, og Quisling-regjeringen ble ikke sittende lenge. Da Josef Terboven kom til Norge ble Scheidt sendt tilbake til Tyskland, der han brukte resten av krigen på å tale Quislings sak. Etter krigens slutt gikk Scheidt i dekning, og vitnet derfor ikke i rettssaken mot Quisling.

Han hadde graden som oberst i SA i 1940.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Scheidt, Hans-Wilhelm «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. mars 2012. Besøkt 25. mai 2013. » i NorgesLexi. Besøkt 25. mai 2013
2. ↑  Øksendal, Asbjørn (1981). *Operasjon Weserübung : Vidkun Quisling og forspillet til 9. april 1940*. ISBN 8270050229. Side 13-14.
3. ↑  Øksendal, side 89
4. ↑  Øksendal, side 103-116
5. ↑  Svarstad, Asbjørn (8. april 2015). «Han var Quislings «onde ånd»». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 20. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Utsikt over landsbyen Taboga, mot Panama by under regnskyene og skipene som venter på å komme inn i Panama-kanalen
Kirken San Pedro, en av de eldste i Amerika
**Taboga** (spansk: *Isla Taboga*), også kjent som Blomsterøya, er en vulkanøy i Panamagolfen. Øya ligger omtrent 20 kilometer fra Panama by og er ca. 4 km lang. I landsbyen Taboga ligger kirken San Pedro, som hevdes å være den vestlige halvkules nest eldste kirke. Øya er kjent for klart vann, vakre strender med finkornet strand og som et naturreservat. I nord henger øya sammen med holmen El Morro ved fjære sjø. Fra sørspissen er det 270 meter til øya Urava. Klimaet på øya er tropisk regnskogklima, med en gjennomsnittlig dagstemperatur på 28 °C.

Da europeerne nådde øya i 1515, var den bebodd av amerikanske urfolk. Den spanske erobreren Vasco Núñez de Balboa kalte øya for Isla San Pedro (St. Peters øy). Dagens navn er avledet av et urspråksord, «aboga», som betyr «mange fisker». De første bosetterne var urfolksslaver fra Venezuela og Nicaragua. Landsbyen Taboga ble grunnlagt i 1524 av Fader Hernando de Luque, kannik i domkirken i Panama. Sankta Rosa av Lima (1586-1617], den første katolske helgenen fra det amerikanske kontinentet, kan ha blitt født på øya. Den franske maleren Paul Gauguin besøkte øya i 1887. Under byggingen av Panama-kanalen ble øya benyttet som sanatorium for syke arbeidere. Under 2. verdenskrig var det en amerikansk base på toppen av øya, noe som ga øya et økonomisk oppsving. I 1998 ble det funnet en nedgravet skatt på øya med mer enn 1000 sølvmynter fra 1600-tallet. Disse kan stamme fra piratene som ofte hjemsøkte øya på denne tida. Det er 901 innbyggere i Taboga.

Referanser
----------

1. ↑  The History of Isla Taboga Arkivert 19. juni 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  History of Isla Taboga

Eksterne lenker
---------------

* Taboga, blomsterøya
* Bilder fra Taboga
* Brannkorpset på Taboga
* Taboga Arkivert 30. desember 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
*Sozialistische Idee der Befreiung bei Karl Marx*, 1918
**Max Adler** (født 15. januar 1873 i Wien, død 28. juni 1937) var en østerriksk politiker og filosof. Adler var professor i filosofi og en ledende personlighet innen austromarxismen.

Liv og virke
------------

Adler var blant grunnleggerne av sosialdemokratiet i Østerrike. Han var aktiv i det sosialdemokratiske partiet SDAP, der han sto på venstresiden. Han var blant dem som sterkest kritiserte det flertallet i parlamentsgruppen til det tyske sosialdemokratiske partiet. Disse støttet krigføringen under den første verdenskrigen. 

Adlers filosofiske arbeid gikk ut på å prøve å slå sammen kantiansk tilstandsanalyse, med den marxistiske samfunnsteorien. Med dette stod han i motsetning til dem som mente seg å være ortodokse marxister, som Karl Kautsky og Vladimir Lenin. 

Han arbeidet også med marxistisk statsteori, og forholdet mellom politisk og sosialt demokrati. Det sosiale demokratiet får man først i det klasseløse samfunnet, mente Adler. Andre former for demokrati er bare politisk, og derfor fremdeles en form for klasseherredømme, eller klassediktatur. Adler var derfor heller ikke redd for benevningen «proletariatets diktatur», selv om han tok avstand fra bolsjevikenes misbruk av uttrykket. En annen ledende austromarxist, hans nære venn Otto Bauer, ville for øvrig ikke bruke uttrykket fordi det så lett ble misforstått. 

Bauer fikk flertall på kongressen i Linz i 1926, da blant annet spørsmålet om «proletariatets diktatur», og demokrati ble drøftet. SDAPs Linz–program fra 1926, er nevnt som uttrykk for austromarxistenes venstresosialistiske syn.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 507[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 6898[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id adler-max, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   BillionGraves, BillionGraves grave ID 44220439[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  «Max Adler» (PDF). Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950. 1957.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Christie** er et engelsk softrock-band som ble dannet på slutten av 1960-tallet. Deres største hit er «Yellow River» fra 1970.

Bandet bestod av vokalisten, bassisten og låtskriveren Jeff Christie (født Jeffrey Christie, 12. juli 1946, Leeds, Yorkshire, England), den opprinnelige gitaristen Vic Elmes og trommeslager Mike Blakley.

Jeff Christie komponerte «Yellow River» i 1970, han ga den til Mikes bror Alan Blakely i The Tremeloes som spilte det inn for å komme ut som singel, men Tremeloes ombestemte, de ville forandre litt på musikkstilen sin. Jeff Christie brukte Tremeloes 'backing track' og bande fikk navnet Christie. Resultatet ble en britisk nummer én hit i juni 1970, den ble også en hit i USA, nr. 23, videre spredde populariteten seg og den var nummer en i 26 land, globalt solgte den over 30 millioner. 

Oppfølgeren kom i oktober 1970, «San Bernadino» (skulle det vært San Bernardino i California de synger om?), ble nr. 7 i Storbritannias og nr. 1 i Tyskland.

Bandet fortsatte med ulike besetninger til 1976 og Jeff Christie gjenopplivet bandet i 1990 med Simon Kay på gitar og Adrian Foster trommer.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  .
3. ↑  .
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑  .
7. ↑  «Christie». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 13. februar 2021.
8. ↑  «The website for JEFF CHRISTIE and his music». *www.jeffchristie.com*. Besøkt 13. februar 2021.
9. ↑  «Christie | Biography, Albums, Streaming Links». *AllMusic* **(engelsk)**. Besøkt 13. februar 2021.
10. ↑  «Christie - Mike Blakley articles». *www.jeffchristie.com*. Besøkt 13. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christie på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Christie på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Christie på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Christie på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Max Blösch** (født 27. juni 1908, død 9. august 1997) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Blösch vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Blösch spilte en kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i håndball (Sveits)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Max Blösch – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Max Blösch – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Max Blösch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Max Blösch – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS
 |
**Torleiv Austad** (født 9. mars 1937 i Valle i Setesdal) er professor i teologi ved Menighetsfakultetet. 

Han tok teologisk embetseksamen (cand.theol.) i 1962 ved Menighetsfakultetet (MF), og hadde deretter et studieopphold i Erlangen i Tyskland. Etter at han ble ordinert hadde han tjeneste som feltprest i H.M. Kongens Garde. Deretter var han forskningsstipendiat ved Norges almenvitenskapelige forskningsråd (NAVF) i perioden 1966–1969, og ble ansatt ved Menighetsfakultetet i 1969 med systematisk teologi som fagfelt.

Han tok doktorgraden (dr. theol.) ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1974 med avhandlingen *Kirkens Grunn. En analyse av en bekjennelse fra okkupasjonstiden 1940–1945*. Han var professor ved MF fra 1982 til 2007 og har også vært dekan ved MF.

I 1965 ble han redaksjonssekretær i *Luthersk Kirketidende*, der han var redaktør fra 1973 til 1982. Han har også vært leder av Den norske kirkes lærenemnd. 

Han ble tildelt H.M. Kongens gullmedalje i 1964, samme år som han tok praktikum og ble ordinert til prest.

Bibliografi
-----------

* 1970: *Krig eller fred?* Stavanger
* 1971: *Ansvar for andre*. Oslo
* 1974: *Kirkens grunn*. Oslo
* 1976: *Krig og militærnekting*. Oslo
* 1980: *Skapt til å tjene*. Oslo
* 1989: *Bønn til Gud*. Oslo
* 1994: *Troens pust*. Oslo
* 2020: *Livet har opna seg!* (Efrem forlag) ISBN 9788292922569

Referanser
----------

1. 1 2  Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater. Land og kirke forlag 1977, side 17-18
2. ↑  Årsomtale i Aftenposten 9. mars 2022
3. ↑  Aftenposten Aften 2. september 1964, s. 1, 2

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Torleiv Austad i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Torleiv Austad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Max Eberl** (født 21. september 1973 i Bogen) er en tysk fotballeder og tidligerefotballspiller som er administrerende direktør for sport for RB Leipzig.

Karriere
--------

Eberls profesjonelle fotballkarriere begynte i 1991 som forsvarsspiller hos Bayern München. Som ung spiller med stort potensial, representerte Eberl Tyskland i ungdoms-VM i fotball i Australia i 1993. Under mesterskapet spilte han fra start i gruppespillkamper mot Ghana og Portugal.

Etter å kun ha spilt én Bundesligakamp for Bayern München over to sesonger, skiftet Eberl lag til VfL Bochum og 2. Bundesliga. Der ble han i fire sesonger (2 sesonger i Bundesliga, og 2 sesonger i 2. Bundesliga) før han signerte for Greuther Fürth. Etter bare 18 måneder i klubben, midt i 98/99-sesongen, flyttet han til Borussia Mönchengladbach. Her tilbragte han resten av sin spillende karriere med 137 kamper, før han pensjonerte seg i 2005.

Videre arbeid
-------------

Kort tid etter han pensjonerte seg fra profesjonell fotball ble Max Eberl utnevnt til sjef for Mönchengladbachs ungdomsprogram. I 2008 tok han jobben som Gladbachs sportsdirektør. Etter en fantastisk sesong i 2014/15 ble han utnevnt til årets sportsdirektør av fotballmagasinet 11 Freunde.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 785, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Max Eberl». *FIFA.com* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 24. juni 2015. Besøkt 23. juni 2015.
3. ↑  «11 Freunde». *11 Freunde fotballmagasin* **(engelsk)**. Besøkt 3. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Max Eberl – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Max Eberl – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Max Eberl – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (de) Max Eberl – fussballdaten.de Rediger på Wikidata

* (de) Max Eberl – Tysklands fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
Må ikke forveksles med tabulator.
Eksempel på numerisk vihuelatabulatur fra boken *Orphenica Lyra* (1554) av Miguel de Fuenllana. Røde tall markerer den vokale delen.
**Tabulatur** er en form for noter, hvor tonen angis ved hjelp av tall, og for enkelte instrumenter ved hjelp av bokstaver, hvor notelinjene viser til instrumentets strenger.

Hvordan tabulatursystemet praktiseres
-------------------------------------

Istedenfor fem notelinjer vil vi ved bruk av et slikt noteringssystem se seks tabulaturlinjer for gitar og fire for el-bass (dersom en ikke velger å skrive mellom linjene for å kunne bruke et vanlig melodiskjema). Enkelte foretrekker dessuten å skrive tallene ovenfor linjene istedenfor på disse.

Tabulaturer er i hovedsak kommet til anvendelse for strengeinstrumenter med tverrbånd, som gitar, banjo, salmodikon, langeleik og lutt. Mens noter kun angir tonehøyden, og må tilføyes opplysninger om i hvilken posisjon notene skal spilles, så vil en ved bruk av tabulatursystem kunne vise nøyaktig hvor på gripbrettet det skal spilles. Ved ulike typer åpen stemming, slik det ofte praktiseres på gitar, banjo og lutt, vil eneste brukbare alternativ til å huske det hele utenat være å få notert tonene innenfor et tabulatursystem. 

Denne notasjonsteknikken blir derfor ofte foretrukket av utøverne på de ovennenvte strengeinstrumenter. Det fins imidlertid tabulatursystemer utarbeidet for andre instrumenter også, for eksempel til trommer og keyboard.

I historisk perspektiv
----------------------

På eldre tabulaturer forekommer det ofte at noteverdiene ikke er markert. Musikerne må følgelig kjenne melodien for å være i stand til å spille den etter anvisningene. En mulighet er å markere noteverdiene separat med tilleggsnoter plassert over notelinjene, slik som i illustrasjonseksempelet til høyre. Det er imidlertid fullt mulig å gjengi tonenes varighet som ellers, ved bruk av noter og taktstreker, men hel- og halvnoter må naturligvis noteres som flere 1/4-dels noter og knyttes sammen ved hjelp av bindebuer.

Tabulaturer har vært brukt i Europa i hvertfall siden senmiddelalderen.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Tabulatur i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Torkild Andersen Valand** (født 24. juni 1842 på Valand i Vest-Agder, død 17. september 1892 i Egersund) var en norsk lærer, forstander og lekpredikant.

Han var sønn av Anders Johnson Valand og Ane Tomine Nilsdatter. Etter konfirmasjonen i 1856 begynte han på «Lister og Mandals Amts høyere almueskole», og fra 1863 – 1865 gikk han på Holt seminar for å utdanne seg til lærer. Han giftet seg med Inger Olsdatter Harkmark i Harkmark kirke 5. mai 1868, og kort etter det ble han ansatt som lærer og kirkesanger på Lunde, øverst i Sirdal. De bodde på Skeie, en gård som fulgte stillingen. Klokkergjerningen var knyttet til Lunde kirke. På grunn av astma sa Torkild Valand opp stillingen etter sju år og flyttet til Mandal i 1874. Her drev han urmakerforretning. I 1881 flyttet han til Brennåsen i Songdalen. Her fortsatte Torkild som bonde og drev som urmaker, samtidig som Inger hadde en landhandel. Her hadde han også skole noen år, en dag- og aftenskole sommerstid. 

I februar 1890 flyttet Valand til Egersund for å starte privatskole og drive privat forkynnelse. Da Menigheten Samfundet ble organisert som egen menighet i 1890, ble han valgt til forstander, en stilling han hadde i to år til sin død i 1892.

Håndverkeren
------------

Torkild hadde anlegg for matematikk og mekanikk. Før han ble konfirmert hadde han laget et stureur med lodd. Urverket var skåret ut i tre, unntatt spindlene som han hadde smidd. Han bygde også sitt eget harmonium. Torkild lagde et ur som viste dato og måne, både hel og halv måne. Dette uret er fremdeles i familiens eie. Han laget også en vugge der vuggen fungerte som pendel. Den gikk med fjær og ble trukket opp.

Religiøs leder
--------------

Torkild Valand var mye sammen med sin svoger Bernt Lomeland og ble påvirket av ham. I 1880-årene ble han medarbeider i bladet «Tiden», som Lomeland var redaktør av. I Tiden 1884-1888 er det flere artikler hvor han tar for seg emner som syndefallet og arvesynden, arvesyndens virkninger, oppreisningen i Kristus, gjenfødelsen ved dåpen og Guds ord, ordets virkning ved lov og evangelium, omvendelsen, det nye mennesket, Guds ord, ordet ble kjød osv. Han ble også oppfordret til å tale i Lomelands bedehus i Kristiansand. Men på grunn av kontakten med Lomeland og sine religiøse standpunkter ble Torkild dårlig likt. Han ble kalt «kjetter», og det gikk inn på ham.

Referanser
----------

1. ↑  Sandø (1990), side 450
2. ↑  Sandø (1990), side 453
3. ↑  Endresen (2002), side 3
4. ↑  Sandø (1990), side 451
5. ↑  Endresen (2002), side 4
6. ↑  Endresen (2002), side 5
7. ↑  Sandø (1990), side 452
8. ↑  Endresen (2002), side 3
9. ↑  Endresen (2002), side 6
10. ↑  Endresen (2002), side 6

Litteratur
----------

* Erling Sandø (1990). *Samfundets historie – 1. bind*. Kristiansand: Samfundets forlag.
* Endresen, Erling T (2002). *Slekt skal følge slekters gang – Torkild Andersen Valand og Inger Olsdatter Hartmark* (Slektsoversikt).
**Ludwig Maximilian Erwin von Scheubner-Richter** (latvisk: Ludvigs Rihters; født 9. januarjul./ 21. januar 1884greg. i Riga, Latvia, død 9. november 1923 i München) var en tysk diplomat og lederfigur i NSDAPs tidligste fase.

Scheubner-Richter hadde tysk-baltisk bakgrunn og kjempet på tysk side under første verdenskrig. Han tjenestegjorde på vestfronten i starten av krigen, men ble raskt forflyttet til østfronten etter at hans overordnende fikk rede på hans russisk-kunnskaper. Allerede i desember 1914 ble han sendt som tysk visekonsul til Erzerum i Tyrkia. Her ble han vitne til folkemordet på armenerne.

Etter krigen flyttet han tilbake til Baltikum og ble medlem av et baltisk frikorps. Allerede i 1918 flyttet han til Tyskland der han i 1920 deltok i det mislykkede Kappkuppet. Etter det flyktet han til München hvor han ble medlem av NSDAP.

Scheubner-Richter var en av initiativtakerne til ølkjellerkuppet i 1923, hvor han ble skutt og drept av politiet. Det første bindet av Adolf Hitlers bok *Mein Kampf* er dedisert til Scheubner-Richter, sammen med de 15 andre som også ble drept under kuppforsøket.

Referanser
----------

1. 1 2  «Max Erwin von Scheubner-Richter». *Historica Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 31. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Jon Norstog** (født 15. eller 30. oktober 1877 i Høydalsmo, Telemark, død 23. november 1942 i Nord-Dakota) var en norsk-amerikansk forfatter. Han gikk på lærerseminaret på Notodden i 1890-årene og utvandret til USA i 1902. I USA hadde han vansker med å finne en forelegger, og kjøpte selv et lite trykkeri som han satte opp hjemme på gården i Nord-Dakota. Norstog forsøkte også å få i gang en norsk-amerikansk versjon av *Dølen av* Aasmund Olavsson Vinje.

Bestemoren hans på morsiden var kusine av Aasmund O. Vinje. Fra den vesle skrivestua si holdt han brevkontakt med gamlelæreren sin fra lærerskolen på Notodden, Peter Hognestad, som senere ble biskop i Bergen.

Landsmål og kristendom sto sentralt hos Norstog. Han ga ut 25 bøker, fire av disse i Norge. Forfatterskapet omfattet romaner, dikt, drama og fortellinger, og var til dels inspirert av Ole Rølvågs forfatterskap.

Ifølge leserinnlegg i Dag og Tid var han født på Haukelisæter og vokste opp på Mo (Nå kalt Byrte).

Verk
----

* *Yggdrasil*, dikt (1902) digital versjon hos Nasjonalbiblioteket
* *Paa Heklemogen* (1903)
* *Haakon Sollid* (1906)
* *Ørnerud* (1907)
* *Tornekronen* drama i fem akter (1908)
* *Svein*, forteljing (1909)
* *Tone*, forteljing (1913)
* *Kong Saul*, drama i fem vendingar (1920)
* *Kong David*, drama i fem vendingar (1921)
* *Exodus*, roman i tre bind (1928-1931)

Referanser
----------

1. ↑  Jon Norstog i Store norske leksikon
2. ↑  Jon Norstog Allkunne, oppslag 26.10.2014.
3. ↑  Øyvind T. Gulliksen p.t. Luther College (19.07.2014). «Norstog-familien samla til familiestemne i Watford City...». Vest Telemark Blad. Besøkt 20.05.2017.
4. ↑  Torvik, Ingvald: Landsmålsdiktaren på prærien i Nord Dakota, *Syn og Segn*, 1952.
5. ↑  *Dag og Tid*, 10. oktober 2014.
6. ↑  Øyvind Gulliksen i *Dag og Tid*, 17. oktober 2014.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Vilhelm Bernhard Jentoft** (født 28. november 1829 i Buksnes i Vestvågøy, død 15. august 1915 i Bodø) var en norsk kjøpmann og politiker (V), som var ordfører i Bodø i 1861 og 1871.

Karriere
--------

I 1855 startet han en alsidig forretning med assortert handel, agentur, dampskipsekspedisjon, notfisk, oppkjøp av seitsild og råfisk. Senere utnevnt til konsul. Jentoft var med på å starte opp Bodø sparebank i 2. januar 1858, der han stilte med 10 spd til egenkapitalen og satt i styret fra oppstarten. Koch var en aktiv fiskehandler og hadde hvert år ute ekspedisjoner for å kjøpe saltfisk og lever fra Lofotfisket.

Notfiske var forbudt i Nordland fram til 1845, så nordlendingene var lite forberedt på stordrift. For å dekke behovet for flere og større nøter startet han opp bøteverksteder sammen med Jens Cornelius Koch, H. M. Fische og Johan Holst.

Han stiftet Bodø Skibsverft i 1864, sammen med Jens Cornelius Koch, Hveding og Ole M. Groth. Verftet holdt til i Jektvika på Burøya og hadde Groth som sjef. Det ble overtatt av J. C. Koch og Albert Bernhoft i 1877.

I 1869 ble det startet et fattigvesen i Bodø og Jentoft ble valgt inn i styret fra starten, sammen med Ole M. Groth og H. H. Koch

Han eide Nordlands Amtstidende fra litt etter oppstarten i 1862, sammen med Jens Cornelius Koch og Christian Albrecht Jakhelln. Han trakk seg ut i 1881 og startet Venstre-avisen Bodø Tidende.

Han var direkør i Nordlands Privatbank fra 1893. Han uttalte en gang «Vil de skaff dem et helvete på jord, skal de ha et fartøy liggende på Rønvika».

Referanser
----------

1. ↑  *Bodø bys historie*, s. 178
2. ↑  *Bodø bys historie*, s. 163
3. ↑  Bodø by 1816-1966 (1966), s. 231
4. ↑  Bodø by 1816-1966 (1966), s. 244
5. ↑  *Bodø by 1816-1966*, s. 214
6. ↑  Nord-Norges fiskerier, handel, sjøfart og industri: i tekst og billeder (1926), s. 34
7. ↑  Bodø by 1816-1966 (1966), s. 269

Litteratur
----------

* *Nord-Norges fiskerier, handel, sjøfart og industri: i tekst og billeder*. Oslo: Hanches forlag. 1926.
* Axel Coldevin (1966). *Bodø by 1816-1966*. Bodø: [s.n.]
***Euschemon rafflesia*** er en sommerfugl som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Denne store og fargerike arten fra Australia utgjør en underfamilie for seg selv, Euschemoninae. Et unikt trekk er at den har en vingesammenkoplings-mekanisme som består av en børste (frenulum) på bakvingen som gripes av noen kroker (retinaculum) på forvingen. En slik mekanisme er ganske vanlig blant nattsvermere, men svært uvanlig blant dagsommerfugler.

Utseende
--------

Arten er stor og kraftig til smyger å være, med et vingespenn på ca. 5 centimeter. Oversiden er svart, med et gult tverrbånd på forvingene og en stor, uregelmessig, gul flekk på bakvingene.

Kilder
------

* Brower, A.V.Z. og Warren, A. (2007) Euschemoninae på *Tree of life*
* Nettside om arten, med bilder av larve og puppe

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euschemon rafflesia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euschemon rafflesia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euschemon rafflesia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euschemon rafflesia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euschemon rafflesia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Irland, vertikal trikolor
Nederland, horisontal trikolor
Afghanistan, trikolor med emblem
**Trikolor** («tre farger») betegner et flagg med tre farger plassert i horisontale eller vertikale striper. I enkelte land er det vanlig å referere til flagget som «trikoloren». Det er i en del tilfeller plassert et heraldisk merke, et emblem eller annet symbol på flagget. I disse tilfellene er det midt i flaggduken eller i øverste hjørne ved stangen, som er den foretrukne plassering for merket. 

Trikolorer er særlig vanlig i kontinental-Europa. Også i Afrika har mange land trikolorer, da ofte i de panafrikanske fargene rødt, gult, grønt (eventuelt svart).

Opprinnelse
-----------

Nederlands flagg er den første trikolor, og har sitt opphav i det nederlandske opprør mot Spania som startet i 1568.

Frankrikes flagg fra revolusjonstiden, var ikke den første, men er en av de mest kjente trikolorer. Dagen etter stormen på Bastillen ble kong Ludvig 16. overtalt til å trekke tilbake troppene fra Paris og Versailles for å unngå borgerkrig. Nasjonalforsamlingen sendte en delegasjon på 88 mann til Paris for å meddele kongens beslutning, som ble mottatt med jubel. Som et bevis på båndet mellom Paris og kongehuset, skulle Nasjonalgarden fremover bære en kokarde i hvitt, blått og rødt, med fargene hentet fra kongehusets (Bourbon) hvite fanefarge plassert mellom de blå og røde fargene fra Paris' byvåpen. Slik ble Trikoloren skapt.

Trikolorer, uansett farger, ble opprinnelig sett på som et revolusjonært symbol og som samlingsmerke for liberale og demokratiske ideer. Både Irlands, Italias og Tysklands trikolorer føyer seg historisk inn i dette bildet.

Europeiske trikolorer
---------------------

* Andorras flagg (med emblem)
* Armenias flagg
* Aserbajdsjans flagg (med emblem)
* Belgias flagg
* Bulgarias flagg
* Estlands flagg
* Frankrikes flagg
* Kroatias flagg (med emblem)
* Irlands flagg
* Italias flagg
* Litauens flagg
* Luxembourgs flagg
* Moldovas flagg (med emblem)
* Nederlands flagg
* Romanias flagg
* Russlands flagg
* Serbias flagg
* Slovakias flagg (med emblem)
* Slovenias flagg (med emblem)
* Tysklands flagg
* Ungarns flagg

Afrikanske trikolorer
---------------------

* Elfenbenskystens flagg
* Etiopias flagg
* Gabons flagg
* Ghanas flagg
* Guineas flagg
* Kameruns flagg
* Malawis flagg
* Malis flagg
* Nigers flagg
* Senegals flagg
* Sierra Leones flagg
* Tsjads flagg

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *Flags through the ages and across the world*, McGraw-Hill Book Co,Maidenhead 1975, side 30, 135-139, 340-341 m.fl.

Referanser
----------

1. ↑  Herman Lindqvist: *Revolusjon!*, forlaget Schibsted, Oslo 2007, ISBN 978-82-516-2445-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
***Prosopocoilus passaloides*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (hannene ca. 20-25 millimeter), slank, halvblank mørkbrun hjortebille. Hannens kjever er middels lange og rette, med én tann i den indre delen og én nær spissen, området mellom dem ujevnt med svakt markerte tenner. Hodet er slett uten kjøler eller knøler, men med en vag, bredt U-formet grop foran. Hode og pronotum er tett og kraftig punktert. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Dekkvingene har punktrader, i alle fall på sidene. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen, blankt svart, uten forstørrede kjever, kraftigere punktert og med mer tydelige punktrader på dekkvingene.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Andamanene, Thailand, Malaysia, Sumatra og Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Macrodorcinus* Maes, 1990
								- ***Prosopocoilus (Macrodorcinus) passaloides*** (Hope & Westwood, 1845)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Vlastimil Tusar** (født 18. oktober 1880 i Praha i Østerrike-Ungarn, død 22. mars 1924 i Berlin i Tyskland) var en tsjekkisk journalist og politiker. Han tjenestegjorde som statsminister i Tsjekkoslovakia fra 1919 til 1920.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Tusar ble født som sønn av en embedsmann og gikk på gymnas og handelsskole i Praha. Mellom 1900 og 1903 arbeidet han for en bank, i 1903 ble han journalist for forskjellige sosialdemokratiske aviser. I 1908 ble han sjefredaktør for ukebladet "*Rovnost* i Brno og endret dette til å bli en dagsavis.

### Politiker

I 1911 ble Tusar valgt inn som medlem av Østerrikes riksråd (parlamentet i Østerrike-Ungarn) for valgkretsen Brno. Til å begynne med var han pro-østerriksk, men senere endret han han mening og i 1918 spilte han en vital rolle i opprettelsen av Tsjekkoslovakia. I 27. oktober 1918 informerte han Alois Rašín mens han var i Wien, at det nå var det beste tidspunkt å erklære Tsjekkoslovakia uavhengig.

Han ble medlem av Tsjekkoslovakias nasjonalforsamling, men inntil 1919 ble han i Wien som forhandler ovenfor den nylig opprettede Republikken Østerrike. Han forhandlet hovedsakelig om grensesaker.

### Statsminister

Den 8. juli 1919 ble Tusar statsminister i en ny samarbeidsregjering av sosialdemokrater og Bondepartiet. Etter parlamentsvalget i 1920 ble han nok en gang statsminister. Den 14. august trakk regjeringen seg på grunn av den økende aktiviteten til den kommunistiske fløyen av sosialdemokratiet.

### Ambassadør

Den 1. mars 1921 forlot Tusar sin plass i nasjonalforsamlingen da han ble utnevnt til Tsjekkoslovakias ambassadør i Berlin, hvor han døde i 1924.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 61510, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jk01140478, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Тусар Властимил, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Encyclopedia of Brno History, Encyclopedia of Brno History person ID 21150[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi
* Biografi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Karel Kramář** | **Tsjekkoslovakias statsminister**(1919–1920) | Etterfølger:**Jan Černý** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
***Prosopocoilus reni*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor, noe bred, brunsvart hjortebille. Hannen har lange kjever, disse er lett krummede med spredte tenner i den ytre delen, og en større tann nær roten. Hodet er litt lengre enn bredt, i pannen rundet innsvinget med et kort, bredt, todelt framspring i midten og en markert midtfure. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er svarte. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Hainan, Kina.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir noen ganger plassert som en underart av *Prosopocoilus (Metopodontus) astacoides*, men skilles lett fra typiske former av denne på sin mørke farge.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Cladognathini
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Metopodontus* Westwood in Hope, 1845
								- ***Prosopocoilus (Metopodontus) reni*** Huang & Chen, 2011

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Metopodontus) reni* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Prosopocoilus reni* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ved Kalixälven
Kalixälvens løp
**Kalixälven** eller **Kalix älv** (meänkieli: *Kaalasväylä* og *Kaihnuunväylä*, nordsamisk: *Gáláseatnu*) er ei elv i Norrbottens län i Sverige. Den er 430 km lang og nedbørområdet er 18 130 km² og middelvannføringen er 290 m³/s.

Elva begynner i Kebnekaise-massivet i Kiruna kommune, og renner mot sørøst gjennom landskapet Lappland. Ved Tärendö snur elva mot sør og renner gjennom Norrbotten. Den munner ut i Bottenviken sørøst for Kalix. De viktigste sideelvene er Kaitumälven, Tärendöälven og Ängesån.

Kalixälven er sammen med Vindelälven, Torneälven og Piteälven en av de fire store elvene i Norrland som ikke er utbygd til kraftproduksjon. Det ligger flere fosser og stryk i elva, hvorav de største er Jockfallet og Linafallet.

Navnet er en forsvensking av det nordsamiske navnet *Gáláseatnu*, som er dannet av *gállit* = «vade» eller *gálus* = «sval» og *eatnu* = «stor elv». På tornedalsfinsk kallas elva *Kaalas-* eller *Kaihnuunväylä*. 

Elva var fra russisk side foreslått som grenseelv da Sverige måtte avstå Finland til Russland etter finskekrigen i 1808-1809. Sverige ønsket at grensa skulle gå ved Kemi älv, og til slutt ble grensa trukket ved Torneälven, midtveis mellom de to.

Referanser
----------

1. ↑  SMHI Vattendragsregistret Arkivert 21. juli 2006 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Sveriges huvudavrinningsområden» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 28. september 2018. Besøkt 11. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LIBRIS **·** GeoNames
 |
**Kalkbrenning** er den kjemiske prosess som omdanner kalkstein eller kalsiumkarbonat (CaCO3) til kalsiumoksid (CaO(s)), «brent kalk» eller «ulesket kalk», ved oppvarming til ca. 800 oC i kalkovn. 

Ved tilsetting av vann (H2O) til brent eller ulesket kalk dannes «lesket kalk», som avhengig av mengden vann og eventuell mekaniske bearbeiding omsettes i form av pulver eller kalkdeig. Ved ytterligere tilsetting av vann og tilslag av sand og andre bestanddeler, fremstilles kalkmørtel til murpuss eller murverk. Når kalkmørtel tørker og forbinder seg med karbondioksid (CO2) fra atmosfæren, dannes kalsiumkarbonat, eller «kunstig» kalkstein, og «kalkkretsløpet» er sluttet

Fra kalsiumkarbonat til kalsiumoksid:

CaCO3 → CaO + CO2  

Fra kalsiumoksid til lesket kalk:

CaO + H2O → Ca(OH)2
Fra lesket kalk tilbake til kalsiumkarbonat:

Ca(OH)2 + sand + CO2 → CaCO3
Navnet kalkbrenning brukes i utgangspunktet om brenning av kalk, men kan også betegne tilsvarende prosesser for kjemiske omdanning av malmer eller bergarter. Eksempler på kalkbrenningsprosesser:

* nedbrytning av hydrerte mineraler, som i kalkbrenning av bauxitt, for å fjerne krystallvann;
* nedbrytning av karbonatmineraler, som i kalkbrenning av kalkstein for å spalte av CO2;
* fordampning av organiske forbindelser (vanligvis i inert eller reduserende miljø), som i koks;
* varmebehandling for å få faseovergang, som i omvandling av anatas til rutil eller devitrification av glass.

Kalkbrenning er en forholdsvis enkel industriell prosess, som ikke må forveksles med rosting.

Historie
--------

I antikkens Hellas bruktes en murmørtel blandet av brent kalk og vulkansk aske. Denne byggesmåten ble videreført av romerne. I romerske byggverk som Pantheon ble kalkmørtel brukt til murverk av tegl og ved hjelp av *hydraulisk kalk* også til betong. 

I middelalderen ble kunsten å brenne kalk også tatt i bruk i Norge ved bygging av kirker og borger av murverk. De eldste rester etter murkalk i Norge finnes under Klemenskirken i Oslo fra like før år 1100. Etter 1100 ble klosteret på Hovedøya i Oslo bygget, og deretter fulgte byggingen av flere kirker i Oslo: Gamle Aker kirke, Hallvardskatedralen, Nikolauskirken, Korskirken og Mariakirken. Kalkproduksjon forekom i mange distrikter med naturlige forekomster av kalkstein, ikke minst i Oslofeltet, og særlig i Asker og Bærum. Her ble det også bygget flere kirker på 1100-tallet: Gamle Asker kirke, Haslum kirke og Tanum kirke.

Kalkovn
-------

*Se også* Kalkovn
* Bondekalkovn
* Etasjeovn
* Ringkalkovn
* Sjaktovn

Referanser
----------

1. ↑  Gilchrist, J.D. *Extraction Metallurgy,* 3rd ed. Pergamon Press, Oxford, 1989, p. 145.
2. ↑  K. H. Kittelsen: *Brent Kalk. 900 år med kalkbrenning i Asker og Bærum*. Asker og Bærum Historielag. 2005. ISBN 82-90095-10-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Prosopocoilus erici*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten, slank, rødbrun hjortebille. Kroppen er tett kledt med nedliggende, lyse, hårlignende skjell og derfor ganske matt. Hannens kjever er forholdsvis korte (noe kortere enn hodet), bredt knivformede med sgatkkaing på innersiden. Hodet er litt bredere enn langt, pannen er litt U-formet innbuktet i midten, tinningene, men en liten tann bak hvert fasettøye. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, nesten rektangulært. Dekkvingene er avlange, matte på grunn av den tette skjellklediningen. Beina er rødlige.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten lever på Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Cyclotropus* Oberthür & Houlbert, 1914
								- ***Prosopocoilus (Cyclotropus) erici*** Bomans, 1992

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Cyclotropus) erici* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Prosopocoilus mirabilis*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (hannene 35-65 millimeter), noe bred, gulrød hjortebille, pronotum og dekkvinger med en bred, svartbrun midtstripe, pronotum er også brunsvart i omtrent den fremre halvdelen. Hannen har kraftige, krumme kjever, hos store hanner har disse store tenner langs nesten hele lengden inkludert en tann ved roten. Små hanner har enkle kjever som er fint sagtakkede i hele lengden. Hodet er litt lengre enn bredt, med et dypt, U-formet, rødlig søkk i midten. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hode og forkropp tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Tanzania.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Metopodontus* Westwood in Hope, 1845
								- ***Prosopocoilus (Metopodontus) mirabilis*** (Boileau, 1904)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Metopodontus) mirabilis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Prosopocoilus umhangi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (hannene 28-69 millimeter), noe bred, brunsvart hjortebille, dekkvingene brungule med mørke ytterkanter og en mørk stripe langs sømmen. Hannen har kraftige, krumme kjever, hos store hanner har disse store tenner langs nesten hele lengden inkludert en tann ved roten. Små hanner har enkle kjever som er fint sagtakkede i hele lengden. Hodet er litt lengre enn bredt, med et mer eller mindre V-formet søkk i midten. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, noe mørkere, hode og forkropp tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Tanzania og Malawi.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Metopodontus* Westwood in Hope, 1845
								- ***Prosopocoilus (Metopodontus) umhangi*** (Fairmaire, 1891)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Metopodontus) umhangi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Prosopocoilus umhangi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Helga y Flora*** (norsk: Helga og Flora) er en chilensk krimserie som gikk på Canal 13 fra 2020.

Handling
--------

Historien følger Helga Gunkel (spilt av Amalia Kassai) og Flora Gutiérrez (spilt av Catalina Saavedra) som blir sendt på deres første oppdrag: Å reise til Kerren, en ranch på Isla Grande de Tierra del Fuego, for å undersøke tyveriet av Sigfried - en kostbar hest som eies av Don Raymond Gamper (spilt av Alejandro Sieveking) en mektig ranch-eier av tysk opprinnelse som myndighetene i Chile mistenker at hjelper Nazi-Tyskland.

Denne hendelsen åpner imidlertid for en hel verden full av mysterier, hemmeligheter og historier i et ugjestmildt land. Denne tilsynelatende enkle saken skjuler en kriminell som har returnert til området for hevn, og startet en rekke forbrytelser som de andre innbyggerne foretrekker å ignorere. Men for Helga og Flora blir dette forvandlet til et mystisk puslespill med intriger som må løses med fare for deres eget liv.

Referanser
----------

1. ↑  «Helga y Flora | 13.cl». *Canal 13* **(spansk)**. Besøkt 3. juli 2020.
2. ↑  Cooperativa.cl. «Canal 13 estrena la serie "Helga y Flora", inspirada en las primeras mujeres policías de Chile». *Cooperativa.cl* **(spansk)**. Besøkt 3. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Helga y Flora* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Helga y Flora* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Panserfregatten «Peder Skram»** ble påbegynt på Orlogsværftet i København 19. mai 1859 som en trebygget fregatt med dampmaskin. «Peder Skram» skulle være en større utgave av fregatten «Jylland» som var påbegynt to år tidligere. Skipet ble sjøsatt 28. oktober 1864 og i 1897 ble det hugget opp.

Fra 1860 ble det diskutert i Danmark om anvendelsen av panser i krigsskipene, inspirert av byggeprogrammene i Frankrike og England. Etter slaget ved Hampton Roads i mars 1862 var panserskipenes fordeler blitt åpenbare. Det ble derfor besluttet å bygge ferdig «Peder Skram» som en pansret fregatt. I første omgang konsentrerte Orlogsværftet på å gjøre ombyggingen av linjeskipet «Dannebrog» ferdig. Først sommeren 1863 ble byggingen av «Peder Skram» gjenopptatt. Panserplatene ble levert fra England og ble tilvirket hos Baumgarten & Burmeister, som også leverte dampmaskinen. Den var den hittil kraftigste på et dansk krigsskip. Skroget ble utformet slik at det ble et innhakk i pansringen akter, dermed ble det mulig å flytte kanoner fra bredsiden, om det var nødvendig å skyte bakover (se illustrasjon). Skipet ble oppkalt etter sjøhelten admiral Peder Skram. Skipets konstruktør var Otto Fredrik Suenson.

Tjeneste
--------

Skipet ble levert fra Orlogsværftet sommeren 1866, og dets første tokt var som eskorteskip for kongeskipet «Slesvig» som transporterte prinsesse Dagmar til hennes bryllup i St. Petersburg. I 1867 var «Peder Skram» igjen utrustet og på tokt, og i 1870 inngikk det for første og eneste gang i årets eskadre. Allerede i 1885 utgikk «Peder Skram» fra den danske flåten, og maskineri og panser ble fjernet. En del av panseret ble benyttet på nytt i Københavns befestning. «Peder Skram» var deretter i en rekke år reservekaserneskip og senere mål for skyteøvelser. I 1897 ble det hugget opp.

Litteratur
----------

* Steensen, R. Steen (1968): *Vore panserskibe*, Marinehistorisk Selskab

Eksterne lenker
---------------

* «Peder Skram (1866-1885)», *Flådens historie*

Portal: Danmark