recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bo Fredrik Johansson** (født 14. juli 1974 i Västerlövsta) er en svensk tidligere skihopper som representerte IF Friska Viljor.

Han konkurrerte internasjonalt i årene 1992-1999. I verdenscupen var 62.-plass i 1993/94 hans beste sammenlagtplassering. Beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 13.-plass i normalbakken i Liberec 15. januar 1994. I OL på Lillehammer i 1994 ble han nummer 40 av 58 deltakere i storbakken og 43 av 56 deltakere i normalbakken, og han var på det svenske laget som ble nummer 10 av 12 lag i lagkonkurransen.

Johansson deltok i VM i 1995, 1997 og 1999, med 29.-plass i storbakken i Thunder Bay i 1995 som beste individuelle plassering. I VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1996 ble han nummer 42 av 50 deltakere. Han ble svensk mester i normalbakke i 1996 og 1997.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Fredrik Johansson Arkivert 4. november 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 23. oktober 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 23. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fredrik Johansson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fredrik Johansson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Fredrik Johansson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Fredrik Johansson – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Botswanas flagg Botswana |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Sølv | Addis Abeba 2015 |  4x100 m |

**Thabiso Sekgopi** (født 2. februar 1998) er en botswansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har sølv på 4 x 100 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014
Sekgopi deltok ved junior-VM i friidrett 2014, der Botswana ble slått ut i innledningsheatet på 4 x 100 meter. De løp her på 40,53 sekunder.

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars fikk Botswana sølv på 4 x 100 meter stafett, der Sekgopi løp sammen med Leungo Scotch, Karabo Mothibi og Vincent Basima. Ved ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2015 fikk han sølv på 200 meter, der han løp på 21,43, og Botswana fikk også sølv på medleystafetten. Han deltok ved ungdoms-VM i friidrett 2015, men ble slått ut i kvalifiseringsheaet på 200 meter, der han løp på 22,11.

Ved det botswanske mesterskapet i friidrett var han med og vant bronse på 4 x 100 meter.

Han deltok også ved ungdomssamveldelekene 2015 i Apia i Samoa, der Botswana vant 4 x 100 meter stafett, foran Australia og Nigeria.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 292012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  IAAF - *4 x 100 Metres Relay Men - Round 1*, besøkt 6. januar 2016.
3. ↑  African Athletics - *Nigerian defending champions Brume, Oduduru prevail-African Junior Champs Day Four*, besøkt 6. januar 2016.
4. ↑  IAAF - *9th IAAF World Youth Championships 2015 > 200 Metres - Boys*, besøkt 6. januar 2016.
5. ↑  Botswanas olympiske komité - *2015 Samoa Team* Arkivert 6. januar 2016 hos Wayback Machine. besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thabiso Sekgopi – World Athletics Rediger på Wikidata
**Risan** (serbisk: *Рисан*, latin: *Risinium*, gresk: *Rhizon*, *Ρίζων*, italiensk: *Risano*) er en by i Montenegro, i kommunen Kotor helt nordøst i Kotorbukta. tettstedet har 2.083 innbyggere (2003). Dette er den eldste bosettingen i Kotorbukta, med en perfekt beliggenhet beskyttet av høye karstmassiver i øst og nord, og et trangt sund isom gir adgang til bukta i vest.

Risan inenrst i Kotorbukta, med karstfjellene som tilhører Orjenmassivet, i bakgrunnen.
Romerske gulvmosaikker er byens viktigste attraksjoner.

Historie
--------

Byen *Rhizon* nevnes i det 4.århundret f.Kr, og var hovedfortet i den illyriske staten hvor dronning Teuta søkte tilflukt. Risan ble henens hovedstad, og det ble slått mynt i bronse og sølv her, trolig på 200-tallet f.Kr.. Byen ga også oldtidens navn til Kotorbukta – *Sinus Rhizonicus*.

Under Romerriket var *Rhizinium* en såkalt *Oppidum civium Romanorum*. I de to første århundrene etter annekteringen i år 9 e.Kr. vokste byen fram med betydelig rikdom. Hele fem mosaikker er bevart fra disse århundrene. Mosaikken som viser den greske drømmeguden Hypnos er unik for Balkan.

Da Avarene og slaverne invaderte på 500-tallet og 600-tallet, ble byen forlatt. Den siste biskopen i Risan kjenner vi fra 595. I middelalderen var byen ubetydelig, selv om bysantinerne nevner den i noen kilder.

Den bosniske hertugen (herceg) Stepjan byttet bort byene Risan og Herceg Novi til venetianerne i 1466, mot eiendommer lengre nord. Men osmanene inntok Risan og Herceg Novi allerede i 1482, den falt først tilbake til venetiansk styre i 1688, som del av kystkolonien Albania Veneta og under navnet *Risano*. Venetianerne forble i byen og i denne kolonien til 1797.

I folketellingen i 1627 hadde Risan 800 innbyggere, hvorav 570 muslimer, 150 serbisk-ortodokse kristne, og 80 katolikker. Fjellovergangen til Onogošt (Niksic) var strategisk svært viktig for tyrkerne, og fortifikasjonene på høyden over byen ble ansett som uinntakelige.

### Økonomi og samferdsel

Rester av illyriske, greske og tyrkiske befestninger ligger i høyden noe ovenfor dagens tettsted. Sammen med mosaikkene fra romertiden gir dette grunnlag for historiebasert turisme, mens Kotorbukta har fine sandstrender langs sjøsiden.

Risan er i dag en havneby med utskiping av tømmer fra Bijela gora-fjellene, hovedsakelig til Italia. Det er også en del turisme i byen. Risan har veiforbindelse sørover til Kotor, vestover til Herceg Novi, og nordøstover til fjellmassivet Orjen og grensepasseringene mot Bosnia-Hercegovina. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Luftperspektiv fremstår tydelig ved at en rekke fjell i økende avstand er fotografert nesten rett mot solen.
**Luftperspektiv** eller **atmosfærisk perspektiv** er den virkningen atmosfæren har på gjenstander sett på lang avstand. Med økende avstand får gjenstanden mindre kontrast (også mot omgivelsene), fargene blir lysere og mindre mettet og fargene får preg av bakgrunnsfargen (som regel blålig).

I bildekunst (særlig landskapsbilder) brukes luftperspektiv til å gi en illusjon av dybde. Luftperspektiv skyldes hovedsakelig at dagslyset spres av den mellomliggende luften. Jo mer vanndamp og støv det er i luften desto mer spres lyset. I tørt klima er det lite luftperspektiv og omrissene blir hardere og fargene skarpere. På kalde, tørre dager om vinteren når atmosfæren er helt klar er det lite luftperspektiv og fjell langt borte kan føles nær. Varme farger som rødt, oransje og gult absorberes lettest av atmosfæren slik at disse fargene forbindes med det som er nær betrakteren, mens blå og grønne toner forbindes med fjerne ting. Luftperspektivet blir sterkere når landskapet betraktes mot solen. Fargeskarpheten, detaljklarhet og kontrast avtar proporsjonalt med avstanden til betrakteren. Perspektiv er en annen måte å skape dybdevirkning i et todimensjonalt bilde og bygger på at gjenstander lenger unna fremstår som mindre slik at linjene synes å løpe sammen i det fjerne.

Rembrandt brukte blant luftperspektiv i «St. Paul-katedralen i London» (1640). Den norske bildekunstneren Nikolai Astrup brukte ikke luftperspektiv noe som bidrar til å gjøre forgrunn og bakgrunn til likeverdige komponenter i hans bilder.

Ved fotografering forsterkes luftperspektivet ved bruk av teleobjektiv. Fargede filter eller polarisasjonsfilter kan forsterke eller dempe luftperspektivet.

Se også
-------

* Perspektiv

Referanser
----------

1. 1 2  Hedgecoe, John (1994). *Landskapsfotografering i praksis*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203220509.
2. ↑  Smith, Ray (1996). *En innføring i perspektiv*. Oslo: Teknologisk forl. ISBN 8251204968.
3. ↑  Arentz, Erik (1952). *Lyset og farven i kunsten*. Oslo: Dreyer.
4. 1 2  Granum, Einar (1983). *Vi ser på kunst: en nøkkel til kunstopplevelse*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203084222.
5. ↑  Ellefsen, J. S. (2018). *Nikolai Astrup for nye øyne. En analyse av utstillingen Nikolai Astrup: Painting Norway* (Masteroppgave, Universitetet i Oslo).
6. ↑  Ahlsen, Øystein B. (1981). *Fotografering: bilde, teknikk og utstyr*. [Oslo]: Cappelen. ISBN 8202047994.
7. ↑  Doeffinger, Derek (1991). *Øyet som ser*. Oslo: Grøndahl og Dreyer. ISBN 8209106767.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Arrondissementer i Paris** | Paris byvåpen |

 |
| 

1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
9.
10.
11.
12.
13.
14.
15.
16.
17.
18.
19.
20.

 |

**16. arrondissement**, også kalt *arrondissement de Passy*, er et arrondissement sørvest i Paris, som ligger ved Seinens høyre bredd.

Det grenser til det 17. arrondissement i nord. På motsatt side av elven ligger 7. og 15. arrondissement.

Arealet er på 16,37 km² inkludert Boulogne-skogen som er på 846 hektar. Rådhuset opplyste også at innbyggertallet var 173 753 per 1. januar 2013.

Over 40 % av bygninger i Paris knyttet til diplomatisk forbindelse med andre land (ambassader og konsulater) ligger i bydelen.

Kvarterer
---------

* Auteuil
* La Muette
* La Porte-Dauphine
* Chaillot

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. juni 2016. Besøkt 14. august 2015.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. september 2015. Besøkt 14. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paris 16e arrondissement – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Tegning av en NASCAR-restriktor
En **luftrestriktor** eller **restriktorplate** er en plate som plasseres i motorens innsug for å begrense kreftene. Dette systemet brukes av og til på gatekjøretøyer (for eksempel motorsykler) av forsikringshensyn, men finnes hovedsakelig i motorsport for å begrense toppfart, og dermed sørge for økt sikkerhet, jevn konkurranse og lavere kostnader.

Motorsport
----------

Noen få motorsporter, som Formel 1, begrenser kun sylindervolumet, mens andre bruker luftrestriktorer i tillegg (eller begrenset turbotrykk for turboladete motorer).

* Formel 3, 2000 ccm, 215 hk
* Deutsche Tourenwagen Masters, 4000 ccm, 470 hk
* Le Mans-type racing, 400-600 hk i forskjellige klasser

NASCAR
------

NASCARs Nextel Cup bruker restriktorplater på banene Daytona International Speedway og Talladega Superspeedway.

Platen begrenser motorens ytelser, og senker dermed både akselerasjon og toppfart på banene hvor slike plater benyttes. Disse begrensningene er innført for å øke sikkerheten til førere og tilskuere, men mange hevder dette heller bidrar til at bilene "klumper seg sammen" i ett felt på banen, og dermed øker risikoen for ulykker, samtidig som kollisjoner ofte involverer flere biler.

### Bakgrunnen for restriktorplater

Det har blitt oppgitt tre grunner for bruken av restriktorplater i NASCAR.

Første gang det ble innført var i 1971, som et ledd i NASCARs planer om å redusere motorstørrelsen fra 427 kubikktommer (7,0 liter) til 358 kubikktommer (5,9 liter). For at team med mindre budsjetter skulle være konkurransedyktige mot de med større motorer innførte NASCAR et krav om restriktorplater på de større motorene, for å jevne ut ytelsesforskjellene. Dette utgikk i 1974, da NASCAR forbød de større motorene, og innførte dagens begrensning på 358 kubikktommer (5,9 liter).

Den andre bruken av restriktorplater kom etter Bobby Allisons ulykke i løpet Winston 500 på Talladega Superspeedway i 1987. Allisons bil fløy inn mot tribunene tidlig i løpet, og skadet tilskuere. Etter noen få løp hvor bilene hadde blitt kjørt med mindre forgassere innførte NASCAR igjen restriktorplater på de to raskeste banene, Daytona International Speedway og Talladega.

Den tredje bruken ble innført i 2000. Etter dødsulykkene til Adam Petty og Kenny Irwin Jr. på New Hampshire International Speedway i mai og juli innførte NASCAR restriktorplater på bilene som et ledd i arbeidet med å løse gassproblemer etter de tette svingene på banen, noe som hadde utløst begge ulykkene. Dette ble kun opprettholdt i ett eneste løp, New Hampshire 300 i 2000, før bilene fikk en automatisk bryter som løste problemene hvis gassen hengte seg opp, noe som dermed gjorde restriktorplatene overflødige.
**Hormizd IV** eller *Hormozd*, var sønn av Khosrau I og regjerte som sasanidenes konge av Perserriket fra 579 til 590. Han var utpekt av sin far til hans etterfølger, dels på grunn av personlige egenskaper, men også politiske ettersom hans mor var datter av de vestlige göktürkernes khagan Sijin (Sinjibu eller Istämi) mens hans (halv)brødre hadde mødre av lavere rang.

Han ser ut til å ha vært dominerende og voldelig, men ikke uten godhet. Noen karakteristiske fortellinger blir fortalt om ham av Al-Tabari. Hans fars sympatier hadde vært med adelsmennene og prestene. Hormizd beskyttet det vanlige folket og innførte en streng disiplin i sin armé og ved hoffet. Da prestene krevde forfølgelser av de kristne, nektet han på grunnlaget av at tronen og styret kunne bare sikres gjennom godviljen fra begge religionene. Konsekvensen var at han pådro seg sterk opposisjon i de styrende klassene, som førte til mange henrettelser og konfiskasjoner.

Da han kom på tronen drepte han sine brødre. Fra sin far arvet han en krig mot Østromerriket og mot tyrkere i øst. Fredsforhandlinger med Tiberius II Konstantin hadde så vidt begynt, men Hormizd nektet å avgi noen av sin fars erobringer. Derfor er beretningene om ham av bysantiske forfattere, som ga full beretning fra forhandlingene, langt fra positive.

I 588 beseiret hans general Bahram Chobin tyrkerne, men i det neste året ble han slått av romerne. Og da kongen overstyrte ham gjorde han opprør med sin armé. Dette var signalet for en generell oppstand. Stormennene avsatte og blindet Hormizd, og utropte hans sønn Khosrau II til konge. I krigen som nå fulgte mellom Bahram Chobin og Khosrau II ble Hormizd drept av noen tilhengere av hans sønn.

Referanser
----------

1. ↑  Sijin hadde samarbeidet med Khosrau I om å bekjempe heftalittene og hadde beseglet avtalen med å gifte bort sin datter til Khosrau.
2. ↑  Encyclopædia Iranica, *Hormozd IV*
3. ↑  Al-Tabari, *Tarikh al-Rusul wa al-Muluk («Historien om profeter og konger»)*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Khosrau I** | **Konge av Persia**(579–590) | Etterfølger:**Khosrau II** |

| * v
* d
* r
Sasanide-dynastiet |
| --- |
| Ardasjir I **·** Sjahpur I **·** Hormizd I **·** Bahram I **·** Bahram II **·** Bahram III **·** Nerseh **·** Hormizd II **·** Adur Narseh **·** Sjahpur II **·** Ardasjir II **·** Sjahpur III **·** Bahram IV **·** Yazdegird I **·** Bahram V **·** Yazdegird II **·** Hormizd III **·** Peroz I **·** Balash **·** Kavadh I **·** Djamasp **·** Khosrau I **·** Hormizd IV **·** Khosrau II **·** Bahram VI Chobin **·** Vistahm **·** Hormizd V **·** Kavadh II **·** Ardasjir III **·** Peroz II **·** Shahrbaraz **·** Boran **·** Hormizd VI **·** Yazdegird III |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Thagirion** er den Qliphoth som assosieres med Sefiroten Tipharet i det kabbalistiske livets tre. Dets betydning er «de som strides», «de lidende aktører», og demonene som tilregnes det kalles *Zomiel*, store, svarte kjemper som alltid motarbeider hverandre. Denne qliphoth regjeres av *Belfegor*.

Tiphareth er sefiroten for harmoni og balanse mellom ulike krefter, som særlig ivaretar balansen mellom de gavmilde kreftene til *Chesed*, Kjærlig Vennlighet, med de tilbakeholdende krefter hos *Geburah*, Strenghet. Implisitt i ideen om balanse og syntese ligger også ideen om stress og belastning, og vekslingen fram og tilbake mellom de ulike krefter. Chesed og Geburah arbeider ofte mot hverandre, og pendelen må ha mulighet til å svinge mellom dem. Hvis pendelen tvinges til stillstand, i midten, grunnet en for stor styrke i Tiphareth, vil det oppleves som unormalt mye stress og smerte når disse kreftene ikke får pusterom. Derfor blir Tiphareth, Skjønnhet, til Thagirion, De Stridende.

Med ideen om motstridende og kaotiske krefter som holdes sammen mot sin vilje kan man se hvordan Thagirion spiller en rolle i *dødens tre* på samme måte som Tiphareth gjør det i livets tre, ved å hindre de ulike kreftene fra å falle fra hverandre, og vedlikeholde treets form, sekv om det i Thagirions tilfelle handler om å holde ved like de stygge og onde kreftenes samhold.

En annen viktig rolle for Tiphareth er som frelser, og i kristen kaballa er det gjennom Tiphareth, Sønnen, at faren blir kjent. Thagirion kan sies å være det negative aspektet til dette dogmet, de strengere doktriner som fordømmer all som våder å motsette seg sin spesielle versjon av skjønnhet til evig helvete og ild.
*District of Alaska* fra 1911, året før Territoriet Alaska ble etablert
Ernest Gruening var guvernør for Territoret Alaska i perioden 1939–1953
**Territoriet Alaska** (engelsk: *Alaska Territory*) var i perioden 1912 til 1959 et område som tilhørte USA. Det ble etablert etter District of Alaska og ble i 1959 delstaten Alaska.

Etter at Alaska som *department* fra 1867 til 1884 hadde vært underlagt jurisdiksjon av ulike forvaltningsorganer i USA og styrt av de føderale myndighetene, ble det et *distrikt* fra 1884 til 1912 hvor området hadde en egen regjering og et visst lokalt selvstyre. Kravet om å få en egen representasjon i kongressen ble stadig sterkere, blant annet som følge av en sterk befolkningsvekst. Dette førte til at *Territoriet Alaska* ble etablert 24. august 1912 med en ordning hvor territoriet hadde en egen minister i regjeringen med ansvaret for dette, uten at territoriet hadde status som delstat.

Under andre verdenskrig var det kamphandlinger om Aleutene, da en japansk styrke okkuperte de to ytterste øyene Attu og Kiska og dette var den første invasjon av amerikansk territorium siden 1812 under Den britisk-amerikanske krig. Dette førte til en større bevissthet om Alaskas strategiske beliggenhet og behovet for å anerkjenne Alaska som en egen delstat. Den amerikanske presidenten Dwight D. Eisenhower undertegnet 7. juli 1958 den såkalte *Alaska Statehood Act* som gjorde det mulig for å ta opp Alaska i unionen 3. januar 1959. Hovedstaden i territoriet, Juneau, ble også hovedstaden i den nye delstaten.

Guvernører i Territoriet Alaska
-------------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Navn | Embetseriode |
| --- | --- |
| Walter Eli Clark | 1912–1913 |
| John Franklin Alexander Strong | 1913–1918 |
| Thomas Riggs junior | 1918–1921 |
| Scott Cordelle Bone | 1921–1925 |
| George Alexander Parks | 1925–1933 |
| John Troy | 1933–1939 |

 | 

| Navn | Embetsperiode |
| --- | --- |
| Ernest Gruening | 1939–1953 |
| Benjamin Franklin Heintzleman | 1953–1957 |
| Waino Edward Hendrickson | 1957 |
| Michael Anthony Stepovich | 1957–1958 |
| Waino Edward Hendrickson | 1958–1959 |

 |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Hi Fly Malta** er et flyselskap fra Malta. Det er et datterselskap av det portugisiske flyselskapet Hi Fly. Begge driver med utleie av fly til andre og har ikke egne ruteflyginger. Hovedkontoret og hovedbasen ligger på Malta internasjonale lufthavn. Hi Fly Malta og Hi Fly bruker samme merkevare.

Historie
--------

Hi Fly Malta fikk driftstillatelse fra maltesiske luftfartsmyndigheter i 2013. Det er de samme eierne, det portugisiske selskapet Mirpuri Investments, som står bak både Hi Fly Malta og morselskapet Hi Fly. Forretningsmodellen er basert på wet lease, det vil si utleie av fly med besetning til andre flyselskap, og på en flåte av breibruksfly.

Hi Fly Malta skaffa seg Airbus-fly. Fire fly blei solgt til Al-Naser Airlines, brukt som frontselskap for det iranske flyselskapet Mahan Air. Malta blei brukt for å omgå USAs sanksjoner mot Iran, uten at det var kjent for Hi Fly Malta.

I 2018 skaffa Hi Fly Malta seg sin første Airbus A380. Hi Fly blei dermed det første selskapet som tok i bruk brukte fly av denne typen. Maskina tilhørte tidligere Singapore Airlines. Airbus A380en blei satt opp med 471 seter (399 økonomiklasse, 60 forretningsklasse og 12 førsteklasse). Flyet blei registrert på Malta og dekorert med slagordet *Save the Coral Reefs*.

Flyflåte
--------

I august 2018 hadde Hi Fly og Hi Fly Malta en flyflåte bestående av én Airbus A321, fire Airbus A330, sju Airbus A340 og én Airbus A380. Av disse var én Airbus A330, fire Airbus A340 og den ene Airbus A380en registrert på Malta.

* Airbus A340 fra Hi Fly Malta med logoen til Swiss Space Systems på halefinnen.Airbus A340 fra Hi Fly Malta med logoen til Swiss Space Systems på halefinnen.
* Hi Fly Malta-maskin på Calgary internasjonale lufthavn i Canada.Hi Fly Malta-maskin på Calgary internasjonale lufthavn i Canada.
* Hi Fly Maltas Airbus A380 dekorert i samband med kampanjen for å redde verdens korallrev.Hi Fly Maltas Airbus A380 dekorert i samband med kampanjen for å redde verdens korallrev.

Referanser
----------

1. 1 2  History & Activity Arkivert 1. august 2018 hos Wayback Machine. Hi Fly. Henta 1. august 2018.
2. ↑  Iranians used Malta to buy planes and bypass US sanctions, Malta Today, 18. mai 2017. Henta 1. august 2018.
3. ↑  Hi Fly Becomes The World’s First Airbus A380 Second-Hand Operator Arkivert 15. mai 2019 hos Wayback Machine. Airways, 5. juli 2018. Henta 1. august 2018.
4. ↑  PICTURE: Hi Fly A380 arrives in Malta for painting, FlightGlobal. Henta 1. august 2018.
5. ↑  First Malta-registered Airbus A380 unveiled in Safi. World's biggest passenger jet will be operated by wet lease firm Hi Fly, Times of Malta, 18. juli 2018. Henta 1. august 2018.
6. ↑  Fleet Arkivert 7. august 2018 hos Wayback Machine. Hi Fly. Henta 1. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hi Fly Malta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Luftromskrenkelse** innebærer at et fly kommer inn i kontrollert luftrom uten å ha fått klarering for flyging i vedkommende luftrom. Slike luftromskrenkelser begås oftest av mindre fly. Det kan skje at flyet allerede har vært i kontakt med vedkommende flygeleder, er på samme flyradiokanal og kallesignalet er kodet inn på skjermen til flygelederen. Da kjenner flygelederen flyets planer om høyde og bestemmelsested, og forseelsen blir noe mindre alvorlig. 

Dersom et fly kommer inn i kontrollert luftrom uten at flyger og flygeleder har vært i kontakt, må flygelederen lede annen trafikk langt unna kursen til flyet. Situasjonen blir utrygg siden flygelederen ikke vet hva slags hensikt den aktuelle flygeren har. Slike unnamanøvre for ruteflytrafikken kan være kostbart for flyselskapene og tidkrevende for passasjerene.

Kontrollerte luftrom er områder som er begrenset i høyde, med øvre og nedre grense og med yttergrenser som vanligvis er angitt på kart. Yttergrensene kan også være angitt som linjene mellom punkter med publiserte geografiske koordinater. Rundt de litt større, kontrollerte flyplassene er det en kontrollsone fra bakken opp til 2000 til 4000 fot over havet. Over kontrollsonen, eller over kontrollsonene for flere flyplasser er det ofte en TMA som dekker et langt større område enn kontrollsonen rundt flyplassen.

Utenfor kontrollert luftrom kan fly bevege seg fritt uten å opprette kontakt med flygeleder i et flytårn eller i en kontrollsentral. For slike flyginger er det vanlig å sende "blindt" på frekvensen til Norges Luftsportforbund, 123,500 MHz, slik at eventuelle andre fly i samme luftrom vet hvilket fly som flyr i hvilken høyde ved hvilket sted og i hvilken retning. Når slike sendinger tas imot av andre fly sendes gjerne tilsvarende melding tilbake med egne verdier og sted.

Årsaker til luftromskrenkelser
------------------------------

Dersom en flyger er usikker på hvor han er og har navigert feil, kan resultatet være at han kommer inn i kontrollert luftrom uten at han vet det selv. I slike situasjoner er det viktig å kontakte en flykontrollenhet i nærheten som kan se flyet på radarskjermen og anbefale kursretning og høyde.

De siste ti årene har det ikke kommet nye versjoner av kart for nedre luftrom over Norge, før i august 2010. Når flygerne har kart med grenser som kan være forandret er det større fare for å begå en luftromskrenkelse.

Småflygere kan ha stor respekt for å forstyrre flygeledere, spesielt når de er travelt opptatt med ruteflytrafikken. Dersom flygeren har vært i kontakt med flygelederen og forventer å bli kalt opp før ny luftromsgrense passeres, kan klareringen for det nye luftrommet bli bedt om og gitt for sent.
Norsk «terroir»: Epletrær på Lofthus i Hardanger
***Terroir*** kommer fra ordet *terre* «land». Det er et opprinnelig fransk begrep i sammenheng med vin og andre landbruksprodukter, brukt for å betegne den spesielle karakter et steds eller områdets geografi, geologi and klima tilfører et landbruksprodukt. Begrepet har ingen gode oversettelser til norsk (eller de fleste andre språk).

Et sted eller område der det drives landbruk har samme jord, værbetingelser, jordbruksteknikker og jordbrukstradisjoner som alle bidrar til de unike kvaliteter i et produkt, summen av effekter et lokalt miljø har på den.

AOC-systemet
------------

*Terroir* konseptet er sentral i det franske *Appellation d'origine contrôlée* (AOC) systemet. Opprinnelig ble systemet skapt for å regulere vinproduksjonen. Senere har man utvidet AOC-systemet til å omfatte mange franske jordbruksprodukter som ost, olivenolje, skinke, lavendel med mer. *Terroir* baserer seg på antakelsen at et produkt frembrakt av et spesifikt miljø ikke vil kunne produseres på samme måte andre plasser og derfor må beskyttes. Systemet ble opprettet i 1935 og forvaltes av *Institut National des Appellations d'Origine* (INAO).

Andre land
----------

Det franske systemet har hjulpet å gjøre AOC-produkter til merkevarer som er gjenkjennelige og har en sikret kvalitet. Det har ført til at andre land har etterlignet systemet, særlig for vin. For eksempel nevnes det italienske Denominazione di origine controllata-systemet eller det spanske Denominación de Origen. I EU har kvalitetsstandarden *Quality Wine Produced in a Specific Region* (QWPSR) vært tuftet på AOC-systemet.

Eksterne lenker
---------------

* INAO hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Terroraksjonen i Luxor i 1997** (også kjent som **Massakren i Luxor**) var en terroraksjon mot en gruppe turister utenfor Hatshepsuttempelet i Luxor, Egypt den 17. november 1997. 62 personer ble drept, de aller fleste av dem turister. Over halvparten var sveitsere, samt flere briter, japanere og tyskere. 

Den ytterliggående islamske organisasjonen al-Gama'a al-Islamiyya stod bak angrepet. Alle terroristene ble også drept i attentatet. Massakren startet da turistene var på vei ut av bussene sine. Terroristene tømte maskinpistolene sine mot turistene. Angrepet varte i 45 minutter. 

Aksjonen i Luxor var til da den alvorligste som hadde blitt rettet mot turister i Egypt. Motivet for aksjonen var å ramme president Hosni Mubarak og hans regjering. Organisasjonen opplyste også at aksjonen ble gjennomført for å presse fram en løslatelse av organisasjonens åndelige leder, Omar Abdel-Rahman (1938–2017) som satt fengslet i USA på livstid. Den blinde Rahman ble dømt for den første terror-aksjonen mot World Trade Center i 1993. Talsmenn fra organisasjonen al-Gama'a al-Islamiyya opplyste noen uker etter aksjonen at den ville stanse sine aksjoner mot utenlandske turister og turistnæringen. Organisasjonen hadde til da rettet sine aksjoner mot turister, offentlig ansatte, kristne egyptere og politimenn.

Flere norske turister forlot åstedet bare en time før massakren fant sted. Blant dem tidligere politimester i Oslo, Willy Haugli.

Referanser
----------

1. ↑  «Tekstarkiv - Dagbladet.no». *web.archive.org*. 1997. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 14. juli 2022.
2. ↑  Dagbladet – «Jern-Willy» slapp unna kuleregnet (19.11.1997)

Eksterne lenker
---------------

* Myndighetene kan takke seg selv for massakren (Dagbladet, 1997)
Territorial Decoration
**Territorial Decoration** (TD) var en britisk militær utmerkelse som ble tildelt for lang tjeneste i Territorial Force og dens etterfølger Territorial Army. Den fulgte Volunteer Officer's Decoration da Territorial Force ble opprettet i 1908. I 1930 ble den erstattet av Efficiency Decoration. 

Kriteriet for å få utmerkelsen var minst tyve års tjeneste i Territorial Force eller Territorial Army. Krigstjeneste telte dobbelt, mens tjeneste som menig mannskap telte halvt. Menige med minimum tyve års tjeneste, men ikke de førti de trengte for å få TD, kunne få Territorial Force Efficiency Medal (1908–1921) eller Territorial Efficiency Medal (1921–1930). 

Ordensmerket var mørk grønt med en gul stripe på midten. Medlemmer av Honourable Artillery Company kunne få utmerkelsen, men fikk et noe annet ordensmerke; halvt blått og halvt rødt med gule striper på sidene. Dette skyldes at de fikk tildelt utmerkelsen av Edvard VII som hadde disse som sine egne farger. 

Blant de mest kjente mottakerne av utmerkelsen var Winston Churchill som fikk den i 1924, og Horace Lambart, 11. jarl av Cavan. Gerald Grosvenor, 6. hertug av Westminster mottok etterfølgeren, Efficieny Decoration.
**Tørrfjorden** (lulesamisk: *Doaresjågåvuodna*) er en fjordarm av Sørfolda i Sørfold kommune i Nordland. Den strekker seg 4 kilometer i øst/nordøstlig retning fra innløpet mellom Ytter-Tørrfjordskjæret i nord og Langvikneset i sør og inn til det bratte Tennfloget i fjordbunnen.

På nordsiden av fjorden ligger Gyltvikfjellet (745 moh.) og på sørsiden ligger Buviknakken (373 moh.). Det 328 meter høye Finnvikfjellet ligger i bunnen. Fra Finnvika, i den indre delen av Tørrfjorden, går det korte sundet Trengselet i nordlig retning og gir forbindelse til Nordfjorden. Tørrfjordelva, som kommer fra Andkjelvatnet, har sitt utløp mellom Nerigardshammaren og Leirvikskjæret på sørsiden. 

Trengsel bru og Nordfjordens munning sett fra sørsiden av Tørrfjorden. Foto: Thor-Rune Hansen 
Det er spredt gårdsbebyggelse langs nordsiden av fjorden, med gården Ytter-Tørrfjordskjæret i munningen og videre innover Slåttvika, Hjellvik og Torkeleng. E6 følger fjorden langs hele nordsiden, fra Daumannsviktunnelen, og langs den indre del av sørsiden til Megården tunnel.

Fotnoter
--------

**Type numrering**

Referanser
----------

1. ↑  Tørrfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
Fotografi av Collettgården fra 1890, før den i 1939 ble revet og flyttet til Norsk Folkemuseum på Bygdøy Foto: Olaf Martin Peder Væring / Oslo Museum 
Fugleperspektiv av Collettgården. Xylografi fra Daae, Ludvig: «Det gamle Christiania 1624-1814», 1891
**Collettgården** var den vanlige betegnelsen på en gammel bygård med adresse Kirkegata 15 i Christiania, revet i 1939 og flyttet til Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Gården ble senere også kalt «Cappelengården» fordi den i tiden 1843-1939 var eid av medlemmer av den såkalte forlagsgrenen av slekten Cappelen. Norsk Folkemuseum innførte etter 2000 nydannelsen «Collett- og Cappelengården».

Den eldste delen av anlegget var fløyen i to etasjer på hjørnet av Tollbugata, oppført før midten av 1600-tallet. Den hadde et bratt tak avsluttet med gavl mot Kirkegata. Taket ble omgjort til valmtak på 1700-tallet, antagelig i forbindelse med en reparasjon etter krigsskader som oppsto under Karl XIIs beleiring av Akershus festning i 1716. På langsiden som vendte mot Tollbugata, hadde huset et karnapp. Hovedbygningen fikk sin endelige form omkring 1760, da fløyen mot Kirkegata ble forlenget og påbygget til to etasjer. Samtidig fikk fasaden midtstilt inngangsparti og frontispis (midtgavl) i barokk stil. 

Hovedbygningen hadde i tillegg til de to fløyene vendt mot gatene også sidefløyer som omsluttet en gårdsplass omgitt av svalganger. Bak dette firefløydede anlegget fantes enda en gårdsplass inne i kvartalet, omgitt av driftsbygninger knyttet til eiernes næring. Disse bakbygningene ble ikke tatt med ved flyttingen til Folkemuseet. 

Gården ble i 1703 kjøpt av trelasthandler James Collett, innvandret fra England i 1683, stamfar til den norske familien Collett. Gården tilhørte hans etterkommere i 125 år til 1828. Fra 1843 drev Cappelen-familien bokhandel og forlag i gården. Den var fredet som kulturminne, men ble likevel revet i 1939 da forlagets nye forretningsgård skulle oppføres. Hovedbygningen med tilstøtende sidefløyer ble demontert og flyttet til Norsk Folkemuseum, hvor den etter 25 års lagring ble gjenreist fra 1963 til 1982, men den er ennå ikke helt ferdig innredet.

Kulturminne
-----------

Collettgården er et kulturminne og har nummer 120721 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Referanser
----------

1. ↑  «Collettgården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Collettgården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Folkemuseum om Collettgården

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Begynnelsen av Jeux d'eau
***Jeux d’eau*** er et solopianostykke av Maurice Ravel. Tittel kan oversettes med "Fontener", "Vannleker", eller "Lekende vann". Da han skrev *Jeux d'eau* var Ravel student hos Gabriel Fauré, som stykket er dedisert til. Pianisten Ricardo Viñes var den første som offentlig spilte verket i 1902, selv om det hadde blitt spilt privat for Les Apaches tidligere.

Stykket var inspirert av Franz Liszt sitt stykke *Les jeux d'eau à la Villa d'Este* (fra *3ème année* of his *Années de pèlerinage*), og Ravel forklarer dets opprinnelse på denne måten:

> *Jeux d'eau*, som ble skrevet i 1901, er opprinnelsen til nyskapningene innen pianostykker som man kan legge merke til i mine verk. Stykket, inspirert av den høye lyden fra vann og av de musikalske lydene en høre når vannet sprayes, lager kaskader, og klukker som bekker. Stykket er basert på to motiv på samme måte som svingningene i en sonate— men uten å underkaste seg det klassiske tonale plan.
> 
> 
> 

Skrevet på manuskriptet av Ravel, og ofte med i de utgitte utgavene, er teksten «Dieu fluvial riant de l'eau qui le chatouille...» et sitat fra Henri de Régniers *Cité des eaux*, som kan oversettes med "Elven ler godt når vann kiler ham...".

Referanser
----------

1. ↑  Orenstein, Arbie (1991). *Ravel: man and musician*. Courier Dover Publications. s. 154. ISBN 978-0-486-26633-6.
2. ↑  Larner, Gerald (1996). *Maurice Ravel*, p. 68. London: Phaidon. ISBN 0-7148-3270-7.

Eksterne lenker
---------------

* Jeux d'eau: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Collegio Teutonico di Santa Maria dell'Anima**, kort **Anima**, er et katolsk prestekolleg og pilegrimshospits i Roma.

Historie
--------

I den pavelige bullen *Quanto frequentius* av 9. november 1399, utstedt av pave Bonifatius IX, nevnes Johann Peters fra Dordrecht og hans hustru Katharina som grunnleggere av et hospits for «fattige folk av den tyske nasjon».[] Den pavelige skriptor og abbreviator Dietrich av Nieheim gav en rekke gaver til hospitset, grunnla et Mariabroderskap og oppnådde at stiftelsen 20. juni 1406 fikk Den hellige stols beskyttelse.[] Hospitsets oratorium ble fra 1431 til 1433 ved hjelp av gaver utvidet til en gotisk kirke. Fra 1499 til 1542 ble kirken erstattet av et renessansenybygg. Kirken er den tyske nasjonalkirke i Roma og har navnet *Santa Maria dell'Anima*.

Gjennom pavelig brev av 15. mars 1859 ble stiftelsen nyorganisert. Rektoren utnevnes av paven og prestekolleget består av geistlige som oppholder seg i Roma for å studere. Prestene i kolleget har ansvaret for sjelesorgen for de tyskspråklige katolske menigheter i Roma.

Litteratur
----------

* Barbara Baumüller: *Santa Maria dell’Anima in Rom*. Gebrüder Mann, Berlin 2000, ISBN 3-7861-2308-X
* Gisbert Knopp u. Wilfried Hansmann: *S. Maria dell’Anima. Die deutsche Nationalkirche in Rom*. Kühlen, Mönchengladbach 1979, ISBN 3-87448-100-X
* Tamara Scheer, Negotiating National Character. The Habsburgs’ Roman Catholic Priest College Santa Maria dell’ Anima and the German National Church in Rome, 1859-1915, in: Austrian Studies 28 (2020), special issue "Fragments of Empire. Austrian Modernisms and the Habsburg Imaginary, edited by Deborah Holmes & Clemens Peck, 64-78.
Maison de Norvège er et hybelhus for norske studenter i Paris. Det ble tegnet av Reidar Lund etter en arkitektkonkurranse i 1950, og innviet i 1954.  Foto: Ciupweb 
**Reidar Winge Lund** (født 17. januar 1908 på Strømsgodset i Drammen, død 4. oktober 1978) var en norsk arkitekt. Han er blant annet kjent for å ha tegnet nytt rådhus i Drammen; bygget ble oppført i perioden 1937–1953 (må ikke forveksles med det gamle Drammen rådhus). Lund vant også arkitektkonkurransen om Det norske studenterhus (Maison de Norvège) i Cité internationale universitaire de Paris; bygget han tegnet ble innviet i mars 1954. Reidar Lund ble senere utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen.

Reidar Lund studerte arkitektur ved Norges Tekniske Høyskoles arkitektavdeling, og ble uteksaminert i 1932. Midt på 1930-tallet etablerte han arkitektkontor i Oslo sammen med Arne Pedersen (1897–1951), som han samarbeidet nært med frem til Pedersen døde i 1951. Sammen vant Lund og Pedersen Sundts premie for 1948/1949 for en villa de tegnet som privatbolig i Oslo for professor Aage Storstein (Bygdøynesveien 24). De mottok også Houens fonds diplom i 1961 for A/S Borregaards nye anlegg i Sarpsborg, som stod ferdig i 1950.

Blant arkitektene som arbeidet hos Lund og Pedersen før de startet egen praksis var Wenche Selmer.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 07189fd7-9b1d-4789-bda7-2c107d0eb7bc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Indahl, Trond Marinus (20. februar 2017). «Reidar Winge Lund». *Norsk kunstnerleksikon*. Besøkt 6. november 2022.
3. ↑  «Studenterhuset i Paris åpnes i morgen - Reidar Lund har vært arkitekt for det flotte bygget.». *Drammens Tidende (Drammen: 1845-1960)*. 29. mars 1954. s. 6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Reidar Nydal** (1925–2004) fra Brandsøy var en norsk fysiker og professor. 

Han ledet fra 1960 Laboratoriet for radiologisk datering ved NTH.

Nydal ble cand. real. ved universitet i Oslo i 1953, og ble dr. philos. i 1968.

Han ble utnevnt til professor II i fysikk med fagområde radiologisk datering i 1986.

Internasjonalt var han særlig kjent for sine studier av den radioaktive karbonisotopen C-14 i atmosfæren etter prøvesprengningene med kjernefysiske våpen på 50-og 60-tallet. Nydals arbeide ble nevnt av Linus Pauling i hans nobelforedrag i 1963, og i nekrologen i *Radiocarbon* sies «His famous paper in *Journal of Geophysical Research* (1968) represents a milestone in this field.»

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.kongehuset.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  
E. Marian Scott (2004). «Reidar Nydal (1926–2004)». *Radiocarbon*. 46 (3): ix–xi. doi:10.1017/S0033822200032987.
4. ↑  
*Firdaposten*. 3. juni 2004 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  
*Firda Folkeblad*. 21. desember 1953 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  
*Firda Folkeblad*. 17. juli 1986 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Reidar Frode Nordby jr.** (født 5. april 1948) er en norsk sivilingeniør og bedriftsleder. Han er barnebarnet til Emil Nordby.

Han var administrerende direktør i Norsk Tipping fra 1989 til 2007. Han ble sagt opp fra sin stilling da det ble kjent at han ikke hadde skattet av at Norsk Tipping hadde betalt hagearbeid hjemme hos Nordby til 380 000 kroner. Sommeren 2008 reiste Nordby søksmål mot Norsk Tipping med krav om erstatning for tapte arbeidsinntekter i og med at en avtale om ytterligere oppdrag etter oppsigelsen ikke ble overholdt. Norsk Tipping ble våren 2009 frifunnet i tingretten, men saken ble anket til lagmannsretten av Nordby. I august 2009 inngikk Nordby og Norsk Tipping et forlik i saken.

Fra 1981 til 1988 var han administrerende direktør i Ideal flatbrødfabrikk.

Han var svensk konsul på Hamar fra 1993 til 2013. Han ble i 2001 utnevnt til ridder av første klasse i den svenske Nordstjerneordenen, og ble personlig takket av Kong Carl Gustav av Sverige, den svenske regjering og den svenske ambassade i Oslo for sitt arbeid gjennom 20 år som konsul.

Referanser
----------

1. 1 2  Caplex
2. ↑  dn.no: Eks-sjef krever millioner av Norsk Tipping
3. ↑  ukeavisenledelse.no, 15. august 2009: Forlik mellom Norsk Tipping og Reidar Nordby Arkivert 16. august 2009 hos Wayback Machine.
4. 1 2  Nordby går av som konsul[*død lenke*]
5. ↑  nrk.no: Nordby kan også miste konsuljobb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Typisk nøstvetøks
Funnstedet som ga navnet til nøstvetkulturen. Stedet er skiltet, og ligger rett vest for kjøpesenteret på Vinterbro i Ås.
**Nøstvetkulturen** er navnet på en jeger- og fangstkultur fra den eldre steinalderen (mesolitikum) i Norge. Kulturen holdt hovedsakelig til i traktene mellom Gøteborg og Oslo, og varte fra rundt 6300 til 4600 f.Kr. Kulturen fikk navn etter gården Nøstvet i Ås i Akershus, der det ble funnet rundt 300 nøstvetøkser. I dag er Nøstvet gård nedlagt, men stedet er skiltet, like vest for Vinterbro-senteret i Ås kommune. Selve steinalderboplassen lå egentlig på Sjøskogen, en husmannsplass under Nøstvet.

I Sverige er kulturen kjent som *Lihultkulturen*. Langs norskekysten er den kjent helt nord til Møre og Trøndelag. Flest boplasser fra denne fredelige perioden er det likevel ved utløpet av Glomma og Drammensvassdraget. Husrester er ikke funnet, men ved utgravning på Mørekysten kom det for dagen en 10–12 kvadratmeter stor hyttebunn av bjørkenever og sivstrå.

Nøstvetkulturens flotteste kunstverk er helleristningen av en elg ved Ekeberg i Oslo, gjenoppdaget i 1915. Bare ti helleristninger er kjent fra den tiden, og alle viser elger med et inntegnet labyrintmønster over kroppen. Selv om nøstvetfolkene levde av havet, har elgen rangert høyt i deres forestillingsverden.

En spesiell type øks, en såkalt kjerneøks, er typisk for nøstvetfunnene; en grovt tilhugget, hakkelignende steinøks av harde bergarter. Den har gjerne et trekantet tverrsnitt. Enkelte av dem er ikke bearbeidet på annen måte enn ved tilhugging, men ofte er eggpartiet slipt.

Rundt 4600 f.Kr. forsvant den typiske nøstvetøksen, erstattet av nye redskaper sørfra og påvirkning fra jordbrukssamfunnene der, mens nøstvetkulturen hadde vært sentrert rundt båtliv og fiske fra kanoer av uthulte trestammer. Havet stod den gang 50 meter høyere i indre Oslofjord, så nåtidens åsrygger var den gang et skjærgårdslandskap. Det ble særlig jaktet på sel og småhval.

Den første forskeren som postulerte at det her var snakk om en egen fase, var Andreas M. Hansen i 1904. Boplasser med visse karakteristika - ledetyper - omtales som nøstvetboplasser. Blant ledetypene finner vi nøstvetøksen, prikkhugget bergartsøks, samt mikroflekker brukt som egg til pile- og spydspisser, skrapere og enkelte ganger slipeplater av sandstein.

Referanser
----------

1. 1 2  Ingunn Haraldsen: «Steinalderkultur under lupen», *Forskning.no* 12. november 2008
2. 1 2 3  Solberg, Bergljot: «Nøstvetkomplekset» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 24. november 2021 fra
3. 1 2  Knut Reidar Andreassen: «Nøstvetkulturen», NRK
4. ↑  Elgen på helleristningen, Ekeberg

Litteratur
----------

* Glørstad, Håkon (2008). *Nære ting fra en fjern fortid : samfunnsliv i steinalderen for 7600 år siden*. Oslo: Universitetsforlaget.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturnett Akershus side om Nøstvetkulturen, besøkt 26.05.2014
**Reidar Arman Myhre** er en norsk musiker med saksofon som hovedinstrument. Han ble født i Oslo 25. januar 1945 og bor nå i Drøbak.

Han leder nå "Reidar Myhres Prima Band", et syv-manns band og han spiller i Kampen janitsjar.

Oppvekst og karriere
--------------------

Faren Kjell Myhre var musiker, låtskriver, produsent og manager og sønnen fulgte i farens fotspor. Da han var syv år spilte han «Stardust» på klarinett og fikk 10 kroner for jobben. Som tolvåring var han med i Svein Finjarns første band, "Lucky Boy and the Crazy Rockers". Når lillesøster Wenche Myhre opptrådte offentlig første gang i 1954 var det sammen med han og faren. I 1960 startet han sitt første band "Gamblers", senere startet han ""Reidar Myhres orkester", som senere utviklet seg til i 1970 å bli "Arman Sumpe Dur Express". "Arman Sumpe" fikk navn etter mellomnavnet hans, Arman, og etternavnet hans, myr = sump. De spilt progressiv rock og medlemmene var Arne Schulze, Fred Alvad, Pete Knutsen, Pjokken Eide, Steinar Kristiansen, Terje Methi, Thor Andreassen og Jahn Teigen, hvor de fleste senere ble kjente musikker på hver sin kant.

I 1972 skiftet bandet navn til "Popol Vuh" som hadde mange av de samme musikerne, Arne Schulze, Pete Knutsen, Terje Methi, Thor Andreassen og Jahn Teigen, og de spilte fortsatt progressiv rock. Reidar Myhre sluttet i bandet i 1972 og bandet skiftet i 1973 navn til Popol Ace for å unngå konflikt med det tyske bandet Popol Vuh.

Myhre fortsatte som soloartist men spilte ikke inn noe album før i 2009 når *Blue Velvet* ble utgitt.

Han har i mange år spilt i Kampen janitsjar og også vært engasjert i andre prosjekter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Reidar Myhres Prima Band». *Jazz i Norge*. Besøkt 21. oktober 2022.
2. 1 2 3  Endresen, Ole (1. februar 2009). «Reidar Myhres musikalske minner». *Østlandets Blad* **(norsk)**. Besøkt 21. oktober 2022.
3. 1 2  «Reidar Myhre». *www.tenorsax.no*. Besøkt 21. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reidar Myhre på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Reidar Myhre på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (no) Reidar Myhre på Rockipedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |