recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norsjø** er en innsjø i Telemark. Navnet kommer av gammelnorsk *nór*, som betyr «trang» eller «smal». Dybden ligger for en stor del på ca. 170 m. Regulert ved dam ved Skotfoss til en høyde over havet på 15,3 m. Lengde ca. 30 km, største bredde ca. 3 km (ved Ulefoss). Norsjø er drikkevannskilde for kommunene Skien og Nome.

De fleste elver som tilhører Skiensvassdraget samles i Norsjø før vassdraget munner ut i Skienselva. De største av disse er Eidselva fra Bandak–Norsjøkanalen, Bøelva (Gvarvelva) fra Seljordsvatn og Sauarelva fra Heddalsvatnet.

Norsjø utgjør en sentral del av Telemarkskanalen, ved at den binder sammen Bandak–Norsjøkanalen, også kalt Bandakkanalen, med Norsjø–Skienkanalen. Fra Norsjø kan man seile med båt opp til Heddalsvatnet og Notodden. Strekningen Notodden-Skien var den siste med kommersiell tømmerfløting i Norge. Fløtingen opphørte i 2005.

Man finner en del reiselivsvirksomhet ved Norsjø, i hovedsak fra Ulefoss og nordover. Her finner man, foruten overnattingssteder og campingplasser, både skulpturpark, golfbane og museer. Sluseanleggene til begge nevnte kanaler er populære turistmål, for eksempel Løveid ved Skotfoss (Norsjø–Skienkanalen), og Ulefoss og Vrangfoss (Bandakkanalen). Ulefos Hovedgaard ligger også ved Norsjø, og er en del av Telemark Museum.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 28. september 2016
2. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. mai 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Norsjø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Siste tømmer ned kanalen, NRK
* Siste slep for "Axel", SSB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johannes Hecklaur**, født 1596 i Nordhausen i Thüringen, død 1652, var en musiker, orgelbygger og arkitekt.

Han var nevø til Esaias Compenius og skal være kommet i lære hos denne, mens han omkring 1610 arbeidet i København. Han ble også hertugelig organist og hoffunksjonær på Gottorp, og han avsluttet sin brogede karriere som administrativ embetsmann. I egenskap av sistnevnte sto han for vigtige byggeforetagender som oppførelsen av Husums østre port.

Han døde 52 år gammel som en holden mann, og ble bisatt i Slesvig domkirke. Hans hustru, Sophia Lælius overlevet ham med to år.

Av orgelbyggerier, tok han del i Compeniusorglet på Frederiksborg slott samt i et orgel til Husum slottskapell. I 1621 oppsatte han for Christian IV et praktfullt klokkespill likeledes på Frederiksborg.

Referanser
----------

1. ↑  Frris, Niels: *Orgelbygning i Danmark*, Dan Fog, 1971
2. ↑  Dansk biografisk Lexikon om Johannes Hecklaur

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Mads Ringen** (født 2. mars 1888 i Ask på Ringerike, død 9. april 1971) var en norsk redaktør, kommunerevisor, ordfører og politiker (AP/NKP).

Han ble født på småbruket Ringen ved Ask, og startet før konfirmasjonsalderen med gårds- og skogsarbeid. Som syttenåring begynte han i 1905 som fabrikkarbeider, første ved Hen tresliperi, så ved Hønefoss Brug. Fra 1911 var han gruvearbeider ved Ertelien gruver. Fra 1920 arbeidet han som elektriker og maskinist, før han i 1922 ble reisesekretær i Buskerud Arbeiderparti.

Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte fylkespartiets flertall det nye Norges Kommunistiske Parti. Etter splittelsen startet NKP sin egen avis i Drammen, *Buskerud-Arbeideren*. Ringen deltok i redaksjonskomiteen og sto i 1923–1924 som redaktør for avisen.

Fra 1925 til 1930 var han materialforvalter for Statens vassdragsvesen. I årene 1928 til 1931 var han kommunerevisor i Norderhov, og i årene 1931 til 1938 Norderhov-ordfører og formannsskapssekretær.

Han var på nytt kommunerevisor fra 1938 til 1943 og fra 1945 til 1960. Fra 1945 hadde han også en ny periode som ordfører og formannsskapssekretær. Ringen satt også fengslet på Grini i okkupasjonstiden. 

Ringen var medlem av Buskerud fylkesutvalg i årene 1934–1938, medlem av representantskapet for Lier Asyl 1932–1938 og styret i fylkets elektrisitetsforsyning fra 1932 til 1939. Han var direksjonsmedlem i A/S Otto Grundt Røsholm fra 1935, landsstyremedlem i Norsk Bonde- og Småbrukerlag fra 1933 til 1948. Han var formann i Buskerud fylkes revisorforening fra 1950 og nestformann i Kommunerevisorforbundet fra 1951 til 1953.

Ringens sønnesønns sønn ble født 2. mars 1974 og oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  DIS, Gravminner i Norge
2. ↑  *Norderhov kommune: det kommunale sjølstyre 1837-1937-1945*. Oslo: Norderhov kommune. 1948. s. 72.
3. 1 2 3 4  Hvem er hvem 1973
4. ↑  *Fremtiden*, Bind III, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1933)
5. ↑  Side 79, 85-86. Einhart Lorenz: *NKPs presse i 1920-årene*, *Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie* 1/1979, Pax, Oslo ISBN 82-530-0957-7
Gravstøtten til Andreas Feragen på Holt kirkegård i Holt  Foto: KEN 
**Andreas Martinus Feragen** (født 21. juli 1818 i Trondheim, død 16. mai 1912 i Holt) var en norsk pedagog og forfatter av pedagogiske bøker, og regnes som en av de fremste og mest aktive blant de første norskutdannede seminaristene, og fikk kallenavnet «Skolemestrenes konge».

Feragen var sønn av Sven Evensen Feragen (d. 1848) og Henricke Normann (1788–1869). Han giftet seg 24. juni 1846 med Elisabeth Olsen (1824–1885), datter av Adrian Olsen og Elisabeth Corneliusdatter.

Han flyttet til Kristiansand i 1839, ble elev ved Holt seminar i 1842, hvor han fullførte seminaret på ett år. Han begynte så som lærer som den første norske seminarist i byen. I 1846 begynte han som lærer og kirkesanger på Holt. Ved siden av lærerstillingen fungerte han også som øvingslærer ved seminaret, frem til det flyttet til Kristiansand i 1877. Han satt i stillingen som lærer frem til han var 93 år gammel, og døde kort tid etter. Skolen på Holt ble kalt Feragenskolen, og er idag et skolemuseum.

Feragen var en aktiv mann, han satt i skolestyret i Holt i over 40 år, var medlem av amtsskolestyret i 10 år, var formann i den lokale misjonsforening og avholdsforening, var kommunerevisor i 28 år. Han var med å starte Holt sparebank, og i 1847 stiftet han en lærerforening og en prostiforening for Holt. Han var også medlem av fire kongelige kommisjoner for bedømmelse av lærebøker.

Utmerkelser
-----------

* 1877: Medaljen for borgerdåd i sølv
* 1897: St. Olavs Orden ridder av 1.klasse

Bibliografi
-----------

* *Regne-ABC, eller Opgaver af de fire Grundregningsarter med ens- og uensbenævnte Tal tilligemed korte Vink til praktisk Tavleregning for de første Begyndere*, Kristiansand 1856
* *Opgaver og korte Vink til praktisk Tavleregning*, Kristiansand 1856
* *Udmaalingsbog, indeholdende Veiledning til praktisk Udmaaling og Beregning af Flader og Rumstørrelser med 110 oplysende Tegninger og 112 Øvelsesopgaver*, Kristiansand 1859
* *Øvelsesbog i Læsning af Haandskrifter*, Bergen 1861
* *Tilbageblik paa Norges Folkeskolevæsen i de sidstforløbne 50 Aar, i Den norske Folkeskole 7*, 1864
* *Regneøvelser for Pigebørn*, Kristiansand 1867
* *Hjem og Skole. Et Ord til Forældre om deres og Skolens fælles Gjerning. Børnenes Opdragelse og Undervisning*, Kristiansand 1875
* *Tilbagesyn paa mit liv, med et blik paa folkeskolen før og nu*, Hamar 1904

Arkivet
-------

Arkivmateriale etter Andreas Feragen befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder korrespondanse og diverse knyttet til ulike deler av hans verv.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Andreas Martinus Feragen, Norsk biografisk leksikon ID Andreas\_Feragen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fjell-Ljom - Der historien kviskrer i veggene

Eksterne lenker
---------------

* Hvem er hvem 1912, Bjørn Steenstrup
* Universitetet i Agder - Anders Feragens hus
* Arkiv etter Anders Feragen, www.arkivportalen.no


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Småbruket Klokkerenga, en del av Eidsvoll bygdetun.
Oppsalbygningen. Foto: Harry Wad 
Symaskin i en av bygdetunets bygninger
**Eidsvoll bygdetun** er et museum på Hammerstad i Eidsvoll. Tunet består av 29 bygninger som viser et bygdesamfunn fra  1700- og 1800-tallet. Eidsvoll bygdetun ble etablert av Eidsvoll museumslag i 1950 og overdratt til Eidsvoll kommune i 1970. I dag er Eidsvoll bygdetun, sammen med Okkupasjonsmuseet, Feiring jernverk, Carsten Ankers lysthus, St. Pauls gruve og Bodinsmia en del av Eidsvoll museum, som igjen er en avdeling av Akershusmuseet.

Da museet ble opprettet var det med utgangspunkt i småbruket Klokkerenga. Gården står fortsatt på sin opprinnelige plass, men ble tilbakeført til slik en mener den kan ha vært inntredet rundt 1800. Noen av uthusene er nyere.

Klokkerenga familien finnes med mange medlemmer men den er døpt om til klokkerengen. Klokkerengen holder til like under bygdetunet.

Museet fikk etter hvert utvidet sitt areal med noe jord fra en naboeiendom, og flere gårder ble flyttet dit. Nå består friluftsmuseet av storgården Oppsal,Tømte gård, husmannsplass og seter i tillegg til Klokkerenga, kafebygning og Landhandleri. Bygdetunets venner er aktivt med i driften av museet.

På friluftsmuseets område ligger også Okkupasjonsmuseet, som åpnet i 1995. Det ble laget og drives delvis av Eidsvoll forsvarsforening.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Sota Sæter med hovedbygningen.
Sota Sæter.  Foto: Cato Edvardsen (2010) 
**Sota Sæter** (819 moh) er en bemannet turisthytte i den sørlige enden av dalføret Bråtå og innsjøen Liavatnet ved Breheimen i Skjåk kommune i Innlandet. Sota er eiet og drevet av Den Norske Turistforening (DNT), og ligger i nær tilknytning til Tverrådalskyrkja, Fortundalsbreen og Jostedalsbreen. 

Sota Sæter består av ti frittstående bygninger av ulik utforming på ett tun, og har tilsammen 72 soveplasser fordelt på ulike romstørrelser.

Historie
--------

Sota Sæter var tidligere bosted for fjellmannen og jegeren Svein Kvitingen (1856–1939), som i 1894 ble kontaktet av DNT angående en avtale om losji og enkel servering i Sveinstugu. Etter hans død drev Edvard Grimstad stedet og flere hytter ble satt opp. Fra 1954 drev Edvards sønn Torbjørn Grimstad Sota Sæter, og som utøvende kunstsmed utsmykket han Sota med flere smijernsarbeid som fortsatt eksisterer. 

I 1989 ble Sota Sæter kjøpt opp av Berit og Gunnar Bugge som satte igang med omfattende restaurering av området, og i 1994 videresolgte de Sota til DNT Oslo og Omegn, som fortsatt eier stedet med Jorun Svingen som bestyrer. Det er nå nytt personell som styrer sota.

Eksterne lenker
---------------

* «Sota Sæter» Arkivert 3. september 2010 hos Wayback Machine. hos Den Norske Turistforening.
* UT.no – Informasjon om Sota Sæter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Skala Operakor fra forestillingen Hvaduvil - en vaudeville
**Skala Operakor** ble etablert i 2011 i Oslo og består av ca. 60 sangere. Skala er først og fremst et operakor med blant annet Verdi, Mozart, Tsjaikovskij og Wagner på programmet, og all musikk fremføres på originalspråk. Skala Operakor dirigeres av Hedda Beate Bakker. Koret holder jevnlig konserter, og samarbeider dessuten med orkestre som Lillestrøm Musikkorps og Bærum Symfoniorkester. Skala Operakor har også opptrådt i flere operaforestillinger og konserter i regi av Oslo Operafestival. Koret har deltatt i programmet «Stjernekamp» på NRK1, når artistene skal testes i operasjangeren. Sommeren 2016 deltok koret i Grieg internasjonale korkonkurranse i Bergen. Høsten samme år åpnet koret Ibsen-festivalen på Nationaltheateret. Skala Operakor opptrer først og fremst i Litteraturhuset i Oslo, men har også sunget i blant annet Universitetets Aula, Oslo Domkirke og Grieghallen. I juni 2018 deltok koret under Skeive Dager og Oslo Pride med forestillingen "Hvaduvil - en vaudeville". Koret mottar kulturmidler fra Oslo Kommune og deltar i et nettverk for semiprofesjonelle kor i regi av Norges Korforbund.

Referanser
----------

1. ↑  «Skala Operakor». *YouTube*. Besøkt 9. august 2018.
2. ↑  «Skala Operakor». *www.skalaoperakor.no*. Besøkt 9. august 2018.
3. ↑  «Operakonsert med Lillestrøm Musikkorps og Skala Operakor». *www.wherevent.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. august 2018.
4. ↑  «Lenker». *Bærum Symfoniorkester*. Besøkt 9. august 2018.
5. ↑  «Wagner & Verdi 200 år | Opera til folket». *Opera til folket*. Besøkt 9. august 2018.
6. ↑  NRK (12. oktober 2013). «Stjernekamp 2 - Åpningsnummeret - Libiamo ne' lieti calici». Besøkt 9. august 2018.
7. ↑  NRK (18. oktober 2014). «Opera - Åpningsnummer - Toréador». Besøkt 9. august 2018.
8. ↑  «Schedule for choirs – Griegfestival». *griegfestival.no* **(engelsk)**. Besøkt 9. august 2018.
9. ↑  «Nationaltheatret». *www.facebook.com*. Besøkt 9. august 2018.
10. ↑  «Hva du vil!». *Litteraturhuset*. Arkivert fra originalen 9. august 2018. Besøkt 9. august 2018.
11. ↑  «Hvaduvil - en vaudeville med skeiv undertone av Skala operakor - Oslo Pride». *Oslo Pride*. Arkivert fra originalen 9. august 2018. Besøkt 9. august 2018.
**Sluskestabel** (fra engelsk: *Slush pile*) er en betegnelse på haugen av manuskripter sendt inn til forlag, aviser, magasiner eller til litteraturagenter, uten at redaktørene har bestilt disse. Den norske oversettelsen av termen er foreslått av skribent Silje Bekeng i *Klassekampen*, mandag 5. oktober 2009.

Skattejakt utenfor den litterære sirkel
---------------------------------------

Ofte lider slikt materiale den skjebne å bli liggende i bunker på redaktørenes skrivebord og samle støv, men i blant kan det være greit arbeid å sette forlagsassistenter og konsulenter til å gå gjennom for å se om det kan være noe å kaste bort tid, penger og trykksverte på. Skulle det mot formodning forekomme noe av interesse ser mer rutinerte redaktører på potensialet.

Det stikk motsatte er oppdragslitteratur, hvor forlagene selv kontakter forfattere og ber om at det skrives en bok innenfor et ønsket felt, stiller arbeidsstipendium til rådighet og setter tidsfrister. Slike ordninger er naturligvis langt mer vanlig innenfor faglitteraturen, mens lyrikk- og novellekonkurranser er virksomme måter å annonsere etter skjønnlitterære forfattere på. En annen arena er de mer eller mindre etablerte skriveskolene som ofte besøkes av skrivelystne av alle kategorier.

Imidlertid vil forlagene alltid være på jakt etter nye talenter, folk med spesiell livserfaring eller såkalt «uslepne diamanter», men det er aldri langt til de refuserte, miskjente forfatterspirene.

Referanser
----------

1. ↑  «slush (n.)» og «pile (v.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  Resnick, Mike (August 2007): «Editor's Page: 'Slush'» Arkivert 28. februar 2009 hos Wayback Machine. *Jim Baen's Universe* v.2, #2
3. ↑  Bekeng, Silje (Mandag 5. oktober 2009): «Avsløringer fra sluskestabelen. Skattejakt». i: *Klassekampen* nr. 231, s. 7.
4. ↑  «The Truth About the Slush Pile», *Talking Writing*
5. ↑  Chui, Patricia (25. februar 2002): «Confessions of a slush pile reader» *Salon.com*

Litteratur
----------

* Edelstein, Jean Hannah (23. mai 2007): «The shocking truth about the slush pile», *The Guardian*

Eksterne lenker
---------------

* *Slush Pile Magazine* Arkivert 3. april 2016 hos Wayback Machine.
* Slush Pile Hell
* Calendar to a Book Deal

Portal: Litteratur
Beliggenhet for Vasa län etter reformen i 1960.
**Vasa län** (finsk: *Vaasan lääni*) er et historisk len i Finland. Lenet bestod i tidsrommet 1775–1997. Administrasjonssete i lenet var Vasa. I årene 1855–1917 da Vasa ble kalt Nikolaistad, ble lenet kalt *Nikolaistads län*. 

Vasa län omfattet opprinnelig de nåværende landskapene Mellersta Österbotten, Österbotten og Södra Österbotten samt de nordlige områdene av Mellersta Finland. Dessuten hørte Virdois kommune til Vasa län. I 1960 ble de østlige delene av lenet fraskilt og innlemmet i det nyopprettede Mellersta Finlands län. I 1969 ble Virdois kommune overført til Tavastehus län.

Vasa län 1775–1960 med farvekoder som viser oppdelingen av lenet. Rødt: Vasa län etter 1969. Grønt: Den del av lenet som inngikk i Mellersta Finlands län i 1960. Gult: Virdois kommune som ble overført til Tavastehus län i 1969.
Etter landskapsreformen i 1997 ble Vasa län en del av Västra Finlands län.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Vasa län i Nordisk familjebok, bind 31, spalte 756, 1921

| * v
* d
* r
Finlands len 1831–1997 |
| --- |
| Finlands riksvåpen | 
* Kuopio län (1831–1997)
* Kymmene län (1945–1997)
* Lapplands län (1936–2009)
* Mellersta Finlands län (1960–1997)
* Norra Karelens län (1960–1997)
* Nylands län (1831–1997)
* Petsamo län (1921–1922)
* S:t Michels län (1831–1997)
* Tavastehus län (1831–1997)
* Uleåborgs län (1775–2009)
* Vasa län (1775–1997)
* Viborgs län (1812–1945)
* Åbo og Björneborgs län (1634–1997)
* Ålands län (1918–2009)

 | Finlands flagg |

| * v
* d
* r
Finlands len 1775–1831 |
| --- |
| 
* Kymmenegårds län (1775–1831)
* Nylands og Tavastehus län (1775–1831)
* Savolax og Karelens län (1775–1831)
* Uleåborgs län (1775–2009)
* Vasa län (1775–1997)
* Viborgs län (1812–1945)
* Åbo og Björneborgs län (1634–1997)

 |
**Johann Gottfried Becker** (født 9. oktober 1639 i Husum i hertugdømmet Slesvig som var regjert av Danmark, død 17. mai 1711 i København) var en hoffapoteker som virket i København.

Liv og virke
------------

### Utdannelse

Han var sønn av rektor i Husum Gottfried Becker og Elisabeth Ehrenreich, og dermed bror til apotekeren i Odense, Jacob Gottfried Becker. Etter å ha gått på latinskolen ble han i 1655 sendt i lære hos en apoteker i Flensborg. Etter ca. 6 års læretid bega han seg ut på en lang reise til Tyskland, Italia og Wien som varte i mer eller mindre i 18 år. Han fikk dermed både sett seg om, mens også samlet viten og lærdom til sitt apotekerfag. Underveis stiftet han bekjentskap med gullmaker og kjemiker Francesco Borri, som i sin tur anbefalte Becker til kong Frederik III. 

### Karriere

I 1668 ble han hjemkalt fra Wien og utnevnt til hoff- og reiseapoteker. Han var da forlovet med *Sophia Heerfordt*, datter av hoffapoteker Christopher Heerfordt, men hun døde 1670 kort før bryllupet. I årene 1669-70 innrettet han et apotek på Købmagergade som under navnet *Elefantapoteket* ble ført videre av slekten i over 170 år. Han deltog også som feltapoteker i Den skånske krig i 1676. 

### Ekteskap og familie

I 1671 giftet han seg med *Sophie Iversdatter*, som omkom i 1689 sammen med to døtre da Sophie Amalienborg brant ned under en operaforestilling. 1. mai 1694 giftet han seg igjen, denne gang med *Helene Margrethe Munk*, som var datter av brygger og islandsk kjøpmann *Erik Munk*.

Ettermæle
---------

Becker var en dyktig kjemiker og apoteker, og han lavet ofte forsøk sammen med sin kollega Thomas Bartholin, som roste ham i sine skrifter. I 1708 overdro han sin sønn Gottfried Becker styringen med apoteket. Johann døde etter lengre tids svakelighet den 17. mai 1711. Han fikk et staselig gravmæle i marmor satt opp etter seg i Sankt Petri Kirkes gravkapeller, hvorunder også etterkommere ble begravet. Enken giftet seg allerede igjen i 1713 med etatsråd *Hans Seidelin til Hagestedgaard*.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Johann\_Gottfried\_Becker[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Johann Gottfried Becker*, Den store danske
3. ↑  *Becker, Johan Gottfried*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  *Becker, Johan Gottfried*, Dansk biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Justine Cathrine Rosenkrantz** (født 1659, død 1746 i Rønne) var en dansk-norsk baronesse til Rosendal og spion, utplassert hos Christian 5.s tyske dronning Charlotte Amalie.

Historie
--------

Hun var datter av stiftsamtmann og baron Ludvig Holgersen Rosenkrantz og Karen Axelsdatter Mowat. Omkring 1680 ble hun hoffdame hos den kalvinist-tro dronning Charlotte Amalie. Kongens elskerinne Sophie Amalie Moth hadde sammen med andre av dronningens fiender plassert den lutherske Rosenkrantz hos dronningen. Påskuddet var at dronningen ikke burde omgås bare damer fra sitt eget trossamfunn, men den egentlige hensikten var å få plassert en spion i dronningens nærhet. 

Justine Cathrine skal ha vært rett person til den oppgaven. Gustav Ludvig Wad skriver i *Dansk biografisk Lexikon*: «*... man næppe kunde finde en til en saa hæslig Rolle mere skikket Kvinde; med et stygt Ydre forbandt hun mange slette Egenskaber;...*» Hun skildres videre som en nederdrektig person, overlegen og uforskammet i sin opptreden overfor dronningen, som måtte holde ut med henne i 19 år.

Kjærlighet og rottekrutt
------------------------

Kammerjunker Friedrich Emanuel von Kötschau ved dronningens hoff viet henne slik oppmerksomhet at Justine Cathrine omsider falt for ham. Da hadde kammerjunkeren fått større interesse for en annen hoffdame, Anna Emilie von Dalwig. Justine Cathrine ble rasende over denne ydmykelsen, og fikk idéen til å skaffe seg av med rivalinnen. 

Etter et par måneders forberedelse rørte hun den 17. mars 1699 «rottekrutt» (rottegift, dvs. arsenikk) i jomfru Dalwigs rissuppe. Dalwig ble svært syk, men overlevde, og Justine Cathrine viste henne stor medfølelse i sitt forsøk på å dekke over handlingen. Den ble llike fullt oppdaget. Ved en kommisjonsdom fikk hun den 17. april sin dødsdom. Kongen mildnet dette til livsvarig fengsel, først i Hammershus på Bornholm, og siden til tvunget opphold i Rønne. 

I 1726 arvet hun etter sin bror Axel Rosenkrantz gården Hovland i Norge, som hun siden avstod til søsterens stesønn Jørgen Otto Coucheron, mot at hun selv fikk en livrente på femti riksdaler. Hun døde på¨Bornholm, og ble begravet 1. august 1746, 87 år gammel. Hun skal til det siste ha bevart sin *orgueil de Lucifer* (= djevelske arroganse).

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Justine\_Cathrine\_Rosenkrantz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  G.L. Wad i *lex.dk*
3. ↑  *Dansk biografisk Lexikon* om Justine Cathrine Rosenkrantz
4. ↑  *Dansk biografisk Lexikon* om Justine Cathrine Rosenkrantz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF
 |

Portal: Danmark
*«Geijersgården» omdirigerer hit. For gården i Uppsala med samme navn, se Geijersgården (Uppsala).*

**Ransäters bruksherrgård**, også kalt **Geijersgården**, er en herregård og Erik Gustaf Geijers fødselsplass. Den ligger ved Ransäter i Värmland, Sverige. Det finnes et museum i herregårdens hovedbygning.

Tidigere var Ransäter et jernverk. Det ble bygget i 1600-tallet av ordfører Johan Börjesson som senere også bygget Munkfors verk. Jernverket hadde 3 smijernhammere som ble nedlagte i sluttet av 1800-tallet. Verket ble kjøpt av Erik Gustaf Geijers farfar, senere ble det solgt av hans bror Emanuel i 1817 til Barthold Dahlgren, far av forfatteren Fredrik August Dahlgren. Senere ble Fredrik August Dahlgren gift med en søsterdatter av Erik Gustaf Geijer.

Geijersgården ble solgt til *Forshaga sulfit AB*, men i 1907 kjøptes den av Geijers slekt. Gården var en lang og hvit-malet 1-etasje-bygning av tre. Bygningen ble revet og i sommeren 1914 ble en ny bygning oppført av deler av den gamle bygningen. Nå er Geijersgården et museum over Erik Gustaf Geijer, Fredrik August Dahlgren og maleren Uno Troili.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ransäters bruksherrgård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Erling Ove Kruse** (født 10. august 1922 i Oslo, død 28. september 2016) var en norsk oberst og sivilingeniør.

Kruse var sønn av sogneprest Just Kruse (1886–1962) og Grete Eline Kruse (født Kinn, 1893–1959). Han ble gift i 1944 med Eunice M. Kruse (født Cooklin, 1925), var bror til fysioterapeut Astrid E. Kruse Andersen (1926-2020), var far til komponisten og musikeren Bjørn Kruse (født 1946) og orkesterlederen og musikeren Philip Kruse (født 1949), bestefar til Jannike, Anine og Benedikte Kruse, og svoger til Aksel Aarhaug (1921–2000).

Kruse vokste opp i Oslo og kom til Svalbard med familien i 1935. Faren var prest og skolemester i Longyearbyen. Han utdannet seg som telegrafist ved Oslo Sjømannsskole 1940 og var telegrafist ved værvarslingsstasjonen på Svalbard 1940–41. Kruse skulle være med på kapringen av DS «Isbjørn», men ble akterutseilt.. Han kom tidlig med i andre verdenskrig, og ble innrullert i det norske flyvåpen i Storbritannia der han gjorde tjeneste som telegrafist i 330 (Norwegian) Squadron, etter at familien ble evakuert under dramatiske omstendigheter til Skottland i 1941.

Kruse utdannet seg til sivilingeniør ved Stanford University og North Carolina State University fra 1961 til 1963. Etter omorganiseringen i 1966 av Etterretningstjenesten ble han utnevnt som seksjonssjef i elektronisk seksjon.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Krigsmedaljen | Deltagermedaljen |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Haakon VIIs 70-årsmedalje | 1939–1945 Star | Atlantic Star |

 |

* Krigsmedaljen
* Deltakermedaljen
* Haakon VIIs 70-årsmedalje
* 1939–1945 Star
* Atlantic Star

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lund, Thoralv (1990). *Kalde krigsår*. John Grieg. ISBN 8270510823.
3. ↑  «Kruse (1988)». [*død lenke*]
4. 1 2 3 4 5 6  Steenstrup. «Hvem er Hvem? 1973».
5. ↑  Christensen, Christian (1988). *Vår hemmelige beredskap*. [Oslo]: Cappelen. s. 162. ISBN 8202119537.

Eksterne lenker
---------------

* Kruse, Bård (1988). Kruseboka **(norsk)**. Oslo. s. 1-274. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Gerhard Seeberg** (født 30. juli 1734 i Tønsberg, død 1813) var en norsk prest, kjent som sogneprest i Tune i Hans Nielsen Hauges ungdomstid.

Gerhard Seeberg var sønn av Johan Larsen Seeberg, en handelsmann i Tønsberg, og Margrethe Lange. Han ble student i 1752, tok attestas i 1755 og holdt dimisspreken i 1757. Senere studerte han ved Elers' kollegium i København, hvor han satte seg i gjeld og ble kjent for sine teologiske spekulasjoner. I 1771 utga han *Hellige Betragtninger over den allerhøjeste og dyrebareste Tros og Kjærligheds Lærdomme*, som skal ha blitt utgitt på prinsesse Charlotte Amalies bekostning.

I 1778 ble Seeberg på arveprins Fredriks befaling utnevnt til sogneprest i Tune i Norge, hvor han forsøkte å få i stand en vekkelse. Han ble i 1795 avsatt ved høyesterettsdom fordi han hadde nektet menigheten sakramentet og nektet å reise i sognebud. Siden levde han som pensjonist i København, hvor han utga tidsskriftet *Jesus Tidende*.

Einar Molland omtaler Seeberg som «en eksentrisk person» og «ytterliggående herrnhuter. Han fikk bare noen få tilhengere blant menigheten i Tune, «seebergianerne». Den unge Hans Nielsen Hauge, var motstander av Seeberg og angrep ham i skriftet *Verdens Daarlighed*. Einar Molland mener likevel at Hauge kan ha blitt påvirket av Seeberg, for eksempel i måten han opptrådte som sjelesørger på tomannshånd.

Litteratur
----------

* Einar Molland: *Norges kirkehistorie i det 19. århundre*. Oslo: Gyldendal, 1979, s. 54–55.
* Daniel Thrap: «Seeberg, Gerhard», i *Dansk biografisk Lexikon*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Rosstjeneste** var en tjeneste til hest i full rustning som var adelens hovedplikt i Danmark frem til innføringen av eneveldet i 1660. Ordet rosstjeneste fremkommer imidlertid først på slutten av 1500-tallet og stammer fra det tyske *Rossdienst*.

Tidligere var det snakk om adelens plikt til å holde «rustning» og selv om adelsmannen som regel kjempet til hest, var det egentlige grunnlaget for hans privilegerte stilling at han personlig og i full rustning våget livet for fedrelandet.

Norge
-----

I Norge ble ikke bare adelen, men også geistligheten og de mest velstående odelsbøndene flere ganger taksert for rosstjeneste. Lensherrene på Akershus festning og Bohus var forpliktet til å stille et bestemt antall «gerust heste» også i fredstid, men forøvrig var de tjenestpliktige aldri personlig oppbudt. Plikten ble nemlig omsatt i en pengeavgift og for disse vervet man fremmede ryttere.

Se også
-------

* Den danske hærs historie før 1670
* Hærreduksjonen i Danmark 1661–62

Noter
-----

1. ↑  Ross, gl. høytysk, althochdeutsch: *hros* = «Pferd», hest

Eksterne lenker
---------------

* *Rosstjeneste* hos SNL
* Artikkel av Kristian Erslev: *Historisk Tidsskrift*, Bind 7. række, 2 (1899 - 1900) 1, side 393
* Oppslag i *Ordbog over det danske sprog*
* Oppslag i Salomonsen

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Magne Rygh** (født 20. november 1947 i Steinkjer) er en norsk kunstner og maler som er kjent for sine urbane landskaper med arkitektur, byggeplasser, bensinstasjoner og trafikkmaskiner.

Bakgrunn
--------

Rygh er utdannet ved Kunstskolen i Trondheim. Han gikk der skoleåret 1966–1967. 1969–1972 gikk han på metallinjen ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, og de påfølgende årene 1972–1976 ved Statens kunstakademi. Han hadde sin debututstilling i Unge Kunstneres Samfund i Oslo i 1979 og har siden hatt en rekke utstillinger i inn- og utland.[]

Rygh har utført flere utsmykningsoppdrag og er representert ved Nasjonalmuseet, Oslo Kommunes Kunstsamlinger, Norsk kulturråd og Trondheim kunstmuseum, samt en rekke andre offentlige og private samlinger.[]

Utvalgte arbeider ble presentert som en av åpningsproduksjonene i Steinkaret (Steinkjer kulturhus) 1. september 2023. Magne Rygh ble tildelt Steinkjer kommunes kulturpris 2023. 

Han er gift med Hilde Vemren.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Magne\_Rygh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 93099037-f5e6-4718-8640-9cec7277692f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Sørbø, Tommy (20. februar 2017). «Magne Rygh». *Norsk kunstnerleksikon* **(norsk)**. Besøkt 15. desember 2023.
4. ↑  Sørbø, Tommy (20. februar 2017). «Magne Rygh». *Norsk kunstnerleksikon* **(norsk)**. Besøkt 15. desember 2023.
5. ↑  Magne Rygh; «Byen», på steinkaret.no
6. ↑  Høisæther, Lillian. «Tildeling av Steinkjer kommunes kulturpris og frivillighetspris for 2023 - Steinkjer kommune». *www.steinkjer.kommune.no*. Besøkt 13. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Artgate.no med presentasjon av Rygh
* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Claus Henrik Steen** (født 8. november 1854 i Christiania, død 6. oktober 1948 i Oslo) var en norsk embedsmann.

Han hadde examen artium fra 1872 og juridisk embedseksamen fra 1879, og var edsvoren fullmektig 1879–1883, praktiserende overrettssakfører i Levanger 1883–1904, administrerende direktør i Levanger og Skogns Sparebank 1898–1910, konstituert fogd i Stjør- og Verdalen fogderi 1904–1909 samt skifte- og auksjonsforvalter i Stavanger 1909–1927.

Han skjøttet mange verv, deriblant medlem av Levanger bystyre, styremedlem i Arbeiderbruk- og Boligbankens avdeling, formann i Levanger Turistforening, styreformann i Levanger Dampskibsinteressentskab D/S 1896–1900 og styreformann i Indherreds Aktie-Dampskibsselskab D/S 1900–1910.

Referanser
----------

1. 1 2  Gram, Harald; Steenstrup, Bjørn, red. (1948). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. s. 501. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Beliggenhet for Tavastehus län.
**Tavastehus län** (finsk: *Hämeen lääni*) er et historisk len i Finland. Lenet bestod i tidsrommet 1831–1997 og omfattet til slutt de nåværende landskapene Egentliga Tavastland, Päijänne-Tavastland og Birkaland. Kommunene Gustav Adolfs, Heinola, Sysmä, Punkalaidun, Suodenniemi, Vammala og Äetsä hørte dog ikke til lenet. Administrasjonssete i lenet var Tavastehus. 

I 1960 ble kommunene Jämsä, Jämsänkoski, Koskenpää, Korpilahti, Muurame og Säynätsalo overført til Mellersta Finlands län, og i 1974 ble også Kuhmois overført. I 1990 ble Somero kommune overført til
Åbo og Björneborgs län.

Til Tavastehus län ble Virdois kommune overført fra Vasa län i 1969. Fra Åbo og Björneborgs län ble Suoniemi kommune overført i 1973 og kommunene Tavastkyro, Ikalis, Kihniö, Mouhijärvi, Parkano og Viljakkala overført i 1993.

Inndeling av Tavastehus län: 1) områder i Tavastehus län 1870-1997, 2) overført til Mellersta Finlands län 1960, 3) overført til Mellersta Finlands län 1974, 4) overført fra Åbo og Björneborgs län 1973, 5) overført fra Vasa län 1969, 6) overført fra Åbo og Björneborgs län 1993, 7) overført til Åbo og Björneborgs län 1990.
Etter landskapsreformen i 1997 ble de delene av Tavastehus län som ligger i Egentliga Tavastland og Päijänne-Tavastland, en del av Södra Finlands län, mens de delene av lenet som ligger i Birkaland, ble en del av Västra Finlands län.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Tavastehus län i Nordisk familjebok, bind 28, spalte 546, 1919

| * v
* d
* r
Finlands len 1831–1997 |
| --- |
| Finlands riksvåpen | 
* Kuopio län (1831–1997)
* Kymmene län (1945–1997)
* Lapplands län (1936–2009)
* Mellersta Finlands län (1960–1997)
* Norra Karelens län (1960–1997)
* Nylands län (1831–1997)
* Petsamo län (1921–1922)
* S:t Michels län (1831–1997)
* Tavastehus län (1831–1997)
* Uleåborgs län (1775–2009)
* Vasa län (1775–1997)
* Viborgs län (1812–1945)
* Åbo og Björneborgs län (1634–1997)
* Ålands län (1918–2009)

 | Finlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Jerusalem*** er en roman i to deler av den svenske forfatteren Selma Lagerlöf, utgitt 1901-1902. Boken er et av Lagerlöfs mest kjente verk, og gjorde henne til nobelpriskandidat.[] Den beskriver bygdesamfunnet på 1800-tallet levende, og gjennom magisk realistiske passasjer formidler den også deler av tidens folklore.

Boken beskriver et prestegjeld i Dalarna i andre halvdel av 1800-tallet, og følger Ingmarssønnene, på Ingmarsgården. Ingmar Ingmarssons slekt har vært bønder på samme jord i hundrevis av år. Slektsfølelse og tradisjoner er så sterke at familien er overordnet individet.[] Samhørigheten med jorden de lever av er nær. Disse holdningene settes på sterke prøver i møte med det religiøse svermeriet som blir til en vekkelsesbevegelse gjennom bygda. Et 40-talls mennesker selger alt sitt jordiske gods og utvandrer til Jerusalem, for der i fromhet og fellesskap å vente på Jesu gjenoppstandelse.

Boken er inspirert av en virkelig hendelse som fant sted i 1896 da 37 mennesker fra Nås i Dalarna utvandret til Jerusalem i Palestina for å slutte seg til en amerikansk sekt. Lagerlöf, som selv ikke var personlig kristen, dro til Jerusalem for å møte bøndene fra Dalarna. Hjemme i Sverige igjen dro hun til Nås for å møte dem som ble igjen hjemme. Hun hadde med seg kasser med brev og gaver fra kolonistene. Notater fra disse reisene inngår sannsynligvis i romanen Jerusalem.

«Amen, amen! sa bøndene. Og deres hjerter ble fylt av en så sterk fortrøsting, at de kjente det, som om de hadde kunnet gå på vann.» (fra Jerusalem)

Selma Lagerlöfs fortelling har gitt opphav til Ingmarsspelen som hver sommer blir oppført i Nås, og er filmatisert i produksjonen *Jerusalem* (film).

Referanser
----------

1. ↑  Vindsetmo, Bjørg (1996). *Etterord til Jerusalem*. De Norske bokklubbene A/S.

Eksterne lenker
---------------

* Jerusalem hos Projekt Runeberg

Portaler: Litteratur | Sverige
På Stadsporten i Bergen finner man et alliansevåpen i kleberstein med skjoldene i våpenmerkene til ekteparet Henrik Thott og Beate Holgersdatter Rosenkrantz. Våpenmerkene er kronet med initialene H T B R.
**Henrik Thott** eller **Henrich Tott** (født 1606, død ca. 1675) var en dansk adelsmann, lensherre og offiser. Hans foreldre var Christen Thott og Sophie Below. Henrik Thott eide gods knyttet til gårdene Boltinggaard, Kjeldkær, Fårup i Jelling Sogn, samt Gladsaxe og Svineberg i Skåne.

Henrik Thott var på den obligatoriske utenlandsreise for unge adelsmenn. Han var i 1621 immatrikulert ved Universitetet i Leiden. Etter hjemkomsten tjente han fra 1628 som sekretær i det danske Kancelli. I 1635 fratrådte han sin stilling ved kanselliet for å overta Stavanger len. Thott var lensherre i Stavanger fram til 1641. Som oberstløytnant ble Thott sjef for de to fænniker (kompanier) i Stavanger len og Agdesiden len som var blitt slått sammen til et regiment i 1640. Regimentet ble under Hannibalfeiden kalt «det Stavangerske regiment», senere det «Vesterlenske regiment». Fra 1641-48 var Thott lensherre på Bergenhus.

Selv om Thott var en velstående godseier endte han sine dager i stor fattigdom. I 1655 måtte han selge Fårupgård til sin søster Anne Thott, og de andre måtte han etterhvert oppgi på grunn av gjeld. I 1660 ble Thott utnevnt av Kronen til stiftsamtmann over Århus Stift og amtmann over Århus Amt. Fullstendig ruinert mistet han sin amtmannsstilling i 1662. Han levde sine siste dager i stor nød og man vet ikke nøyaktig når han døde, en gang etter 20. november 1674.

Familieliv
----------

Henrik Thott var gift tre ganger: 

* 1. gang: 12. april 1635 med Lisbet Henriksdatter Huitfeldt (1615-1638)
* 2. gang: 31. januar 1642 med Beate Holgersdatter Rosenkrantz (1608-1647)
* 3. gang: 21. juli 1650 med Berete Jespersdatter Friis

Kilder
------

* om Henrik Thott i Dansk biografisk leksikon
* Lister og Mandals amt Norges land og folk


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jens Bjelke** | **Lensherre i Bergenhus len**(1641–1648) | Etterfølger:**Ove Bjelke** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Alfred Danielsen** (født 11. november 1885 i Riga, død 13. april 1952 i Bonn) var en norsk diplomat.

Han var sønn av fabrikkeier Daniel Danielsen (1850–1917) og Elise Elmberg (1851–1923). Etter examen artium i fødebyen Riga ble han cand.jur. i 1909 fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania og virket som utenrikspolitisk journalist i Verdens Gang i 1910, dommerfullmektig 1911–1913, overrettssakfører i Skien 1913–1914, før han var sekretær i Utenriksdepartementet 1914–1918.

Derpå var han i utlendighet, først konstituert sekretær ved legasjonen i Berlin i 1918, så attaché-stipendiat til Paris-legasjonen i 1919 og sekretær ved legasjonen i Warszawa 1920. I 1921 giftet han seg med Astri Marie Hesselbom (1896–1973). Fra 1922 til 1929 var han tilbake i Kristiania som byråsjef i UD. Derpå bars det til legasjonen i Moskva i 1929 som legasjonsråd før han 1935 til 1943 var chargé d'affaires *ad interim* (stedfortredende) ved legasjonen i Havanna, sideakkreditert til legasjonen i Mexico 1935 til 1938. Fra 1943 til 1945 var han sendemann til legasjonen i Havanna og sideakkreditert til Port-au-Prince på Haiti og Ciudad og Trujillo (Venezuela?). Han seilte hjem fra Baltimore til Norge i oktober 1945.

Etter den andre verdenskrig var han fra 1946 til 1948 sendemann til Polen, stasjonert ved legasjonen i Warszawa med București som sideakkreditering. Hans siste post var fra 1948 til sin død, da han var sendemann til legasjonen i Berlin og sjef for Militærmisjonen i Berlin. Fra 1951 var han stasjonert ved legasjonen i Bonn, men ble sykmeldt og døde året etter.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000004213, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Danielsen, Alfred i Hvem er Hvem 1948.
3. ↑  Dødsdato hentet fra Munzinger, en lengre omtale på tysk, igjen hentet fra *Internationales Biographisches Archiv 26/1952 vom 16. Juni 1952*.
4. ↑  Konas dødsår er hentet fra gravferdsetaten i Oslo.
5. ↑  *Havmann og Kong Sverre til Oslo med forsyninger fra Amerika* i Aftenposten den 19. oktober 1945.
6. ↑  *Minister Alfred Danielsen død* i Aftenposten den 15. april 1952.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (iba)
 |
**Joachim Godske lensgreve Moltke** (født 27. juli 1746, død 5. oktober 1818) var en dansk godseier, lensgreve og geheimestatsminister. Han var sønn av Adam Gottlob Moltke og lensgreve til Bregentved.

Karriere
--------

22 år gammel ble Moltke utnevnt til kammerherre og fikk samtidig stilling som deputert i Søetatens General-Kommissariatskollegium. Noe senere ble han deputert i Admiralitets- og General-Kommissariatskollegiet. Men da Struensee kom til makten tok han avskjed i april 1771 fordi han ikke ville innlate seg med de nye makthaverne.
Kort etter Struensees fall fikk han sitt embete tilbake. Han ble senere utnevnt til flere høye embeter, blant annet deputert til Rentekammeret og (28. april 1781) også statsminister.

Landboreformene
---------------

Moltke engasjerte seg i det store landbospørsmålet. Han fant det rimelig med reformer av økonomisk natur og var med på å få bort de såkalte utskiftingene. Men videre reformer var han en sterk motstander av. 
Moltke gikk av fra sine embeter som følge av regjeringsforandringen 14. april 1784 og hans plass som deputert i Rentekammeret ble avløst av Christian Ditlev Reventlow. Heretter var Moltkes politiske rolle utspilt i nesten 30 år og han måtte som privatmann se på at landboreformene gikk sin gang. Om reformene skrev han til Joachim Otto Schack–Rathlou at de

> ...kun sigte til at tilintetgjøre vor Tilværelse og ødelægge Statens Hjælpekilder.
> 
> 
> Joachim Godske Moltke
> 
>

Tilbake til statsministerposten
-------------------------------

Da Moltke i 1808 som eldste elefantridder ble ordenskansler, kom det til en viss tilnærmelse mellom han og Frederik VI. Dette utviklet seg i årene fremover og i det vanskelige året 1813, med blant annet statsbankerotten, var Moltke blant de menn kongen søkte råd hos. 

Etter 30 års opphold ble Moltke igjen utnevnt til statsminister 7. desember 1813.

Ordener
-------

* Dannebrogordenen 1773
* Elefantordenen 1783

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   denstoredanske.dk, besøkt 23. april 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 23. april 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi – Dansk biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Santiago de Murcia** (1673–1739 var en spansk barokkgitarist, komponist og musikkteoretiker.

Lite er kjent om Murcias liv, men han oppgir selv å ha vært elev av Francisco Guerau ved det kongelige kapells kor i Madrid. Fra begynnelsen av 1700-tallet var han gitarlærer for Maria Louise av Savoie, kong Filip V av Spanias unge hustru.

Murcia foretok reiser gjennom Frankrike og de spanske Nederlandene.

Et viktig aspekt ved Murcias musikk er hans interesse for eksisterende gitarmusikk av spanske, franske og italienske komponister, samt populære danseformer med sannsynligvis opphav i Afrika. Samlingene hans inneholder derfor ulike stilarter ved siden av hverandre i et rikt og variert utvalg av repertoaret for barokkgitar. Tre av hans verk er funnet i Mexico og Chile.

Den norske luttspilleren og barokkgitaristen Rolf Lislevand har spilt inn musikk fra et manuskript man tror er skrevet ned av Murcia.

Verk
----

* 1714: *Resumen de acompañar la parte con la guitarra*
* 1722: *Cifras selectas de guitarra*
* ca 1730: *Codex Saldivar*
* 1732: *Passacalles y obras*

Referanser
----------

1. ↑  «Musikktidsskriftet Ballade». Arkivert fra originalen 4. mars 2006. Besøkt 7. april 2009.
2. ↑  CD-en *codex de santiago de murcia*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Johann Ernst Rentsch d.e. 1715: Portrett av komponisten Johann Sebastian Bach som ung mann (Angermuseum Erfurt)
**Johann Ernst Rentsch** (?– 1723) var en tysk maler.

Liv og virke
------------

Rentsch var hoffmaler hos hertug Wilhelm Ernst av Sachsen-Weimar (1662–1728). I dag huskes Rentsch bare på grunn av et portrettmaleri som antas å framstille komponisten Johann Sebastian Bach. Bach var ansatt ved samme hoff i perioden 1708 til 1717, og maleriet ble laget rundt 1715 da komponisten var 30 år. Maleriet eies i dag av Angermuseums Erfurt og henger i Bachhaus Eisenach.

Rentsch' grav befinner seg i den såkalte *Cranachgruft* («Cranachkrypten») på sørsiden av Jakobskirken i Weimar, der også Lucas Cranach den eldre og 35 andre personligheter er bisatt, blant annet Georg Melchior Kraus, Ferdinand Karl Christian Jagemann og Johann Friedrich Loeber. Gravsteinene befinner seg ved kirkeveggen.

Rentsch sønn Johann Ernst Rentzsch den yngre (1693–1767) ble også maler. Den saksiske hoffmaleren og gravøren Christian Wilhelm Ernst Dietrich (1712–1774) var sønn av Rentschs datter Johanna Dorothea.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 142285218, besøkt 18. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Discogs
 |
**Allianse for framtidshåp** (hangul: 미래희망연대, hanja: 未來希望連帶, rr: Miraehimangyeondae, mr: Miraehimangyeondae) var et konservativt politisk parti i Sør-Korea. Partiet ble etablert av personer som støttet tidligere partileder i Det store nasjonalpartiet Park Geun-hye da hun i 2007 ble vraket som partiets presidentkandidat. Partiet stilte til valg i Parlamentsvalget i Sør-Korea 2008 og fikk 14 mandater og 13,1 prosent av stemmene. I tillegg ble det valgt inn 12 uavhengige som støttet alliansen.

Siden parlamentsvalget i 2008 har partiet mistet alle sine seks direktevalgte representanter. I 2010 ble det foreslått å melde partiet inn i Det store nasjonalpartiet.

Park Geun-hye har selv fått en ny karriere i det konservative nasjonalpartiet etter at partileder Hong Jun-pyo kastet inn håndkleet 9. desember 2011 etter flere skandaler. Partiet opprettet 17. desember en *havarikommisjon* under ledelse av Park. Hennes viktigste oppgave er å forbrede partiet på det kommende parlaments- og presidentvalget henholdsvis 11. april og 19. desember 2012. Parks eget parti, som opprinnelig ble etablert i 2008 av Park-tilhengere til venstre i nasjonalpartiets politiske spekter, innfusjoneres i Det store nasjonalpartiet 2. februar 2012, i god tid før parlamentsvalget i april, samtidig som dette endrer navn til Saenuri-partiet. Partiets parlamentsrepresentanter følger med over til det større partiet.

Se også
-------

* Politiske partier i Sør-Korea
* Valg i Sør-Korea

Referanser
----------

1. ↑  Political Parties Gearing up for General Elections[*død lenke*] KBS 30. desember 2011
2. ↑  Kim, Eun-jung (19. desember 2012). «Park Geun-hye takes helms of struggling ruling party». *Yonhap News*. Besøkt 17. januar 2012.
3. ↑  Merger of GNP, splinter party imminent The Korea Times 1. februar 2012
4. ↑  Ruling Party Approves New Name, Platform[*død lenke*] KBS 13. februar 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Politiske partier i Sør-Korea |
| --- |
| Mandater i parlamentet i parantes jf. parlamentsvalget i 2012 og senere endringer (tilsammen 300) |
| Partier inasjonalforsamlingen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Dominerende partier | 
* Ny verden (158)
* Det demokratiske enhetspartiet (130)

 |
| Mindre partier | 
* Det progressive rettferdighetspartiet (5)
* Det forente framskrittspartiet (5)

 |

 | Sør-Koreas flagg |
| Partier utenfornasjonalforsamlingen | 
* De grønne
* Det nye framskrittspartiet

 |
| Kategori:Politiske partier i Sør-Korea |

Portal: Korea