recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Commonwealth Liberal Party** (CLP, også kjent som **The Fusion** eller **Deakinite Liberal Party**) var et politisk parti i Australia mellom 1909 og 1916. 

I 1909 slo Alfred Deakins Protectionist Party seg sammen med Joseph Cooks Anti-Socialist Party for å danne en felles front mot Australian Labor Party. De ble slått av Labor ved sitt første valg i 1910.

Under sin nye leder Joseph Cook, slo partiet Labor ved valget i 1913 med et enkelt mandat. Cook skrev ut nyvalg i 1914 men ble slått av Labor. I 1916 slo partiet seg sammen med Billy Hughes' National Labor Party samt, parlamentsmedlemmer fra Labor til Nationalist Party of Australia som var vernepliktstilhengere.

Commonwealth Liberal Party er ofte kjent under retronymet Deakinite Liberal Party for å skille det fra det senere Liberal Party of Australia.

Ledere
------

* Alfred Deakin 1909-1913
* Joseph Cook 1919-1916

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Commonwealth Liberal Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jens Olai Steffensen** (født 23. mars 1891 i Bø i Vesterålen, død 17. oktober 1961) var en norsk politiker (Ap) og fiskarlagsformann. Han var blant annet stortingsrepresentant, formann i Norges Fiskarlag og styreformann i Norges Råfisklag.

Jens Steffensen var opprinnelig fisker og anleggsarbeider. Han var stortingsrepresentant for Nordland mellom 1934 og 1957, ordfører i Bø en kort periode i 1945, og varaordfører mellom 1934 og 1941. Han var formann i Norges Fiskarlag 1937-1941 og 1945–1951, og styreformann i Norges Råfisklag mellom 1952 og 1961.

Steffensen var en kjent men omstridt fiskeripolitiker. I 1951 gikk ledelsen i Arbeiderpartiet inn for å liberalisere trålerloven. I Fiskarlaget, med Jens Steffensen i spissen, var det sterk motstand mot dette, og Steffensen klarte å mobilisere et flertall i Arbeiderpartiets stortingsgruppe mot forslaget. Forslaget ble imidlertid vedtatt med støtte fra de borgerlige partiene. På Fiskarlagets landsmøte senere samme år sørget statsminister Einar Gerhardsen, fiskeriminister Reidar Carlsen og LO-formann Konrad Nordahl for at Steffensen ikke ble gjenvalgt som fiskarlagsformann.

Stortingskomitéer
-----------------

* 1954–1957 formann i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
* 1954–1957 medlem i Valgkomitéen
* 1950–1953 formann i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
* 1950–1953 medlem i Valgkomitéen
* 1945–1949 formann i Sjøfarts- og fiskerikomiteen
* 1945–1949 medlem i Valgkomitéen

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 663[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ragnar Nilsen: Makt og motmakt på kysten ISBN 82-92028-49-8
3. ↑  Alf R. Jacobsen: *Forlis – Barentshavets uløste gåter*. Aschehoug. Oslo 2004. ISBN 82-03-22971-9

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jens Steffensen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Jens Steffensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** VIAF
 |
***Noteucinetus*** er en slekt av biller. De er små biller som ligner hårbiller. Brystskjoldet (pronotum) er uvanlig kort, hodet er lite og nedbøyd, og bakhoftene har plateaktige utvekster som dekker mye av de fremste bukleddene. Billene er soppetere.

Utseende
--------

Små (1,2-1,6 mm) biller, mer eller mindre bredt dråpeformede sett ovenfra, gulbrune til svarte. Kroppsformen er litt hvelvet. Disse billene kan ikke rulle seg sammen til en ball, i motsetning til de beslektede dvergbillene. Oversiden er dekket med fine hår, uten groper eller opphøyde lister. **Hodet** er lite og nedbøyd, som oftest ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er temmelig små eller de kan mangle helt. Antennene er middels lange, trådformede eller svakt kølleformede, og består av 11 ledd. Hos noen arter er munndelene trukket ut til en kort, tynn snabel. **Brystskjoldet** (pronotum) er svært kort, mye bredere enn langt, høyst 1/3 så langt som dekkvingene. **Dekkvingene** dekker hele bakkroppen, er avlange og gjerne avflatet over ryggen. Hos noen arter har de tydelige lengdestriper, hos andre ikke. **Beina** er temmelig lange, bakhoftene har plateformede utvekster som dekker mye av de fremste bukleddene, og som bakbeina kan skjules under. Leggene er noe avflatet, med en tornekrans ytterst. Føttene er sylindriske og fem-leddete.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne billene lever av sopp. Noen spiser sporer av slimsopper, andre lever av hyfer av stilksporesopper (gruppen som de hattsoppene hører til). Noen akn finnes på råtnende plantemateriale. De voksne billene kan hoppe.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia, New Zealand og Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (ev. Scirtoidea)
			* Familien **Eucinetidae**
				+ Slekten ***Noteucinetus*** Bullians & Leschen, 2005
					- *Noteucinetus chilensis* Bullians & Leschen, 2005
					- *Noteucinetus latipennis* Bullians & Leschen, 2005
					- *Noteucinetus nunni* Bullians & Leschen, 2005
					- *Noteucinetus ornatus* Lawrence, 2019
					- *Noteucinetus victoriae* Lawrence, 2019

Referanser
----------

1. ↑  Bullians, M.S.; Leschen, R.A.B. (2005). *Noteucinetus* new genus from New Zealand and Chile and notes on *Eucinetus stewarti* (Broun) (Coleoptera: Eucinetidae). *New Zealand Entomologist* 27, 29-38 -

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Noteucinetus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Noteucinetus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Noteucinetus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Noteucinetus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Noteucinetus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Tsjusovaja** (russisk: Чусова́я) er ei elv i Perm kraj, Sverdlovsk oblast og Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den er ei sideelv til Kama. 

Elva er 592 km lang, med et nedbørfelt på 23 000 km². Den munner ut i Tsjusovojbukta i Kamskij-reservoaret. Den fryser vanligvis til i november, og forblir frosset over til vårløsningen i april–mai. Vårflommen varer vanligvis til midten av juni. 

Den viktigste sideelver er Mezjevaja Utka, Serebrjanka, Kojva, Usva, Revda og Lysva. En annen interessant sideelv er Kumysj, som renner rundt 6 km under jorden. Stedet hvor den forsvinner heter *Nyrok* (russisk: нырок – oversatt: «dukk») blant lokalbefolkningen, mens stedet hvor den dukker opp igjen heter *Bynyrok* (russisk: вынырок – oversatt: «kommer til overflaten»).

Tsjusovaja er mye brukt til vannforsyning, og forsyner blant annet Jekaterinburg. Elvehavner ved Tsjusovaja er Perm og Tsjusovoj.

Tsjusovaja er berømt for sine store klipper langs elvebredden. En av de mindre klippene er avbildet til høyre. Noen av klippene var farlige for båttrafikken under vårflommen, og ble kalt *Bojtsy* (russisk: бойцы – oversatt: krigere). Mange av de største klippene langs elva har navn.

Referanser
----------

1. ↑  Есть многое на свете, друг Горацио[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Jens Wernersen Werenskiold til Borregaard** (1675–1744) var en norsk adelsmann, eier av Borregaard Hovedgård. 

Han var den fjerde og yngste av sønnene til Werner Nielsen til Hafslund og Helvig Christensdatter (d. 1692). Som ung reiste han utenlands som sine brødre. Han giftet seg to ganger, første gang med sin husholderske Margrethe Jensdatter Lobech, og annen gang med Maren Hansdatter Knoph (d. 1733). Han ble far til i alt 12 barn. Ifølge tidens forestillinger var begge disse ekteskap under hans stand, og bidro ikke hverken til bedring av økonomi eller sosial posisjon.

Werenskiold var driftig og foretaksom, med skog- og sagbruk som spesialitet. Da han overtok Borregaard, begynte han straks å utvide driften. 

Werenskiold kjøpte i 1724 Hvaler kirke på Kirkøy. Han kjøpte kirken på auksjon for 105 riksdaler. Utenom kirken eide Werenskiold Hvaler Kjenvik, kirkegodset Kjølholdt, halvparten av gården Koltorp, Skibstad og Øvre Reff. Han eide en periode også kirken i Tune.

Raset
-----

Natten mellom 5. og 6. februar 1702 gikk det et voldsomt leirras, så hele gårdsanlegget med sag- og kvernbruk raste ut i Glomma. Hus med mennesker og kreaturer forsvandt ned i dypet, og husfruen og godseieren ble såvidt reddet. De led store tap, mens Wernersen gikk i gang med å oppbygge Borregaard litt lenger vekk fra elven. Sagene ble også gjenoppført.

I 1716, under den store nordiske krig, ble Wernersen ennå en gang påført store skader på avling og eiendom. Året etter, den 31/12 1717, fikk han gjeoppreisning da han av Frederik IV ble adlet som norsk adelsmann under navnet Wærnschiold. 

Werenskiold døde 19. november 1744. Han synes ikke å ha hatt noen sosiale ambisjoner, men han etterlot seg et veldrevet gods og en ordnet økonomi. Den eldste sønnen Christian, født utenfor ekteskap, overtok Borregaard. Werenskiold ble malt av miniatyrmaleren Johan Bendsen Hoffmann.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Werenskjold, Rolf (1999). *Slekten Werenskiold - Wærnschiold*. Volda: R.F. Werenskjold. s. 42-50. ISBN 8292090002.
3. ↑  «Hvaler kirke – Norges Kirker». *norgeskirker.no*. Besøkt 2. september 2022.
4. ↑  Hjardar, Ulf (1996). «1700-tallet». *Katedral ved havet: Hvaler kirkes tusen år*. Elva forlag. s. 50–51.
5. ↑  Høibo, Gudrun Johnson (1980). *Hvaler bygdebok*. Hvaler kommune. s. 121–122. ISBN 8299064619.
6. ↑  Coldevin, Axel (1950). *Norske storgårder*. Aschehoug. s. 95-97.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Christian Hansen Wollnick** (født 8. oktober 1867 i Tjølling, død 27. mars 1936 i Kristiansand) var redaktør i avisa *Sørlandets Social-Demokrat* fra 1909 til 1911. 

Etter gymnas var han lærer i Larvik fra 1885 til 1886. Deretter studerte han teologi og filosofi. Etter juridisk embetseksamen i 1896 ble han dommerfullmektig i Ringerike, i 1897 var han dommerfullmektig i Trondheim og året etter advokatfullmektig i Kristiansund. I 1899 fikk han advokatbevilling.

Allerede i studietiden startet han sin journalistiske karriere som redaktør av *Ørebladet* fra 1891 til 1892, og da han var i Kristiansund, ble han redaktør av *Møre Tidende*. Mens han var i denne stillingen, ble han i år 1900 dømt til 80 dagers fengsel for gjennom avisen å ha skadet sorenskriverens gode navn og rykte. 

Wollnick hadde også en militær karriere. Han tok Krigsskolens infanterilinje i 1888 og ble dermed vernepliktig offiser. I 1894 ble han premierløytnant og i 1903 kaptein. I 1905 var han utkommandert som konstituert sjef for Fjordene bataljon før han kom tilbake til Østlandet og var fem år i Oslo og Horten.

I Kristiansand var han innvalgt i bystyre og formannskap. Han var medlem av skolestyret fra 1917 og også formann, og fra 1919 til 1921 var han stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet. I 1921 ble han politimester før han så fra 1929 til han døde i 1936 var byskriver.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 773[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 774[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Gunnar E. Kristiansen: *Byskriver Wollnick*. Artikkel i *Fædrelandsvennen* 26. februar 2014 side 18

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christian Hansen Wollnick hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Referat av rettssak i Kristiansund Over 300 sider hos bokhylla.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Christian Hartvigsen Ruge** (født 19. august 1676 i Christiania, død 10. oktober 1751 på Nesodden) var prest på Nesodden. Han oppnådde nesten å bli legendarisk for sine kunnskapsrike og poetiske søndagsprekener.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christian Ruges far, Hartvig Ruge (død 1697) skal ha emigrert fra Rostock, og slo seg ned som kjøpmann i Christiania. Moren het Elisabeth Jørgensdatter Hjort.

Christian Ruge ble gift 20. april 1706 med Wilmiche Krefting (1684–1729), datter av jernverkseier Herman Krefting på Kjørbo i Bærum. Christian og Wilmiche var foreldrene til den kjente teologen og forfatteren Hermann Ruge (1706–1764).

Christian Ruge er tipptippoldefar til Otto (1882–1961) og Herman Ruge (1883–1976).

### Livsgjerning

Christian Ruge var først kapellan hos Christopher Olufsen Pharo på Nesodden i Akershus et par-tre år, før han i 1709 fikk han overta som sokneprest. Han ble værende i stillingen i 40 år, helt til han ble entlediget i 1749.

For sine prekner ble han snart viden kjent, og borgerskapet i Christiania begynte å reise ut til Nesodden for å høre ham. Foruten å være utdannet teolog var han også en dyktig filolog. Familiene Collett og Leuch opprettet en årlig offerdag for Ruge i Nesodden kirke, som utgjorde like store inntekter som de ellers fikk inn på et helt år.

Ruge var den første som førte ordentlige ministralbøker og kallsbok for Nesodden, og i tillegg innførte han den regel at det ble holdt preken både i hovedkirken Nesodden og i annekskirken Oppegård kirke hver søndag mellom pinse og mikkelsmess. I 1722 klarte han å få kjøpt både Nesodden og Oppegård kirke av kronen for 64 riksdaler (Granerud 2007:21).

Noter
-----

1. ↑  Da faren Johan Krefting døde i 1674, ble Bærums jernverk, som han hadde kjøpt av Gabriel Marselis i 1664, overlatt enken, med fem sønner og fire døtre.
2. ↑  Før dette ble det holdt preken på Nesodden to søndager og i Oppegård den tredje.

Litteratur
----------

* Tore Granerud: «Fortellinger om prester på Nesodden» (s. 18-25). I: *Sopelimen*, 2007.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jens Trøan** (født 21. oktober 1883 på Orvos i Røros, død 14. oktober 1911 på Røros) var en norsk lærer og forfatter. Han utga to bøker: *Tater-Erik* (1910) og *Erika* (1911).

Hans foreldre var Lars Ormhaug og Kari Hågensdatter fra Alvdal. Faren var gårdbruker, underoffiser og ordfører i Røros 1905-13. Jens Trøan gikk på Elverum lærerskole 1901-03, og fikk deretter lærerstilling i skolekretsen Nyplassen-Djupsjølia. Ved siden av læreryrket og vervet som leder av Røros lærerlag skrev han for flere aviser: Fjell-Ljom, Dovre, Verdens Gang og vittighetsbladet Hvepsen. Han var sterkbygd og uvøren med sin egen helse, og hans tidlige død kom trolig som følge av senskader etter et brageløft.

De to romanene som utkom hos Aschehoug i 1910 og 1911 ble gjenutgitt i ett bind i 1950 på et lokalt forlag, og på ny i 1999. Novellen «Da Mons Kjærringtrøen blev viet» er gjenopptrykket i juleheftet *Jul i Fjellheimen* 2003.

> jeg kjender ingen som har elsket vaaren og fjeldene som han gjorde. Hans poesi anger av solvarm fjeldvaar … det er vaaren i Rørosfjeldene, set og gjengit av en ung rørosing, en fjeld-skald av Guds underfulde naade. […] Hans to bøker er et eneste stort kvad om fjeldet og fjeldets ungdom.
> 
> 
> Johan Falkberget
> 
> 

En minnebauta over ham ble reist på hjemgården Trøan i 1930. Det første initiativet til minnesteinen kom fra Trøans venn og kollega Johan Falkberget i et avisinnlegg i 1916

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Kjell Haanes. «Forfatter i Falkbergets klasse». I. *Fjell-Ljom*, 23.1.1997
2. ↑  fjellheimenforlag.no
3. ↑  Jens Trøan *Tater-Erik og Erika*. Fjellheimen forlag, 1999. 123 s. ISBN 82-994841-3-8
4. 1 2  Johan Falkberget. «Jens Trøan; bør ikke vi fjeldfolk reise ham en stein?». I. *Fjell-Ljom*, 5.4.1916.  
Falkberget har også skrevet om Trøan i sin artikkelsamling *I vakttårnet*, 1936.
**Institutt for Sjelesorg** – dr. Einar Lundbys stiftelse – er en ideell økumenisk / felleskirkelig stiftelse, én av flere, ved Modum Bad. Instituttet tilbyr rekreasjonsopphold, driver ulike kurs innen sjelesorg på ulike nivå, og videreutdanning på masternivå i samarbeid med Det teologiske Menighetsfakultetet. Stedet utgir også Tidsskrift for Sjelesorg, Nordens eneste skandinaviskspråklige fagtidsskrift for sjelesorg og driver med fagutvikling og forskning i møtet mellom psykiatri / psykologi og sjelesorg.

Historie
--------

Instituttets historie er knyttet til legen og sjelesørgeren Einar Lundbys liv. Da driften av Lundbys kristne hvilehjem, Solborg ved Jevnaker, opphørte i 1964, ble det besluttet at arbeidet skulle søkes videreført i form av et Institutt for Sjelesorg, beliggende på Modum Bad. Da instituttet ble opprettet i 1975, var det et synlig uttrykk for samarbeidet mellom tre av samtidens markante kristne ledere, psykiateren Gordon Johnsen, presten Peder Olsen og Einar Lundby.

Virksomhet
----------

Institutt for sjelesorg har et omfattende kurs- og seminartilbud i sjelesorg og relaterte emner for alle som er interessert i å lære mer om samtale og sjelesorg. Institutt gjennomfører hvert år rundt 20 rekreasjonsuker. Dette er uker som kan benyttes av enkeltpersoner og ektepar til rekreasjonsopphold eller studieopphold ved instituttet. Tilbudet er åpent for alle. Med støtte fra Kultur- og kirkedepartementet og Den norske kirkes presteforening har holdt instituttet på begynnelsen av 2000-tallet såkalte ressursuker for prester for å motvirke utbrenthet hos prestene.

I tillegg til sjelesorg tilbyr ansatte ved instituttet også arbeidsveiledning, enten individuelt eller i gruppe. Instituttet utgir også Tidsskrift for sjelesorg, Nordens eneste skandinaviskspråklige fagtidsskrift for sjelesorg. 

Instituttets deltakelse i den offentlige debatt rundt sekter, både i form av deltakelse i rapporten "Religiøse grupper og 
bruddprosesser", og ved flere foredrag og avisartikler, har blitt kritisert[*bør utdypes*] med hensyn til objektivitet.

Fungerende instituttleder er Kristin Leite.

Referanser
----------

1. ↑  Instituttet for sjelesorg[*død lenke*]
2. ↑  Audhild Skoglund "Sekter" Humanist Forlag 2011, ISBN 978-82-92622-85-8, side 258-260
3. ↑  Den store sektfaren Arkivert 28. mars 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Institutt for sjelesorg
**Institutt for moderne samfunnshistorie (IMS)**, NTNU, ble formelt opprettet gjennom et vedtak av Styret ved NTNU 31. oktober 2019, da det daværende Institutt for historiske studier (IHS) ble delt i to etter en langvarig arbeidsmiljøkonflikt. Fra årskiftet 2019/20 har instituttet drevet forskning, undervisning og formidling som et selvstendig institutt. Institutt for moderne samfunnshistorie har om lag 30 vitenskapelig ansatte og tre administrativt ansatte.

Institutt for moderne samfunnshistorie har en relativt tung forskningsprofil, noe som bl.a. gjenspeiles i det forhold at om lag halvparten av de vitenskapelig ansatte er ph.d.-stipendiater eller postdoktorer. Instituttet søker aktivt etter eksternfinansierte prosjekter innen forskning og undervisning for å fremme nye perspektiver på moderne historie.

Referanser
----------

1. ↑  «Institutt for moderne samfunnshistorie - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 25. februar 2022.
2. ↑  Oksholen, Tore (31. oktober 2019). «Styret vedtok deling av IHS». *www.universitetsavisa.no*. Besøkt 25. februar 2022.
3. ↑  «Om instituttet - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 25. februar 2022.
**«Till Then»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Eddie Seiler, Sol Marcus og Guy Woods. Den ble publisert i 1944.

Sangen var en bønn (formodentlig fra en soldat på vei til å kjempe) til hans kjæreste om å vente på ham til han kunne vende hjem. I likhet med mange andre sanger med krigen som tema nøt den stor popularitet da den utkom i 1944. Versjoner med The Mills Brothers og Les Brown orchestra dominerte listene.

Innspillingen med The Mills Brothers ble gjort 27. februar 1944 og utgitt av Decca Records med katalognummer 18599B. Den andre siden var «You'll Always Hurt the One You Love».

Ti år senere, i 1954, ble sangen igjen ganske populær. Både en doo-wopversjon med Sonny Till & The Orioles og en tradisjonell popversjon med The Hilltoppers lå på listene det året.

Innspillingen med The Hilltoppers ble utgitt av Dot Records med katalognummer 15132.

Sangen har fortsatt å være populær med versjoner innspilt på plate av slike artister som James Brown (1964), Sammy Davis, Jr. (1960) samt Al Martino.

«Till Then» kan høres i *Millennium*-episoden *Matryoshka*, som første gang ble vist 19. februar 1999.

The Mills Brothers' versjon var med i en episode av TV-serien *The Others* med tittelen *Till Then* (29. april 2000 – Sesong én – Episode 10)

Andre innspilte versjoner
-------------------------

* Laurindo Almeida
* Michael Bublé
* Geraldo & his orchestra
* Leslie Hutchinson (1944)
* Norman Luboff Choir
* Dean Martin
* Tom Morrell & The Time-Warp Tophands
* Ray Peterson (1960)
* Ruby & the Romantics
* Hank Thompson
* Chester Zardis

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Farvel».

### Innspilling

* Inger Jacobsen, Øivind Berghs orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 8977.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Mills Brothers | USAs flagg Billboard Harlem Hit Parade | # 1 |  | 1944 |
| The Mills Brothers | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 8 | 3 | 21. september 1944 |
| The Hilltoppers | USAs flagg Billboard Best Sellers In Stores-listen | # 10 | 11 | 23. januar 1954 |
| The Classics | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 20 |  | 1963 |

Referanser
----------

1. ↑  Decca Records in the 18500 to 1898234 series
2. ↑  Se plateetiketten
3. 1 2   Whitburn, Joel (1973): Top Pop Records 1940-1955*. Record Research*
«***Sokken***» er et skillingstrykk. Det ble presentert av Alf Prøysen i visespalten i «Magasinet for alle» i 1956. Visa er av ukjent opprinnelse.

Teksten
-------

**1.**Han fødtes en vår i lykkelige kår,  

i stallen hos smeden på Solør.  

Bak føllhoppen lå så tufsete og grå,  

en hvitsokket langbeint fole.  

  

**2.**Han fulgte sin mor, i plogfurets spor  

i varmeste sommerdagen,  

han mistet sin sans i den yrende dans  

om kvelden i havnehagen.  

  

**3.**Han sugde seg mett, fikk vilje og vett,  

ble bred over bog og nakke.  

Han tumlet og sprang så lystig omkring  

med barna på tun og bakke.  

  

**4.**Men ungdommen er, hos hesten især,  

lik kveldsdugg en solfallstime,  

den blomstrer en stund, men synker i grus  

bak sele og arbeidsgrime.  

  

**5.**Og Sokken ble døpt, ble solgt og ble kjøpt,  

blant kakser og handelskarer.  

I knærne den sank, fikk vondord og bank  

den unghest så ille faren.  

  

**6.**Så smal over lend i garder og grend  

han tøyet og slet på bogen,  

i tømmertrafikk var hvilen han fikk  

en barstall i ville skogen.  

  

**7.**Så mager og brutt gikk Sokken til slutt,  

som lastehest opp på Kampen.  

I knærne den sank fikk vondord og bank  

den ille forkjørte gampen.  

  

**8.**En bonde i byen ble vár dette syn  

et lass i den bratte bakke,  

en hest som var halt på holken var falt  

med skum over bog og nakke.  

  

**9.**Å kjære min Sokk, jeg kjenner deg nok,  

jeg kjenner deg att på letten.  

Så vonde og lei som folk er på deg  

jeg kjøper deg att på pletten.  

  

**10.**Så vandrer det glad to venner i rad,  

den aften ved Solørgrinden,  

han klapper igjen den skinnmagre lend  

og stryker en tår av kinnen.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle 1974
**Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier**, også kjent som **Noragric**, er ett av de fem instituttene ved Fakultet for landskap og samfunn (LANDSAM) ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) i Ås i Akershus.

Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier (Noragric) holder til i Tivoli, bygningen til høyre i bildet.
Noragrics aktiviteter omfatter forskning, utdanning og oppdrag, med særlig vekt på utviklingsland og land med overgangsøkonomi. Instituttet har det faglige ansvaret for internasjonale miljø- og utviklingsstudier ved NMBU, inkludert forskning. 

Instituttet har rundt 300 studenter på bachelor- og masternivå, 38 doktorgradsstudenter og 50 ansatte.

Historie
--------

Noragric ble etablert i 1986 som et senter ved Norges landbrukshøgskole (NLH). Den 1. februar 2005 gikk Noragric over til å bli Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier ved Universitetet for miljø- og biovitenskap (UMB), som fra 1. januar 2014 endret navn til Norges miljø-og biovitenskapelige universitet (NMBU) etter sammenslåing med Norges veterinærhøgskole (NVH).

I januar 2017 ble Noragric slått sammen med *Institutt for landskapsplanlegging* *(ILP)* og dannet *Fakultet for landskap og samfunn (LANDSAM).*

Internasjonalt miljø
--------------------

Noragric har avtaler med over 30 samarbeidspartnere i Afrika, Asia, Latin-Amerika og Øst-Europa. De fleste av disse er avtaler med universiteter, mens noen er med NGOer, forskningsstiftelser og offentlige institusjoner. Aktivitetene omfatter blant annet felles forskning og utdanning, samt støtte til institusjonsutvikling. Instituttet tar hvert år imot mange utvekslingsstudenter. Arbeids- og undervisningsspråket ved Noragric er engelsk.

Studietilbud
------------

*Noragric tilbyr fire studieprogrammer, alle med undervisning på engelsk:*

* Master i internasjonale utviklingsstudier
* Master i internasjonale miljøstudier
* Master i internasjonale relasjoner
* Bachelor internasjonale miljø- og utviklingsstudier

Forskning
---------

Noragric har en tverrfaglig tilnærming til forskningen, som er nært knyttet opp til studieprogrammene og foregår i stor grad i samarbeid med internasjonale partnere. Forskerne er organisert i grupper med forskjellige fokus innen instituttets hovedområder: miljø, utvikling og internasjonale relasjoner.

De fire forskningsgruppene ved Noragric er:

* Environmental governance& protected areas (ENGOV)
* Conflict, Human Security & Development (CHSD)
* Climate Change, Agriculture & Development (CC-AD)
* Rights & Power in Development (RAPID)

I tillegg er det etablert to nettverk:

* Critical Mass - Building Research and Capacity to Address Climate Change, Poverty and Development Challenges

* Resources, Rights & Governance (RRG-Net)

Forskere og ansatte
-------------------

* Shai Divon – instituttleder

Bygning og fasiliteter
----------------------

Noragric er lokalisert i Tivoli-bygningen, sentralt på campus i Ås.

Referanser
----------

1. ↑  umb.no/noragric: Årsrapport 2010-2011

Eksterne lenker
---------------

* NMBU: Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier – Noragric
Øvre del av delstaten New York med de respektive hjemområder til de seks stammer i irokeserføderasjonen, ca. 1720
**Tuscaroraene** er en irokesisk stamme med tradisjonelt hjemsted i det nordøstlige USA, fortrinnsvis i delstaten New York. Tuscaroraene var den sjette irokesiske indianerstammen som tilkom irokeserføderasjonen som ble dannet i 1142.

Tuscaroraene bodde nok i dette området opprinnelig, antagelig ved St. Lawrence-elven. Men så dro de sørover til det som nå er Nord-Carolina. Derfra vendte de fleste tilbake i 1722, etter tuscarorakrigen, og ble innlemmet i irokeserføderasjonen. De fikk et nytt hjemområde av oneidaene og cayugaene.

Det er i dag (2007) om lag 1000 tuscaroraer. Mange bor på indianerreservatet *Six Nations Reserve* i Ontario i Canada, andre på *Tuscarora Indian Reservation* i Niagara County i New York.

Atter andre bor i Nord-Carolina, men er ikke anerkjente som indianerstamme av de føderale myndigheter. Dette skyldes delvis uheldige administrative grep som fungerer diskriminerende, og iveren etter å rette opp er ikke så stor ettersom mange «utvannede» grupper indianerstammer har vært snare til å utnytte lovgivningen til blant annet å opprette kasinoer på sine områder.

Eksterne lenker
---------------

* Tidslinje, Cherokee-historie (en.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**LISREL** er et akronym for lineære strukturelle forhold (engelsk: «linear structural relations») og viser til en statistisk programvarepakke som benyttes som et analyseverktøy for modellering av strukturligninger. LISREL består av en rekke tilleggsprogrammer som blant annet PRELIS for manipulering av data og enkel statistiske analyser, MULTILEV for multippel regresjonsanalyse og SURVEYGLIM for generelle lineære modeller. LISREL har også en funksjon som gjør det mulig å uttrykke strukturligninger som stidiagrammer, noe som gjør det mulig for brukere med liten erfaring i strukturligninger til likevel å utføre kompliserte analyser. 

LISREL er hovedsakelig kommandostyrt, men nyere versjoner har også et grafisk brukergrensesnitt. Den nyeste versjon av LISREL, per januar 2012, er LISREL 8,8.

LISREL ble utviklet på 1970-tallet av de svenske statistikerne Karl Jöreskog, den gang forsker ved Educational Testing Service (ETS) i Princeton i New Jersey, og Dag Sörbom; begge ble senere professorer ved Uppsala universitet i Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  Joreskog, K.G.; Van Thillo, M. (1972): *LISREL: A General Computer Program for Estimating a Linear Structural Equation System Involving Multiple Indicators of Unmeasured Variables (RB-72-56)*. Princeton, NJ: Educational Testing Service.

Litteratur
----------

* Jöreskog, K. G. & Sörbom, Dag (1996): *LISREL 8 user's reference guide*, Scientific Software International

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Sombrerogalaksen er et eksempel på en LINER-galakse.
**LINER** (engelsk *low-ionization nuclear emission-line region*) er en vanlig type galaksekjerne. Særtrekket for denne typen galakser er forholdet mellom emisjonslinene som gjerne er svake. 

Det finnes for en del LINER-objekter en tydelig sammenheng med aktive galaksekjerner. På grunn av svake og brede emisjonslinjer regner man med at disse LINER-objektene er svake aktive galaksekjerner siden emisjonslinjene ligner de man finner hos galakser av Seyfert-typen. I tillegg er den ultrafiolette strålingen, radiostrålingen eller røntgenstrålingen lik.

Andre LINER-objekter inneholder gass som har blitt eksitert av kollisjoner i stjernevinden som blåser fra området med eksplosiv stjernedannelse eller gjennom fotoionisering som skriver seg fra uvanlig varme stjerner etter hvert som den eksplosive stjernedannelsen utvikler seg. Begge trekkene kjenner man igjen fra galakser med eksplosiv stjernedannelse, og man regner derfor med at disse LINER-objektene ligger i slike galakser.

Kilder
------

* *Denne artikkelen baserer seg på artikkelen «LINER» s. 231 i **Philip's Astronomy Encyclopedia** utgitt i 2002.*

| * v
* d
* r
Galakse |
| --- |
| Morfologi | Elliptisk galakse (cD) **·** Linseformet galakse **·** Spiralgalakse **·** Stavspiralgalakse **·** Irregulær galakse **·** Dverggalakse (Elliptisk **·** Spiral **·** Sfærisk) **·** Ringgalakse **·** Skivegalakse |  |
| Struktur | Protogalakse **·** Supermassivt sort hull **·** Bulning **·** Stav **·** Spiralarm **·** Flokkulent **·** Veldefinert **·** Galaktisk halo **·** Galaktisk plan **·** Galaktisk sentrum **·** Galaktisk skive |
| Aktive galaksekjerner | Relativistisk jet **·** LINER **·** Radiogalakse **·** Seyfert-galakse **·** BL Lacertae-objekt **·** Blazar **·** Kvasar |
| Vekselvirkning | Vekselvirkende galakse **·** Satellittgalakse **·** Galaksehop **·** Superhop |
| Annet | Galaksefilament **·** Galakserotasjon **·** Galaktisk astronomi **·** Galaktiske tidevannskrefter **·** Hubbles–Lemaîtres lov **·** Hubble-serien |
| KategoriKategori:Galakser **·** PortalPortal:Astronomi **·** Commons-sideCategory:Galaxy |

Portal: Astronomi
**Institutt for samfunnsmedisin** (ISM) er en del av Det helsevitenskapelige fakultet ved Universitetet i Tromsø. 

Samfunnsmedisin er studier av sammenhengen mellom folks helse og samfunnet forøvrig. Det fokuseres også særlig på distriktsmedisin og på en bred epidemiologisk forskningsaktivitet.

Instituttleder er professor Bjørn Straume.

Forskning
---------

Blant instituttets prosjekter er Tromsøundersøkelsen og Kvinner og kreft-undersøkelsen.

Senter
------

I tillegg til fagseksjonene allmennmedisin, epidemologi og medisinsk statistikk, forebyggende medisin, helsetjenesteforskning og sosialpsykiatri/medisinsk filosofi er det flere sentra som er knyttet til instituttet :

* Senter for samisk helseforskning (SSHF )
* Nasjonalt senter for distriktsmedisin (NSDM )
* Nasjonalt forskningssenter innen komplementær og alternativ medisin (NAFKAM)
* Allmennmedisinske forskningsenheter (AFE-Nord )
* Nettverk for forskning og kunnskapsutvikling om bruk av tvang i det psykiske helsevernet (Netfort)
* Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (NIFAB)

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet til ISM
* Fakultetets nettsted
* instituttleder Bjørn Straume[*død lenke*]

Portal: Tromsø
**Thomas Bache-Gabrielsen** (født 11. juni 1883 i Holmestrand, død 22. april 1942) var en norsk-fransk cognacprodusent.

Etter den Tordenskioldske skole i Holmestrand tok han examen artium i 1900 ved Ragna Nielsens skole i Kristiania. Etter Krigsskolen jobbet han seg opp til sekondløytnant i hæren i 1914. 

Han flyttet fra Holmestrand til Cognac i Frankrike i 1903. Her ble han ansatt i firmaet Renault – St. Louvent. Sammen med Petter Rustad kjøpte han cognachuset Dupuy i 1905. Deres firma, Rustad & Bache-Gabrielsen, eksporterte brandy til Norge, Danmark og Amerika. Rustad døde i 1916 og Bache-Gabrielsen tok over som eneeier. Noen få år etter ble Rustad fjernet fra firmanavnet, og Bache-Gabrielsen er nå Norges eldste cognachus.

Thomas Bache-Gabrielsen var sønn av Josef Alexander Gabrielsen (1851–1919) og Kamilla Bache. Thomas giftet seg i 1906 i Cognac med Odette Villard (1885–1975) og de fikk tre gutter sammen; René, Guy, Eric.

Thomas Bache-Gabrielsen har fått en plass oppkalt etter seg i Holmestrand sentrum.

Se også
-------

* Bache-Gabrielsen

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Thomas\_Bache-Gabrielsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Studentene fra 1900: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1925*. Oslo: Grøndahl & Søn. 1925.
3. ↑  Thor Richard Teien, Thomas Bache-Gabrielsen i Norsk biografisk leksikon.
4. ↑  Hans Christian Moen (16. april 2010). «Et steg nærmere Thomas Bache Gabrielsens plass». Tønsbergs Blad. Besøkt 5. november 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Johann Fabri** (også kjent som **Johannes Fabri** og **Johannes Smedh**, født i Tyskland, død 1496) var en pionér innen den svenske boktrykkerkunsten. Han virket i Stockholm mot slutten av 1400-tallet. 

Fabri innvandret til Sverige fra Nord-Tyskland etter tilkalling fra erkebiskop Jakob Ulfsson av Uppsala.

Det var Fabri som utførte det første trykte produkt på svensk, et ettbladstrykk kalt *Articuli abbreviati*.[] Han trykkrt også i året 1495 den første boken på svensk, *Aff dyäffwlsens frästilse*, forfattet av Johannes Gerson.[] Deretter flyttet trykkeriet tll Mariefreds kloster.

Etter Fabris død overtok hustruen Anna Fabri trykkeriet og drev virksomheten videre. Den senere i Uppsala arbeidende Bartholomeus Fabri, var også boktrykker og sønn av Johann og Anna Fabri. Bartholomeus Fabri trykket blant annet *Statuta Provincialia* og var i årene 1527-1530 sjef for det kongelige trykker i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑   «Johannes Smed», Svensk biografisk leksikon-ID 6064, besøkt 25. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Johannes Smedh», Svensk biografisk leksikon-ID 6064, besøkt 25. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Mikaela Lirberg, Anna-Karin Skoglund (2002). «"ETT VITTERT FRUNTIMMER" En studie av boktryckaränkor och speciellt fru Fougt» (PDF). Besøkt 25. august 2017.
* Per S. Ridderstad: (sv) Johann Fabri i *Svenskt biografiskt lexikon* (2003-2006)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN
 |
**LNB** (**low-noise block**), **mikrobølgehode** eller **parabolhode**, er en komponent som brukes i parabolantenneanlegg for å motta satellittsignaler. LNB-en er plassert slik at alle signaler er fokusert på den. Hovedoppgaven til en LNB er å motta og signaler fra satellitter og å omforme signalet til et som koaksialkabelen takler (950-2150 MHz).

Virkemåte
---------

En LNB har et matehorn, som mottar signalene fra parabolen. Dette signalet er mellom 10,7 GHz og 11,7 GHz (11 GHz-båndet, lavbåndet) eller 11,7 GHz og 12,75 GHz (12 GHz-båndet, høybåndet). Matehornet sender signalene videre til antenneenheten, som har én mottaker for horisontalt polariserte signaler og én for vertikalt polariserte signaler. Det er satellittmottakeren, en dekoder for eksempel, som bestemmer om man skal ta imot vertikale eller horisontale signaler. Man kan velge om man vil ta imot vertikale eller horisontale signaler ved å endre på driftspenningen til LNB-en. Hvis driftspenningen er 11,5-14V vil den ta imot vertikalt polariserte signaler, men hvis driftspenningen er 16-19V vil den ta imot horisontalt polariserte signaler. Spenningen blir tilført LNB-en gjennom koaksialkabelen mellom LNB-en og satellittmottakeren.

Fra antenneenheten blir signalet ført til et blandetrinn, der det blir blandet sammen med en annen frekvens. Den andre frekvensen kommer fra en oscillator i LNB-en. Når to signaler med ulike frekvenser blandes sammen vil det dannes et nytt signal med frekvens tilsvarende differansen mellom de to frekvensene. Frekvensen blir redusert med ca. 10 GHz, som gjør det mulig å sende signalet gjennom en koaksialkabel til en satellittmottaker.

LNB-en har to oscillatorer, en med frekvensen 9,75 GHz (lavbånd) og en med 10,6 GHz (høybånd). Signaler fra 11 GHz-båndet (10,7-11,7GHz) blandes med den oscillatorfrekvensen 9,75 GHz, og da dannes et nytt signal på 950-1950 MHz. Signlaer fra 12 GHz-båndet (11,7-12,75 GHz) blandes med oscillatorfrekvensen 10,6 GHz, og da dannes et nytt signal på 1100-2150 MHz. Det nye signalet kalles første mellomfrekvens og er signalet som blir overført til satellittmottakeren.

Det er satellittmottakeren som bestemmer om LNB-en skal ta imot signaler fra 11 GHz-båndet eller 12 GHz-båndet. Det bestemmes ved å enten sende eller ikke sende et signal på 22kHz fra satellittmottakeren til LNB-en. Hvis LNB-en mottar et 22kHz-signal, skal den ta imot signaler 12 GHz-båndet og 10,6 GHz-oscillatoren skal kobles til blandetrinnet. Hvis LNB-en ikke mottar et 22kHz-signal, skal den ta imot signaler fra 11 GHz-båndet, og 9,75 GHz-oscillatoren skal kobles til blandetrinnet.

Kilder
------

* Data og kommunikasjon, Frank Fosbæk (forfatter), Sverre Vangsnes (forfatter), Helge Venås (forfatter), Vivi-Ann Hauge (illustratør), Bjørn Norheim (illustratør), Moss Wessel Finstad (illustratør) og Øyvind Nilsen (illustratør), utgitt 2009. Side 182 og 183.
**Scott Alexander Young** (født 14. april 1918 i Cypress River, Manitoba, død 12. juni 2005 i Kingston, Ontario) var en canadisk forfatter og sportsjournalist, og faren til canadiske musikeren Neil Young. Han er medlem i NHLs Hall of Fame i Toronto, Canada. Gjennom sin karriere har han en produksjon på 45 bøker, inkludert skjønnlitterære romaner for både voksne og ungdom.

Liv og virke
------------

Faren Percy Young var baseballspiller på deltid og moren Jean Ferguson Paterson var lærer. 

Young startet karrieren som journalist i Winnipeg Free Press i 1936. I 1940-årene arbeidet han for Canadian Press og skrev mest sportsartikler. Under andre verdenskrig var han krigskorrespondent for Canadian Press fra 1942 til 1943. Deretter tjenestegjorde han i den canadiske marinen resten av krigen.

Young var gift tre ganger og hadde syv barn og stebarn. I sitt første ekteskap med Edna «Rassy» Ragland fikk han sønnen Neil og Bob. Senere fikk han blant andre datteren Astrid som ved flere anledninger har opptrådt som bakgrunnsanger for broren Neil, blant annet på Kalvøya ved Oslo i 1997.

Young ble først kjent som sportsjournalist og ishockeykommentator for CBC Television i 1950-årene da han var anker for det kjente TV-programmet «*Hockey Night in Canada*». Senere skrev han mer enn 40 bøker, deriblant en rekke ishockeybiografier, men også den selvbiografiske «*Neil and Me*» hvor han forteller om hvordan det er å være faren til en verdensstjerne. Han fulgte sønnen mye på turnerer, og gir blant annet intervjuer i Jim Jarmusch' film *«Year of the Horse»* fra 1997 hvor de fulgte Neil og Crazy Horse på turne.

Young ble tatt opp i ishockeyens Hall of Fame i 1988 sammen med blant andre ishockeylegenden Bobby Hull, i en seremoni hvor også ishockeyentusiasten Neil Young var til stede.

Han døde i 2005 i Kingston i Ontario i en alder av 87. Sønnen Neils film *Heart of Gold* fra 2006 og albumet *Prairie Wind* som kom ut rett før Scott Youngs død, er begge tilegnet ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16762850p[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Intervju på CBC med Scott Young fra 1994

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Firdausis grav i Tus.
**Tus** (persisk: توس / طوس‎) også romanisert som **Tous**, **Toos** eller **Tūs**, er en gammel by i den iranske provins Razavi Khorasan. 
Tus ligger i nærheten av storbyen Mashhad, en av sjiaislams viktigste religiøse steder.

Byen var kjent som **Susia** (Σούσια) for de gamle grekere. Den ble inntatt av Aleksander den store i 330 f.Kr.

I 809 ble abbasidenes kalif Harun al-Rashid syk og døde i Tus.

Byens mest kjente borger turde være dikteren og epikeren Abu l-Qasim Firdausi (død ca. 1020), hovedforrfatteren av det monumentale persiske nasjonalepos Schāhnāme. Herfra stammer også den betydelige islamske lærde Abu Hamid Muhammad al-Ghazali (født her i 1058). Andre større personligheter fra Tus er Asadi Tusi (død 1072), Sharaf al-Din al-Tusi (død 1213) og Nasir ad-Din at-Tusi (død 1274).

Referanser
----------

1. ↑  The Court of the Caliphs by Hugh N Kennedy (ISBN 0 297 83000 7)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tus, Iran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Thomas Arthur Arkesden** (født juli 1878 i Warwick, England, død 25. juli 1921 i Hulme, Manchester) er en tidligere fotballspiller for bl.a. Derby County og Manchester United. Hans rolle på banen var som angriper. Ligadebuten for Manchester United kom 14. februar 1903 mot Blackpool (2. Divisjon, 0-2 borte, ca. 3 000 tilskuere). Klubber: Burton Wanderers (januar 1896), Derby County (januar 1898), Burton United (juli 1901), Manchester United (februar 1903-juli 1907: 70 kamper, 28 mål), Gainsborough Trinity (juli 1907/08: endte på 11.-plass i 2. divisjon). Fra Burton United til Manchester United i februar 1903 for £150, og ble toppscorer for klubben i 1903/04 (delt). Han var også FA-cup-finalist i 1898/99 da Derby County tapte 4-1 for Sheffield United, på Crystal Palace, foran 73 833 tilskuere. Spilte for Manchester United da de rykket opp til 1. divisjon i 1905/06, noe som ble klubbens første opptreden i denne divisjonen siden 1893/94.

* Burton United var en sammenslåelse av Burton Wanderers og Burton Swifts.

Karrière
--------

| Klubb | Ses | Kamper | Mål | Div | Plass | FA-cup | Liga-cup | E-cup | Manager |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Manchester United | 1902/03 | 9 | 2 | 2 | 5 | 2. runde | - | - | Ernest Mangnall |
| Manchester United | 1903/04 | 26 | 11 | 2 | 3 | 2. runde | - | - | Ernest Mangnall |
| Manchester United | 1904/05 | 28 | 15 | 2 | 3 | 1. runde | - | - | Ernest Mangnall |
| Manchester United | 1905/06 | 7 | 0 | 2 | 2 | 4. runde | - | - | Ernest Mangnall |

Referanser
----------

1. ↑  «Thomas Arkesden». united.no. Besøkt 6. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Scottish Aviation Limited** var en britisk flyprodusent som holdt til på den internasjonale flyplassen i Prestwick i Skottland.

Historie
--------

Opprinnelig startet som en flyskole begynte selskapet i 1938 med vedlikeholdsarbeider på fly og under den andre verdenskrig fikk de oppdrag med å vedlikeholde fly for RAF. bl.a Liberator bombefly.

I etterkrigstiden ble det bygget de robuste STOL sambandsfly, som Pioneer og den større Twin Pioneer. Senere ble det bygget turboprop som Jetstream

Scottish Aviation ble slått sammen med British Aircraft Corporation, Hawker Siddeley Aviation, og Hawker Siddeley Dynamics og dannet British Aerospace i 1977.

Bygde fly
---------

* Scottish Aviation Pioneer
* Scottish Aviation Twin Pioneer
* Scottish Aviation Bulldog
* Scottish Aviation Jetstream

* Scottish Aviation Twin Pioneer.Scottish Aviation Twin Pioneer.
* Scottish Aviation Jetstream T1.Scottish Aviation Jetstream T1.
* Scottish Aviation Bulldog.Scottish Aviation Bulldog.

Bilproduksjon
-------------

1965 Scottish Aviation Scamp
Mellom 1964 og 1966 konstruerte og bygde Scottish Aviation som et prøveprosjekt et mindre antall av en liten batteridrevet elektrisk bil Scottish Aviation Scamp. Noen omfattende serieproduksjon kom ikke ut av dette.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scottish Aviation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
LINC hjemmedatamaskin med sin programmerer, Mary Allen Wilkes, 1965
**LINC** (**Laboratory INstrument Computer**) var en 12-biter, 2048-ord datamaskin. LINC kan betegnes som den første minidatamaskinen og en forgjenger til den personlige datamaskin. Det opprinnelige navnet var Linc på grunn av prosjektets opprinnelse ved MIT's Lincoln Laboratory, mens navnet LINC kom i bruk etter at prosjektet flyttet fra Lincoln Laboratory. LINC ble konstruert av Wesley A. Clark og Charles Molnar, mens Mary Allen Wilkes sto for programmeringen.

LINC og andre maskiner i «MIT-gruppen» ble konstruert ved MIT og deretter bygget av Digital Equipment Corporation (DEC) og Spear Inc. ved Waltham, Massachusetts (senere en avdeling av Becton, Dickinson and Company). Prisen på en maskin var 40 000 amerikanske dollar. En typisk konfigurasjon besto av en 6'X20" rack og fire bokser som inneholdt henholdsvis båndstasjon, en liten skjerm, et kontrollpanel og et tastatur.

Referanser
----------

1. ↑  Se William H. Calvin leserbrev *The Missing LINC*, *BYTE* magazine, april 1982, side 20
2. 1 2  Clark, Wesley A. (1986). *The LINC was early and small* (PDF). ACM Conference on The history of personal workstations. Palo Alto, California, United States: ACM.