recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Seksflekket bloddråpesvermer fotografert i Hurum, Buskerud.
**Seksflekket bloddråpesvermer** (*Zygaena filipendulae*) er en sommerfugl som tilhører familien bloddråpesvermere (Zygaenidae). Den finnes spredt nord til Nordland i Norge, og er den vanligste bloddråpesvermeren i lavlandet i Sør-Norge. Som andre bloddråpesvermere, er den giftig.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 28 – 39 mm), skarpt farget blåsvart og rød sommerfugl. Den kjennes fra lignende arter på at forvingen har seks røde flekker. Kroppen er svart med en litt blålig, silkeaktig glans. Forvingen er metallisk blåsvart med seks, parvis ordnede, skarpt røde flekker. Bare de to ytterste er noen ganger delvis sammenvokste. Bakvingen er skarpt rød med svart ytterkant. Larven er kort og trinn, lyst gul med en rad av svarte flekker langs hver side av ryggen. Den er kledt med kvaster av korte, hvite hår.

Levevis
-------

Den lever på blomsterenger, lysninger i skogen, veikanter og andre urterike, åpne områder. Larvene utvikler seg på tiriltunge (*Lotus corniculatus*), sjeldnere på andre planter. Når den er utvokst, forpupper den seg i en karakteristisk, glatt, gul kokong som sitter klistret inntil et strå. De voksne sommerfuglene flyr i solskinn en kort periode i juli eller august. Perioden med høy aktivitet av denne arten varer bare noen dager. Som hos mange andre bloddråpesvermere varierer bestandene mye fra år til år.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over det meste av Europa østover til Kaukasus, og i Syria og Iran. I Norge er den ganske vanlig i Sør-Norge nord til Møre og Romsdal, selv om den ser ut til å mangle i noen områder. Dessuten finnes det noen små bestander på Helgeland og i Lofoten.

Referanser
----------

1. ↑  Nielsen, T.R. (2004). «Eksotisk insektliv i Rogaland» (PDF). *Stavanger Museums Årbok*. 113: 91. Arkivert fra originalen (PDF) 9. mars 2014.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, seksflekket bloddråpesvermer:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Zygaena filipendulae* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *seksflekket bloddråpesvermer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *seksflekket bloddråpesvermer* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *seksflekket bloddråpesvermer* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *seksflekket bloddråpesvermer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *seksflekket bloddråpesvermer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Zygaena filipendulae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Zygaena filipendulae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Zygaena filipendulae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Harald A. Holm** (født 8. november 1918 på slektsgården Holmberget, Kvelde, død 18. mai 2014) var ordfører i Hedrum kommune fra 1972 til 1975. Han representerte Venstre. Han var i mange år en sentral skikkelse i det politiske liv i Hedrum kommune og satt en årrekke i kommunestyre og formannskap.

Holm var bonde og fikk sin landbruksutdannelse på Tomb jordbruksskole, hvor han gikk i det første kullet. På Tomb dannet han elevlag og senere Tomb agronomlag, hvor han var formann i fem år. I tillegg til å drive gården, hadde han etter hvert mange verv i ulike sammenhenger, blant annet Larvik Meieri, Larvik Potetmelfabrikk, Grinda avfallsselskap, Vestfold landbruksselskap, Vestfold landbruksskole og Bø oksestasjon. Han var også storfedommer. I Vestfold Slakteri var han ordfører i representantskapet. 

Han var også engasjert i kristelig arbeid. I Vestfold krets av Indremisjonen var han formann i to år. Holm var formann i Hedrum menighetsråd i 11 år, var kirkeverge i 35 år og klokker i en årrekke. Som kirkeverge fikk han orden på gravstedene på kirkegården og selv om Riksantikvaren var negativ til det, fikk han bygget handikaprampe ved inngangen til Hedrum kirke. Kassererjobben for menighetsbladet hadde han til 2011, da var han 92 år. I tillegg var han opptatt av avholdssaken og allerede som 16-åring ble han formann i Næss og Melø avholdslag. Han var også medlem av Tempelridderordenen, hvor han hadde 10. grad og hadde besøkt 19 templer rundt om i Norge.

Heder
-----

* Kongens fortjenstmedalje 2008

Kilder
------

* Tor Bjørvik: *Harald A. Holm til minne*. Artikkel i Vårt Land side 17 mandag 26. mai 2014
* Artikkel om Harald A. Holm på lokalhistoriewiki.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Harakat ul-Mujahidin** er en Pakistan-basert islamsk militant gruppe som primært opererer i Kashmir. I 1997 ble organisasjonen utpekt som en terroristorganisasjon av USA. Gruppen var opprinnelig en del av Harkat-ul-Jihad-al-Islami (HuJI) som var en pakistansk organisasjon som ble dannet i 1980 for å slåss mot de sovjetiske soldatene i Afghanistan.

I 1993 fusjonerte gruppen med Harkat-ul-jehad-al-Islami og dannet Harkat-ul-Ansar. Umiddelbart etter fusjonen arresterte indiske sikkerhetsstyrker tre høytstående medlemmer av den fusjonerte gruppen. Som et svar på arrestasjonen gjennomførte gruppen flere kidnappinger i et forsøk på å frigjøre deres ledere. Alle disse forsøkene mislyktes. 

Gruppen kom i søkelyset til USA etter terrorangrepet 11. september 2001. Da ble gruppen forbudt av daværende president George W. Bush. Gruppen er antatt å ha flere tusen væpnede tilhengere i den pakistanske delen av Kashmir. 

Organisasjonen ble forbudt av Storbritannia 10. oktober 2005 sammen med fjorten andre terroristgrupper som opererer fra baser i Storbritannia. Et medlem av denne gruppen blir straffet med fengsel i 10 år.
***The Gray Horizon*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av William Worthington.

Handling
--------

Yano Masata, en slitende japansk artist som bor i et fjell-område i Amerika, nekter å produsere falske obligasjoner på vegne av den velstående John Furthman. Yanos søster, O Haru San, kommer fra Japan for å lete etter ekteannen sin som haadde forlatt henne. Etter at hun gjenkjenner Furthman som ektemannen hennes, kjemper Furthman og Yano til Furthmans pistol går av.

O Haru San blir drept, og Yano kaster Furthman utfor en høy klippe. Senere ødelegger Yano alle bevisene for Furthmans forbrytelser, slik at fru Furthman og sønnen deress kan forbli uvitende om Furthmans forræderi - og de slipper å bli vanæret. Politiet arresterer deretter Yano.

Skuespillere
------------

* Sessue Hayakawa som Yamo Masata
* Bertram Grassby som John Furthman
* Eileen Percy som Doris Furthman
* Mary Jane Irving som Kenneth Furthman
* Tsuru Aoki som O Haru San
* Andrew Robson som Robert Marsh

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 11. april 2016.
2. ↑  THE GRAY HORIZON

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gray Horizon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Gray Horizon* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Gray Horizon* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**SkyTaxi** er et charterflyselskap fra Polen. Hovedkontoret ligger i Wrocław og hovedbasen er Wrocław–Kopernikus lufthavn utafor Wrocław.

Historie
--------

Selskapet blei oppretta i 2000. Det opererte først med en Piper PA-34 Seneca-maskin fra Opole-Polska Nowa Wieś lufthavn utafor Opole, men flytta seinere i etableringsåret til Wrocław–Kopernikus lufthavn. I 2002 skaffa SkyTaxi seg Cessna T303 Crusader og i 2005 fikk det Saab 340.

Virksomhet
----------

SkyTaxi opererer i chartermarkedet fra Wrocław–Kopernikus lufthavn utafor Wrocław.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Saab 340A med ei rekkevidde på 2600 km og 33/34 seter. Selskapet har to slike flymaskiner (juni 2017).

  

* Cessna fra SkyTaxi.Cessna fra SkyTaxi.
* SkyTaxi Saab340A-maskin i fargene til GoodFly.SkyTaxi Saab340A-maskin i fargene til GoodFly.
* SkyTaxi i lufta ved Berlin–Tegel internasjonale lufthavn.SkyTaxi i lufta ved Berlin–Tegel internasjonale lufthavn.
* SkyTaxi Saab340A-fly på bakken på Düsseldorf internasjonale lufthavn.SkyTaxi Saab340A-fly på bakken på Düsseldorf internasjonale lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  About us, SkyTaxi. Henta 18. juni 2017.
2. ↑  Aircraft Arkivert 28. juni 2017 hos Wayback Machine. SkyTaxi. Henta 18. juni 2017.
3. ↑  Sky Taxi fleet details, airfleets.net. Henta 18. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Category:SkyTaxi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* SkyTaxis offisielle nettsted
Ruiner fra Dragsmark kloster  Foto: Harri Blomberg 
**Dragsmark kloster** (*lat.: Monasterium de silva sanctae Mariae, eller Mariskógr*) var et premonstratenserkloster, viet til jomfru Maria, som lå på Bokeneset vest for Oddevold (Uddevalla) i daværende Båhuslen i Norge.

Historie
--------

Klosteret ble anlagt i kong Håkon IV Håkonssons regjeringstid, antakelig i 1234. Klosteret ser ut til å ha hatt høy status. Her ble det bl.a. opprettet et «akademi» for unge adelsmenn. Men allerede før reformasjonen, i 1519, ser det ut som det var gått ut av geistlig bruk og lagt under kongelig overoppsyn. I 1532 ble klosteret formelt forlenet og fullstendig sekularisert. Det ble også stadig utsatt for ødeleggelser i tiden rundt reformasjonen under stridene mellom de dansk-norske kongene Frederik I og nevøen Christian II. Christian støttet reformasjonen, mens Frederik hadde lovet å beskytte den katolske kirke. Etter hvert lå det i ruin og tjente som steinbrudd for utbyggingen av Båhus festning.

Kirken og et par av rommene sør for den ble arkeologisk undersøkt i 1897-98. Deler av anlegget ligger trolig stadig intakt under markoverflaten.

Lensherrer
----------

* Knud Grubbe (1575-1602)
* Lagt under Baahus len (1602-28)
* Niels Hammer (1628-44)
* Thomas Dyre (1644-52)
* Henrik Villumsen Rosenvinge (1652-58)

Referanser
----------

1. ↑  *Dragsmark kloster*, Store norske leksikon. Besøkt 21. desember 2015
2. 1 2  *Dragsmarks kloster*, lansstyrelsen.se. Besøkt 21. desember 2015[*død lenke*]
3. ↑  *Dragsmark kloster (Marieskog)*, katolsk.no. Besøkt 21. desember 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dragsmarks kloster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Audrey Hepburn spilte Gigi i Broadway-oppsetningen. Foto: Bud Fraker 
***Gigi*** er et populært skuespill skrevet av Anita Loos. Den er basert på Colettes roman *Gigi* fra 1945 og har blitt satt opp på Broadway med Audrey Hepburn i tittelrollen.

Handling
--------

Handlingen i skuespillet ligger tett opp mot boken. En ung Pariserjente i det 19. århundre er blitt en populær kurtisane. Gigi bor med sin mor og bestemor og tar timer hos sin tante. Timene tar for seg oppførsel, samtaler og personlige forhold. Familien har mange viktige forbindelser i samfunnet og er blant annet gode venner med den rike lekegutten Gaston. Gaston er lei av livet sitt, men lykken smiler i selskap med Gigi og familien hennes.

Tante Alicia bestemmer seg for at Gigi endelig kan ta en del i samfunnet. Etter å ha kledd henne opp, presenterer hun ham til Gaston som en ung kvinne. Gaston er først misfornøyd med forandringen. Etter hvert innser han at han begynner å bli forelsket i Gigi, og han ber henne ut. I løpet av natten anerkjenner Gaston hvor tomt livet hans er og at han ønsker noe mer. Han frir til Gigi, som gledelig takker ja.

Medvirkende i Broadway-oppsetningen
-----------------------------------

* Audrey Hepburn som Gigi
* Cathleen Nesbitt som Alicia de St. Ephlam, Gigis tante
* Doris Patson som Andree, Gigis mor
* Josephine Brown som Madame Alvarez, Gigis bestemor
* Bertha Belmore som Sidonie
* Michael Evans som Gaston Lachaille
* Francis Compton som Victor

Referanser
----------

1. ↑  Hofstede, David (31. august 1994). *Audrey Hepburn: a bio-bibliography*. Greenwood Press. s. 10.
2. ↑  Loos, Anita. Gigi; A Comedy in Two Acts. Samuel French. (2010) ISBN 978-0573609343

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gigi* på Internet Broadway Database
**Erotiske eventyr** er folkeeventyr med erotisk eller pornografisk innhold.

Sjangermessig hører de til blant skjemteeventyrene, men er blitt skilt ut pga. sitt slibrige og obskøne innhold. Også i mannge av de mer sømmelige eventyrene forekom det opprinnelig erotisk innhold og upassende gloser før de ble restituert og omdiktet for å kunne settes på trykk.

Peter Christen Asbjørnsen viste spesiell interesse for de erotiske eventyrene, men fant dem i sin samtid uegnet for publisering. Han merket dem derfor gjerne «liderlig» i margen. Men Asbjørnsen så også en egen verdi i tekster med den slags innhold. Selv samlet han en stor mengde slike eventyr. Han fant dessuten stor glede i å fortelle slike i lystig lag. I 1876 sendte han et knippe erotiske eventyr til Felix Liebrecht (1812-1890) for oversettelse til tysk. Disse ble publisert i bokserien *Κρυπταδια* eller *Kryptadia*, som ble utgitt i 1883.

Konvolutten med erotiske eventyr ble merket «narrationes lubricae» (dvs. lekende fortellinger) og holdt unna offentligheten, men har nå plassert i Norsk Folkeminnesamlings arkiv uten noen form for klausuler mot innsyn. Det har vært litt ulike syn på stoffet, men fra tid til annen har de vært gjenstand for mer eller mindre hemmelige utgivelser. Den første som virkelig viste hva som lå skjult var daværende arkivar Reidar Th. Christiansens utgivelse av Asbjørnsens *Brudenuggen* for Bordklubben i 1943. Atskillig mer oppsikt vakte utgivelsen av samlingen *Erotiske folkeeventyr* i 1977, som også ble en bestselger.

Litteratur
----------

* Asbjørnsen, Peter Christen 1943: *Brudenuggen og andre*. Utgitt av Reidar Th. Christiansen. Illustrert av Thorbjørn Egner. Oslo: Bordklubben.
* Edvardsen, Erik Henning 2001: *Asbjørnsens kvinnehistorier*. Norsk Folkeminnelags skrifter nr. 150. Oslo: Aschehoug.
* Høgset, Oddbjørg 1977: Asbjørnsen, Moe, Knut Nauthella m.fl. *Erotiske folkeeventyr*. Oslo: Universitetsforlaget.

Portal: Litteratur
Båndstripe for Sjømilitære Samfunds medalje for besvarelse av prisoppgave
**Sjømilitære Samfunds medalje for besvarelse av prisoppgave** er en norsk utmerkelse innstiftet av Sjømilitære Samfund i 1890. Medaljen med pengepremie følger som belønning for besvarelse av den prisoppgave Sjømilitære Samfund utlyser. Medaljen er godkjente av Forsvaret for bruk på norsk militæruniform.

Utforming
---------

Sjømilitære Samfunds medalje for besvarelse av prisoppgave er utført i gull eller sølv. På forsiden har medaljen motiv med Norges riksvåpen med krone satt over et arrangement av korslagte flagg, anker, tauverk og forskjellige våpen. Etter unionsoppløsningen i 1905 fikk medaljen ny utforming med Norges nye riksvåpen. Innskriften «GLORIA CORONAT OPUS» (*æren kroner verket*) er plassert i en bue øverst på medaljens forside. Baksiden har en krans av eikeløv og grankvister. Inne i kransen står innskriften «SJØMILITÆRE / SAMFUNDS / PRISOPGAVE» fordelt over tre linjer. Utformingen tilsvarer Sjømilitære Samfunds fortjenstmedalje, bortsett fra at innskriftene er plassert på motsatte sider. Medaljen er opphengt i et blått bånd med kantstriper i gull. 

Medaljen er utført av myntgravør Ivar Throndsen.

Tildeling
---------

Besvarelse av Sjømilitære Samfunds prisoppgave kan belønnes med gullmedalje, sølvmedalje eller hederlig omtale. Sjømilitære Samfunds medalje for besvarelse av prisoppgave tildeles svært sjeldent. Gullmedaljen er siden 1996 tildelt én gang, sølvmedaljen fem ganger.

Se også
-------

* Liste over norske dekorasjoner

Referanser
----------

1. ↑  Rangeringsliste for dekorasjoner og ferdighetsmerker på militær uniform Arkivert 30. april 2003 hos Wayback Machine. rekkefølgen slik den var i 2003, Forsvarsnett, besøkt 1. november 2009.
2. ↑  For Forsvarets rekkefølge av 2009 se *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
3. ↑  Prisoppgaver Arkivert 17. august 2016 hos Wayback Machine. Sjømilitære Samfund, besøkt 17. juli 2016.

Litteratur
----------

* John Monn: «Sjømilitære Samfunds prisoppgave», *Forsvarets Forum*, nr. 11, 1995
* R. Støren og Hans Holst: *Myntgravør Ivar Throndsens medaljer, jetonger og merker*, Publikasjoner fra Universitetets myntkabinett, nr. 3, Oslo: i kommisjon hos H. Aschehoug, 1937, s. 106

Eksterne lenker
---------------

* Prisoppgaver, Sjømilitære Samfund
* Oversikt over norske sivile og militære utmerkelser Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. i *f-xtra*, nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009
**SkyEurope Airlines** eller bare **SkyEurope** (IATA: **NE**, ICAO: **ESK**) var et lavprisflyselskap med hovedbase på Bratislava lufthavn (BTS) i Bratislava i Slovakia og andre baser i Praha og Wien. Med base i Østerrike, Tsjekkia, Ungarn, Polen og Slovakia var selskapet det første multibaserte flyselskapet i Sentral-Europa. SkyEurope har kortdistansereiser (punkt-till-punkt), regulære flyvninger og charter– samt frakttjenester. Selskapet ble august 2009 utestengt fra Wien internasjonale lufthavn og ble slått konkurs samme måned. Samtidig innstilte selskapet alle flyvninger.

Flyselskapet ble grunnlagt i november 2001 og startet sin virksomhet den 13. februar 2002 men en innenriksflyvning mellom Bratislava og Košice. SkyEurope ble grunnlagt av Alain Skowronek og Christian Mandl, og ble finansiert av EBRD, ABN AMRO og EU–donasjoner. Selskapet har rundt 850 ansatte. Det er også medlem av European Low Fares Airline Association.

Flåte
-----

SkyEurope Airlines bestod i mai 2009 av i alt ti fly.

**City Airline**| Flytype | Antall fly |
| --- | --- |
| Boeing 737-300 | 6 |
| Boeing 737-500 | 2 |
| Boeing 737-700 | 4 |

Referanser
----------

1. ↑  Reuters.com – nyhetsartikkel om SkyEuropes konkurs, 31. august 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) SkyEurope – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Airliners.net – Bilder av flyflåten til SkyEurope Airlines

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
| 10n | Prefiks | Symbol |
| --- | --- | --- |
| 1024 | yotta | Y |
| 1021 | zetta | Z |
| 1018 | exa | E |
| 1015 | peta | P |
| 1012 | tera | T |
| 109 | giga | G |
| 106 | mega | M |
| 103 | kilo | k |
| 102 | hekto | h |
| 101 | deka | da |
| 10n | Prefiks | Symbol |
| 10−1 | desi | d |
| 10−2 | centi | c |
| 10−3 | milli | m |
| 10−6 | mikro | µ |
| 10−9 | nano | n |
| 10−12 | pico | p |
| 10−15 | femto | f |
| 10−18 | atto | a |
| 10−21 | zepto | z |
| 10−24 | yokto | y |

**Giga** (symbol **G**) er et SI-prefiks i SI-systemet som representerer 109 eller 1 000 000 000.

SI-systemet tok inn giga i 1960, og ordet kommer fra gresk γίγας, som betyr kjempe.

Tidligere var det en del forvirring rundt begrepet, ettersom en annen organisasjon (IEEE) prøvde å redefinere giga til å bety 230 når det gjaldt digital lagringsplass/minne. Organisasjonen gjorde det samme med andre prefiks som mega og kilo. IEEE innså etterhvert at det var uheldig å forsøke å redefinere internasjonale anerkjente prefikser til å bety noe annet på eget fagområde, og i 2000 gikk de bort fra denne praksisen, og sluttet seg til SI-standarden, slik IEC (the International Electrotechnical Commission) anbefalte. I stedet kom de med prefiksene kibi, mebi og gibi som prefikser for 2-base-enheter.

I dag bruker de aller fleste profesjonelle aktører riktige prefiks etter standardene. Harddiskprodusenter og andre lagringsminneprodusenter (bortsett fra enkelte RAM-produsenter) benytter seg korrekt av kilo-, mega- og giga-prefiksene. Innen programvare benytter Apple disse prefiksene korrekt i OSX. I Linux-verdenen byttes det på å bruke SI-prefiks og IEC-prefiks (mebi, gibi, osv.), men da med korrekt benevnelse. I skrivebordsmiljøet Gnome brukes SI-prefiks, mens i KDE brukes IEC-prefiks som standard i filbehandleren Dolphin. Filstørrelsene oppgis da i MiB og GiB, slik det skal gjøres etter standardene. Det eneste kjente operativsystemet som i dag viser enhetene feil, er Microsoft Windows (alle versjoner). Her brukes SI-prefiksene, men de brukes feil, da Windows beregner datamengden etter IEEE-standarden. De bruker altså IEEE-standarden, men følger ikke IEEE-standardens eget prefiks for denne (som siden år 2000 har vært GiB), og bruker i stedet feilaktig SI-prefikset (GB).

Dette antas å bidra til utbredt forvirring blant vanlige forbrukere om betydningen av prefiksene GB, MB og KB.

Gigabyte blir i talemål ofte forkortet til *gigg*, som i «dette er en 512-gigg harddisk». Den første *g*-en blir som regel uttalt med hard lyd, som i *golf*, ikke myk som i *giro*. Den samme uttalen gjelder også på engelsk. Men, i den amerikanske filmen *Tilbake til fremtiden (Back to the Future)* fra 1985, blir begrepet *giga* uttalt med myk *g*, /ʤɪɡɑ/, i ordet *gigawatts*. Dette var før enheter som gigabyte var dagligdags.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«***Sjømannens avskjedssang*** » er et skillingstrykk av Vilhelm Wexels Krag, ifølge skillingstrykket. Krag var født 24. desember 1871 og døde 10. juli 1933. Han var en norsk forfatter og lyriker, og skrev en rekke bøker og skuespill. Denne visa er en variant av skillingstrykket Adjø, farvel.

Teksten
-------

**1.**Farvel farvel min hjertens venn følg meg til bryggen hen,  

likkisten min den skal du sjå med flagg og vimpel på.  

  

**2.**Dypt i det falske verdenshav jeg kanskje får min grav  

men kommer jeg en gang igjen og er du da min venn.  

  

**3.**Ja har du været tro mot meg da vil jeg give deg  

ei skrin hvis make du ei så med små konkylier på.  

  

**4.**Og jeg vil give deg en gul opplært kanarifugl,  

og hodevann det skal du ha alt i fra Florida.  

  

**5.**Og så en hund av postelin alt til kommoden din  

og hver gang som du ser på den du minnes må din venn.  

  

**6.**Men har du fått en annen kjær når hjem jeg kommer her,  

i sjøen kaster jeg ditt skrin og hunden av postelin.  

  

**7.**Og jeg vil i likkisten gå med flagg og vimpel på  

og i det falske verdenshav jeg finne vil min grav.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
**Sjølpollinering** er når en plantes pollen havner på et arr i det samme planteindividet. Sjølpollinering kan føre til sjølbefruktning, men det er ingen automatikk i dette: mange planter har genetiske mekanismer som hindrer sjølbefruktning – de er sjølinkompatible. Når de to begrepene allikevel ofte brukes om hverandre, kan det ha sammenheng med at de mange tilpasningene planter har evolvert for å unngå de skadelige effektene av sjølbefruktning, først og fremst virker for å hindre sjølpollinering.

Sjølpollinering kan deles i innen-blomst sjølpollinering og nabopollinering (geitonogami). I det første tilfellet skjer pollenoverføringa innen samme blomst, mens det ved nabopollinering skjer en pollenoverføring fra en blomst på ett individ til en annen blomst på det samme individet. Pollenoverføring innen en og samme blomst kan ofte skje uten assistanse av noen pollinator, men pollinatorer kan bidra til slik sjølpollinering og en blomst kan dermed bli sjølpollinert og krysspollinert av et og samme dyrs besøk (forutsatt at insektet har besøkt en artsfrende av planta tidligere). Nabopollinering forutsetter nesten alltid bidrag av en pollinator, unntaket er blomsterstander som er så tette at automatisk pollenoverføring mellom ulike blomster er fysisk mulig (eks. korgplantefamilien, skjermplantefamilien).

En stor del av de, tildels, fantastiske tilpasningene som finnes i blomstene hos blomsterplantene kan tilskrives forhold som har med å forhindre sjølpollinering. Evolusjonen av dette er drevet av det faktum at sjølpollinering med derpå følgende sjølbefruktning gir innavla avkom og de negative effektene av innavl (innavlsdepresjon) er nærmest universelle i planteriket (riktignok i varierende grad fra art til art).

Referanser
----------

1. ↑  Richards, A. J. (1986). *Plant breeding systems* (1 utg.). London: Chapman & Hall. s. 529s. ISBN 9780412537806.
2. ↑  Fægri, K. & L. van der Pijl (1979). *The principles of pollination ecology* (3 utg.). Oxford: Pergamon Press. s. 244. ISBN 0080213383.
3. ↑  Lande, R og DW Schemske (1985). «The Evolution of Self-Fertilization and Inbreeding Depression in Plants. I. Genetic Models pollination accuracy.». *Evolution*. 39 (1): 24–40.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
«Sky Tower» omdirigeres hit. For annen bruk, se Sky Tower (andre betydninger).
**Sky Tower** er et tårn som ligger på hjørnet av gatene Victoria og Federal Street i sentrum av Auckland, New Zealand.

Fra bakkenivå til toppen er det 328 meter høyt, noe som er det høyeste bygget i den sørlige hemisfære. Tårnet er en del av hotell- og kasinokomplekset som er eid og drevet av selskapet SKYCITY Entertainment Group.

Etter to og et halvt års byggearbeide ble tårnet åpnet den 3. mars 1997. Under konstruksjonen ble det brukt 15 000 kubikkmeter sement og 2000 tonn stål. Masten på toppen veier alene mer enn 170 tonn. Tårnet er beregnet å klare et jordskjelv på 8.0 på Richters skala.

Hvert år besøker over 400 000 mennesker tårnet.

Tårnet blir ikke bare brukt som utsiktspunkt og fornøyelsessenter, men også til telekommunikasjon. Den øverste delen har to restauranter og flere observasjonsdekk. 

Det er den tolvte høyeste bygningen i verden.

Den 17. september 2005 truet piloten av et kapret småfly med å kollidere i tårnet. Over 500 mennesker som oppholdt seg der ble evakuert. Denne dagen var også parlamentsvalg i New Zealand. Det ble senere slått fast at piloten ikke hadde politiske motiver for trusselen, men personlige problemer. Flyet styrtet i havnen like ved.

Referanser
----------

1. ↑  «Did you know?». *SKYCITY Auckland*. Arkivert fra originalen 12. september 2015. Besøkt 14. november 2015.
2. ↑  «Auckland Skyline Icon the Sky Tower Celebrates 15 Years». *www.skycityentertainmentgroup.com*. Besøkt 14. november 2015.
3. ↑  «Pilot in Sky Tower scare wanted wife back» **(engelsk)**. 19. september 2005. Besøkt 14. november 2015.
Sky Tower i franske farger natten etter terrorangrepene i Paris i november 2015.  Foto: Wiremu Stadtwald Demchick

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sky Tower (Auckland) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bygningsinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SkyscraperCenter
 |
**Melbyloftet** er et av landets eldste bevarte hus som er utstyrt med vinduer og peis. Bygningen ble oppført i år 1616 og dateringen er basert på dendrokronologi. Dateringen betyr at huset er automatisk fredet etter kulturminneloven. 

Melbyloftets gavlvegg mot nord.
Inngangen til gårdstunet på Bjørnstad. Melbyloftet til høyre.
Huset er en laftet loftstue, en bygningstype som er i slekt med loftet. Bygningen ble opprinnelig oppført på gården Melby i bygda Kvikne i Nord-Fron kommune og ble i 1912 flyttet til friluftsmuseet Maihaugen på Lillehammer. Anders Sandvig valgte å plassere Melbyloftet i Bjørnstadtunet, som erstatning for et eldhus som manglet.

Melbyloftet er laftet av store tømmmerstokker; bygningens første etasje har fem omfar, altså fem stokker i høyden. 

Loftstua er en bygningstype som går tilbake til middelalderen. Skriftlige kilder forteller at denne hustypen var kjent i Gudbrandsdalen på 1400-tallet. 

I et vanlig loft er det i første etasje bod til oppbevaring og et uoppvarmet rom til beboelse i andre etasje. Loftstuer har skorstein og peis. I Melbyloftet er det eldhus og en bod i første etasje, og et stort stuerom med peis i andre etasje samt et mindre rom med ovn. Ei loftstue kunne varmes og var et godt hus å oppholde seg – også vinterstid. På den ene langsiden av bygningen, mot tunet, er det svalgang.

Melbyloftet er en interessant bygning som forteller om utviklingen av ildsteder. Hvordan ble peisen introdusert i norske tømmerhus? 

Fra en åre – et åpent ildsted midt på gulvet - slippes røyken ut gjennom ljoren i taket, og derfra kommer det lys inn i rommet. Fra en peis føres røyken ut gjennom en skorstein, ei pipe, og lyset slippes inn gjennom vinduer med glass. Glass var importert og dermed kostbart og lenge forbeholdt de få. 

På 1600-tallet var det fremdeles vanligere med ljore og åpent ildsted i husene enn vinduer og skorstein. Først omkring 1750 fikk vi norske glassverk.

Referanser
----------

1. ↑  Kjell Marius Mathisen: Melbyloftet på Maihaugen. DigitaltMuseum
2. ↑   Kulturminnesøk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Bernhard Viktor Hans Wolfgang von Loßberg** (født 26. juli 1899 i Berlin-Wilmersdorf i Preussen, død 15. mars 1965 i Wiesbaden) var en tysk offiser i den tyske hæren som deltok i første- og andre verdenskrig, samt den spanske borgerkrigen. Han ble kadett i 1916 og generalmajor i 1944.

Biografi
--------

### Krigsinnsats

Von Loßberg var fra 1. april 1939 stabsoffiser ved Wehrmachts overkommando og skal ha vært blant nøkkelpersonene i operasjonavdelingen som bidro til planleggingen av «Operasjon Weserübung», den tyske invasjonen av Danmark og Norge i april 1940.

Sent i 1941 skal Adolf Hitler ha krevd at von Loßberg skulle bli fjernet fra staben ved overkommandoen på grunn av offiserens kritiske holdning til kommando- og kontrollstrukturen ved overkommandoen. Dette førte til at von Loßberg tjenestegjorde ved en rekke mindre viktige poster under resten av krigen.

Dermed ble von Loßberg i januar 1942 beordret til Norge som operasjonsoffiser i staben til den tyske hærens øverstkommanderende i Norge, Nikolaus von Falkenhorst, hvor han tjenestegjorde fram til mai 1944.

### Etterkrigstiden

Von Loßberg ble tatt til fange av de allierte styrkene i Neustadt i Holstein den 5. mai 1945. Han satt i fangenskap i Bridgend i Wales inntil han ble løslatt den 26. juli 1946.

Den 5. juli 1949 ankom von Loßberg på nytt Norge, denne gang i all hemmelighet, sammen med blant andre den tyske admiral Otto Ciliax. De tyske offiserene var blitt invitert av den norske etterretningstjenesten for å bidra til en operasjon hvis formål var å utrede hvordan Nord-Norge kunne forsvares under et angrep fra Sovjetunionen.

Referanser
----------

1. ↑  Generalmajor Bernhard von Loßberg Arkivert 28. mai 2008 hos Wayback Machine. CAMP: 198/Special Camp: XI
2. ↑  Jaklin, Asbjørn (2009). *Isfront - Den kalde krigen i nord*. Gyldendal. ISBN 9788205378094.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ICCU
 |

Portal: Andre verdenskrig
Kunakvinne med det tradisjonelle klesplagget mola
**Kuna** eller **cuna** er en indiansk folkegruppe. Kunaene holder til i tre autonome *comarcaer* i Panama og i noen få landsbyer nord i Colombia. Mange kunaer bor også i Panama by, Colón og andre byer. Det største antallet kunaer holder til på San Blas-øyene i comarcaet Kuna Yala. De to andre autonome kunacomarcaene i Panama er Kuna de Madugandí og Kuna de Wargandí.

Kunaenes opprinnelige språk er kuna (*dulegaya* på kuna), og tilhører den chibchanske språkfamilien. Språket snakkes i dag av mellom 50 000 og 70 000 kunaer. Resten snakker spansk. Kunaene kaller seg selv *dule* eller *tule*, som betyr «folk».

Litteratur
----------

* Alí, Maurizio. 2010: "En estado de sitio: los kuna en Urabá. Vida cotidiana de una comunidad indígena en una zona de conflicto". Universidad de Los Andes, Facultad de Ciencias Sociales, Departamento de Antropología. Bogotá: Uniandes. ISBN 978-958-695-531-7.
* Alí, Maurizio 2009: "Los indígenas acorralados: los kuna de Urabá entre conflicto, desplazamiento y desarrollo"; Revista Javeriana, Pontificia Universidad Javeriana de Colombia, n.145 (julio): 32-39.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Kunasjir** (russisk: Кунаши́р, japansk: 国後島 – *Kunashiri*, fra aino: «svart øy») er den sørligste øya i øygruppen Kurilene i Sakhalin oblast lengst øst i Russland. Øya blir imidlertid også gjort krav på av Japan.

Geografi
--------

Satellittbilde fra NASA av Rausu-yama-vulkanen (Mendelejev) sør på Kunasjir

Øya ligger mellom sundene Kunasjir, Catherine, Izmena og Sør-Kuril. Kunasjir er synlig fra den nærliggende japanske øya Hokkaidō og mellom disse ligger Nemurosundet.

Øya har et areal på 1490 km², er 123 km lang og 4 til 30 km bred. 

Kunasjir er formet av fire vulkaner som en gang var forskjellige øyer før de gikk sammen i lavtliggende områder med innsjøer og varme kilder. Alle vulkanene er fortsatt aktive, Tiatia (1819 moh), Smirnov, Mendelejev (Ruasu Dake) og Golovnin).

Øya består av vulkanske og krystallinske bergarter. Klimaet er monsunaktig. Vegetasjonen består hovedsakelig av gran, furu og blandingsløvskog med lian og kurilsk bambuskratt. Fjellene er dekket av bjørk og sibirsk dvergfuru, urter eller bart fjell. 

Det ble funnet trekjerner av hundreårgamle eiker *(Quercus crispula)* i juli 2001 på Kunasjir.

Hovednæringen på øya er fiske og fiskeindustri. Øya har en havn ved Juzjno-Kurilsk, det administrative senteret i Juzjno-Kurilskij-distriktet og er den største bosetningen på øya. Administrativt hører øya til Sakhalin oblast.

Historie
--------

I 1789 var Kunasjiri åstedet for Menasji-Kunasjir-opprøret der ainofolket gjorde opprør mot japanske handelsfolk og kolonister. 

Den russiske sjømannen Vasilij Golovnin prøvde å kartlegge og utforske øya i 1819, men ble arrestert av japanske styresmakter og satt to år i fengsel.

Referanser
----------

1. ↑   Kokudo Chiriin, side(r) 83, www.gsi.go.jp[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Vulkaner
3. ↑  Palaeogeografi, paleoklimatologi, paleoøkologi

Eksterne lenker
---------------

* Bilder
* Geografisk data

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
Opabinia er særlig illustrerende for den kambriske eksplosjon
**Den kambriske eksplosjon** er en betegnelse som viser til den plutselige forekomsten av et stort antall nye komplekse organismer i perioden kambrium, mellom 543 og 530 millioner år siden. Undersøkelser har vist at det før denne tid, i ediacara, kun fantes meget enkle organismer, hovedsakelig encellede, og det er etterlatt få fossiler.

I kambrium oppstår plutselig alle de større dyregruppene, og finner fossiler i avleiringer av armfotinger, bløtdyr, leddormer, leddyr, mosdyr, nesledyr, pigghuder, og svamper. Ved overgangen til ordovicium skjedde det en masseutryddelse, og mange arter av armfotinger og conodonter døde ut, mens trilobittene ble sterkt redusert i antall.

Nyere forskning tyder riktignok på at noen av de mer utviklede trekk faktisk eksisterte omkring 30 millioner år tidligere, omkring 570 millioner år siden. Det pågår derfor stadig en vitenskapelig debatt om det er relevant å bruke ordet eksplosjon om denne perioden, all den tid utviklingen av nye organismer har foregått langsommere.

Litteratur
----------

* Andrew H. Knoll: *Life on a Young Planet, The First Three Billion Years of Evolution on Earth*, Princeton University Press, 2005, ISBN 0-691-12029-3
* Keith B. Miller: *The Precambrian to Cambrain fossil record and transitional Forms*
* James W. Valentine, David Jablonski og Douglas H. Erwin: *Fossils, molecules and embryos: new perspectives on the Cambrian explosion*. Development 126, 851-859 (1999).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Den kapitolinske ulvinne
**Den kapitolinske ulvinne** (italiensk: *Lupa Capitolina*) er en bronseskulptur av en hunnulv som to menneskebarn dier fra, inspirert av legenden om Romas grunnleggelse. Den kapitolinske ulvinne er siden 1471 blitt oppbevart i Kapitolmuseene i Roma, og er blitt et symbol på byen.

Skulpturen forestiller de mytiske grunnleggerne av Roma, tvillingene Romulus og Remus, som ble satt ut i naturen. De ble da ammet av ulvinnen og senere reddet av gjeteren Faustulus.

Skulpturens alder og opprinnelse er omdiskutert. En teori er at den er et etruskisk arbeid fra det 5. århundre f.Kr. og at tvillingene er føyd til i renessansen; noe som kan bety at den opprinnelige ulven ikke forestilte den mytiske ulven i legenden om Romas tilblivelse. Nye laboratorie-undersøkelser antyder at ulven ikke er antikk, men ble laget på 1200-tallet e.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  «Kapitolinske ulvinne». *Store norske leksikon*. 9. februar 2018. Besøkt 7. november 2020.
2. ↑  «Capitoline She-wolf (article) | Republic». *Khan Academy* **(engelsk)**. Besøkt 7. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Capitoline Wolf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lupa Capitolina – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Müritz nasjonalpark** (tysk: *Müritz-Nationalpark*) er en nasjonalpark i delstaten Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland. Den ligger omtrent midt mellom Berlin og Rostock og strekker seg over en stor del av innsjølandskapet på Mecklenburgische Seenplatte. Müritz nasjonalpark ble opprettet i 1990 og har et flateinnhold på 318 km². De nærmeste byene er Waren og Neustrelitz. Ved byen Waren ligger et informasjonssenter om parken, kalt Müritzeum.

Geografi
--------

Nasjonalparken består av to adskilte områder, Müritz og Serrahn: Den førstnevnte delen, som også er den største, strekker seg fra østbredden av innsjøen Müritz til byen Neustrelitz, mens den andre og mindre delen ligger øst for Neustrelitz. Landskapet i parken består av endemorener, sandur og lavland. 65% av parken er dekket av skog og 12% av innsjøer, mens resten består av myrer, sumper og enger.

Parken har navn etter innsjøen Müritz, som har et flateinnhold på 118 km². Det er dog bare østbredden av sjøen som ligger innenfor nasjonalparken. Det er rundt 100 innsjøer i Müritz nasjonalpark, og tallrike mindre tjern og små elver og bekker. Elva Havel har sitt utspring i Müritz-delen av parken, nær vannskillet mellom Østersjøen og Nordsjøen.

Landskapet og den tallrike innsjøene ble dannet av rester av innlandsisen, som trakk seg tilbake for rundt 12 000 år siden.

Fauna og flora
--------------

Blant de mest kjente dyre- og fugleartene som finnes i nasjonalparken er hjort, traner, havørn og fiskeørn. Andre er rørdrum, sivsanger, rødstilk, gluttsnipe, svartstork, krikkand, knekkand og dvergsnipe.

Plantelivet i nasjonalparken omfatter blant annet sjeldne gressarter som storak (*Cladium mariscus*), foruten også store mengder einer.

Referanser
----------

1. ↑  Verordnung über die Festsetzung des Nationalparkes "Müritz-Nationalpark" Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine. (tysk)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Müritz-Nationalpark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Tyskland |
| --- |
| Bayerischer Wald • Berchtesgaden • Eifel • Hainich • Hamburgisches Wattenmeer • Harz • Hunsrück-Hochwald • Jasmund • Kellerwald-Edersee • Müritz • Niedersächsisches Wattenmeer • Sächsische Schweiz • Schleswig-Holsteinisches Wattenmeer • Schwarzwald • Unteres Odertal • Vorpommersche Boddenlandschaft | Tysklands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Utsyn mot havet og Faraglioni
Utsym oppover mot Grand Hotel Quisisana
**Augustus' hager** (italiensk: Giardini di Augusto), opprinnelig kjent som **Krupps haver**, er noen botaniske hager på øya Capri, Campania, Italia.

Hagene ble anlagt av den tyske industriherre Friedrich Alfred Krupp tidlig på 1900-tallet, der hvor han hadde tenkt å bygge luksusvilla. Planene kunne ikke gjennomføres da Krupp ble anmodet om å forlate Italia etter avsløring i den sosialdemokratiske avisen *Vorwärts* om sex-skandaler på Capri. Derfor ble havene først kalt «Krupps haver», et navn brukt frem til 1918, da havene ble omdøpt til dagens navn.

Havene, anlagt i terrasser, har utsyn mot havet, mot Marina Piccola og er et testamente over Capris rike flora med ulike ornamentale planter og blomster som geranium, georginer og lupiner.

### Lenins bosted

I havene er det et monument tiltenkt Vladimir Lenin, et av de få av sitt slag i Italia, lavet av den italienske skulptør Giacomo Manzù og plassert der i 1968. De lokale myndigheter hadde godkjent planen etter at Sovjets ambassade i Italia hadde gitt skulptøren oppdraget. Statuen består av fem meter høye høye blokker i marmor og er plassert foran huset hvor den russiske forfatter Maksim Gorkij bodde i 1908.

Fra havene er det et 180-graders panorama-utsyn over Capri, hvor en kan se både Monte Solaro, Marina Piccola, og Faraglioni.

Referanser
----------

1. ↑  «Augustus Gardens - Via Krupp» **(engelsk)**. Capri.net. Besøkt 9. oktober 2015.
2. 1 2  «Giardini di Augusto e via Krupp» **(italiensk)**. InCampania. Arkivert fra originalen 27. desember 2010. Besøkt 9. oktober 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. desember 2010. Besøkt 7. oktober 2015.
3. ↑  «Il monumento di Lenin a Capri non si tocca» **(italiensk)**. PMLI. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gardens of Augustus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Sykepleierhøyskolen i Lørenskog** var en høgskole for sykepleierutdanning, etablert i
Oslo i 1895 under navnet Norges Røde Kors' sykepleieskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Akershus.

Skolen var den første ikke-religiøse utdannelse av sykepleiere i Norge, og ble opprettet 30 år etter at Norges Røde Kors ble stiftet i 1865. 

Skolen fikk navnet Røde Kors Sykepleieskole i Oslo og Akershus i 1960, i forbindelse med flytting fra Oslo til Lørenskog. I løpet av 1970-årene ble eierskapet overført fra Røde Kors til Akershus fylkeskommune. Skolen het fra 1981 Røde Kors Sykepleierhøyskole, og fra 1986 Sykepleierhøyskolen i Lørenskog. Da de øvrige sykepleierskolene i 1986 ble oppgradert til høgskole, var det etter at denne skolen og Sykepleierskolen i Molde hadde drevet forsøksdrift som høyskoler siden 1973.

Skolen ble slått sammen med jordmor- og helsesøsterutdanninger fra Statens utdanningssenter for Helsepersonell på Bygdøy i 1992, og de to skolene ble samlokalisert på Lørenskog i 1993.

Litteratur
----------

* Dag Fr. Schilling og Mette Holme Ingeberg. *Minnebok*. Utgitt av Høgskolen i Akershus, Avdeling for sykepleierutdanning, 1995. ISBN 82-993638-1-2

**Forbedringspotensiale:** Denne artikkelen om en tidligere høgskole bør utvides. Du kan hjelpe til med å forbedre den, f.eks. ved hjelp av stilmanualen for artikler om tidligere høgskoler.
De forskjellige lands euromynter.
**Østerrikske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Østerrike på revers.

Euro
----

Euro (€) er felles valuta for de fleste medlemslandene av EU, inklusive Østerrike. Euromyntene har to forskjellige sider. En side er felles og viser myntens valør og en side som er forskjellig fra land til land.

Nasjonale motiver
-----------------

De østerrikske myntene har ulike motiv på de åtte myntene. 1-,2- og 5-cent-myntene har tre forskjellige blomster som motiv. Henholdsvis gentian, edelweiss og primula. 10-, 20- og 50-centmyntene preges av forskjellige østerrikske bygninger. 10-centens motiv er Stefansdomen. De to siste myntene, 1- og 2-euroene har portretter av de historiske østerrikerne Wolfgang Amadeus Mozart og Bertha von Suttner.

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |
**Gerd Siegmund** (født 7. februar 1973 i Dresden) er en tysk tidligere skihopper.

Han debuterte i verdenscupen med 56.-plass (av 70 deltakere) i storbakken i Zakopane 17. januar 1990. Han vant ett verdenscuprenn individuelt, i normalbakken i Thunder Bay 26. mars 1994. Dagen før var han på det tyske laget som vant lagkonkurransen i storbakken samme sted. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 13 i sesongen 1993/94.

Gerd Siegmund deltok i VM i 1993 og 1995. Han var på det tyske laget som tok sølvmedalje i lagkonkurransen i Thunder Bay i 1995. I det samme mesterskapet fikk han sine beste individuelle plasseringer, med 10.-plass i storbakken og 11.-plass i normalbakken. Han var med i OL på Lillehammer i 1994, der han ble nummer 11 i normalbakken.

Han var med i VM i skiflyging i 1994 og 1996, med 26.-plass i Planica i 1994 som beste plassering.

Hans siste verdenscuprenn var i Trondheim 10. mars 2000.

Etter at han la opp som skihopper, har han vært ekspertkommentator for skihopping på TV, først i ARD, senere sammen med hovedkommentator Dirk Thiele i Eurosport.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1992/93 | 59. | 001 |
| 1993/94 | 13. | 326 |
| 1994/95 | 22. | 200 |
| 1995/96 | 34. | 150 |
| 1996/97 | 88. | 008 |
| 1997/98 | 45. | 056 |
| 1998/99 | 41. | 089 |
| 1999/00 | 34. | 114 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Gerd Siegmund Arkivert 13. juni 2011 hos Wayback Machine.
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerd Siegmund – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gerd Siegmund – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gerd Siegmund – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Wankelmotor, type DKM54 fra 1957
**Felix Heinrich Wankel** (født 13. august 1902 i Lahr, Tyskland, død 9. oktober 1988 i Heidelberg, Tyskland) var en tysk ingeniør og nazist som er mest kjent for å ha konstruert wankelmotoren.

Bakgrunn
--------

Wankel ble født i Lahr i det daværende Storhertugdømmet Baden. Moren ble enke under den første verdenskrig. Wankel fikk ingen universitetsutdannelse og heller ikke noen lærlingplass.

Forhold til NSDAP
-----------------

Han gikk inn i NSDAP allerede i 1921, og han møtte Adolf Hitler i 1928. Fra begynnelsen av 1930-årene var han gauleiter for Hitlerjugend i Baden. Wankel hadde imidlertid sine sympatier på partiets venstrefløy, under ledelse av Gregor Strasser.[] Han gikk ut av partiet i 1932 etter uenighet med partiledelsen i Baden og anklaget denne for korrupsjon.[] Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 ble han arrestert og satt fengslet i seks måneder, til han ble løslatt etter at forretningsmannen og en av de viktigste av partiets finansierer, Wilhelm Keppler, hadde grepet inn.[]

Fra 1936 og til slutten av andre verdenskrig arbeidet han ved Reichsluftfahrtministerium.

Han ble medlem av SS i 1940 og nådde graden Obersturmbannführer.

Oppfinner
---------

Uten formell utdannelse klarte han på egen hånd å tilegne seg teknisk innsikt og utviklet ideen om det som skulle bli kjent som wankelmotoren i 1924. I 1951 begynte han utviklingen av denne motoren, mens han arbeidet hos NSU Motorenwerke, og den første fungerende prototypen så dagens lys i 1957.

Den 5. desember 1969 mottok han et æresdoktorat ved det tekniske universitetet i München. Han ble også kjent som en forkjemper for dyrenes rettigheter og som motstander av dyreforsøk.[]

Wankel døde i Heidelberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Felix-Wankel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000009074, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id wankel-felix, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana, side(r) 190-191, bind Suplemento 1977 - 1978[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0071826[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Popplow, Marcus (2011). *Felix Wankel mehr als ein Erfinderleben*. Erfurt. ISBN 978-3-86680-763-1. OCLC 769011280.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |