recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Cruise*** (Cappelen, 1978) er en prisbelønt reiseskildring skrevet av Odd Eidem fra noen uker i Karibien. Den utkom på Den norske bokklubben fire år etter med etterord av Ebba Haslund og Hans Normann Dahls illustrasjoner. En lydbok utkom i 1994 med Tor Stokke.

Handlingen
----------

Eidem i hovedrollen går på skipet *Scarlet Ibis* i Savannah (Georgia) som går til Montego Bay på Jamaica, der de går i land. Så får han feber mens de er innom Port-au-Prince på Haiti og mange andre, men våkner opp i Trinidad og Port of Spain og tar buss til en asfaltsjø. 
Stadig møter han frukthandleren Henry Iporyk jr. skipslegen Dr. Easton,
skipspresten Cabarelli og den franske kaptein Rene Duval.
Innimellom tenker han tilbake på livet.

Mottakelse
----------

Jan Andrew Nilsen i VG mente det var den morsomste bok han har lest på lenge, men at den beskrev en farlig ferd i det indre og hadde rom for flere tolkninger. Eidem fikk Kritikerprisen for årets beste voksenbok for *Cruise*.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Odd Eidem (1994). *Cruise*. Lydbok. s. 4 kassetter. ISBN 82-7809-000-9.  [Opplest av Tor Stokke]
3. ↑  Jan Andrew Nilsen (26.9.1978). «Jug og fanteri, med sannheten i sentrum». VG.
Noen nasjonale grupper i Nepal; 
  
██ Bhothe, Sherpa, Thakali

██ Gurung

██ Kirat

██ Newar

██ Nepali

██ Tamang

**Bhothe** (eller *bhothia*, *bhutia*) er et navn som brukes på etniske tibetanere i Nepal.

Navnet anses av noen for å være diskriminerende. Det er danna ut fra navnet for Tibet på nepali, og kan oppfattes som at det beskriver denne nasjonaliteten som utlendinger.

De finnes i hele Himalaya langs grensa mot Tibet, i distrikter som Bajura, Darchula, Humla, Dolpa, Surkhet, Mugu, Mustang, Manang, Kaski, Tanahu og Dhankuta.

Ei stor befolkning, som har bygd opp det viktigste senteret for tibetansk buddhisme utafor Tibet i Bodhnath rett øst for Kathmandu, har bodd i lang tid i Kathmandudalen. Denne befolkninga har i de siste 50 år vokst og fått mange nye klostre og læresteder som en følge av innvandring av tibetanske flyktninger.

Antallet som oppga at de regna seg som *bhote* i folketellinga i 2001 var 19 261.

Tibetanske flyktninger, som har kommet til Nepal etter opprøret i Tibet i 1950-åra, regnes som *bhothe* men er ikke med i dette tallet.

Områdene i det tynt bebodde, skrinne og fattige høyfjellet i Nepal er tradisjonelt dominert av grupper som bruker tibetanske språk, dyrker tibetansk buddhisme og har tibetansk kultur. Flere grupper regner seg likevel som egne folk, ved sida av den egentlige tibetanske nasjonaliteten som de står nær. 

Den største og mest kjente av disse gruppene er sherpa-folket. Thakali-folket, som over flere hundre år har utvikla seg til spesialister på bl.a. salthandel med Tibet, langdistansehandel og hotelldrift, er ei betydelig mindre, men svært godt kjent gruppe i Nepal.

Det er glidende overganger mellom hvem som her regnes som bare ei geografisk gruppe og hvem som regnes som et egentlig eget folkeslag.

*Bhothe* brukes mest om folk som ikke regnes til noen annen nasjonal undergruppe.

Både *bhote* og andre tibetansk-kulturelle folkegrupper som holder til i Himalaya kalles i andre deler av Nepal også kollektivt for himal.
**Bhavavarman I** var en konge i det kambodsjanske kongeriket *Kamboja*, som senere skulle bli til Khmerriket. Selv om de nøyaktige årstallene for hans regjeringstid er ukjente er det sikkert at han satt ved makten rundt år 598.

Bhavavarmans dronning het *Kambuja-raja-lakshmi*, og det var gjennom henne han kom inn i kongerekken. Han var sannsynligvis også barnebarn av kongen av Funan, et nabokongedømme som var mektigere enn det kambodsjanske på denne tiden.

Den viktigste arven etter Bhavavarmans tid som konge var utvidelsen av Kamboja til Mekongdalen, etter angrep mot både Funan og Champa, et gammelt vietnamesisk kongedømme. Bakgrunnen for disse angrepene er ikke klare, men det mest sannsynlige er konflikten rundt Rudravarmans vei til kronen i Funan; Rudravarman drepte den lovmessige arvingen og Bhavavarman kan ha sett seg selv som den rettmessige etterfølgeren i denne kongerekken. Det er riktignok ikke klart om han ønsket å bestige tronen i Funan selv, eller om han bare ønsket å fjerne Rudravarman slik at den neste i blodslinjen kunne ta plassen.

Bhavavarman ble etterfulgt av sin bror Chitrasena, som tok navnet Mahendravarman da han ble kronet. Kinesiske nedtegnelser fra perioden indikerer at Chitasentra var ansvarlig for en større del av erobringene og slagene enn sin bror, men man antar at det var et samarbeid mellom de to brødrene. De kinesiske skeiftene indikerer også at den nye kongen i Funan var en «ond konge» som ikke fulgte buddhismen. Både Bhavavarman og hans bror kunne passe til denne beskrivelsen siden begge bekjente seg til den tradisjonelle shivaismen i Kamboja.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ukjent** | **Kambodsjas konge**(ca 598–Ukjent) | Etterfølger:**Mahendravarman** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Crumlin Road fengsel** (**Crumlin Road Gaol**) er et tidligere fengsel i det nordlige Belfast i Nord-Irland. Det er det eneste viktorianske fengsel i Nord-Irland, og ble nedlagt i 1996. Det ble på folkemunne kalt *the Crum*.

På grunn av den arkitektoniske og historiske betydningen bygningen har, har den blitt fredet (*Grade A* listed building*). Crumlin Road tinghus på den andre siden av veien er også tatt ut av bruk. Det er en tunnel under veien som forbinder de to, som fanger ble ført gjennom da de var i bruk.*

Historie
--------

Fengselet ble tegnet av sir Charles Lanyon og reist mellom 1843 og 1845. Det er tildels inspirert av Pentonville fengsel, som var et av de mest avanserte da det ble åpnet. Crumlin Road fengsel har fire fløyer med opptil fire etasjers høyde, og 640 veller. De første innsatte måtte gå i lenker fra Carrickfergus fengsel i 1846. 

Sytten dødsdømte har blitt henrettet i fengselet, den siste ved hengning i 1961. 

I de siste tretti årene fengselet var i drift ble det brukt som varetektsfengsel for mistenkte terrorister og paramilitære fanger som ventet på sine rettssaker. Flere fengselsbetjenter ble drept av republikanske eller lojalistiske fanger i løpet av disse årene. 

Det er planer om å åpne et museum i fengselet, og det er også ønsker om å bruke det som filmsett ettersom det er et godt bevart eksempel på viktoriansk fengselsarkitektur.

Kjente fanger
-------------

* Séanna Breathnach, IRA-leder
* Eamon Collins, IRA-informant
* Éamon de Valera, republikansk politiker
* Paddy Devlin, nasjonalistisk politiker
* Hugh McAteer, IRA-leder
* Lenny Murphy, leder for Shankill-slakterne
* Kieran Nugent, IRA-medlem
* Sean O'Callaghan, IRA-informant
* Jimmy Steele, IRA-leder
* Michael Stone, UFF-medlem
* Tom Williams, IRA-medlem
* Billy Wright, UVF og LVF-medlem

Referanser
----------

1. ↑  Three Gaols: Images of Crumlin Road, Long Kesh and Armagh Prisons; Author: Robert Kerr. Publisher: MSF Press, [2011] ISBN 978-0-9568069-0-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Bhim Chand av Bilaspur** (født 1651, død etter 1701) var raja av staten Bilaspur fra 1665 til 1692, da han abdiserte.

Da han var fjorten år arvet Bhim Chand *gaddien* av sin far Dip Chand. Han ble utfordret av stormenn, som var blitt viktige i farens regjeringstid og som nå ønsket å sette sin egen kandidat på tronen. De fikk støtte av rajaen av Kangra, men lykkes likevel ikke.

Bhim Chand var en ekspansiv hersker som lå i krig med nabostatene. Han allierte seg med Gobindh Singh mot Mogulriket og seiret. Flere av nabostatene ble beseiret og i Bhim Chands regjeringstid var Bilaspurs makt på et høydepunkt.

I 1692 abdiserte han for å bli fakir. Han ble etterfulgt på tronen av sin sønn Ajmer Chand.

Referanser
----------

1. 1 2  *Gazetteer of the Simla Hill states 1910. Punjab States Gazetteer. Volume VIII*, gjenopptrykk, New Delhi: Indus Publishing Company, 1995, s. 6.
2. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 51.
***The Girl in the Dark*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Stuart Paton.

Handling
--------

Lois Fox blir reddet fra en gjeng kinesiske kjeltringer, av Brice Ferris. Hans tjener Ming, i et forsøk på å stjele en ring med en mystisk grønn sel som symbol, blir drept. Kort tid etterpå ankommer en fremmed ved navn Strang, også på leting etter Lois. Til tross for Brices forsøk på å beskytte henne, blir Lois snart bortført og fraktet til hovedkvarteret til Lao Wing - lederen for et hemmelig kinesisk samfunn kjent som Tong.

Ferris og politimester Struber infiltrerer til slutt gjengens hovedkvarter og etter en voldsom konfrontasjon blir Lois og Strang frigjort. Det viser seg at Strang faktisk var Lois sin onkel, og han avslører at ringen med en mystisk grønn sel som symbol, hadde tilhørt en gammel kinesisk orden - men hadde blitt stjålet fra faren til Lois.

Skuespillere
------------

* Carmel Myers som Lois Fox
* Ashton Dearholt som Brice Ferris
* Frank Tokunaga som Ming
* Frank Deshon som Lao Wing
* Harry Carter som Strang
* Alfred Allen som politi-sjef Struber
* Betty Schade som Sally

Referanser
----------

1. ↑  THE GIRL IN THE DARK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl in the Dark* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Dark* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Dark* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Dark* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Bernhard Helland** (født 23. mai 1898, død 26. desember 1976) var en norsk misjonær tilknyttet santalmisjonen. 

Han var førstesekretær for The Santal Mission of the Northern Churches i en overgangsperiode – da santalkirken (Northern Evangelical Lutheran Church) ble selvstendig i 1950. Johannes Gausdal ble samme år utnevnt som første biskop i kirken (NELC). Helland overtok derfor lederskapet for et misjonsfelt i stor endring. På mange måter fortsatte han tradisjonen fra Johannes Gausdals periode og nyorienterte samtidig Skrefsruds og Boddings misjonskirke. 

I 1951 ble Helland etterfulgt av Ole Silas Bjerkestrand som misjonens leder. Som følge av at santalkirken nå hadde blitt selvstendig, skjedde det en rekke endringer av engasjementet. Bistands- og utviklingsarbeid fikk fra nå av større betyding. Bernhard Helland tok den nye dagsorden inn over seg. Blant annet ble skole- og helsearbeid stadig viktigere virksomhetsområder. I Hellands periode som misjonens førstesekretær ble det etablert en rekke nye virksomheter innen helse og utdanning: Blant annet Kaerabani Boys' School og Maharo Girls' School. Samtidig ble det lagt vekt på helsearbeid – og nye sykehus og barnehjem ble opprettet i delstatene Bihar (nåværende Jharkand), West Bengal og Assam. Samtidig ble det oppbyggelige misjonsarbeidet gradvis overført til den nasjonale kirken, NELC.

Helland tjenestegjorde i Kaerabani og Dumka i det som i dag er delstaten Jharkhand i India.

Referanser
----------

1. ↑  Nyhagen, Johan (1992). *Santalmisjonens historie*. Den Norske santalmisjon. s. 500.

* Olav Hodne. *The seed bore fruit*, Christ's Diciples' Media, Calcutta, India 1967.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johannes Gausdal** | **Førstesekretær for The Santal Mission of the Northern Churches**(1946–1951) | Etterfølger:**Ole Silas Bjerkestrand** |
**Bernhard Holt** (født 24. november 1843 i Åsnes, død 1. juni 1923 i Trysil) var lokalpolitiker, lærer og organist i Trysil. Han var ordfører i Trysil i to perioder, i årene 1​891-1893 og 1899-1901.

Han var født i Skalbukilen i Åsnes. Familien flyttet til Trysil da han var 7 år gammel, og faren Mathias Bergersen Holt kjøpte i 1854 plassen Sundstøen på vestsiden av Trysilelva i Innbygda. Bernhard Holt kjøpte i 1870 gården Sørby - nord for sentrum i Innbygda, og drev denne til sønnen Magnus overtok i 1918.

Han ble 17 år gammel utpekt til hjelpelærer i Trysil. I 1862 ba han om permisjon for å gå på lærerseminar. Han gikk et og et halvt år på seminar på Tynset, en lærerutdanning som eksisterte fra 1862 til 1868. Han var siden lærer på Øverbygda skole nordvest for Innbygda inntil han gikk av med pensjon. Fra 1880 til 1899 var han også organist i Trysil hovedkirke.

Han var valgmann ved flere stortingsvalg, og satt i kommunestyret i 25 år. Han satt også i forliksrådet, skolestyret, fattigstyre, styret for Trysil Sparebank, og var prestens medhjelper.

Han var også aktiv på andre felt. Han dirigerte sangkor, var aktiv i Noregs Ungdomslag, landsmålsforkjemper og engasjert i avholdssaken.

Han ble tildelt Medaljen for borgerdåd i 1914.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Trysil

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Bernh. Holt, (24.november 1843 - 01.juni 1923).», besøkt 2. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Den 17de Mai, utgitt 1. juli 1911[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 4 : Alminnelig del; første halvbind*. Trysilboknemnda. 1964. s. 199, 364.
4. 1 2 3  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 2 : Garder og slekter*. Trysilboknemnda. 1946. s. 458, 514.
5. 1 2 3 4 5  S.M. (1911). «Bernhard Holt». *Den 17de mai, 1. juli 1911*. s. 1.
6. 1 2 3  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 4 : Alminnelig del; andre halvbind*. Trysilboknemnda. 1964. s. 158, 212, 242.
7. ↑  Grandum, Bjarne (1998). *Tynset bygdebok. Bind 5: Øvrighet, samferdsel, ufredstider, handel, skole, skikker, musikkliv, foreninger*. Tynset bygdeboknemnd. s. 263. ISBN 8299175119.
8. ↑  *Tidens Tegn 9. juni 1923*. 1923. s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***The Girl in the Rain*** er en amerikansk stum drama- og mysteriefilm fra 1920, regissert av Rollin S. Sturgeon. Filmen er basert på en roman fra 1917 av Frederick Van Rensselaer Dey.

Handling
--------

En mann og to kvinner mistenkt for å stjele obligasjoner spores opp til et landlig hotell. Samtidig som en av dem, Judith, er ute og rir, blir de to andre - Walter og Vera - arrestert. Under en storm blir Judith skadet og faller av hesten sin, men Boone Pendleton kommer henne til unnsetning. Snart blir elven ufremkommelig, og de blir nødt til å overnatte ved Boones hytte og blir forelsket, men på grunn av hennes situasjon nekter hun å gå med på Boones ekteskapsforslag.

Etter at elven endelig har trukket seg tilbake, kommer detektiver etter henne. Judith stikker av, og hjelper deretter Walter og Vera med å bryte seg ut av fengselet. De søker tilflukt ved Walters landsted, hvor detektivene avskjærer dem igjen. Det blir etter hvert avslørt at Judith faktisk er Walters søster og Vera er hans kone.

Skuespillere
------------

* Anne Cornwall som Judith
* Lloyd Bacon som Walter
* Jessalyn Van Trump som Vera
* Jim Farley som Max Williams
* George Kunkel som Jim West
* James Liddy som Boone
* Neil Hardin som Bill Cortwright

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 15. mars 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 15. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl in the Rain* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl in the Rain* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Henriette Dorothea Henius Nordan** (født Henius 25. februar 1826 i Aarhus, død 24. november 1903 i Kristiania) var en dansk-norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Henriette Henius Nordan ble sannsynligvis utlært kunstmaler i København, før hun omkring 1860 flyttet til Christiania som nygift.

Hun utførte små romantiske landskaps- og genrebilder, og sammen med datteren Jacobine Nordan Lund kopierte hun malerier av kjente kunstnere. Hennes bilder ble ikke ofte stilt ut offentlig, men i 1869 ble en kopi av et bilde av Adolph Tidemand stilt ut i Kristiania Kunstforening.

Hun har utført et portrett av sin ektemann, arkitekt Jacob Wilhelm Nordan.

Hun var i perioden 1875–1888 medlem av styret for Statens kvinnelige industriskole.

Familie
-------

Henriette Henius Nordan var datter av possementmaker Heinrich Christopher Henius og Caroline Rebekka Olsen. Hun ble i 186 gift i København med arkitekt Jacob Wilhelm Nordan (1824–1892). Hun var mor til arkitekt Victor Nordan (1862–1933) og kunstmaler Jacobine Nordan Lund (1867–1941), og mormor til kunstmaler Ellen Iden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 12. august 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00322474[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 4f366ca9-337c-4611-bcb8-203b8b1794c2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Morgenbladet 1869.10.06*. Norge, Oslo. 1869. s. 2.
5. ↑  Hjelde, Gunnar (1978). *Oscarshall*. Dreyer. s. 21. ISBN 8209015362.
6. ↑  *Statens kvinnelige industriskole, 1875-1950*. Aschehoug. 1950. s. 184.

Kilder
------

* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 3 : N-So*. Universitetsforl. 1986. s. 89. ISBN 8200068102.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Bernhard Dahl Karlsen** (født 4. oktober 1858 i Skei på Dønna, død 31. mars 1945 i Dalsrud i Lavangen) var en norsk kirkesanger, lærer og gårdbruker bosatt i Ibestad, senere Lavangen. Dahl Karlsen ble herredsstyremedlem i Ibestad i 1890, og han ble Lavangen kommunes første ordfører i 1907.

Dahl Karlsen hadde utdannelse fra Tromsø lærerskole, og ble tilsatt av Ibestad kommune i 1885 som lærer i Soløy og Rød og som kirkesanger i Lavangen kirke. Som herredsstyremedlem var han en av initiativtakerne til at sognet Lavangen skulle bli skilt ut fra Ibestad som et eget herred. Han satt som ordfører i det nyetablerte herredet fra den 1. januar 1907 til den 31. desember 1913, og fortsatte som herredsstyremedlem frem til 1928.

I 1928 ble Bernhard Dahl Karlsen tildelt Kongens fortjenstmedalje for sin yrkes- og politikerinnsats.

Referanser
----------

1. ↑  geni.com, Bernhard Dahl. Besøkt 16. oktober 2015.
2. ↑  Digitalarkivets folketelling for 1900, Ibestad. Bernhard Karlsen Dahl. Besøkt 16. oktober 2015.
3. 1 2 3 4 5  Ditlev Brox. *Lavangen skolesoga*. Harstad 1967. Side 67.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Virgins tog *City of Stoke-on-Trent*
**Virgin Trains** er et britisk jernbaneselskap. Det eies av Virgin Group (51 %) og Stagecoach Group (49 %). 

Selskapet ble opprettet etter privatiseringen av den britiske jernbanen i 1990-årene. Virgin Trains vant budrundene for to ruter: Ekspresstog på West Coast Main Line (WCML) mellom London Euston og Skottland, som betjenes av Virgin West Coast (VWC) og langdistansetog mellom det sørlige og sørvestlige England og Skottland via Birmingham, som betjenes av Virgin Cross-Country (VXC). De to avdelingene er juridisk og praktisk sett to selskaper, men arbeider under samme varemerke. 

I 2012 mistet Virgin trains konsesjonen på West Coast til FirstGroup under firmanavnet First West Coast. I 2014 vant Inter City Railways konsesjonen på East Coast-linjen. Selskapet er et samarbeid mellom Virgin Holding Limited og Stagecoach Transport Holdings Limited, og konsesjonen er på åtte år med start 1. mars 2015.

Referanser
----------

1. ↑  BBC News Business: Virgin Trains loses West Coast Mainline franchise (publisert 15. august 2012) Besøkt 4. april 2015
2. ↑  Rail: Stagecoach and Virgin awarded East Coast franchise (publisert 27. november 2014) Besøkt 4. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Virgin Trains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Bernhard Hugo Goetz** (født 7. november 1947 i Queens i New York) er en amerikaner mest kjent for å ha skutt fire unge menn etter at en av dem fremmet et krav om et pengebeløp fra Goetz under omstendigheter som Goetz oppfattet som truende. De fire ble alle alvorlig såret av skuddene.

Hendelsen skjedde på undergrunnsbanen på Manhattan i 1984, og den utløste en landsomfattende debatt om oppfatningene av rase og kriminalitet i de store byene, og de juridiske grensene for selvforsvar. Goetz ble et symbol på newyorkernes frustrasjoner mot den høye kriminaliteten som fantes i New York på midten av 1980-tallet.

> Ansiktet du har foran deg, er landets mest kjente. Det er ikke mulig for ham å rømme.
> 
> 
> forsvareren til dommeren da aktor under en rettssak mot Goetz forsøkte (uten hell) å øke kausjonsbeløpet
> 
>

Dom
---

Goetz fikk etter anke en dom på ett år, for ulovlig besittelse av et skytevåpen. Han sonet åtte måneder av dommen.

Kandidat til valg av borgermester
---------------------------------

I 2001 samlet Goetz minst 7 500 signaturer for å stille som kandidat ved valg av borgermester i New York City.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gp44zs, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm1249570, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Time: *A Troubled and Troubling Life*, side 2 Arkivert 15. juni 2009 hos Wayback Machine.
4. ↑  Time: *A Troubled and Troubling Life*, side 5 – «You're looking at the best-known face in the country. He couldn't flee.»
5. ↑  The New York Times: *Bloomberg Expected to Seek Third Term as Mayor*  – «[Bloomberg] would need to collect just 7,500 signatures: a requirement that even the subway vigilante Bernard Goetz met in 2001.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernhard Goetz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Bernhard Goetz hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Tyskland
***The Girl of the Northern Woods*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Barry O'Neil.

Handling
--------

Lucy Dane er datteren til en kanadisk tømmermann, og blir elsket av Will Harding. Han er en verdig ung landmåler, og Lucy føler seg beæret over å ha kjærligheten hans. Men Jose forguder også Lucy, og misliker derfor Will. En dag skyter Jose assistenten til Will i et bakhold ved en feiltakelse, fordi han tar feil av Will og assistenten hans. Men Will blir snart anklaget for å ha begått dette mordet selv, og Jose påstår at han var vitne til Wills påståtte ugjerninger.

De andre tømmermennene tror på alle løgnene hans. De bestemmer seg raskt for å lynsje Will. Lucy hører om skjebnen som er tiltenkt kjæresten hennes, og sender tømmermennene i helt feil retning når følger etter Will. Men kort tid før Will blir arrestert og snart skal henrettes, tilstår Jose endelig sine egne forbrytelser. Lucy må deretter skynde seg til henrettelsesstedet for å redde Will, før det er for sent.

Skuespillere
------------

* Anna Rosemond som Lucy Dane
* Frank H. Crane som Will Harding

Referanser
----------

1. ↑  The Girl of the Northern Woods
2. ↑  THE GIRL OF THE NORTHERN WOODS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Girl of the Northern Woods* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Girl of the Northern Woods* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Virginia Ruzici** (født 31. januar 1955 i Câmpia Turzii i Romania) er en tidligere profesjonell kvinnelig tennisspiller

Ruzici ble profesjonell i 1975 og i løpet av sin tenniskarriere vant hun 15 singleturneringer. Sin største fremgang nådde hun i 1978 da hun vant to Grand Slam-titler. Hun beseiret Mima Jaušovec med 6-2, 6-2 i French Open-finalen. Sammen med Mima Jaušovec vant hun også damedoubleturneringen, de beseiret Lesley Turner Bowrey / Gail Sherriff Chanfreau med 6-4, 6-3.

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg **French Open:**
	+ Single kvinner: 1978 (hun beseiret Mima Jaušovec med 6-2, 6-2 i finalen)
	+ Double kvinner: 1978 (sammen med Mima Jaušovec)

Referanser
----------

1. 1 2   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 707[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Virginia Ruzici – WTA Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Virginia Ruzici – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Virginia Ruzici – FedCup Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Vrakrestene av et helikopter som ble skutt ned over Sør-Georgia
HMS «Brilliant»
**Operasjon Paraquet** var kodenavnet for den britiske militæroperasjonen for gjenerobring av Sør-Georgia fra argentinsk militærkontroll i begynnelsen av Falklandskrigen i 1982. Operasjonen var vellykket og øya var tilbake under britisk herredømme 25. april 1982.

Britene igangsatte Operasjon Paraquet under ledelse av major Guy Sheridan. En stor britisk marinestyrke ble samlet på Ascension hvor de seilte sammen til Sør-Georgia. HMS «Antrim», RFA «Tidespring» og HMS «Endurance» ankom øya 20. april. Marinesoldater fra Special Boat Squadron (SBS) ble landsatt for oppklaringsoppdrag dagen etter. Neste dag krasjet to britiske helikoptre på Fortunabreen under værforhold med dårlig sikt og sterk vind. Troppene og mannskapet ble berget av «Antrim»s Wessex-helikoptre.
Den opprinnelige planen var at både SBS- og SAS-styrker skulle landsettes med helikoptre, men planene måtte endres etter tapet av de to helikoptrene.

23. april fikk britene inn en ubåt på sonaren. Videre operasjoner ble innstilt og RFA «Tidespring» ble sendt lengre til havs for å unngå sammenstøt. 24. april omgrupperte de britiske styrkene seg med mål å angripe ubåten. Tidlig om morgenen 25. april ble den argentinske ubåten ARA «Santa Fe» sett av et helikopter fra HMS «Antrim», som angrep ubåten med en synkemine. Ytterligere angrep ble utført av et helikopter fra HMS «Brilliant» som avfyrte en torpedo og HMS «Endurance» og HMS «Plymouth» som avfyrte flere sjømålsmissiler, hvor en sjømålsmissil traff. Ubåten fikk store skader og seilte inn til King Edward Points brygge hvor den ble forlatt. 

En militærstyrke på 75 menn ble samlet sammen på HMS «Antrim» og fløyet inn til Hestesletten utenfor King Edward Point med ildstøtte fra HMS «Antrim» og HMS «Plymouth». Den argentinske garnisonen overga seg uten kamp og 137 soldater ble tatt til fange på ettermiddagen 25. april. Den lille argentinske garnisonen i Leith Harbour overga seg til HMS «Plymouth» og HMS «Endurance» neste dag.

Det offisielle navnet *Paraquet* er en alternativ stavemåte av *parakeet* (parakitt), men operasjonen er kanskje bedre kjent som *Operasjon Paraquat*, et uoffisielt navn introdusert av troppene i Sør-Atlanteren som fryktet at operasjonen ville vise seg å bli like dødbringende som ugressmiddelet Paraquat.[]

Referanser
----------

1. 1 2  
«War and Conflict». South Georgia Heritage Trust. Arkivert fra originalen 13. desember 2010.

Litteratur
----------

* Roger Perkins (1986). *Operation Paraquat: The battle for South Georgia*. Picton Pub, Chippenham. ISBN 0948251131.

Eksterne lenker
---------------

* Naval-History.Net – *Battle Atlas of the Falklands War 1982* av Gordon Smith
* The RAF – *The Falkland Islands – A history of the 1982 conflict* Arkivert 12. november 2008 hos Wayback Machine.
**Virginia Slims** er en type sigaretter som produseres av Philip Morris. Merket ble introdusert i 1968 i USA og markedsført til unge profesjonelle kvinner, med slagordet «Du har kommet en lang vei, baby.» Noen medier anså kampanjen for å være ansvarlig for en rask økning i røyking blant unge kvinner. I senere kampanjer ble følgende slagord brukt: «Det er en kvinneting» og i 1990-årene «Finn din stemme.» I en rapport utført av helsemyndighetene i USA, General of the United States, tolket de disse markedsføringsstrategiene som forsøk på å koble røyking til kvinners frihet. 

Virginia Slims er mye smalere (23mm omkrets) enn vanlige sigaretter (derav «Slims»), og er også lengre enn vanlige sigaretter (som er 84mm). De selges kun i lengdene 100 mm og 120 mm, for å gi sigarettene ett mer «elegant» utseende og tilsynelatende å redusere mengden av røyk. De er også solgt i «Superslims», «light», «ultra-light», og menthol varianter. Sigarettpakkene er dobbelt så smale som andre 20-pakninger, noe som gjør at Virginia Slims skiller seg ut. 

Høsten 2008 lanserte Philip Morris Norway Virginia Slims i Norge. Markedsandelene her i landet er foreløpig ukjent, da det er en forholdsvis ny sigarett på markedet. Men den anses til å ha få andeler, da det er vanskelig å lansere nye tobakksprodukter i Norge. I USA har Virginia Slims hatt nedgang, men er likevel en av de mest solgte sigarettene.
**Operasjon Peru** er en lokal bistandskampanje i Larvik.

Aksjonen ble i 1992 initiert av Dag Petter Svendsen, forhenværende elev ved Thor Heyerdahl videregående skole. I Larvik er Operasjon Peru et alternativ til solidaritetsaksjonen Operasjon Dagsverk, som pågår over hele landet.

Operasjon Peru er et samarbeid mellom Thor Heyerdahl videregående skole, fra høsten 2005 også Re videregående skole i Re, og fra 2008 også Holmestrand videregående skole i Holmestrand. Øvrige bidragsytere, slik som bedrifter, organisasjoner og enkeltpersoner fra Larvik bidrar med støtte. NORAD deltok også en periode. De innsamlede midlene går til driften av barnehjemmet La Aldea pluss en barneskole i Monsefu. I 2006 stod skolene for innsamling av 600.000 kroner til Prosjekt Peru.

Prosjekt Peru har hele tiden hatt et eget styre i Norge for å sørge for oppfølging av den daglige driften. Styreleder er Dag Petter Svendsen.

Barnehjemmet La Aldea ble grunnlagt av Dag Petter Svendsen i 1993, som dengang arbeidet ved det norske generalkonsulatet i Lima. Da barnehjemmet åpnet, kom det fire foreldreløse barn dit. Per 10. mai 2008 bor det 32 barn fra 0 til 17 år der. Barnehjemmet er beliggende i landsbygda utenfor storbyen Chiclayo, på en 26 mål stor og inngjerdet tomt, som ble skjenket av en italiensk propritær i Chiclayo.

Barmnehemmet består av et stort administrasjonsbygg (med kjøkken, kontor, tørrvarelager, undervisningsrom, gjesterom og fjøs, fem hus, lekeplass, fotballbane, åkrer, vindmølle og egen brønn med mer).

Barnehjemmet har en bestyrer, psykolog, gartner, sjåfør, voksne mammaer i hvert av de fem husene, og forøvrig en del voksne som hjelper til med lekselesing om kveldene.

I 1996 åpnet dessuten Prosjekt Peru en barneskole noen kilometer unna, i Monsefú. Den har per 10. mai 2008 200 elever fra 5 til 14 år, rektor, sekretær og åtte lærere. Den følger normale peruanske læreplaner.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Kanarifelle** (engelsk *canary trap*) er metode for å avsløre en informasjonslekkasje ved å gi ulike utgaver av et sensitivt dokument til hver mottaker. Dersom dokumentet eller sentral informasjon i dette blir lekket, kan felles avsløre hvilken versjon av dokumentet som har blitt lekket.

Metoden skal ha blitt brukt både mye og lenge i forbindelse med spionasje og etterretning. Uttrykket «kanarifelle» skal derimot ha blitt skapt av den amerikanske forfatteren Tom Clancy i romanen *Patriotenes spill*.[] Den oppdiktede rollefigur Jack Ryan beskriver i boken teknikken som han benyttet for å identifisere kildene til lekkasjer av graderte dokumenter:

> Det finnes seks forskjellige versjoner av hvert oppsummerende avsnitt, og hvert eneste eksemplar av rapporten har sin egen sammensetning av disse versjonene. Det finnes over tusen mulige sammensetninger, men bare seksognitti eksemplarer av selve dokumentet. Grunnen til at oppsummeringene er så – tja, skrikende, kan man kanskje si – er at de skal friste en journalist til å sitere dem ordrett i medier. Hvis han siterer noe fra to eller tre av disse avsnittene, vet vi hvilket eksemplar av rapporten han har sett, og dermed hvem som lekket den til ham.
> 
> 
> 

Det finnes flere lignende teknikker som kan benyttes for å oppnå noe av det samme, ikke minst i forbindelse med digitalt innhold. Ett eksempel på dette er bruken av digitale vannmerker. Den norske juristen Sigurd Klomsæt mistet i 2012 advokatbevillingen etter at det ble funnet bevist at Klomsæt skal ha lekket politiets bilder av Anders Behring Breivik fra terroraksjonene 22. juli 2011 til mediene. Hvert eksemplar av de digitale bildene skal ha vært utstyrt med unike, digitale vannmerker.

Se også
-------

* Honningfelle
* Dead drop

Referanser
----------

1. ↑  Clancy, Tom (1987); overs. av Oddvar Dahl og Trond Børrehaug Hansen (1989): *Patriotenes spill*. Tiden Norsk Forlag. ISBN 82-10-03424-3, s. 102.
2. ↑  Sigurd Klomsæt mister advokatbevillingen NRK.no
*For listen med alle skipsklassene med navnet Virginia, se her.*
**Virginia-klassen** angrepsubåter er den nyeste ubåt-typen i den amerikanske marinen.
Virginia-klassen ubåter ble utviklet av Electric Boat. Klassen ble vedtatt av Senatet og Representantenes hus i USA i 1996. Klassen var et svar på at USA ikke lengre trengte ubåt-klassene som ble utviklet under Den kalde krigen. Den forrige ubåt-klassen, Seawolf, var en superubåt og et resultat av strategiene utviklet under den kalde krigen. Etter Sovjetunionens fall, fikk USA et annet trusselbilde og andre behov for sin ubåtflåte.

Kravene til Virginia-klassen ubåter var at de skulle kunne gå inn på grunt vann, *forsvinne* og bli der opptil tre måneder. De skulle også kunne samle inn etterretning og ilandsette spesialstyrker. 
Ubåtene er spesiallaget for å ligge stille på havets bunn i ca. 3 måneder om gangen for å spionere på andre land.
Man har også mulighet til å modifisere torpedomagasinet for å ta med 40 US Navy SEALs og utstyr.

Virginia-klassen ubåter
-----------------------

### Block I

* USS «Virginia» (SSN-774)
* USS «Texas» (SSN-775)
* USS «Hawaii» (SSN-776)
* USS «North Carolina» (SSN-777)

### Block II

* USS «New Hampshire» (SSN-778)
* USS «New Mexico» (SSN-779)
* USS «Missouri» (SSN-780)
* USS «California» (SSN-781)
* USS «Mississippi» (SSN-782)
* USS «Minnesota» (SSN-783)

### Block III

* USS «North Dakota» (SSN-784) (leveres 2014)
* USS «John Warner» (SSN-785) (leveres 2015)
* USS «Illinois» (SSN-786)
* USS «Washington» (SSN-787)
* USS «Colorado» (SSN-788)
* USS «Indiana» (SSN-789)
* USS «South Dakota» (SSN-790)
* USS «Delware» (SSN-791)

### Block IV

SSN-792–SSN-801 har ikke fått navn enda. Er forventet vedtatt i forsvarsbudsjettet for 2014.

### Block V

SSN-802–SSN-804 har ikke fått navn enda. Disse båtene vil sannsynligvis ha en såkalt Virginia Payload Module (VPM). Dette vil gi ubåtene litt av kapasiteten til de fire ubåtene i Ohio-klassen som er ombygget med 154 kryssermissiler, og som vil bli tatt ut av tjeneste rundt 2019.

Litteratur
----------

* Stephen Saunders RN, red. (2004). *Jane's Fighting Ships 2004-2005* (107 utg.). Jane’s Information Group Limited. s. 836. ISBN 0-7106-2623-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Elkem Bjølvefossen** er et norsk elektrisk metallsmelteverk i Ålvik i Kvam ved Hardangerfjorden. Bedriften ble etablert i 1905.

Historie
--------

Virksomheten startet den 19. mars 1905  med navnet Bjølvefossen A/S for å utnytte vannkraften i Ålvik. I 1918 var Bjølvo kraftverk ferdigbygd for å produsere elektrisk kraft til Bjølvefossen A/S, og foretaket startet da med produksjon av kalsiumkarbid. I 1925 ble det opprettet et elektrisk smelteverk som produserte ferrosilisium og ferrolegeringer til internasjonal metallindustri.

Rørgaten ble sprengt 17. juni 1940 av norsk sabotører sendt fra Shetland. Ferrokromproduksjonen kom i gang igjen etter fire uker, mens ferrosilisumproduksjonen kom i gang i oktober samme år.

Firmaet Elkem overtok aksjemajoriteten i 1986, og fra og med 2000 har Elkem eid 100 % av aksjene. Elkems anlegg i Ålvik kalles Elkem Bjølvefossen. Anlegget ble truet av nedlegging i 2006. I januar 2011 ble Elkem kjøpt av kinesiske China National Bluestar. I desember samme året måtte Elkem stanse produksjonen ved tre av ovnene i Norge i noen uker. Bjølvefossen fikk dermed redusert produksjon en periode.

Produksjon
----------

Per 2020 har Elkem Bjølvefossen 155 ansatte og to elektriske reduksjonsovner. I tillegg til ferrolegeringer produserer smelteverket også MicroSilika, et silikastøv som egentlig er et avfallsstoff fra produksjonen. Ved hjelp av ny renseteknologi kan stoffet i dag benyttes både i bygningsplater, kosmetikk og kontaktlinser. Elkem Bjølvefossen produserer om lag 60 000 tonn ferdigprodukt i året. Smelteverket har også eget anlegg for energigjenvinning.

Referanser
----------

1. ↑  «Elkem Bjølvefossen». *www.aalvik.info*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 13. desember 2020.
2. ↑  «Erik Fossaskåret: Milepælar i Bjølvefossen og Ålvik si soge.». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 30. september 2016.
3. ↑  Riste, Olav (1973). *"London-regjeringa": Norge i krigsalliansen 1940-1945*. Oslo: Det Norske samlaget. ISBN 8252102700.
4. ↑  «Stortinget - Spørsmål 5». *Stortinget* **(norsk)**. 24. mai 2006. Besøkt 13. desember 2020.
5. ↑  «Elkem stenger tre ovner i Norge». *Nationen*. 1. desember 2011. Besøkt 13. desember 2020.
6. ↑  «Elkem Bjølvefossen». Elkem. Besøkt 13. desember 2020. «2 reduction furnaces | 155 employees | Production of 120 grades of nodularisers and speciality FeSi products | Annual capacity of 60.000 mt» [*død lenke*]

Kilder
------

* Offisiell nettside[*død lenke*] Besøkt 13. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Ella Margareta Kivikoski** (født 25. mai 1901 i Tammerfors, død 27. juli 1990 i Helsingfors) var en finsk arkeolog, amanuensis ved Den arkeologiske kommisjonen i 1933, kort tid leder for dets oldtidsavdeling siden professor i Finlands og Nordens arkeologi ved Helsingfors universitet 1948-69. Kivikoskis vitenskapelige produksjon omhandler først og fremst Finlands jernalder, men forskningsfeltet berørte hele Norden og Baltikum, men hun var spesielt interessert av Egentliga Finlands oldstidshistorie.

Ella Kivikoski innledet sine studier i historie, men gikk snart helt over til arkeologien. Hun var den første kvinnelige professoren i arkeologi. Hun tok doktorgrad med en avhandling som berørte jernalderen ved Aura å med *Die Eisenzeit im Auraflussgebiet*, et verk i daglig bruk og med varig verdi. Kivikoski sammenlignet på 1930-tallet gravtypene og en del av gjenstander med kulturer i Wisła og antok at Kärsämäki-gravfelt i ovennevnte Aura ådal tilhørte en gotisk handelskoloni, men framholdt samtidig at gravformene også hadde motstykker i Sverige. Spørsmålet er fortsatt ubesvart.

Kivikoski skrev også mange sognehistoriker og utga i 1961 oversikten *Suomen esihistoria* (sv. övers. *Finlands förhistoria*, 1964). Hun var også interessert i Ålands oldstid – hennes morfar var ålending – og utførte et stort antall utgravninger, hvor hun samvittighetsfullt publiserte artikler om. Kivikoski utga også Finlands arkeologiske bibliografi inntil 1980. Hennes egen produksjon omfatter drøyt 130 titler.

Mellom 1962-68 var Kivikoski leder for Den finske fortidsminnesforeningen. Hun hadde utmerket kontakt med sine nordiske kollegaer.

Publikasjoner
-------------

* Die Eisenzeit im Auraflussgebiet (1939)
* Husgrunderna i Storhagen, Kulla, Finström (1946)
* Die Eisenzeit Finnlands: Bilderatlas und Text. 1 (1947)
* Suomen rautakauden kuvasto, första delen (1947)
* Die Eisenzeit Finnlands: Bilderatlas und Text. 2 (1951)
* Suomen rautakauden kuvasto, andra delen (1951)
* Tehty työ elää: A. M. Tallgren 1885-1945 (1960)
* Suomen historia. Osa 1, Suomen esihistoria (1961)
* Kvarnbacken: ein Gräberfeld der jüngeren Eisenzeit auf Åland (1963)
* Finlands förhistoria (1964)
* Suomen kiinteät muinaisjäännökset (1966)
* Finland (1967)
* Turun kaupungin historia. Kivikaudesta vuoteen 1366 (1971)
* Die Eisenzeit Finnlands: Bildwerk und Text (1973)
* Honos Ella Kivikoski (1973)
* Långängsbacken: ett gravfält från yngre järnåldern på Åland (1980)

Dessuten var Kivikoski medarbeider og redaktør for mange verk og i ulike tidsskrifter.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* *Finlands historia*, 1 (1993).
* Kivikoski, Ella i *Uppslagsverket Finland* (webutgave, 2012).

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Elkeson de Oliveira Cardoso**, eller ganske enkelt **Elkeson**, (født 13. juli 1989 i Coelho Neto) er en brasiliansk profesjonell fotballspiller som spiller midtbane eller angriper. Han spiller for tiden (2017) for Shanghai SIPG FC i Kinesisk superliga.

Han startet i Vitória, spilte for det meste som midtbanespiller, men siden sine siste dager i Botafogo, ble han flyttet til angrep og har spilt som angriper.

Klubbkarriere
-------------

Elkeson spilte først for Vitórias ungdomsakademi før han signerte kontrakt med første lag i 2009. Under 2010-sesongen oppnådde Elkeson suksess og gjorde seg fortjent til en flytting til Botafogo i mai 2011.

Etter to år blant Botafogos stjernespillere i Brasileirão, sikret Guangzhou Evergrande i Kinesisk superliga seg hans tjenester på slutten av 2012-sesongen.

Den 24. desember 2012 uttalte Guangzhou Evergrande offisielt at de hadde signert en kontrakt med Elkeson for en fireårsperiode for € 5,7 millioner. Han var i utgangspunktet ikke med i Guangzhou's 30-manns tropp for 2013 AFC Champions League på grunn av grensen for utenlandske spillere. Den 3. mars 2013 debuterte han for Guangzhou i 2013 Chinese FA Super Cup som Guangzhou Evergrande tapte for Jiangsu FC 2–1. Den 8. mars 2013 scoret Elkeson sine første to mål i Kina i åpningskampen i Kinesisk superliga mot Shanghai Shenxin, som sikret Guangzhou Evergrandes 5-1-seier. Han scoret tretten mål i sine første sju kamper i ligaen.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID d2de513c[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 103588, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «China champs Guangzhou sign Elkeson». Arkivert fra originalen 4. desember 2013. Besøkt 4. juli 2017.
4. ↑  埃尔克森（ELKESON）正式加盟广州恒大 Arkivert 26. desember 2012 hos Wayback Machine. (zh)
5. ↑  Former Botafogo star Elkeson happy with life in China

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ai Kesen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Elkeson – FIFA Rediger på Wikidata

* (fr) Elkeson – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – Sambafoot Rediger på Wikidata

* (en) Elkeson – FBref Rediger på Wikidata
* Elkeson på Twitter Rediger på Wikidata
**Henriette Jette Olava Homann** (født 3. januar 1819 i Kragerø, død 12. februar 1892 i Kristiania) var en norsk kunstmaler og fotograf. Hun var blant Norges første kvinnelige fotografer.

Liv og virke
------------

Henriette Homann var i 1843–1844 elev av Johan Gørbitz, og utdannet seg som portrettmaler. Senere spesialiserte hun seg i vesentlig grad på tegnede portretter. Hun har blant annet malt et portrett av moren Boel (født Biørn) og tegnet portretter av svogeren Anton Martin Schweigaard og av broren Peter Jacob Homann. Hun malte også oljeskisser i et uttrykk påvirket av Adolph Tidemand. I Christiania hadde hun atelier i Karl Johans gate, hvor hun også arbeidet med fotografi (daguerrotypi), noe hennes læremester Gørbitz hadde begynt med i 1845. Hennes eldste bilde derfra er datert 1851. Hun er blitt omtalt som Norges første kvinnelige fotograf.

I 1866 vendte hun tilbake til Kragerø, hvor hun viet seg til stell av hus og barn for broren Christian Horrebow Homann d.y. Med tiden opphørte hennes kunstneriske virke.

Omkring 100 av hennes tegninger og malerier finnes i Berg-Kragerø museum. Her finnes også flere av hennes fotografier. Museet fikk både hennes eiendom og hennes samling i testamentarisk gave fra niesen Henriette Homann d.y. i 1943.

Familie
-------

Henriette Homann var datter av lege Christian Horrebow Homann d.e. (1786–1860) og Boel Cathrine Biørn, og søster av advokat Peter Jacob Homann og jurist Henrik Homan, utbyggere av Homansbyen. Hun omtales som Henriette Homann d.e. for å unngå forveksling med niesen, Henriette Homann d.y. Sistnevnte arvet hennes fotografiske utstyr, bøker og negativer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Jette\_Homann, besøkt 17. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SAKO, Kragerø kirkebøker, F/Fa/L0004: Ministerialbok nr. 4, 1814-1831, s. 28
3. ↑  Ministerialbok for Johannes prestegjeld 1883-1907 (0301M8), Begravde: 1892-02-17
4. 1 2 3  Bonge, Susanne (1980). *Eldre norske fotografer*. Universitetsbiblioteket i Bergen. s. 182. ISBN 8271300148.
5. ↑  Erlandsen, Roger (2000). *Pas nu paa!*. I samarbeid med Norges fotografforbund. s. 51. ISBN 8291780021.
6. ↑  Folketelling 1875 for 0801P Kragerø prestegjeld, Tellingskrets: 001, Bosted by: 0004 Hovedbyen
7. ↑  *Norske fotosamlinger 1989-90*. Ad Notam forlag. 1989. s. 154. ISBN 8241700121.

Kilder
------

* Wichstrøm, Anne (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. s. 210. ISBN 8205193622.
* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 2 : H-M*. Universitetsforl. 1983. s. 276. ISBN 8200065359.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Duvvuri Subbarao** (født 11. august 1949 i Eluru i Andhra Pradesh) er en indisk økonom, som fra 2008 til 2013 var sentralbanksjef for Indias sentralbank. Han var er sentralbankens 22. leder i rekken, og overtok etter Yaga Venugopal Reddy. 

Han har en Bachelor of science-grad (B.Sc.) i fysikk fra Indian Institute of Technology i Kharagpur, og en Master of Science-grad i fysikk fra Indian Institute of Technology i Kanpur. Innen økonomifaget har han en Master of Science-grad i sosialøkonomi fra Ohio State University og en doktorgrad (Ph.D.) med en avhandling om skattereformer på subnasjonalt nivå (*fiscal reforms at the sub-national level*).

Før han ble sentralbanksjef var han *Finance Secretary* i det indiske Finansdepartementet, som er en lederstilling i én av de fem avdelingene som Finansdepartementet er inndelt i. Han har tidligere vært bl.a. departementssjef (*Secretary*) for den indiske statsministerens rådgivende råd (2005–07) og lead economist i Verdensbanken (1999–2004). Han har også tidligere vært Finance Secretary, i delstaten Andhra Pradesh fra 1993 til 1998. Før dette, fra 1988 til 1993 var han *Joint Secretary* i Finansdepartementet, i økonomiavdelingen. 

Subbaro har jobbet mye for Verdensbanken, bl.a. innenfor tema som offentlige finanser i land i Afrika og Øst-Asia, og har skrevet mye om områdene offentlige finanser, desentralisering og politisk økonomi. 

Han er gift og har to barn.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Yaga Venugopal Reddy** | **Sentralbanksjef for Indias sentralbank**(2008–2013) | Etterfølger:**Raghuram Rajan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |