Denne artikkelen beskriver grammatikken i svensk.

Substantiv
----------

I svensk finner man to numerus, singular og plural.
Svensk regnes for normalt å ha seks pluralbøyninger (deklinasjoner):

1. **-or** som i *flicka – flickor* (pike – piker) og *panna – pannor* (panne – panner)
2. **-ar** som i *pojke – pojkar* (gutt – gutter) og *vår – vårar* (vår – vårer)
3. **-er** som i *rad – rader* (rad – rader) og *hand – händer* (hånd – hender)
4. **-r** som i *ko – kor* (ku – kyr)
5. **-n** som i *äpple – äpplen* (eple – epler) og *bi – bin* (bie – bier)
6. **0 (ingen ending)** som i *hus – hus* (hus – hus) og *löv – löv* (løv/blad – løv/blad)

Noen ganger slås -er og -r sammen i en og samme pluralbøyning.

Enkelte ord av ikke-svensk opphav bøyes noen ganger eller alltid med en såkalt etymologisk plural, det vil si at man anvender den pluralbøyningen man finner for det aktuelle ordet i dets originalspråk. Det gjelder først og fremst latinske (*faktum – fakta*) og greske (*schema – schemata*) låneord, samt i låneord fra språk der -s er en vanlig pluralending, som i engelsk (*fan – fans*) og i spansk (*tortilla – tortillas*). For de aller fleste såkalte «s-ord» anbefaler imidlertid Svenska Akademiens ordlista som ofte framholdes som en norm, at man benytter en annen plural enn den fra originalspråket som første alternativ eller som eneste alternativ. Også fra det svenske språkrådet frarådes det å bruke s-plural.

Det finnes også en rekke substantiver i det svenske språket som har uregelmessig bøyning, som f.eks. *mus – möss* (mus – mus), *gås – gäss* (gås – gjess) og *man – män* (mann – menn). Disse ordene tilhørte opprinnelig den fjerde deklinasjonen over, men gjennom i-omlyd har *a* blitt *ä* og *u* har blitt *y*.

### Genus

I svensk finnes det flere måter å definere genus (kjønn). Det systemet som vanligvis brukes, bygger på hvilke artikler og bestemthetssuffiks ordet knytter til seg.

* **Utrum** (N-genus)

N-genus får endelsen *-(e)n* i bestemt form.
* **Neutrum** (T-genus)

T-genus får endelsen *-(e)t* i bestemt form.

  

I en eldre definisjon er det fire genus: maskulinum, femininum, neutrum og reale. I dette systemet har ordets relasjon til personlige pronomen større betydning.

* **Maskulinum** (*-(e)n*, *han*-ord)

Ord som er maskuline, f.eks. man – manne**n** (no. mann – mann**en**) og pojke – pojke**n** (no. gutt – gutt**en**).
* **Femininum** (*-(e)n*, *hon*-ord)

Ord som er feminine, f.eks. kvinna – kvinna**n** (no. kvinne – kvinne**n**) og människa – människa**n** (no. menneske – menneske**t**).
* **Reale** (-(e)n, *den*-ord)

Ord som bruker artikkelen *den*, f.eks. bok – bok**en** (no. bok – bok**a**/bok**en**).
* **Neutrum** (*-(e)t*, *det*-ord)

Ord som bruker artikkelen *det*, f.eks. barn – barn**et** (samme på norsk).~
### Kasus

I svensk finnes det to kasus: Grunnform (Nominativ) og Genitiv.

| N-genus |
| --- |
|  | Singular | Plural |
|  | *Ubestemt form* | *Bestemt form* | *Ubestemt form* | *Bestemt form* |
| *Grunnform* | man | mann**en** | män | männ**en** |
| *Genitiv* | man**s** | mann**ens** | män**s** | männ**ens** |

| T-genus |
| --- |
|  | Singular | Plural |
|  | *Ubestemt form* | *Bestemt form* | *Ubestemt form* | *Bestemt form* |
| *Grunnform* | barn | barn**et** | barn | barn**en** |
| *Genitiv* | barn**s** | barn**ets** | barn**s** | barn**ens** |

Blant de personlige pronomen finnes det dessuten en objektsform (akkusativ). Se under pronomen for tabell.

Verb
----

Svenske verb bøyes etter modus og tempus.

### Modus

Det finnes tre modus: indikativ, imperativ og konjunktiv. Indikativ, og til en viss grad konjunktiv, bøyes etter tempus.

### Infinitiv

Infinitivsmerket i svensk er *att*

* sova – att sova (å sove)
* leka – att leka (å leke)

### Imperativ

* sova – sov!
* leka – lek!

### Konjunktiv

* sova – skulle sova
* leka – skulle leka

Svake verb danner konjunktiv med «skulle» + infinitivet. Sterke verb har egne former i konjunktiv:

* vara – vore
* få – finge
* bli – bleve

De sterke verbenes konjuktivformer dannes med den gamle imperfekt-pluralstammen + -e. På den måten heter gå «ginge» i konjunktiv (gå på den gamle imperfekt-pluralis: gingo). Vara (voro) blir vore, bli (blevo) blir bleve osv.

De ovenstående eksemplene er på imperfekt konjunktiv. Man hører sjelden presens konjunktiv i svensk dagligtale, men det hender det blir brukt. Eksempler på presens konjunktiv:

* leva – leve (i utropet: «leve kungen!»
* vara – vare (i uttrykket «vare sig du vill det eller ej»)

### Enkle tempus

#### Presens

* (jag) sover
* (han) leker

#### Futurum

* (de) kommer att sova
* (vi) kommer att leka

#### Preteritum

Kalles også Imperfektum.

* (ni) sov
* (du) lekte

### Sammansatte tempus

#### Perfektum

* (de) har sovit
* (jag) har lekt

#### Pluskvamperfektum

* (ni) hade sovit
* (vi) hade lekt

#### Futurumperfektum

* (du) ska ha sovit
* (de) ska ha lekt

Pronomen
--------

### Personlige pronomen

De personlige pronomen har tre kasus, nominativ, akkusativ og genitiv. For 1. og 2. person er det imidlertid ingen genitivsform. I stedet anvender det svenske språket her possessive pronomen (eiendomspronomen). Legg merke til at akkusativformen brukes også når setningsdelen står i dativ, f.eks. «Jag ger dig boken» («jeg gir deg boken»). På grunn av dette kalles akkusativformen i mange undervisningsbøker for svensk for «objektsform».

| Personliga pronomen |
| --- |
|  | Singular | Plural |
|  | *Nominativ* | *Akkusativ* | *Genitiv* | *Nominativ* | *Akkusativ* | *Genitiv* |
| *Første person* | jag | mig | (saknas) | vi | oss | (saknas) |
| *Andre person* | du | dig | (saknas) | ni | er | (saknas) |
| *Tredje person* | han, hon, den, det | honom, henne, den, det | hans, hennes, dess | de | dem | deras |

### Possessive pronomen

De possessive pronomen (eiendomspronomen) uttrykker tilhørighet og bøyes etter genus.

| Possessiva pronomen |
| --- |
|  | Singular | Plural |
| *Første person* | min, mitt, mina | vår, vårt, våra |
| *Andre person* | din, ditt, dina | er, ert, era |

### Refleksive pronomen

De refleksive pronomen finnes i en objektsform, *sig*, og i possessivform, *sin*, *sitt* og *sina*.
Refleksive pronomen brukes for å peke tilbake på det tenkte subjektet i setningsdelen.

Jevnfør:

* «Olle tycker om att kamma sig.» (=å kamme/gre Olle)
* «Olle tycker om att kamma honom.» (å kamme/gre noen andre)

Adjektiv
--------

Adjektiv i attributiv posisjon bøyes etter genus, numerus og bestemthet: , *en **lång*** *väg*, *ett **långt*** *svar*, *(flera) **långa***  *vägar/svar*, *den **långa***  *vägen*, *det **långa*** *svaret*, *de **långa***  *vägarna/svaren*. Etter et genitivattributt eller possessivt pronomen får adjektivet bestemt form, til tross for at substantivet har ubestemt form: *min **långa*** *väg*, *Eriks **långa*** *svar.* For personer av mannskjønn, i entall, kan bestemt form dannes med *-e*, hvor ellers *-a* blir brukt: *den **långe*** *mannen* men *den **långa*** *kvinnan/vägen*). Det er en rest av den gamle maskulinbøyninga, og ikke lenger obligatorisk. Av adjektiviske partisipper på *-ad* og av superlativer på *-ast* dannes bestemt form alltid med *-e*, uansett kjønn: *den **lånade** boken*, *den **vackraste** kvinnan*.

Adjektiv i predikativ posisjon bøyes bare etter genus og numerus, ikke etter bestemthet: *En väg är **lång***, *Vägen är **lång***, *Ett svar är **långt***, *Svaret är **långt***, *Vägar/Svar är **långa***, *Vägarna/Svaren är **långa***. 

I komparativ (Se lenger ned) har adjektivene samme former for alle substantiver og posisjoner. Superlativformer i attributiv posisjon bøyes etter bestemthet: *den **längsta** filmen*, *den **fattigaste** kvinnan*. 

Svenske adjektiv gradbøyes (kompareres) i tre ulike grader.

| Positiv | Komparativ | Superlativ |
| --- | --- | --- |
| Regelmessige |
| söt | sötare | sötast |
| glad | gladare | gladast |
| Uregelmessige |
| gammal | äldre | äldst |
| liten | mindre | minst |
| Adjektiv som kompareras med *mer(a)* og *mest* |
| lik | mer(a) lik | mest lik |
| akut | mer(a) akut | mest akut |
|

Referanser
----------

1. ↑  Ragnvald Iversen, "Norrøn grammatikk", s. 27
2. ↑  Elias Wessén, "Svensk språkhistoria", del 1, s. 17 og s. 101f.

Litteratur
----------

* Ragnvald Iversen, *Norrøn Grammatikk*, Aschehoug & Co. Oslo 1961.
* Elias Wessén, *Nordiska språk*, Almqvist & Wiksell Förlag AB, Stockholm 1979.