recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vestmuren

Vestmuren

**Vestmuren**, også (blant ikke-jøder) kalt **Klagemuren** (hebraisk: **הכותל המערבי**), på arabisk *Ḥā'iṭ al-Burāq*, er en rest av støttemuren etter det jødiske Tempelet i Jerusalem. Muren var en del av en større struktur bygget av Herodes og ødelagt av romerne i år 70. Muren er 48 meter lang og 18 meter høy. Selve templet er plassert på toppen av det eldre Salomos tempel, som igjen ble bygget på det fjellet der Abraham skulle ofre Isak.

Muren og området foran er satt av som en ortodoks jødisk synagoge. Det foregår regelmessig ulike gudstjenester der i tillegg til at enkeltmennesker ber individuelle bønner. En utbredt misforståelse – og opprinnelsen til betegnelsen «klagemuren» – er at disse bønnene er sorgfulle påminnelser om tempelets ødeleggelse. I den utstrekning at bønner refererer til dette bestemte stedet, har det sammenheng med et ønske om en messiansk tid der det blir fred og tempelet bygges igjen.

Tempelplassen overfor muren er det stedet der tempelet sto fra Salomos tid. Jøder unngår å bevege seg opp på selve plassen, delvis av sikkerhetshensyn, delvis for å unngå å provosere muslimer som holder til der, og delvis fordi enkelte rabbinere forbyr ferdsel av frykt for at man skulle skjende stedet der Det Hellige og Det Aller Helligste sto.[]

Stedet betraktes som hellig av jøder såvel som av muslimer regulert av Status Quo-bestemmelsene fra osmansk tid.

Eksterne lenker
---------------

* (he) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Western Wall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *The Western Wall Heritage Foundation* (engelsk)
* Jewish Virtual Library: *The Western Wall* (engelsk)
* Chabad.org: *The Shofar and the Wall, 1930* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Raggsekkspinner** (*Pachythelia villosella*) er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet spredt nord til Møre og Romsdal i Norge. Hannen har velutviklede vinger og fjærformede antenner, hunnen er larvelignende og svært redusert, med stor, sekklignende kropp og helt uten bein og antenner.

Utseende
--------

Hannen er en ganske stor (vingespenn 24-28 millimeter), kraftig, brun sekkspinner med fjærformede antenner. Kroppen er kledt med oppstående, rødbrune hår og virker litt bustete. Vingene er ensfarget brune, litt tynt skjellkledte. Hunnen er 16-20 millimeter lang, larvelignende, helt uten antenner og bein og med sterkt reduserte fasettøyne. Larvesekken er rundt 3 centimeter lang, kledt med grove stråbiter og småkvister som bare er festet i sekkens fremre ende.

Levevis
-------

Arten er hyppigst i åpne områder, for eksempel tørrere partier på myrer og enger, men finnes også i åpen skog. Larven lever på småbusker som lyng, viere, blokkebær og bjørk. Utviklingen tar to eller tre år. De voksne hannene flyr i juni-juli, mens hunnene ikke forlater larvesekken sin så lenge de lever. Hannen lukter seg fram til hunnens feromoner og strekker den tøyelige bakkroppsspissen sin inn i eggsekken for å pare seg med hunnen som sitter inni.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa, men har minket eller forsvunnet i mange områder. I Norge forekommer den langs kysten til Rogaland, dessuten i Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 19. juli 2020. Besøkt 19. juli 2020.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 549-550. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Pachythelia villosella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bjørkesekkspinner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *bjørkesekkspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bjørkesekkspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bjørkesekkspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bjørkesekkspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bjørkesekkspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pachythelia villosella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pachythelia villosella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**August Wilhelm Heye** (født 31. januar 1869 i Fulda, Hessen, død 11. mars 1947 i Braunlage, Niedersachsen) var en tysk general og sjef for den militære overkommandoen *Truppenamt* i Weimarrepublikken.

Liv og virke
------------

Heye gikk 22. mars 1888 inn i et kadettkorps i den prøyssiske hær og tjenestegjorde innen infanteriet. Da han på nyåret 1900 begynte i tjeneste i generalstaben, innledet dette hans karriere som generalstabsoffiser. I årene 1906-1908 tjenestegjorde han i de tyske beskyttelsesstyrken (*Schutztruppen*) i Tysk Sydvest-Afrika som på denne tiden slo ned Herero-oppstanden. I årene 1910-1913 ledet han etterretningsavdelingen innen generalstaben.

Han var oberstløytnant og sjef for generalstaben i Landwehrkorps, en større hæravdeling i den prøyssiske hær, da første verdenskrig brøt ut, og tjeneste gjorde med denne både på østfronten og vestfronten under krigen. Mot slutten av krigen var han blitt oberst, og fungerte delvis som nestleder av generalstaben i tiden fram til Wilhelm Groener kunne etterfølge Erich Ludendorff som nestkommanderende i den øverste tyske generalstaben.

Han gikk inn i det nyopprettede Reichswehr etter krigen og ble sjef for *Truppenamt* i 1920 og var deretter øverstkommanderende for styrkene i Øst-Preussen.

Heye gikk ut av aktiv tjeneste i 1930.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 177968167[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans von Seeckt** | **Sjef for Truppenamt**(1920–1923) | Etterfølger:**Otto Hasse** |

| * v
* d
* r
Tysklands generalstab 1808–1945 |
| --- |
|  | Preussen  | 
* Scharnhorst
* Hake
* Rauch
* Scharnhorst
* Gneisenau
* Grolman
* Lilienstern
* Müffling
* Krauseneck
* Reyher
* Moltke d.e

 |  |
| Det tyske keiserrike  | 
* Moltke d.e
* Waldersee
* Schlieffen
* Moltke d.y.
* Falkenhayn
* Hindenburg
* Groener
* Seeckt

 |
| Weimarrepublikken  | 
* Seeckt
* Heye
* Hasse
* Wetzell
* Blomberg
* Hammerstein-Equord
* Adam

 |
| Det tredje rike  | 
* Beck
* Halder
* Zeitzler
* Heusinger
* Guderian
* Krebs

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Første verdenskrig
Sjetonger
En **sjetong** er en farget skive av plast eller annet materiale som angir en bestemt verdi i et pengespill som for eksempel poker, blackjack, rulett, baccarat og mahjong. På engelsk kalles sjetonger *chips*.

Sjetonger brukes som innsats på kasinoer. Sjetongens verdi er enten markert på sjetongen eller er avtalt før spillet starter. Sjetongene kan ha forskjellig verdi etter hvilken farge de har. Spillerne kjøper sjetonger før de begynner å spille. Gevinstene i hvert spill utbetales i sjetonger, mens kasinoet tar inn sjetongene fra de spillerne som har tapt. Spillerne kan etter avsluttet spill veksle inn sjetonger de har igjen. 

I pokerturneringer kan sjetonger brukes under spillet uten at pengeverdien blir utbetalt etter spillet. I stedet blir spillerne premiert etter sin plass i turneringen. Sjetonger kan også brukes til spill i hjemmet etter lignende regler uten at man trenger å bruke den påtrykte pengeverdi.

Sjetonger er oftest runde, men det finnes også sjetonger i andre former, så som ovale, åttekantede eller rektangulære, spesielt til høyere verdier. Materialet er ofte plast eller har plast som hovedbestanddel. Traditionelle europeiske sjetonger fremstilles ofte med perlemorseffekt, mens traditionelle amerikanske sjetonger ofte fremstilles av et leireaktig materiale med særlige kantmarkeringer. Det finnes også sjetonger av materialer som har keramisk karakter.

Sjetonger til kasinobruk kan foruten kantmarkeringer ha andre sikkerhetsanordninger, som individuell nummerering, hologrammer, markeringer som lyser opp under ultrafiolett lys og RFID (radiofrekvensidentifikation).

Se også
-------

* Pollett
* Token

Referanser
----------

1. ↑  Neuville, Christiane (1974). *Moro med leire*. [Oslo]: Gyldendal. s. 21. ISBN 8205067651.

Eksterne lenker
---------------

(en) Casino tokens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
En green eller putting green på en golfbane.
En **green** (eg. **putting green**) på en golfbane er et område med finpreparert gress. Hvert av golfbanens hull har en green som omgir selve hullet i bakken. Gresset på greenen klippes svært kort, slik at en ball kan rulle flere meter. Hullets plassering på greenen er ikke permanent, og kan endres fra dag til dag. Hullet er merket med et flagg slik at det kan sees fra en viss avstand (men ikke nødvendigvis fra utslagsstedet). Når ballen havner på greenen går spilleren over til å putte – å slå ballen langs bakken.

I noen tilfeller etableres en «provisorisk green» som erstatning for den ordinære greenen på grunn av værforhold, vedlikehold, ombygning eller andre årsaker. En bane som har mer enn to provisoriske greener er ikke godkjent for handicap-runder.

  


| * v
* d
* r
Golfterminologi |
| --- |
| Golfscore | 
* Hole in one
* Kondor (-4)
* Albatross (-3)
* Eagle (-2)
* Birdie (-1)
* Par (0)
* Bogey (+1)

 |
| Golfslag | 
* Backspin
* Chip
* Draw
* Duff
* Fade
* Hook
* Mulligan
* Pitch
* Putt
* Shank
* Slice

 |
| Banen | 
* Bunker
* Divot
* Dogleg
* Fairway
* Green
* GUR
* Links
* Out of bounds
* Rough
* Tee
* Vannhinder

 |
| Golfutstyr | 
* Driver
* Peg
* Spoon
* Stimpmeter
* Wedge
* Wood
* Jern
* Golfball

 |
| Annet | 
* Caddie
* Cut
* Dormie
* Dropp
* Fore
* Fourball
* Foursome
* Greens in regulation
* Greenfee
* Greenkeeper
* Handikap
* Loft
* Major
* Matchspill
* Pengeliste
* Playoff
* Scramble
* Scrambling
* Slagspill
* Slope
* Straffeslag
* Tour

 |

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kurdiske sjeiker (1895)
Det klassiske bildet av en sjeik: Sjeik Sattam de Haddadin av Palmyra, malt av Aleksandr Jakovlev.
**Sjeik** (arabisk: *شيخ*, *šayḫ*; flertall: *شيوخ*; *šuyūḫ*; også transkribert *shaykh*, *sheik*, *shaik*, *shayk*, *shaikh*, *cheikh*, og *shekh*) er en arabisk ærestittel. Det kvinnelige tilsvarende er **shayka**. Stater der øverste leder bærer tittelen «sjeik» kalles et sjeikdømme.

Ærestittelen «sjeik» betegner ofte en stammeleder, som har arvet tittelen fra sin far, eller overhodet av en storfamilie. Æresbetegnelsen «sjeik» gis til kongelige gutter fra fødselen av; det kvinnelige tilsvarende er *shaykha*.

«Sjeik» brukes også ofte som en tittel for fremtredende islamske ledere eller geistlige, forkortet «sk.» (hovedsakelig i bruk i sørasiatiske stater).[] Tittelen gis ofte også til rettslærde, de som har studert Koranen, eller bønnledere og prester i moskeer. 

Sufistledere kan også bære tittelen *shaykh*; *shaykha* bæres av kvinnelige åndelige ledere innen sufi-ordener, eller av kvinner som er i stammelederens nærmeste familie.

Etymologi og betydning
----------------------

Sjeik kommer av arabisk shayk, som bokstavelig talt betyr «gammel mann». Ordet er knyttet til alder og aldring: ش – ي – خ,*Shin-yā'-Kha* '. Begrepet betyr bokstavelig talt en mann av alderdom, og det er brukt i den forstand i Koranen. Senere kom det til å bli en tittel som betyr leder, eldre, eller edel, spesielt på Den arabiske halvøy. På grunn av den kulturelle betydningen fra arabisk sivilisasjon, og særlig gjennom spredning av islam, har ordet bredt seg som et religiøst begrep i mange andre deler av verden – spesielt i muslimske kulturer i Afrika og Asia.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Vogt, Kari. (2012, 23. oktober). Sjeik. I Store norske leksikon. Hentet 6. oktober 2016 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sigismundsøylen** (polsk *Kolumna Zygmunta*) er et monument på Slottsplassen i Gamlebyen i Warszawa, reist i årene 1643–1644 etter tegninger av Augustino Locci og Constantino Tencalli. Den er et av Warszawas mest kjente landemerker og et av de eldste sekulære monumenter i det nordlige Europa. Søylen er et minnesmerke over kong Sigismund III Vasa, som i 1596 flyttet Polens hovedstad fra Kraków til Warszawa. 

Monumentet er 22 meter høyt. Kongeskikkelsen, ikledt ridderrustning og krone, med sabel i den ene og kors i den andre hånden, måler 2,75 meter. Søylesokkelen er utsmykket med fire ørner.

Historie
--------

Bronsestatuen av kongen. I bakgrunnen synes Jesuittkirken (til venstre) og St. Johannes døperens katedral (til høyre).
Søylen ble reist mellom 1643 og 1644 etter ordre av Sigismunds sønn og tronfølger, kong Vladislav IV, etter tegninger av de italienskfødte arkitektene Constantino Tencalla og Agostino Locci. Bronseskulpturen ble utformet av den bolognesiske skulptøren Clemente Molli, og utstøpt av Daniel Tym. Sigismundsøylen er med dette det eldste sekulære monument i Warszawa. 

Søylen ble utformet med de italienske søylene foran Santa Maria Maggiore-basilikaen (reist i 1614 etter tegninger av Carlo Maderno) og Fokas-søylen i Roma som forbilde (Vladislav IV hadde sett begge under sitt besøk i Roma i 1625). I 1681 ble monumentet omringet av et tregjerde, som senere ble erstattet med et permanent jerngjerde.

Selve marmorsøylen ble restaurert flere ganger. Den første restaureringen ble gjennomført i 1743 av Franciszek Dąbrowski. Den andre, i 1810, ble ledet av Jakub Kubicki og Giuseppe Boretti. I 1854 ble monumentet omgitt av en fontene med fire tritoner utformet av berlineren August Kiss, etter tegninger av Enrico Marconi. I årene 1862–1863 ble søylen restaurert på ny under ledelse av Józef Orłowski. 

En omfattende rekonstruksjon foregikk i årene 1885–1887 under Edward Cichocki. Den gamle søylen ble da erstattet med en granittsøyle, og hele monumentet ble flyttet noe mot vest. I årene 1929–1931 ble Sigismundsøylen nok en gang renovert, og monumentomgivelsene fikk sin opprinnelige form tilbake da fontenen, gjerdet og tritonene ble fjernet. 

Den 1. september 1944, under Warszawaoppstanden, ble monumentet revet ned av en kanonkule fra en tysk stridsvogn, og bronsestatuen ble betraktelig skadet. Etter krigen ble statuen reparert, og i 1949 ble den satt opp på en ny søyle i granitt fra Strzegom-gruven. På grunn av anleggingen av den nye W-Z-traseen ble monumentet gjenreist seks meter i nordøstlig retning fra det opprinnelige ståstedet og noe dreid.
**Nils Damm Christophersen** (født 1946 i Levanger) er en norsk informatiker. Siden 1991 har han vært professor ved Institutt for informatikk ved Universitetet i Oslo. 

Christophersen tok hovedfag i fysikk (kybernetikk) i 1972, og doktorgraden i informatikk i 1983. Fra 1972 til 1975 jobbet han ved Forsvarets forskningsinstitutt. Hans forskningsfelt var å utvikle datamodeller av effektene av sur nedbør i jordsmonn og ferskvann. Han har forsket på digital signalbehandling og bildeanalyse. 

Etter et forskningsopphold ved Stanford i 1997-98, tok han initiativ til å opprette Gründerskolen, et studieprogram for entreprenørskap. Dette ble senere utvidet til Senter for entreprenørskap da Christophersen var prodekan for undervisning. Han er nå styreleder for senteret.

Han er en av Norges mest siterte forskere, og var i 2010 en av fjorten forskere ved norske institusjoner som er rangert som *highly cited* i ISI-indeksen

Referanser
----------

1. ↑  UiO.no Styret til SFE Arkivert 20. september 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  ISIHiglyCited

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside ved UiO
* (no) Publikasjoner av Nils Christophersen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Nils Christophersen i BIBSYS
* Foredrag på Wikimedia Academy 2009 Wikipedia and Science[*død lenke*] (video 30min, engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
Sikorsky S-43 LN-DAG «Valkyrien»
**Valkyrien** var et norskregistrert Sikorsky S-43 sjøfly («amfibium»). Flyet ble anskaffet av Det Norske Luftfartselskap (DNL) i 1936, og var ment å skulle settes inn i en ny atlanterhavsrute som skulle flys i samarbeid med Pan American World Airways fra 1. juli samme år. Samarbeidet med PanAm ble ikke noe av, og flyet ble i stedet satt inn mellom Gressholmen sjøflyhavn i Oslo og Bromma lufthavn i Stockholm sommeren 1937 og mellom Oslo og København. DNL innledet kontrakt med Igor Sikorsky og selskapet fikk overta ett av de 14 S-43-flyene som skulle leveres til Panair. Flyet ble skipet til Norge i deler, ble satt sammen og registrert i Norges luftfartøyregister som LN-DAG. Flyet kostet 600.000 kroner.

Det var tidligere inngått en avtale mellom Bernt Balchen på vegne av DNL og Juan Trippe på vegne av Panair,[*klargjør*] hvor DNL skulle besørge flyvningene mellom Bergen og Reykjavík og Panair strekningen mellom Reykjavik og New York. Da flyplassen i Stavanger åpnet 30. mai 1937, som Norges første på land, var første flygning utført av Balchen med «Valkyrien».

Panair gikk fra avtalen, og DNL ble sittende igjen med en maskin som de ikke hadde trafikkmessig behov for. Så snart flyet var satt sammen og registret ble det fløyet til Malmö for å settes i opplag i påvente av at DNL fant en kjøper. Flyet ble solgt til Frankrike 14. september 1938 og fikk den nye registreringen F-AREX

Referanser
----------

1. ↑  *A/S Fred. Olsens flyselskap 60 år: 1933-1993*. Oslo lufthavn: Selskapet. 1993.
2. 1 2  Gløersen, Egil G. (1998). *Det var slik det begynte: en DNL/SAS-veteran ser seg tilbake*. [Oslo]: DNL/SAS historielag.
3. 1 2 3  Bjørhovde, Bjørn (1997). *SAS-fly gjennom tidene*. [Oslo]: DNL/SAS historelag.

Eksterne lenker
---------------

* Flere foto av S 43 (modellfly)
Palmschleuse i Lauenburg
**Stecknitzkanalen** er en tidligere kanal mellom elvene Trave og Elben i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. 

Kanalen ble bygget under hertug Erik IV mellom 1390 og 1398, og er den eldste vannskillekanalen i Europa. Selve kanalen var 11 kilometer lang og gikk mellom elva Stecknitz (ei sideelv til Trave) og Möllner See ved Delvenau (ei sideelv til Elben), mens hele vannveien fra Lübeck til Lauenburg var 94 kilometer lang. Stecknitzkanalen var 85 cm dyp, 7, 5 meter bred, og hadde 17 sluser i tre (hvorav *Palmschleuse* i Lauenburg fremdeles eksisterer) som håndterte høydeforskjellen på 13 meter.

Kanalen var en del av den Gamle saltvei og ble bygget for prammer som kunne laste opp mot 7,5 tonn salt. Saltet var den viktigste handelsvaren og en av hovedårsakene til Lübecks dominans i Hansaforbundet. På slutten av 1800-tallet ble den da 500 år gamle kanalen erstattet av Elben-Lübeck-kanalen, som på enkelte strekninger følger samme trasé som Stecknitzkanalen.

Referanser
----------

1. ↑  Brockhaus' Konversations-Lexikon. 14. utg. Leipzig, Berlin og Vienna 1894; Bind 15, s. 278

Eksterne lenker
---------------

* Enzyklopädie der europäischen Binnenschiffahrt: Stecknitzkanal (på tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**«West Larissa»** (tidligere navn «Ju Ekha» og «SeaDrill 5») var en oppjekkbar plattform av typen «MSC CJ-50 Independent Leg Cantilever». «West Larissa» hadde en maksimal vanndybde på 91 m og en maksimal boredybde på 6 500 m.

Den ble designet av Marine Structure Consultants (MSC) i Nederland og bygget i 1984 av Keppel FELS.

«West Larissa» var eid av Seadrill frem til oktober 2010, og ble solgt videre til Seatankers  i Panama. Salget foregått som en del av moderniseringsplanene til Seadrill. Plattformen ble solgt for USD 55 millioner. Før salget i oktober 2010 var «West Larissa» flagget i Kypros. Plattformen var på oppdrag hos VSP offshore i Vietnam da den ble solgt. SeaDrills «West Prospero» boret den siste delen av kontrakten.

Havariet i 2007
---------------

«West Larissa», som var under oppdrag hos Premier Oil i Indonesia, opplevde en fatal arbeidsulykke i mai 2007. Videre i juni 2007 opplevde «West Larissa» skader på en av leggene sine i forbindelse med en punch-through under posisjonering for oppstart av operasjon på en brønnhodeplattform. Ulykken skjedde i Block NEC-OSN-97/1 i Bengalbukta.

Etter hendelsen ble «West Larissa» fraktet til Singapore for reparasjon og var ute av drift til tidlig i november 2007. Den fortsatte med sin oppdrag for Premier Oil i Indonesia.
**Stedelijk Museum** (norsk: bymuseet) er et kunstmuseum i Amsterdam i Paulus-Potterstraat i bydelen Oud-Zuid i bydelen Amsterdam-Zuid. I umiddelbar nærhet finnes Van Gogh Museum og Rijksmuseum.

De viktigste strømninger i den moderne kunst er representert i museet. Her finnes verker av blant andre Pablo Picasso, Claude Monet, Pierre-Auguste Renoir, Paul Cézanne, Viasilij Kandinskij og Marc Chagall. Det finnes en betydelig samling av kunstnerfellesskap som De Stijl (Piet Mondrian, Theo van Doesburg, Gerrit Rietveld) og CoBrA. Samlingen omfatter også tysk ekspresjonisme, amerikansk Pop Art, videokunst (Nam June Paik, Bruce Nauman), Arte Povera, tyske samtidskunstnere (Reinhard Mucha, Anselm Kiefer, Georg Baselitz, Markus Lüpertz, A. R. Penck) og aktuell britisk kunst (Gilbert & George, Damien Hirst).

Referanser
----------

1. ↑   www.stedelijk.nl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Grrr.nl. «Stedelijk Museum Amsterdam». *www.stedelijk.nl* **(engelsk)**. Besøkt 9. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
Sea Shadow
F-117
X-45
USS «Zumwalt»
**Stealth** er en fellesbetegnelse på en rekke teknikker for å gjøre fartøyer, luftfartøyer, kjøretøyer og andre maskiner mindre synlig (ideelt usynlig) på radar og for andre sensorer. Dette betyr at objektet skal smelte sammen med bakgrunnen, det skal ha de samme egenskaper som bakgrunnen og det snakkes derfor om *kontrollert signatur*. Hensikten er både å gjøre det lettere å nærme seg målet, samt å gjøre det lettere å unnslippe etter at målet er ødelagt.

Teknikkene blir ofte assosiert med radar fordi dette var det primære i de opprinnelige arbeidene til Petr Ufimtsev, som av mange er ansett å være den som fant frem til grunnprinsippene for å begrense radarrefleksjoner. Senere har det blitt et større fokus på teknikker og metoder for multispektral kontrollert signatur. For eksempel er det ikke tilstrekkelig å bare begrense radarrefleksjon fra et fly om den termiske emisjonen er så stor at den kan brukes for å detektere det samme flyet. Omvendt kan den termiske emisjonen fra en båt være lavere enn den omkringliggende sjøen, noe som igjen kan medføre deteksjon, typisk vil båten da fremstå som kaldere enn den omkringliggende sjøen.

Etter at teknologien ble kjent er begrepet brukt mer generelt om teknologier for å unngå oppdagelse. Et eksempel er stealth virus og lignende for computere, hvor disse har metoder for å unngå å bli oppdaget av antivirussystemer. Blue Pill er en metode som har slike egenskaper.

Første gang stealth-våpen ble brukt var under USAs invasjon av Panama i 1989 da to Lockheed F-117 Nighthawk angrepsfly slapp bomber mot Rio Hato-flyplassen nær Panama by. Den første konflikten med mer utstrakt brukt av stealth-teknologi var Gulfkrigen i 1991.

Våpensystemer med stealth-teknologi
-----------------------------------

De fleste våpensystemer introdusert mot slutten av 80-tallet og senere implementerer stealth-teknologi i større eller mindre grad. Med mer avanserte analyseverktøy er de opprinnelige sterkt fasetterte overflatene blitt erstattet av mer aerodynamiske former, slik som i F-35 Lightning II. Følgende våpensystemer er velkjent for sine stealth-egenskaper:

NSM missilet er et eksempel på et stealthvåpen
* F-117 Nighthawk
* F-35 Lightning II
* F-22 Raptor
* B-2 Spirit
* USS Sea Shadow (IX-529)
* La Fayette-klassen
* Skjold-klassen
* Visby-klassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stealth technology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
**Richard Kröll** (født 15. mars 1968 i Ginzling-Dornauberg, død 5. oktober 1996 i Kaltenbach, Zillertal) var en østerriksk alpinist.

Under junior-VM 1986 tok Kröll sølv i slalåm og i kombinasjonen, samt bronse i storslalåm. I løpet av karrieren vant han tre renn i verdenscupen, og hadde ytterligere tre plasseringer blant de tre fremste. I 1990 ble han østerriksk mester i storslalåm, og i 1991 og 1996 ble han mester i super-G. Under VM 1993 i Morioka kom Richard Kröll på 11.-plass i storslalåm, og under VM 1996 i Sierra Nevada ble han nr. 20 i super-G.

I 1996 omkom Kröll i en bilulykke i Kaltenbach i Zillertal.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Disiplin |
| --- | --- | --- |
| 14. januar 1990 | Italias flagg Alta Badia | Storslalåm |
| 23. januar 1990 | Sveits’ flagg Veysonnaz | Storslalåm |
| 16. mars 1995 | Italias flagg Bormio | Super-G |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Kröll – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Kröll – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
APS fra venstre side.
APS fra høyre side.
**Stechkin** eller **APS** (*Автоматический Пистолет Стечкина*, *Avtomaticheskiy Pistolet Stechkina*) er en sovjetisk maskinpistol kamret i 9×18 mm eller 9×19 mm utviklet av Igor Stechkin. Den ble satt i tjeneste i 1951 som selvforsvarsvåpen for roller hvor gevær ble regnet som unødvendig, som for mannskap for artilleri, bombekastere, stridsvogner og fly. APS avløste maskinpistoler som PPSh-41 og PPS-43 som ble erklært foreldet etter introduksjonen av AK47, og var i utstrakt bruk inntil den ble gradvis begynte å bli avløst av AKS-74U fra 1981. Våpenet har blitt brukt i en rekke kriger fra Vietnamkrigen til borgerkrigen i Syria og den russisk-ukrainske krigen.

APS har fått skryt for god kontrollerbarhet for størrelsen, men har høy vekt for pistol å være. Den har også blitt kritisert for høye produksjonskostnader, kompleks og tidkrevende produksjon og skjør kolbe.

APS har masseretardert glidestykke, omstiller, kryssmatet magasin og helmontert magasinutløser. Utseendet har mange likheter med Makarov-pistolen. Baksiktet er justerbart for avstandene 25, 50, 100 og 200 meter ved å rotere et ratt. Forsiktet kan justeres sideveis. Glidestykket er serratert på toppen for å redusere gjenskinn som kan forstyrre siktingen. Pipen er forkrommet, og fungerer som rekylfjærstang. Varsleren fungerer også som utstøter. Avtrekkerbøylen vippes ned ved adskillelse, og holdes på plass ved hjelp av en fjærbelastet stift. De serraerte grepsplatene er laget av treverk på tidlige modeller, deretter rødbruk bakelitt eller svart plast. Bryteren på glidestykket virker som kombinert sikring, nedspenner og omstiller. Avtrekkeren er en kombinert selvspenner- og enkeltspenneravtrekker.

Se også
-------

* Samopal vz. 61
* PM-63 RAK
*For den franske verseformen, se Villanelle*
**Villanella** (italiensk for «bondejente», også *villanella alla Napolitana*) er en strofisk, dansepreget og vanligvis trestemt korsang som oppsto i Napoli rundt midten av 1500-tallet.

Teksten er gjerne folkelig humoristisk, frivol, parodisk eller lignende. Villaneller kan sees på som et lettere og musikalsk enklere motstykke til madrigalen, og det ble skrevet villaneller som parodierer madrigalens mer høykulturelle uttrykk. Villanellen er beslektet med lette italienske sangformer som mascherata, moresca, villota og andre. 

Eksempler på tidlige napolitanske komponister som skrev villaneller er Giovanni Domenico da Nola og Giovan Tomaso di Maio. Senere skrev mer betydelige italienske komponister som blant andre Adrian Willaert, Luca Marenzio, Adriano Banchieri og Orlando di Lasso villaneller. 

Villanellaformen ble hurtig populær også i Frankrike, Tyskland og England. Senere fikk den et oppsving på 1800-tallet og komponister bruker fremdeles i blant begrepet som pastisjtittel, eksempelvis skrev Eva Dell'Acqua en kjent *Villanelle* for koloratursopran.

Litteratur
----------

* Markus Grassl: «Madrigal» i *Oesterreichisches Musiklexikon*. Onlineutgaven, Wien 2002 ff. ISBN 3-7001-3077-5.
* «Villanella», Encyclopædia Britannica
* *Eva Dell'ACQUA*, Femmes compositrices

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**«Wind Eagle»** var en norsk supertanker (ULCC) som ble bygget for rederiet Lars Krogh i 1977. I 1985 ble skipet kjøpt av John Fredriksen og byttet navn til «W Eagle». Byggingen av tankeren skjedde på det svenske verftet Kockums Varv A/B. Skipet ble til slutt vraket i 1999, under navnet «Mimosa». «Wind Eagle» er søsterskipet til «Wind Enterprise». Under navnet «W Eagle» ble den og søsterskipet angrepet under Iran-Irak-krigen og truffet av irakiske jagerfly. Skipet ble truffet ved roret av et radarsøkende missil, men unngikk betydelige skader på grunn av rorets massive bygning og plassering ved skipets akterende.

Fakta
-----

* IMO Nr: 7389481
* Byggeår: 1977
* Flagg: Norge (NIS)
* DVT: 357,646 (ULCC)
* Bygget av: Kockums Varv A/B. Malmö, Sverige.
* Lengde: 362.58/350.02 meter
* Bredde: 60.05 m
* Dybde: 28.33 m
* Kubikk: 442,000
* GT: 177,557
* NT: 145.097

Motortype: Alfa Laval Steam turbiner, 40000 HK, senere 32000 HK

Navn
----

* Fra 1977 til 1985 «Wind Eagle»
* Fra 1985 til 1996« W Eagle»
* Fra 1996 til 1999 «Mimosa»

Eksterne lenker
---------------

* (en) «Wind Eagle» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* (en) Bilder og informasjon
**Tangyin** (kinesisk: 汤阴县; pinyin: *Tāngyīn Xiàn*) er et fylke i provinsen Anyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina.

Folketallet i fylket var på 440 415 innbyggere i 1999.

Historie
--------

Her er en landsby som før het Xihe (西河) og der var i deler av den kinesiske oldtid Kinas hovedstad, under det halvlegendariske Xia-dynastiet i regjeringstidene til kong/keiser Jin, Kong Jia, Gao og Fa.

Kulturminner
------------

Youlicheng-funnstedet (*Youlicheng yizhi*, 羑里城遗址) og Yue Fei-tempelet i Tangyin (*Tangyin Yue Fei miao*, 汤阴岳飞庙) ble i 1996 henholdsvis 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Oppdagelsesbetjent **Webster** (fornavn ukjent) er hovedpersonen i Arthur Omres kriminalroman *Mysterium i Rolvsøy* – utgitt 1942 under psevdonymet Arthur Juell; senere nyutgitt i bearbeidet form som *Holmgren-saken* av Arthur Omre. Boken er lagt ut på Nasjonalbibliotekets nettside.

Webster er en traust, middelaldrende politietterforsker; tydelig modellert etter Georges Simenons Maigret. Han er gift og har fire barn, men familien er «på landet» gjennom store deler av handlingen. Webster nyter gressenkemannstilværelsen, med solide middager og uskyldig flørt.

Webster er glad i god mat, og skildringer av mat, drikke og bugnende torv og slakterbutikker går igjen gjennom hele romanen. Det er grunn til å tro at disse motivene er bygd ut i tiden fra Omre skrev originalmanuskriptet (for sent innsendt til Cappelens kriminalromankonkurranse i 1937), til boken ble utgitt under krigen (jfr. Bernhard Borges bøker fra krigstiden). Romanpersonene nyter også andre førkrigsgoder, som muligheten til utenlandsreiser.

Selv om Webster i det store og hele fremstår som en avbalansert og tilfreds mann, har han både en fiks idé og et mulig mindreverdighetskompleks: Han sørger over sin skallethet, og misunner alle menn med hår på hodet. Dessuten hater han tog og «jernbaneuvesen», og lar ikke en anledning gå fra seg til å propagandere for landsomfattende trikkeruter.

Den trauste politibetjenten var en populær figur i 1930/40-tallets norske kriminallitteratur. Andre eksempler er Stein Ståles Bjørgan, og Lorentz N. Kvams J.J. Klæbo ved Oslo kriminalpoliti.

Referanser
----------

1. ↑  Omre: *Holmgren-saken*, 1942
2. ↑  *Holmgren-saken*, Nasjonalbiblioteket
3. ↑  NRK radio: Stein Ståles kriminalsketsj med overbetjent Bjørgan
4. ↑  L.N. Kvam: ««Uroa» i Lommedalen», *Påskekrim 2019*

Portal: Litteratur
**Johannes Sandstad** (født 21. juli 1949 på Ytterøy i Nord-Trøndelag) er en tidligere, norsk rektor, banksjef og politiker (KrF).

Han er født på småbruket Myrsve på Ytterøy som sønn av Reidar og Olaug Sandstad. Foreldrene kjøpte gården Øver-Myr i 1962. Han gikk Frikirkens folkehøyskole på Fredtun ved Stavern og Lyngdal jordbruksskole. Han tok fireårig økonomisk utdannelse ved NLH. Deretter overtok han Øver-Myr på Ytterøy etter sine foreldre, og arbeidet i Sparebanken Midt-Norge, først på Ytterøy, så i Levanger. Sandstad ble senere banksjef og forpaktet bort gården. Fra 1994 til 2007 var han rektor ved Val landbruksskole, eid av Norsk Luthersk Misjonssamband, i daværende Nærøy kommune.

Sandstad kommer fra en politisk og religiøst interessert familie. Ytterøys siste ordfører Henrik J. Sandstad var hans morbror. Johannes Sandstad var medlem av Levanger kommunestyre og formannskap 1988–1994 og leder i hovedutvalget for undervisning 1992–1994. Sandstad var vara til Nord-Trøndelag fylkesting 1995–1999 og KrFs 2. vara til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1997–2001, og møtte i en måneds tid for Arne Lyngstad. I 2007 ble han valgt inn i Nærøy kommunestyre.

Sandstad var fylkesråd for miljø, helse og fornyelse 2007–2011 og leder i Nord-Trøndelag KrF 2010–2012. Han ble ikke nominert på 1.-plassen på Kristelig Folkepartis fylkestingsliste, i konkurranse med Britt Tønne Haugan, men ble kumulert inn som partiets eneste representant i 2011. Sandstad var fylkesvaraordfører og nestleder i fylkestingets komité for plan og økonomi 2011–2015. Han søkte ikke renominasjon til fylkestinget foran valget i 2015.

Referanser
----------

1. 1 2  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1956). *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Nord-Trøndelag. Søndre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 510. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  «Reidar Sandstad til minne». *Levanger-Avisa*: 3. 3. oktober 1989.
3. ↑  «Fru Olaug Sandstad, Ytterøy …». *Trønder-Avisa*: 5. 24. juli 1973.
4. 1 2  Arntsen, Håkon (29. november 2007). «Den nye «utviklingsministeren»». *Trønder-Avisa*: 20–21.
5. ↑  Salmelid, Tobias. «Sandstad, Johannes». *Hvem, hva, hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband – NLM-leksikon*. Besøkt 10. desember 2012.
6. ↑  Rossing, Sivert (16. september 2011). «Tønne Haugan vraket – Sandstad tok plassen». *Trønder-Avisa*: 9.
7. ↑  Rossing, Sivert (13. juni 2014). «Klart for store utskiftinger i fylkespolitikken». *Trønder-Avisa*: 10–11.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johannes Sandstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Johannes Sandstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Johannes Sandstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Vik** er ei bygd i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ca. 13 km nord for Sortland.

Gården Vik omfattet i utgangspunktet et område helt fra Vikeidet i vest til Gåsfjorden i nordøst – 6 km mellom yttergrensene. Men i dag regnes stedet Vik som området i midten av dette større området. Vik ligger på nordsiden av Vikosen. I Sortlandssundet øst for stedet ligger den lille Vikøya. Nord for Vik ligger Vikdalen med Vikvatnet. Elva fra vannet renner ut i Vikosen.

Vik har lang historie, og stedet kan ha ei av de eldste bosetningene i Sortland. En kuriositet er at det på 1840-tallet var stor innflytning av folk fra Voss til Vik.

Sortland er ingen stor fiskerikommune, men det har likevel bodd fiskere spredt over store deler av kommunen, ikke minst i Vik.

Gruntvannsområdet i Vikosen er vernet som naturreservat, særlig på grunn av betydningen området har for kortnebbgås under vårtrekket.

Kilder
------

* Johan Borgos m. fl.: Sortland bygdebok – Gård og slekt, del 2, ISBN 82-991889-5-4

Se også
-------

* Fagernes
* Vikosen naturreservat

Eksterne lenker
---------------

* Oluf Rygh: Norske Gaardnavne b. 16, s. 365.
* Diplomatarium Norvegicum: Et diplom (brev) fra 1400 der Vik nevnes.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Raidet mot Alger** fant sted 11. desember 1942, i Algers havn. Italienske bemannede torpedoer og froskemenn fra Decima Flottiglia MAS ble brakt til Alger ombord på ubåten «Ambra». Kommandosoldatene ble tatt til fange etter å ha plassert limpet-miner som senket to allierte skip og skadet to andre.

Raidet
------

Den 4. desember 1942 forlot den italienske ubåten «Ambra» fra den italienske Royal Navy (*Regia Marina*) sin base i La Spezia med tre bemannede torpedoer og ti froskemen ombord. Rekognosering fra luften hadde vist at Algiers havn var overfylt med allierte handelsskip, og dermed bestemte den italienske overkommando seg for å gjennomføre  en kombinert operasjon som involverte både bemannede torpedoer og froskemenn med limpets. «Ambra» nådde Alger på kvelden den 10. desember på en dybde av 18 meter (59 ft). En av froskemennene ble satt til å speide på overflaten, og han loset ubåten mot en posisjon 2,000 meter (6,562 ft) fra den sørlige inngangen til havnen. Han fikk øye på seks dampskip og informerte «Ambra». Han rapporterte om en intens reaksjon fra havnens forsvar.. Ubåten ventet med å hente froskemennene til en time etter den opprinnelige planen. «Ambra» dro tilbake til La Spezia. i mellomtiden begynte minene å eksplodere i lastebåtene «Ocean Vanquisher» (7 174 tonn) og de norske «Berta»(1 493 tonn), som ble senket, mens «Empire Centaur» (7 041 tonn) og «Armatan»(4 587 tonn) ble sterkt skadet. Det amerikanske landgangsfartøyet «LSM-59» strandet på stranden. Seksten italienske dykkere ble tatt til fange.

Referanser
----------

1. ↑  Borghese, s. 227
2. ↑  Borghese, s. 229
3. ↑  Borghese, s. 230
4. ↑  SS «Berto» (+1942)
5. ↑  Borghese, s. 233

Kilder
------

* *Frogmen First Battles*  av kaptein William Schofield. ISBN 0-8283-2088-8
* *Sea Devils* av J. Valerio Borghese, oversatt til engelsk av James Cleugh, med innledning av US Naval Institute ISBN 1-55750-072-X

Litteratur
----------

* *The italian Navy  in World War II* av Marc Antonio Bragadin, United States Naval Institute, Annapolis, 1957. ISBN 0-405-13031-7

Eksterne lenker
---------------

* «Principal Operations of the av 10. Light Flotilla» - RegiaMarina.net
**Johannes Peder Lindbæk** (født Johannes *Peter*, født 6. desember 1872 i Ribe i Danmark, død 25. juli 1919 i Roskilde) var en dansk forfatter og historiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn og familie

Lindbæk var sønn av en luthersk sogneprest. Han ble student i 1890, og tok i 1897 skoleembedseksamen med historie som hovedfag.

Han giftet seg med Sofie Aubert Lindbæk i 1902. Sammen ble de foreldre til Lise Lindbæk 1905-61 og Jannik Lindbæk, 1906-66.

### Forskning og forfatterskap

Han ble fra universitetet sendt til Roma for å innsamle materiale til Danmarks historie i Vatikanet, tildels med relevans også for Norge.[] I Roma fikk han kontakter innen den internasjonale koloni av forskere, og fikk veiledning av den svenske historiker K.H. Nilsson og den tyske kirkehistoriker Ludwig Pastor.

Lindbæk forfattet på grunnlag av denne forsking *Danske og norske besøgende i Hospitalet S. Maria dell'Anima i Roma*, *Dorothea* (Kristian IVs dronning), og *Familien Gonzaga*.

Han disputerte med et arbeid med tittel *Pavernes Forhold til Danmatk under Kongerne Kristiern I. og Hans*. 

Han innledet under oppholdet i Roma et samarbeide med stiftsamtmann Gustav Stemann, som under studier om helligåndklostrene hadde blitt oppmerksom på ordensarkivet i Santo Spirito in Sassia. Resultatet ble utgivelsen av *De danske Helligaandskloster* i 1906. 

Lindbæk fikk i 1907 støtte fra Carlsbergfondet til en fremstilling av de danske klostres historie, og kunne så i 1914 fremlegge verket *De danske franciskanerklostre*. 

Han ble medutgiver av *Verdenskrigen* og utgav i 1917 *Forspillet til Verdenskrigen - Stormagtspolitik 1871-1914*. 

Han var som korrespondent for avisen *Berlingske Tidende* i Tyskland og ved Vestfronten.

I 1917 ble han utnevnt til stiftsskriver ved Roskilde domkirke. Han var tidligere blitt oppfordret til å skrive det stedlige domkapittelets historie og fikk innsamlet det nødvendige materiale. Men det skulle bli J.O. Ahrnung som gjorde verket ferdig. 

Lindbæk ble i 1918 utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   denstoredanske.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Johs. Lindbæk, Dansk Biografisk Leksikon-ID Johs.\_Lindbæk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 22. april 2019[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Erik Lund Jensen. «Johs. Lindbæk» **(dansk)**. Dansk Biografisk Leksikon, 3. utg. Gyldendal. Besøkt 26. juli 2018.
5. ↑  Sigrun Slapgard. «Lise Lindbæk». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 26. juli 2018.

Kilder
------

* Biografi fra gravsted.dk, lest 30. august 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
**The Nauru Phosphate Corporation** (**NPC**) er et statseid selskap som kontrollerer fosfatutvinningen i Nauru. Naurus økonomi er nesten fullstendig avhengig av fosfaten, noe som har ført til miljømessig katastrofe. Øyas fosfatlagre var uttømt i 2000, men det antas at det fortsatt er noe drift igjen i mindre skala.

I 1906 begynte *the Pacific Phosphate Company* å utvinne fosfat med støtte fra den tyske regjeringa. I 1907 bygde selskapet en smalsporet jernbane for å transportere fosfatet til foredlingsanlegget. Etter første verdenskrig ble Nauru gitt i Storbritannias, Australias og Ny-Zealands varetekt. De dannet *the British Phosphate Commisioners*, som tok over retten til fosfatutvinning.

I 1967 kjøpte Nauruerne BPCs aktiva, og i 1970 nasjonaliserte det nyselvstendige Nauru firmaet.

Regjeringa setter inntektene fra utvinningen inn i et fond for øyboerne. Imidlertid har dårlige investeringer og påstått korrupsjon gjort at Nauru ikke står igjen med mye penger.

Se også
-------

* Jernbane på Nauru

Eksterne lenker
---------------

* Nauru på vei til å bli bankerott Arkivert 18. juni 2012 hos Wayback Machine.
* Bilder fra utvinningen Arkivert 11. april 2005 hos Wayback Machine.
* NPC-memorandia og mer informasjon

Portal: Nauru
Roussillons plassering innen Frankrike
Drueplukkere ved Maury
**Roussillon** (katalansk: *Rosselló*) er et av de historiske grevskapene i det tidligere fyrstedømmet Catalonia.
Området utgjør i hovedsak dagens franske departementet Pyrénées-Orientales. Det blir også omtalt som *Nord-Catalonia* eller *Fransk Catalonia*. Befolkningen snakket hovedsakelig katalansk.

Området var katalansk før det ble erobret av Frankrike under tredveårskrigen. Den franske overtakelsen av området ble formalisert gjennom Pyreneene-traktaten i 1659 etter at Frankrike gikk seirende ut av den fransk-spanske krigen (1635–1659).

Som et område på grensen mellom Frankrike og Catalonia var det ofte utsatt for militære konflikter. Under den franske revolusjon ble provinsen Roussillon lagt ned og departementet Pyrénées-Orientales ble i stedet opprettet. Departementet samsvarer omtrent med det gamle Roussillon, i tillegg til Fenouillèdes i nordvest.

Navnet levde videre i regionnavnet Languedoc-Roussillon.

Se også
-------

* Catalonias historie

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Roussillon på Store norske leksikon
2. 1 2 3  Roussillon *Encyclopædia Britannica*, 11. utgave, 1911, s. 781, besøkt 9. november 2014

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Yaoguai Mingdan**, (妖怪名单) eller ***Yāoguài Míngdān,*** på kinesisk best kjent som **Monster List** er en kinesisk animasjonsserie fra 2014. Til å være kinesisk har den fått mer oppmerksomhet fra den vestlige verden enn mange av sine «forfedre». Denne serien ble produsert av det kinesiske animasjonsstudioet Haoliners Animation League. I likhet med Fox Spirit Matchmaker har Yaoguai Mingdan oppnådd popularitet utenfor Kinas grenser.

Handling
--------

Feng Xi er en helt vanlig tenåring og veldig forelsket i skolens mest populære jente, Sujiu. Til tross for at alle guttene er etter henne, overhører tilfeldigvis Sujiu Feng Xis kjærlighetserklæring og bestemmer seg for å gi ham en sjanse. Men Sujiu er ikke en hvilken som helst jente. 
Mystiske og uforklarlige dødsfall hender oftere og oftere, og alle ofrene er menn.

For å forstå hva som egentlig foregår i livet hans må Feng Xi gå tilbake i tid og studere historien mellom mennesker og monstre. Det var flere grusomme kriger mellom dem i fortiden og selv mange år etter at det ble fred er det fremdeles enkelte monstre som ønsker å skape kaos i menneskenes verden.

En mystisk og tiltrekkende fristerinne ved navn Hehuan prøver å lure Feng Xi inn i leiligheten sin. Før han vet det er han fanget mellom to mektige kvinner og må beskytte seg selv og verden for å bevare freden.
**«Round and Round»** er en populær amerikansk sang med melodi og tekst av Joe Shapiro og Lou Stallman, publisert i 1956. Perry Como with Mitchell Ayres' Orchestra and The Ray Charles Singers spilte den inn i Webster Hall, New York City, 15. januar 1957. Sangen ble utgitt på RCA 20-6015 (78-plate) og RCA 47-6815 (single). Den var arrangert av Joe Reisman og Ray Charles. Produsent var Joe Carlton.

Sangen ble en stor hit i 1957. Den lå på førsteplassen på Billboard Best Sellers in Stores-listen. Sangen viste seg å bli Comos siste nummer én på Billboard-listene.

Comos versjon var også med i spillefilmen *Blast from the Past.*

Norsk versjon
-------------

Peter Coob (pseudonym for Jens Book-Jenssen) har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Rundt, rundt, rundt».

### Innspilling

* Nora Brockstedt og Jens Book-Jenssen, Egil Monn-Iversens orkester (Utgitt på 78-platen RCA NA-1101 i 1957).

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database – Blast from the Past (1999) – Soundtracks
2. ↑  Se plateetiketten