recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reynaldo Bunyi Getalado**, M.S.P (født 5. august 1959 i Muntinlupa i erkebispedømmet Manila på Filippinene) er utnevnt biskop av Rarotonga.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble uteksaminert fra Far Eastern University i Manila med en grad i zoologi. Den 24. september 1987 ble han innlemmet i Missionary Society of the Philippines (M.S.P.). Deretter oppnådde han en bachelorgrad i filosofi og teologi fra *Divine Word Seminary* i Tagaytay City på Filippinene.

### Prest

Han ble ordinert til prest den 4. august 1988. Han hadde følgende stillinger: Misjonær i bispedømmet Daru-Kiunga i Papua Ny-Guinea (1988-1999); Pastoral tjeneste i bispedømmet Auckland i New Zealand (2000-2003); kapellan i Mandaluyong på Filippinene (2003-2004); misjonær i bispedømmet Bougainville i Papua Ny-Guinea (2005-2014); og fra 2014, kirkelig superior for *missio sui iuris* i Funafuti i Tuvalu.

=Koadjutorbiskop av Raroronga
-----------------------------

Pave Frans utnevnte ham den 8. desember 2023 til koadjutorbiskop av Rarotonga på Cook-øyene.
**Lars Gunerius Loe** (født 18. april 1883 i Ulstein, død 1971) var en norsk professor i landmåling ved Norges Landbrukshøgskole der han også var rektor i mange år.

Han var sønn av anlegsarbeider og senere gårdbruker Erik Loe (1851–1945) og Ingeborg Anna Sevrinsdatter Holsæker (1862–1937). Faren var fra Oppdal, men mora var fra Ulstein.

Lars gikk først på Gjermundnes landbrukskole i Vestnes kommune 1902–03. Han tok eksamen ved Norges Landbrukshøgskole i 1906 som utskiftingskandidat (utskifting er det samme som jordskifte). Dernest hadde han stipend et par år før han 1908 til 1911 jobbet i utskiftingsvesenet. Fra 1911 til 1913 jobbet han ved Aker oppmålingsvesen. Etter et studieopphold ute i Europa var han fra 1913 han dosent ved landbrukshøgskolen, fra 1919 professor. Han var rektor fra 1934 men ble avsatt i 1942 og gjenopptok vervet efter krigen en kort tid. Fra 1934 til 1948 satt han som redaktør for Tidsskriftet for det norske utskiftingsvesen, der han også publiserte sine vitenskapelige arbeider. Loe var også formann i Norges geografiske kommisjon 1937–54. I det lokale var han i herredsstyret for Ås. For alt dette mottok han den norske St. Olavs Orden, den danske Dannebrogordenen og den hollandske Oranje-Nassau-ordenen.

Han var gift med Dorthea Olstad (1888–1981). Sønnen Erik Loe (1920–2013) ble utenriksjournalist.

Referanser
----------

1. ↑  *Loe, Lars Gunerius* i Hvem er Hvem, 1948.
2. ↑  Foreldrenes dødsår er fra Ingeborg Loe hos slektsdatabasen geni.com.
3. ↑  *Det Norske jordskifteverks tjenestemenn: 1859-1959*. [Oslo]: Norges jordskiftedommer- og landmålersamband. 1959.
4. ↑  *Norges landbrukshøgskole 1859-1959*. Oslo: Høgskolen. 1959.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Medlemmer av Southern California Norton Owner's Club på tur
**Motorsykkelklubb** er en forening der motorsykkelinteresse står i sentrum. Mange klubber har egne lokaler, og arrangerer turer og andre sosiale sammenkomster, som felles motorsykkeltreff, som andre klubber også deltar på.

Den første klubben i Norge ble etablert 28. juli 1916 i Oslo, og fikk navnet «Norsk Motorcycle Klub». I Norge er de fleste klubbene organisert i Norsk Motorcykkel Union (NMCU), som er representert i Federation of European Motorcyclists' Associations. I USA er American Motorcyclist Association (AMA) den største motorsykkelorganisasjonen.

Kriminalitet
------------

Motorsykkelkubber har et noe frynsete rykte grunnet *1 %-klubbene* som selv sier de står utenfor loven. Den kanskje mest kjente er Hells Angels. Andre kjente 1 %-klubber er Bandidos, Coffin Cheaters, Outlaws, og Mongols Motorcycle Club. De «lovløse» klubbene er i absolutt mindretall i forhold til lovlydige klubber (derav 1% frasen).

Referanser
----------

1. ↑  «Trondhjemsridtet». Arkivert fra originalen 6. desember 2013. Besøkt 28. november 2012.
2. ↑  «*Politi.no: Én-prosent MC-kriminalitet* Publisert: Juni 2012.» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 20. oktober 2013. Besøkt 28. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Motorcykkel Union
* American Motorcyclist Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Johann Gustav Wilhelm Moritz Heckscher** (født 26. desember 1797 i Hamburg, død 7. april 1865 i Wien) var en tysk politiker. Han var utenriksminister i den midlertidige sentralregjering, utnevnt av Frankfurtparlamentet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Heckscher ble født inn i en jødisk familie som sønn av en bankier. I 1808 konverterte han til kristendommen og den evangeliske konfesjon.

Han studerte jus i Heidelberg og Göttingen. I 1817 deltok han på den første Wartburgfesten.

### Politisk karrière

I 1840 ble Heckscher redaktør for den politiske seksjonen i *Hamburger Nachrichten*. I 1848 ble han først innvalgt i Forparlamentet og representerte deretter Hamburg i Frankfurtparlamentet. I parlamentet talte han for en form for konstitusjonelt monarki.

Heckscher tilhørte parlamentsgruppen kjent som Kasinofraksjonen. Han medvirket sterkt til dannelsen av den midlertidige regjeringen i 1848. Der ble han først justisminister og deretter utenriksminister. Under parlamentets forhandlinger om fredsavtalen mellom Tyskland og Danmark ble han utsatt for voldsomme angrep og må trekke seg som riksminister.  Etter at Leiningen gikk av som ministerpresident som følge av avvisningen av Malmöavtalen den 5. september 1848, var Heckscher ut året den midlertidige regjeringens utsending til Torino og Napoli.  

I desember 1848 forlot han Kasinofraksjonen og stemte deretter med det føderalt orienterte Pariser Hof-fraksjonen. Tidlig i 1849 bestrebet han seg som delegert til flere utvalg forgjeves for å fremme en stortysk løsning.

Han åpnet i 1849 advokatpraksis i Hamburg og engasjerte seg for opprettelsen av et universitet i byen. Fra 1853 til sin død i 1865 var han Hamburgs ministerresident i Wien.

Referanser
----------

1. ↑   www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Burschenschafter-Stammrolle:. Verzeichnis der Mitglieder der Deutschen Burschenschaft nach dem Stande vom Sommer-Semester 1934[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Hamburger Persönlichkeiten». Stiftung Historische Museen Hamburg. Arkivert fra originalen 27. august 2016. Besøkt 13. august 2016.
4. 1 2  «Heckscher, Johann Gustaf Wilhelm Moritz». Nordisk familjebok, i Runebergprosjektet.
5. ↑  Abgeordnete nach Fraktionen. Verzeichnis der Fraktionen und ihrer Mitglieder Arkivert 27. mars 2016 hos Wayback Machine. Bundesarchiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Antonio Leyza Sanchez** (død 27. mars 2021 i Muntinglupa i Metro-Manila) var en straffedømt filippinsk politiker.

Borgermester, voldtektsmann, morder
-----------------------------------

Han var borgermester av Calauan i provinsen Laguna fra 1980 til 1986 og fra 1988 til 1993. Han ble funnet skyldig for å ha stått bak mordene på Eileen Sarmenta og Allan Gomez, som begge var studenter ved University of the Philippines, Los Baños (UPLB), i 1993, og var blitt bortført for formålet. Det kvinnelige offeret ble først voldtatt av ham og en gruppe andre menn. Han ble senere også funnet skyldig i to andre mord.

Han fikk en nifoldig dom på *reclusión perpetua* (40 års fengsel) og en skadeserstatning på ₱12,67 millioner. Forbrytelsen vakte stor oppmerksomhet og harme på Filippinene, ettersom den - som dommer Harriet O. Demetriou skrev i kjennelsen - var som klekket ut i helvete (*a plot seemingly hatched in hell)*.

Sanchez sonet i fengselet New Bilibid Prison i Muntinglupa. Han ble alvorlig syk og bragt over til *New Bilibid Prison Hospital* den 27. mars 2021, og der erklært død ved innleggelsen. Han døde av covid-19, 71 år gammel.

Film
----

Sanchez' sak inspirerte i 1994 til filmen *Humanda Ka Mayor!: Bahala Na Ang Diyos*. Filmen, produsert av Regal Films og Golden Lions Productions, bygger på borgermester Sanchez' forklaring og kriminelle løpebane (i filmen kalles han «Mayor Miguel Beltran»).

Referanser
----------

1. ↑   «Convicted former Calauan, Laguna Mayor Antonio Sanchez passes away»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Faeldon denies signing Sanchez release order despite confirmed signature». CNN Philippines. 2. september 2019. Arkivert fra originalen 3. september 2019. Besøkt 5. september 2019.
3. ↑  «What have 8 years in Munti done to Sanchez?». Besøkt 20. juli 2016.
4. ↑  HighBeam
5. ↑  «Law And Behold!: EILEEN SARMENTA». Besøkt 20. juli 2016.
6. ↑  «People vs Sanchez : 121039-45 : 25. januar 1999 : J. Martinez : First Division». *www.chanrobles.com*. Besøkt 28. august 2019.
7. ↑  Santos, Jamil (27. mars 2021). «Convicted former Calauan, Laguna Mayor Antonio Sanchez passes away».
8. ↑  Caparas, Carlo J. (2000-01-01), *Humanda ka Mayor!: Bahala na ang Diyos*, besøkt 2016-07-20
9. ↑  «NoBenta: Massacred Movies: God Saved the Industry». *no-benta.blogspot.com*. Besøkt 20. juli 2016.
***Ispytanije vernosti*** (originaltittel: *Испытание верности*) er en sovjetisk film fra 1954, regissert av Ivan Pyrjev.

Handling
--------

En eldre arbeider, Jegor Lutonin begynner å innse at døtrene hans er ulykkelige, og han bestemmer seg for å hjelpe dem. Andrej Kalmykov, ektemannen til Olga, den eldste datteren til Jegor Lutonin elsker en annen kvinne. Til slutt kommer elskerinnen med et krav til Andrej: å skille seg fra hans kone, eller å glemme henne. Andrei tar mot til seg og går hjem til Olga for å innrømme alt han har gjort, men hun hadde allerede gjettet dette. Men Andrei er en eksemplarisk ansatt, og er medlem av kommunist-partiet. I tillegg har han en av de ledende stillingene ved anlegget, og har en personlig sjåfør. Av disse grunnene får han ikke lov til å ta ut skilsmisse fra sin kone, for å bli sammen med sin elskerinne.

Til slutt mister Kalmykov begge kvinnen han elsker. Lutonins yngre datter, Varja, forelsker seg i en ny ingeniør ved en bil-fabrikk. Hun ønsker å gifte seg med ham, men Jegor Lutonin er skeptisk til å gi sitt samtykke til dette. Men Varja oppdager snart at ingeniøren ikke var den personen hun forestilte seg at han var. Hun blir derfor sjokkert og deprimert over dette. En dag kommer Andreis tidligere sjåfør hjem til Lutonin-hjemmet. Han forteller at flyet som Andrei fløy med, havnet i en ulykke - og Andrei ligger nå på sykehus. Olga bestemmer seg umiddelbart for å besøke ham.

Skuespillere
------------

* Sergej Romodanov som Jegor Lutonin
* Marina Ladynina som Olga Kalmykova
* Leonid Gallis som Andrej Kalmykov
* Vasilij Toporkov som Savva Rjabtsjikov
* Nina Grebesjkova som Varja Lutonina

Referanser
----------

1. ↑  Биография Нины Гребешковой
2. ↑  Испытание верности (1954)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
«Blåveis» har flere betydninger.

**Blåveis** (*Hepatica nobilis*) (dansk: *blå anemone*, svensk: *blåsippa*) er en flerårig urt i soleiefamilien. Den har karakteristiske, leverformede, vintergrønne blader og blå blomster i april – mai. Planten blir ca. 10 cm høy.

Blåveisen er utbredt i Europa nord til Skandinavia og Finland, og sør til Appenninene og Pyreneene. Den mangler i Vest-Frankrike og på De britiske øyer. Blåveisen vokser på tørr og kalkrik grunn i løvskog eller barskog. På disse vokseplassene viser ingen andre blomster seg før blåveisen. Allerede under snøsmeltingen begynner den å åpne sine mørkeblå kronblader.

I Norge er blåveisen vanligst på Østlandet, Sørlandet og i Trøndelag, men planten finnes også i Ryfylke, Hardanger og ved Bodø.

Slektsnavnet *Hepatica* viser til det latinske ordet for lever (*hepar*), mens artsepitetet, *nobilis*, betyr «edel». Ettersom bladene er leverformede, er planten, i samsvar med signaturlæren, blitt brukt mot leversykdommer.

Etter blomstringen ligger stengelen bøyd mot jorden, og småfruktene (nøttene) blir liggende i morplantens nærhet. De spres ved hjelp av maur (en myrmekofil plante). 

Blåveis dyrkes i hager, både den arten som vokser vill i Norge, og ungarsk blåveis (*Hepatica transsilvanica*). Den sistnevnte arten stammer fra Karpatene og Transilvania, og har en kraftigere vekst.

Slekten *Hepatica* finnes i alle de tre store lauvskogområdene på den nordlige halvkule. De østasiatiske formene regnes som regel som varieteter av *H. nobilis*: var. *japonica* i Japan, og var. *asiatica* på fastlandet. I det østlige Nord-Amerika vokser *H. acutiloba* og *H. americana*. 

Blåveis er kommuneblomsten til Moss kommune og var før sammenslåingen med Mosvik kommuneblomst for Inderøy kommune.

Fargevarianter
--------------

  

Blåveisens farge varierer fra helt hvit gjennom alle blåfarger til rød. Fargevariasjonen er genetisk betinget. Det er en myte at jordens surhet påvirker fargen.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *blåveis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *blåveis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *blåveis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *blåveis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *blåveis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *blåveis* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *blåveis* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hepatica nobilis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Anemone hepatica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hepatica nobilis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder ur nordens flora
* Blåveis (Fra Markblomster)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Appaliunas** eller *Apalunas* er en luvisk guddom fra oldtiden i vestlige Anatolia som er dokument i en avtaleinskripsjon. Appaliunas er betraktet som den opphavlige guddom som blant annet danner grunnlaget for grekernes forestilling om Apollon og til etruskernes forestilling om Apulu. Antagelig har Apollon og Apulu, kanskje uavhengig av hverandre, avledet sine navn og sine tidligste karaktertrekk fra den asiatiske Appaliunas.

Appaliunas er blant de guder som garanterte en avtale som ble nedtegnet en gang rundt 1280 f.Kr. mellom *Alaksandu av Wilusas*, tolket som «Aleksander av Ilios» (*Ilios* = Troja), og den store hettittiske konge Muwatalli II. Appaliunas er en av tre guder som er nevnt å stå på byen Wilusas side. Hos Homer er Apollon den som bygger Iliums murer, en som beskytter trojanerne. I *Iliaden* er et annet navn for Paris faktisk *Alexandros*. En del forskningen har også gitt sterk føring for at trojanernes språk var luvisk.

Lengre øst for luviske språkområdet var den hurrittisk Aplu en guddom for pest — enten førte den med seg eller, ved forsning, beskyttet mot den. Aplu minner om *Apollo Sminthos*, «muse-Apollon» som ble dyrket ved Troja og Tenedos (dagens Bozcaada i Tyrkia), og som førte pest på akajerne (= grekerne) som svar på en trojansk bønn i *Iliadens* begynnelse. Den hurrittiske Aplu i seg selv synes å være avledet fra babylonske «aplu» i betydningen «sønn av», en tittel som ble gitt til den babylonske pestgud Nergal som sønn av Enlil. I gresk mytologi er Apollon den gjenstående sønn av den øverste gud Zevs.

Appaliunas’ karakter kan ennå bare bli tilnærmet beregnet ved å utlede fra Apollon som helbreder og orakel, hvis mellomkomst ble søkt av grekere som led av sykdom og hvis beroligende råd ble søkt i saker knyttet til kultdyrkelser. Appaliunas, som Apollon — for å gi ham den greske formen av hans navn — nådde Delos og Delfi på slutten av gresk bronsealderen.

Referanser
----------

1. ↑  Latacz, 2001. Side 138.
2. ↑  Ryan, Patrick C. (3/8/98): *Apollo Arkivert 12. oktober 2007 hos Wayback Machine.*
3. ↑  Brandau, Birgit (I, 1998): «Can Archaeology Discover Homer's Troy?» i *Archaeology Odyssey*
4. ↑  σμίνθος, «mus».
5. ↑  Homer: *Iliaden*, i. 37-39.

Litteratur
----------

* Latacz, Joachim, (2001): *Troia und Homer: Der Weg zur Lösung eines alten Rätsels.* (München)
* Korfmann, Manfred (1998): "Stelen auf den Toren Toias: Apaliunas – Apollon in Truisa – Wilusa?," i Güven Arsebük, M. Mellink, & W. Schirmer (red.): *Light on Top of the Black Hill. Festschrift für Halet Cambel* (Istanbul) 1998:471-78. En stele på utsiden av de antatte murene til Troja.
Kart over Den argoliske bukt (nede til venstre i bildet)
Utsikt over Den argoliske bukt fra Palamidi-festningen i Nafplio, Hellas
**Den argoliske bukt** (gresk: Αργολικός Κόλπος, *Argolikós Kólpos*), også kjent som **Argolikosbukten**, **Argolisbukten** eller **Nafpliobukten**, er en bukt i Egeerhavet utenfor østkysten av Peloponnes i Hellas. Den er om lag 50 km lang og 30 km bred. Den viktigste havnebyen langs kysten er Nafplio, som ligger i den nordvestlige enden av bukten. Ved innløpet til bukten ligger Spetses, som er den største øya i hele området.

Denne bukten blir av og til omtalt i lag med Saroniabukta som Den argosaroniske bukt, mens øyene i de to buktene blir kalt De argosaroniske øyene eller oftere bare De saroniske øyer. Rundt bukten ligger prefekturene Arkadia (i sørvest) og Argolida (i nord og øst). Elven Inachos munner ut i Den argoliske bukt i nærheten av landsbyen Nea Kios. 

Ei annen øy i bukten er Bourtzi, ei liten øy like utenfor Nafplio, med en borg som tidligere utgjorde byens forsvarslinje mot sjøangrep og i dag er et monument. Andre øyer i bukten er Platia og Psilí, som ligger nær kysten av Argolida. De omkringliggende fjellene gjør at bukten ligger i ly for den sterke sommervinden kalt Meltemi. 

Det går fergeruter over bukten mellom Nafplio, Spetses, Hydra, Tyros og Leonidio.

Steder ved bukten
-----------------

Fra sørvest til øst ligger følgende byer og landsbyer ved bukten:

* Tyros
* Paralio Astros
* Myloi
* Nea Kios
* Nafplio
* Tolo
* Porto Kheli
* Spetses

Galleri
-------

* Argolikosbukten sett fra ToloArgolikosbukten sett fra Tolo
* Øya og Apostolou-kirkenØya og Apostolou-kirken
* ArgolikosbuktenArgolikosbukten
* Utsikt over Argolikosbukten fra Palamidi i NafplioUtsikt over Argolikosbukten fra Palamidi i Nafplio
* Argolikosbukten sett fra NafplioArgolikosbukten sett fra Nafplio
* Tårnet på BourtziTårnet på Bourtzi
* Utsikt over Nafplio, Bourtzi og ArgolikosbuktenUtsikt over Nafplio, Bourtzi og Argolikosbukten
* Seilbåt ved havnen til Nafplio i ArgolikosbuktenSeilbåt ved havnen til Nafplio i Argolikosbukten

Referanser
----------

1. ↑  Gulf of Argolis på *Encyclopædia Britannica* (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Absence Crew** er en norsk breakdance-gruppe fra Bergen. Den ble etablert i begynnelsen av 1999. 

Gruppen er mest kjent som finalist i forbindelse med TV 2-programmet Norske Talenter. De kom til finalen i Norske Talenter (sesong 2) med Stian «Blipp» Glopholm som beatboxer. De kalte seg da *Absence & Blipp*. Medlemmet Ole Petter Knarvik kom til de ti beste i Dansefeber 2007.

Historie
--------

Historien til gruppen begynte med at Knarvik og Issa startet å danse break i begynnelsen av 1999, og dannet gruppen *Spinners* sammen med en gjeng ungdommer fra Bergen. Senere ble denne gruppen oppløst, og de fortsatte å danse under navnet *Non Stop Crew*. I slutten av 1999 ble de kjent med Roksvåg, som ble med på et kurs som Knarvik og Issa holdt på Foldnes skule på Sotra utenfor Bergen. Etter kort tid ble han tatt opp som medlem i gruppen. Gruppen hadde også på denne tiden et fjerde medlem, Camilo Leiwa Tellez, som var med i ca. tre år, da han sluttet å breake til fordel for basketball. 

I 2002 skiftet gruppen navn til *Absence* (*Fravær*). Navnet refererer til følelsen man får av å danse break. Samme år ble også Christopher Bottolfsen, som tidligere var i en annen bergensk breakegruppe kalt *Electivety*, tatt opp i Absence. 

Ole Petter Knarvik fra Absence kom på 10.-plass i TVNorges program Dansefeber, de har vunnet Ungdommens kulturpris 2006, NM i breaking, *Veivalg* 2007 i samarbeid med Bergen kommune og Gest, tidligere kjent fra den norske rap-gruppen Spetakkel. Nå lever medlemmene i Absence mer eller mindre av dansing og hiphop.

Gruppens medlemmer
------------------

* Christopher «Birdy» Bottolfsen
* Piero «Piero the Hero» Issa
* Ole Petter «Hoolio» Knarvik
* Andreas «Rocks» Roksvaag
* Stian «Blipp»
* Daniel Grindeland
* Halvard Haldorsen

Eksterne lenker
---------------

* Sotra turn og idrettslag
* YouTube
* Offisiell hjemmeside -- AbsenceCrew.com Arkivert 1. februar 2009 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
*Norske Talenter* |
| --- |
| Sesonger | 
* 1 (2008)
* 2 (2009)
* 3 (2010)
* 4 (2011)
* 5 (2012)
* 6 (2014)
* 7 (2015)
* 8 (2017)
* 9 (2018)
* 10 (2019)

 |
| Programledere | 
* Marte Stokstad (2008)
* Sturla Berg-Johansen (2008–2009)
* Pia Lykke (2009)
* Marthe Sveberg Bjørstad (2010–2011)
* John Brungot (2010–2011)
* Solveig Kloppen (2012–)
* Stian Blipp (2012)

 |
| Jury | 
* Jan Fredrik Karlsen (2008–2009)
* Thomas Giertsen (2008–2010)
* Mia Gundersen (2008–)
* Alex Rosén (2010–2012)
* Adil Khan (2011–2012)
* Omer Bhatti (2014)
* Lisa Tønne (2014)
* Bjarte Hjelmeland (2014)
* Linn Skåber (2015–2017)
* Bjarne Brøndbo (2015–)
* Suleman Malik (2015-2017)
* Janne Formoe (2018-)
* Mona Berntsen (2018–)

 |
| Vinnere | 
* 1: Erlend Bratland
* 2: Quick
* 3: Kristian Rønning
* 4: Daniel J. Elmrhari
* 5: Stine Hole Ulla
* 6: Angelina Jordan
* 7: Odin Landbakk
* 8: Vilde Winge

 |
| Andre deltakere | 
* Alexx Alexxander
* Duolva Duottar
* Frikar
* Mats Weinholdt
* Tina Presthus
* Oddvar Torsheim
* Absence Crew
* Stian Blipp
* Robert Smith-Hald
* MixMaster Cru

 |
| Andre versjoner | 
* Danmark
* Storbritannia
* Sverige
* USA

 |
*Ooccidental Hotel* i Buffalo
**Buffalo** er en by (city) og administrasjonssetet i Johnson County i den nordlige del av den amerikanske delstaten Wyoming, med 4 585 innbyggere ved 2010 års folketelling.[]

Buffalo ligger ved foten av Bighorn Mountains, ved vssdraget Clear Creek.

Kvegdrift er tradisjonelt en viktig næring. Dessuten er metangassutvinning blitt en viktig industri i området.[] Ved nærheten til Bighorn Mountains er også naturturisme en betydelig næring.[]

Buffalo ligger nær nordre endepunkt for Interstate 25 der den knytter an til den øst-vestlige motorveien Interstate 90. De føderale landeveiene U.S. Route 16 og U.S. Route 87 går og gjennom byen. Utenfor byen ligger Johnson County Airport.

Kjente innbyggere
-----------------

* Frank E. Lucas (1876–1948), republikansk politiker, Wyomings guvernør 1924–1925.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Buffalo, Wyoming – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
***The Lone Hand*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av B. Reeves Eason.

Handling
--------

Laramie Lad fra Wyoming bestemmer seg for å ta en velfortjent ferie, og besøker en gammel venn som arrangerer en sommerleir for storby-folk. Men underveis dør hesten hans, og Laramie blir tvunget til å fortsette reisen til fots. Underveis får han høre om en ung kvinne ved navn Jane, og hennes aldrende far Al Sheridan, som er i stor nød etter at de ble offer for en kjeltring som svindlet dem for en gruve de eier.

Laramie kansellerer derfor ferie-planene sine, og forsøker i stedet å ødelegge kjeltringens planer. Men Al blir snart tatt til fange av kjeltringene, som forsøker å tvinge ham til å oppgi den hemmelige inngangen til gruven.

Skuespillere
------------

* Hoot Gibson som Laramie Lad
* Marjorie Daw som Jane Sheridan
* Helen Holmes som Margie Vanney
* Hayden Stevenson som Buck
* Jack Pratt som Jack Maltrain
* William Welsh som Al Sheridan
* Bob Kortman as Curley
* Esther Ralston

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 1. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lone Hand* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Hand* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lone Hand* på Silent Era Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler motstandsmannen.  For forfatteren, se Arvid Hanssen.  For NKP-politikeren, se Arvid G. Hansen.

**Arvid Hansen** (født 1. mars 1916 i Oslo, død 13. februar 1945) var en norsk motstandsmann som ble drept under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

Hansen ble født i Oslo som sønn av Harald Hansen (f.1877 i Sørum) og Helga Marie Hansen (f. 1886 i Sand). Han arbeidet i Oslo som elektrisk montør.

Han ble involvert i kamper under det tyske angrepet på Norge i 1940. Senere involverte han seg i illegalt pressearbeid og senere i Milorg 13132, og fra høsten 1944 var han aksjonsleder i Aks.13.000. Arvid Hansen deltok under den aller første aksjonen mot tyskernes beholdning av bensin i Oslo-distriktet som ble foretatt den 23. august 1944, «Aksjon Grorud». Det var første gang Milorgkarer utførte en aksjon uten karer fra Kompani Linge og aksjonen var meget vellykket. Jfr. Milorg i Stor-Oslo av Terje Diesen: Orion 1997. Arvid Hansen utførte 27 sabotasjehandlinger, og hans siste sabotasje ble kalt *Aksjon smør*, da oppdraget var å stjele mat fra varehus, et i Tollbugata tilhørende tyske styrker, og et i Skippergata tilhørende Arbeidstjenesten. Maten ble distribuert til Milorgmenn som gjemte seg i Østmarka, omkring Oslo.

13. februar 1945, dagen etter *Aksjon smør*, oppdaget ved en tilfeldighet to Gestapo-offiserer et motstandsmøte i Storm Weinholdts hjem. Weinholdt og Frank Olsen ble arrestert og torturert i Møllergata 19. Adolf Bogstad ble drept i et fluktforsøk.

Arvid Hansen ble drept klokken 23.45 13. februar da Gestapo stormet hjemmet hans. De ringte på døra og skjøt faren som lukket opp. I soverommet møtte de Hansen, som klarte å avfyre tre skudd og skyte en av dem, men ble selv truffet og drept momentant. Hans forlovede Nelly Minge, som også hadde medvirket i motstandsarbeidet, ble såret. Hans mor overlevde og flyktet til Sverige uken etterpå.

Sammen med åtte andre motstandsmenn: Adolf Bogstad, Erik Bruun, Henry Gundersen, Ingolf Nordstrøm, Kåre Olafsen, Frank Olsen, Kjell Ramberg og Storm Weinholdt, er han minnet med en minnestein på Sarabråten i Østmarka.

Referanser
----------

1. ↑  Ording, Arne, red. (1950). *Våre falne 1939-1945*. 2. Oslo: utgitt av Den Norske stat. s. 152.
2. ↑  *Minneskrift over falne i Milorg D.13*

Litteratur
----------

* *Milorg D13 i kamp. Fra det hemmelige militære motstandsarbeidet i Oslo og omegn 1940–1945*, Orion 2007, ISBN 9788245808391

Eksterne lenker
---------------

* Regjeringen - Vi minnes våre falne med respekt og heder
* Østmarkas venner – Nytt fra Østmarka[*død lenke*] (PDF-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Shkodërsjøen** (albansk: *Liqeni i Shkodrës*, serbisk: Скадарско језеро, *Skadarsko jezero*) er en innsjø på grensen mellom Montenegro og Albania, og er den største innsjøen på Balkan. Innsjøen har fått navn etter byen Shkodër nord i Albania. 

Overflaten er seks meter over havnivå, og arealet varierer mellom 370 og 530 kvadratkilometer. Innsjøen får det meste av vannet fra elva Morača og renner ut i Adriaterhavet via den 41 kilometer lange elva Bojana, som danner grensen mellom Albania og Montenegro den siste halvdelen før den når havet. 

Den montenegriske delen av innsjøen og området rundt ble utpekt til nasjonalpark i 1983. I nordvest er det store delta- og sumpområder. Dette er et av de største fuglereservatene i Europa med 270 fuglearter, blant annet noen av de siste krøllpelikanene i Europa. Innsjøen inneholder også mye måke og hegre, i tillegg til store mengder fisk, som karpe, laue og damkaruss. Noen arter vandrer mellom havet og innsjøen, som alminnelig stør, adriatisk stør, stamsild, europeisk ål, havabbor, multer og skrubbe.

I 1996 ble området en del av Ramsar-konvensjonens liste over våtmarksområder av internasjonal betydning.

Kilder
------

* D. Mrdak (2009) *Environmental risk assessment of the Morača dams: fish fauna of Morača river canyon and Skadar Lake*

Eksterne lenker
---------------

* Discover-Montenegro.com
* Photo-Montenegro.com
* Destination-Montenegro.com Arkivert 26. oktober 2020 hos Wayback Machine.
* Skadarsko jezero (på serbisk, med mange bilder)
* Offisiell side for Shkodërinnsjøen Nasjonalpark

Moraca-elvens delta er et sumpområde ved våtmark som har Ramsar-status.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
**Socjaldemokracja Polska** («Polens sosialdemokrati», *SdPl*) er et venstreorientert, sosialdemokratisk politisk parti, stifta i april 2004 som en utbrytergruppe fra Sojusz Lewicy Demokratycznej (SLD). 

Foran parlamentsvalget i 2005 inngikk SdPl en avtale med Unia Pracy (UP) og miljøpartiet Zieloni 2004 om å stille fellesliste. Denne felleslista fikk 3,9 prosent av stemmene, noe som ikke var nok til å sikre parlamentarisk representasjon. SdPl stilte med sin leder Marek Borowski som kandidat ved presidentvalget i 2005 Borowski kom på fjerdeplass i første valgomgang med 10,3 prosent av stemmene. 

Den 3. september 2006 danna SdPl en sentrum-venstre-allianse, Lewica i Demokraci, sammen med SLD, UP og PD. Koalisjonen fikk imidlertid kun 13 prosent av stemmene og 53 mandater i Sejm ved parlamentsvalget i 2007 og blei oppløst like etter valget.

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Socjaldemokracja Polska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Mette Fossum**.

**Mette Fossum** (født 1974) er en norsk journalist og kommunikasjonsmedarbeider. Hun ble i 2013 direktør for kommunikasjon- og samfunnskontakt i Rema 1000. Hun kom da fra stillingen som kommunikasjonsdirektør i Norges Bank.

Hun har tidligere vært kommunikasjonssjef i Nærings- og handelsdepartementet. Fossum har også tidligere jobbet som nyhetsanker og utviklingssjef for aktualitet i TVNorge, og var i flere år politisk reporter i TV 2.[]

Fossum har jobbet som nyhetsanker i *Aktuelt*, TVNorges nyheter. Hun har også jobbet som politisk reporter i TV 2, og var programleder for debattprogrammet *Brutte løfter* på TVNorge.[]

Hun er blant annet utdannet ved Journalisthøgskolen i Oslo, Universitetet i Oslo og Harvard Business School.[]

Mette Fossum er fra Grue i Hedmark og er datter av politikeren Grethe G. Fossum.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1974[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   e24.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Mette Fossum Beyer (38) går fra Norges Bank til REMA 1000». *Reitan*. Besøkt 3. april 2021.
4. ↑  «Blir supervikar i Norges Bank». *e24.no*. 1. juli 2011. Besøkt 3. april 2021. «Fossum Beyer har vært kommunikasjonssjef i Nærings- og handelsdepartementet siden 2007. Hun er 36 år og er cand.mag. med fagene journalistikk, engelsk og samfunnsfag. Hun har ytterligere arbeidserfaring fra blant annet TV Norge og TV2.»
5. ↑  Lofstad, Øystein Andersen, Ralf (29. november 2019). «Grethe Fossum er død». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 3. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mette Fossum Beyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mette Fossum på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Danske gratis- og reklameaviser er ikke alltid like ønskelig og da havner de i søppeldunken.
**Gratisavis** er en gratis publikasjon som oftest utgis daglig, ukentlig eller månedlig. Redaksjonelt innhold er gjerne nyheter og sport i gratisaviser som utkommer daglig, mens gratisaviser med ukentlige og månedlige utgivelser ofte fokuserer på stoff av mer tidløs karakter, så som kultur-, musikk- og filmstoff, som i tilfellet *Natt og Dag*. Andre har svake journalistiske tekster rundt store annonser.

Gratisaviser er ikke alltid er organisert i bransjeforeningene Mediebedriftenes Landsforening (MBL) eller Landslaget for lokalaviser (LLA). De stiller således utenfor det generelle mediebildet. For å finansiere gratisavisen er de avhengig av reklame, og konkurrerer da med reklamemarkedet som de tradisjonelle avisene er avhengig av. Ikke alle mottakerne er like begeistret for reklamefylte gratisaviser.

> Gratisaviser har alltid vært mediebransjens paria. Skikkelige journalister har bare tatt i gratisavisene med påført neseklype og den absolutte vemmelse. Ikke bare korrumperer gratisavisene faget, men de underminerer hele det økonomiske fundamentet for dagspressen.  
> — Journalist Sven Egil Omdal, *Stavanger Aftenblad* 11. mai 2002
> 
> 
> 

I mange europeiske land har gratisaviser overtatt en stor del av dagsavismarkedet. I Norge er utbredelsen av gratisaviser fortsatt lav sammenliknet med eksempelvis Danmark. Norges største samkjøring av gratisaviser er Gratisavissamkjøringen AS som er en sammenslutning av gratisaviser, mens den eldste norske gratisavisen som fortsatt utgis er ukeavisen *Stjørdals-Nytt*.

Referanser
----------

1. ↑  «gratisavis», *NAOB*
2. 1 2  Omdal, Sven Egil (11. mai 2002): «Hvor dyre er gratisavisene?», *Stavanger Aftenblad*
3. ↑  «Trykte gratisaviser i Norge», *MediaNorge*
4. ↑  «Hvordan stoppe gratisaviser?», innlegg 17. april 2008 i *Kvinneguiden.no*. Sitat: «Jeg får minst to ganger i uka gratisaviser på døra som jeg ikke ønsker. Har prøvd å sette opp nei til reklame på døra, men de kommer likevel.»
5. ↑  «Gratisavis angriper det nordiske avismarkedet», *Dagens perseptiv* 18. juni 2006, oppdatert 20. april 2022

Litteratur
----------

* Høst, Sigurd (2021): *Avisåret 2020. Papiraviser og betalte nettaviser*, Rapport nr. 108/2021, Høgskulen i Volda

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.

Etnografisk museum i Genève
**Etnografisk museum i Geneve** er et museum i Genève i Sveits; etablert i 1901 etter initiativ fra professor Eugène Pittard, den første professoren i faget etnografi i Genève. Museet er et av de viktigste i sitt fagområde i Sveits. 

Museet holder til i byens sentrum; tre bygninger, Det gamle museumsbygningen, det nye MEG og en barneskole, er plassert rundt et firkantet tun med trær og blomster. 

I 2014 tok museet i bruk sitt nybygg. Det er en pagodeformet bygning, tegnet av *Graber Pulver Architekten AG*. Utstillingene og auditorium er i kjelleretasjen, kafeteria, museumsbutikk og resepsjon er i første etasje som er vendt mot haven. I øverste etasje finner en biblioteket, som har navn etter den generøse giveren, Marie Madeleine Lancoux. I biblioteket kan de besøkende høre musikk fra hele verden. Også museets gamle bygning er renovert, og inneholder i dag lokaler for etnomusikk. 

* 
* 
* 
* 
* 
* 

I 2017 fikk museet prisen som Årets museum i Europa.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Musée d'ethnographie de Genève – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Sojusz Lewicy Demokratycznej** («Den demokratiske venstrealliansen», *SLD*) var et polsk venstreorientert politisk parti som ble opprettet den 15. april 1999. Det tok offisielt avstand fra sine kommunistiske røtter, og går inn for et sosialdemokratisk program. Partiet ble i 2021 sammenføyd med partiet Nye venstre.

Historie
--------

SLD ble først dannet som en valgallianse med SdRP, et parti med røtter i det gamle kommunistpartiet som ledende medlem. Oppslutningen om SLD økte gradvis utover på 1990-tallet og SLD kunne danne regjering i 1993 og igjen i 2001. Presidentvalgene i 1995 og i 2000 ble vunnet av Aleksander Kwaśniewski, SdRPs første formann. I april 1999 ble SLD omdannet til parti og SdRP opphørte da å eksistere. 

Ved parlamentsvalget i 2001 inngikk partiet en avtale om fellesliste med *Arbeidets forbund* (UP) og vant en overveldende seier med 42 prosent av stemmene og 200 av 460 mandater i Sejm, samt 75 av 100 i Senatet. Etter valget dannet koalisjonen regjering sammen med *Det polske folkepartiet* (PSL) og Leszek Miller ble statsminister. I mars 2003 gikk imidlertid PSL ut av regjeringen. Oppslutningen om SLD falt kraftig og det kom anklager om korrupsjon og nepotisme. Den 26. mars 2004 annonserte ledende medlemmer av SLD dannelsen av et nytt sosialdemokratisk parti, *Socjaldemokracja Polska* (SdPl). Ved parlamentsvalget i 2005 fikk SLD kun 11,3 prosent av stemmene. Dette ga 55 mandater i Sejm, kun en fjerdedel av det tidligere antallet. Enda verre gikk det i Senatet, der de fra å kontrollere tre fjerdedel mistet samtlige senatorer. Den 3. september 2006 dannet SLD en sentrum-venstre-allianse, Lewica i Demokraci, sammen med SdPl, UP og PD. Koalisjonen fikk imidlertid kun 13 prosent ved parlamentsvalget i 2007 og ble oppløst like etterpå. 

Partiet går inn for legalisering av abort og registreringen av homofile par, men tar avstand fra eutanasi og dødsstraff.

Referanser
----------

1. ↑  «Poland». *Europe Elects* **(engelsk)**. Besøkt 9. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sojusz Lewicy Demokratycznej – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Sikringsradioen**, eller **SRadioen** er et nasjonalt VHF-samband etablert av skogbruks- og bondeorganisasjonene sammen. Sikringsradioen er tilknyttet basestasjoner plassert på topper i skog og mark. Via disse basestasjonene kan brukerne kontakte døgnbemannede vaktsentraler (110 sentralene), og samtale med operatør på 110 opprettes dersom Sikringsradioens nødfunksjon utløses.

Sikringsradioen administreres av Sikringsradioen AS som eies av Norges Skogeierforbund, Norges Bondelag, Norsk Sau og Geit og Norsk Landbrukssamvirke. Basestasjonene eies og drives av lokale radiolag med støtte fra Sikringsradioen AS som eier kanalene/frekvensene. Sikringsradioen AS og de lokale radiolagene er ikke-kommersielle aktører og virksomheten drives uten fortjeneste. For å benytte Sikringsradioens frekvenser må man betale en årlig avgift. 

En godkjent Sikringsradio er utstyrt med en nødknapp og et eget ID-nummer. Dersom brukeren kommer ut for en nødsituasjon og nødknappen aktiveres, går alarmen på nærmeste 110-sentral. Brukerens personopplysninger kommer automatisk opp og denne blir kontaktet direkte via den basestasjonen brukeren er pålogget og tiltak iverksettes av nærmeste nødetat. Sikringsradioer med GPS vil også sende radioens nøyaktige posisjon til 110-sentralen. 

En annen forskjell mellom en godkjent Sikringsradio og en vanlig VHF-radio, er at brukerne kan kommunisere via faste basestasjoner. Det finnes 170 slike i utmark og 500 tilknyttet fiskerioppdrett langs kysten. Sikringsradioens basestasjoner forlenger rekkevidden på sambandet i motsetning til jaktradio eller annen vanlig VHF-radio. Samtlige avSikringsradioens basestasjoner har enten batteribanker, solcelle eller brenselcelle i tillegg til eller som alternativ til strøm og vil fungere selv om strømnettet er nede. I 2023 var det 17 700 håndapparat tilknyttet nettet.

Se også
-------

* Jaktradio
* PMR446 (privat mobilradio 446 MHz)

Referanser
----------

1. ↑  Jørgenrud, Marius (15. desember 2014). «Her er redningen når alt annet kollapser». *Digi.no* **(norsk)**. Besøkt 5. april 2020. «Alle apparatene er utstyrt med en nødknapp som varsler om brukerens posisjon. Dette signalet går over gsm-nettet til 110-sentralem. Ved strømbrudd i mobilnettet, rekker signalene ganske langt og leter automatisk opp en 2G-stasjon som ennå er i drift.»
2. ↑  «Jaktradio og sikringsradio». *Nkom.no* **(norsk)**. 22. mai 2018. Besøkt 5. april 2020. «Sikringsradioen AS innehar en frekvenstillatelse fra Nkom for bruk av frekvenser i VHF-båndet. Det kreves tillatelse fra Sikringsradioen AS før disse frekvensene kan brukes.»
3. ↑  «Sikringsradioen vil hjelpe nytt nødnett». *Nationen*. 28. januar 2014. Besøkt 5. april 2020. «Landbruket besitter en betydelig sambandsressurs med over 17.000 VHF-radioer, som har god rekkevidde gjennom 165 basestasjoner plassert på strategiske topper. Sikringsradioen er basert på enkel og gammel teknologi, men det er et system som fungerer godt. Det så vi senest under brannen i Lærdal.»

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Dag Klaveness** (1913–86) var en norsk skipsreder.

Han var sønn av Anton Fredrik Klaveness (1874–1958) og Therese Grøn (1875–1948). Efter examen artium 1931 og førstegangstjeneste studerte han i sveitsiske Neuchâtel frem til 1935. Etter noe praksis tok han i 1939 over etter faren, som medeier og som administrerende direktør i familierederiet A. F. Klaveness & Co, startet av oldefaren i 1799. Også broren Anton Fredrik Klaveness (1903–1981) ble med i ledelsen rett før den andre verdenskrig. Dag hadde i 1939 giftet seg med Wanda Young Fearnley (1915–91) av Fearnley (slekt), og de bebodde Nedre Ringi gård i Bærum, frem til 1960 da den Magnus Poulsson-tegnede *Villa Ringiåsen* stod ferdig. Fra 1947 og 1948 eide han Ekeberg gård og naboeiendommen Skjønhaug i Enebakk.:s.71

Han hadde mange styreverv i shippingbransjen (leder for Norges Rederiforbund 1972–73), men satt også i rådet for Det norske institutt i Roma. I 1977 fikk han en St. Olavs Orden. Med broren Anton Fr. etablerte han Anton og Therese Klaveness reise- og studiestipendium med navn etter foreldrene.

Referanser
----------

1. 1 2  Peter T. Smedvig, *Dag Klaveness*, nekrolog i Aftenposten den 3. mars 1986.
2. ↑  At han var adm.dir. fra 1939 er nevnt i Klaveness, Dag i Hvem er Hvem, 1973.
3. 1 2  Thv. Klaveness (1951). *Sandarslekten Klaveness*. Oslo: Cammermeyer.
4. ↑  Redervilla til lavpris Arkivert 17. mars 2017 hos Wayback Machine. i botrend.no den 21. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* *På gjengrodde stier i Ekebergdalen. Om industristedet i Enebakk der Ragnhild Jølsen skrev sine "Brukshistorier"*. NRK. 1975-06-17.  [Dag Klaveness intervjues]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Proselenos** (gamle gresk: Προσέληνος) er ideen om at de gamle arkadierne var en gruppe mennesker eldre enn Månen (Selene på gresk).  Dette aspektet av den arkadiske identiteten var i motsetning til de andre gruppene på Peloponnes halvøyen, som hevdet å være etterkommere av Dorierne. Det var noen andre unntak, men, som Eleanerne(som ble antatt å komme fra Aetolia), Kynurerne (som tilpasset Doriske elementer til sin lokale identitet), og Akhaierne (som var antatt å ha flyttet til den nordlige delen av Peloponnese etter Den doriske invasjon av halvøya).

Arkadierne eldgammle opprinselse var også vist i deres opprinelsesmyter, siden de hevdet at de nedstammet fra helten Pelasgus, som sprang fra jorden å ble deres forfader og hvis sønn var Lycaon, som var bestefar til regionens eponyme helt, Arkas

Begrepets opprinnelse
---------------------

De eldste referansen til historien om arkadierne som som eldre en månen kommer fra den Klassisk periode (479 - 323 f.Kr.) av Gresk historie. For eksemle sier Hippys av Rhegium, som skrev i det femte århundre før vår tid at arkadianerne var eldre en månen.  Begrepet brukes også av filosofen Aristoteles, samt Eudoxos av Cnidus, en astronom og matematiker som levde fra det fjerde hundreåret før vår tid. En ukjent poet nevnte også *proselenaios* som et epitet av Pelasgus, forfader til arkadierne; Borgeaud og Nielsen foreslår at dette kan ha vært Pindar.

Senere kilder
-------------

Idéen om at arkadierne var eldre enn månen er også referert til i arbeidet til senere forfattere, som Apollonius av Rhodos, Statius og Lukian. Det er også verdt å merke seg at Plutark nevner at arkadierne delte slektskap med eiketrær, da de ble antatt å være de første menneskene som sprang fra jorden, allerede da den første eiken ble plantet, noe som også illustrerer ytterligere at arkadierne var eldgammle, som folket som var eldre en månen.

Referanser
----------

1. ↑  Eudoxos *frag*. 415 (Lassare 1966)
2. ↑  Dueck (2020) 134-143
3. ↑  Herodotus *The Histories* 8.73.
4. ↑  Nielsen (2004) 72
5. ↑  Smith (2013).
6. ↑  Hippys of Rhegion *Brill's New Jacoby* 554 frag. 7 = *FGrHist* 554 F 7
7. ↑  Aristotle *frag.* 591 (Rose)
8. ↑  Eudoxos *frag.* 415 (Lassere).
9. ↑  Nielsen (2004) 72.
10. ↑  Borgeaud (1988) 6.
11. ↑  Apollonius of Rhodes *Argonautica* 4.264.
12. ↑  Statius *Thebaid* 4.275–281
13. ↑  Lucian *De astrologia* 26.
14. ↑  Plutarch *Quaestiones Romanae* 286a.
**Ambortius Olsen Lindvig** (født 30. september 1855 i Kragerø, død 9. mai 1946 i Oslo) var en norsk skipsreder og politiker (FV).

Kragerøtiden
------------

Etter styrmannseksamen i 1871 var han til sjøs, en del i utenriksfart. I 1885 døde faren Ole Petter Olsen (1830–85), som også var skipsreder. Ambortius flyttet hjem og giftet seg med Fredrikke Teocara Hvoslef (1866–1944) som var datter av sognepresten i Kragerø. Han henga seg til rederi-, forretnings- og bankvirksomhet. Blant regionens mange eksportører (av is) ble han blant de fremste. Han kjøpte en del seilskip og dampskip og var i 1909 med på å stifte Norges Rederiforbund.

Handelsminister
---------------

Han var Kragerø Seilforenings 4.formann fra 1888-90 og Kragerøs ordfører fra 1901–05. Han ble innvalgt på Stortinget fra Kragerø; for Venstre 1895–1900 og 1907–1909, og for Frisinnede Venstre 1910–1912. Lindvig var handelsminister i Jens Bratlies regjering 1912–1913 og fikk i 1913 St. Olavs Orden for det.

Kristianiatiden
---------------

Året efter, det året første verdenskrig brøt ut, flyttet han geskjeften sin til hovedstaden slik at han kunne være president i Norges Rederforbund 1915–1918. I 1916 står hans barokke praktvilla ferdig i Bygdøynesveien (Oslo). Etter krigen ble det dessverre dårlige tider og han solgte villaen og de siste skipene på 1930-tallet og ga seg.

Familie
-------

Han var sønn av Ole Petter Olsen (1830–85) og Susanne Salvesen (1832–1913). Også faren var skipsreder. Ambortius giftet seg med Berthe Jakobsen, dernest i 1885 med Fredrikke Teocara Hvoslef (1866–1944) som var datter av sognepresten i Kragerø. Sønnen Bjarne Lindvig (1891–1936) var gift et par år med sangerinnen Borghild Langaard.

* Bygdøynesv.  15, oppført 1916 Bygdøynesv. 15, oppført 1916
* Estrella eide han 1887–99 *Estrella* eide han 1887–99

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 552[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 34[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lindvig, Ambortius i Hvem er Hvem, 1930.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ambortius Lindvig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Ambortius Lindvig hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Ambortius Lindvig i Norsk biografisk leksikon


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |