recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gibraltars parlamentsbygning
Bilde fra parlamentssalen
**Gibraltars parlament** (engelsk: *Gibraltar Parliament*) er den lovgivende forsamling i det britiske oversjøiske territorium Gibraltar. Før 2006 ble det kalt *Gibraltar House of Assembly*.

Funksjoner
----------

Parlamentet ble etablert i 1969 da Gibraltars første egne forfatning trådte i kraft. Det er tale om et ettkammersystem hvor det i begynnelsen ble valgt femten medlemmer til parlamentet. I tillegg ble to pekt ut, den ene var riksadvokaten. Man brukte i begynnelsen betegnelsen «House of Assembly», en betegnelse som generelt ble brukt om parlamenter i de britiske områder som ikke hadde full suverenitet. Forfatningen ble i 2006 erstattet av en ny forfatning, som avspeilte Gibraltars økte selvstendighet. Med denne forfatningen er alle sytten medlemmer av parlamentet nå folkevalgte.

Valgsystemet i territoriet tillater hver velger å stemme på opp til ti kandidater ved valgene. Der er kun ett valgdistrikt på grunn av Gibraltars beskjedne størrelse, og de områder som nevnes i forbindelse med valgene er kun stemmestedene. Alle kandidater stiller derfor opp i hele territoriet.

Det anvendes en form for flertallsvalg, hvor hvert parti eller koalisjon stiller en liste med ti kandidater og oppfordrer sine velgere til å stemme på alle disse kandidater. Den liste som oppnår flest stemmer får da som regel valgt alle sine ti kandidater, mens den liste som får de nest fleste stemmer, får valgt syv av sine kandidater.

Parlamentsbygningen
-------------------

Parlamentet holder til i en bygning som har utsikt til Main Street og John Mackintosh Square. Bygningen ble oppført i 1817 og har tidligere huset Exchange and Commercial Library. I 1951 ble bygningen renovert og ble sete for det Lovgivende Råd. Da parlamentet ble opprettet ved forfatningen i 1969 trådte det inn i stedet for det Lovgivende Råd og overtok dette råds bygning. Det første møte ble åpnet 28. august 1969 av guvernør Varyl Begg.

Se også
-------

* Liste over presidentene for Gibraltars parlament

Referanser
----------

1. ↑  Benady, Tito (1996). *The Streets of Gibraltar*. Gibraltar Books. s. 17-18. ISBN 0-948466-37-5.
2. ↑  «Parliament – significant dates» (PDF). Gibraltars parlament. Arkivert fra originalen (PDF) 23. mars 2017. Besøkt 11. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Parlamentets offisielle hjemmeside
**Kaiserfjellene** er en fjellkjede i Tirol (Østerrike) som hører til De nordlige Kalk-Alper. Den består av to markerte fjellmassiv: *Wilder Kaiser* og *Zahmer Kaiser*. Wilder Kaiser («den ville keiser», 2344 moh. i Ellmauer Halt) består av ruvende kalksteinsfjell, mens Zahmer Kaiser («den tamme keiser», 2001 moh. i Vordere Kesselschneid) hovedsakelig ligger under tregrensen. De to gruppene er adskilt gjennom et 1577 meter høyt pass (*Stripsenjoch*).

Kaiserfjellene er ikke noen spesielt stor fjellkjede (rundt 300 km²), men den er et ypperlig turområde. Det er verken bilveier eller taubaner i fjellgruppa, og mesteparten av fjellkjeden er et naturvernområde.

Avgrensning
-----------

Kaiserfjellene begrenses

* i nord av bl.a. Weißenbach (mot Chiemgau-Alpene),
* i øst av Kössener Ache (mot Steinberge),
* i syd av bl.a. Großache (mot Kitzbühel-Alpene),
* i vest av Inn (mot Brandenberg-Alpene).

Topper
------

De høyeste toppene i Kaiserfjellene er

* Ellmauer Halt (2344 moh.)
* Ackerlspitze (2329 moh.)
* Treffauer (2304 moh.)
* Gamshalt (2291 moh.)
* Hochgrubachspitze (2284 moh.)
* Karlspitze (2283 moh.)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kaisergebirge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Gaissene** (fra nordsamisk: *gáissá* – «høy og spiss fjelltopp») er et fjellområde i Finnmark som skiller Finnmarksvidda fra Laksefjorden og Porsangen og strekker seg fra Stabbursdalen i vest til Laksefjordvidda i øst. De høyeste toppene i Gaissene er Čohkarášša (1 139 moh), Bieggavákgáisá (1 120 moh), Ruitogáisá (1 070 moh) og Rásttigáisá (1 066 moh)

Gaissene utgjør sørfronten av et gammelt skyvedekke, rester av enorme havbunnsplater som ble skjøvet inn over land for 4 – 600 millioner år siden, og går opp i høyder på over 1000 meter. Fjellene hører geologisk til de yngre bergarter som ikke har latt seg slipe ned av ismassenes og klimaets herjinger. Gaissene forvitrer seint og skaper ikke særlig næringsrik jord. Dette er karrige områder med svært beskjeden vegetasjon. Planteveksten er svært sparsom og store arealer gir et grått og nakent inntrykk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kari Husabø** (født 20. oktober 1924, død 13. april 2018) var en norsk jurist, venstrepolitiker, embetskvinne og kvinnesaksforkjemper.

Hun ble utdannet jurist i 1953 og var byråsjef og underdirektør i Miljøverndepartementet. Hun var en hovedaktør bak strandloven som ble vedtatt i 1960-årene. Hun var medlem av Samerettsutvalget.

Hun var aktiv i Norsk Kvinnesaksforening fra 1953, og var blant annet styremedlem i Oslo Kvinnesaksforening fra 1964, landsstyremedlem i flere perioder mellom 1970 og 2001, og delegat til International Alliance of Women. Hun var medlem av redaksjonen i tidsskriftet *Kvinnesaksnytt*.

I 1972 laget *Dagbladet* i samarbeid med Oslo Kvinnesaksforening et forslag til en «kvinneregjering», der Husabø ble foreslått som handelsminister.

Hun var gift med ekspedisjonssjef og lagdommer Odd Ragnar Hansson.

Referanser
----------

1. ↑  «Kari Husabø (nekrolog)». *Aftenposten*. 24. april 2018.
2. ↑  Kari Husabø
3. ↑  *Bergens tidende*. 2. juni 1970.
4. ↑  *Klassekampen*. 27. mars 2004.
5. ↑  *Gjengangeren*. 23. juli 1982.
6. ↑  *Kvinnesaksnytt*, årg. 23, nr. 1 (1972), s. 16
7. ↑  «Her er Norges første rene kvinne-regjering». *Dagbladet*. 14. november 1972. s. 7.
8. ↑  *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1984. ISBN 8257301868.
**Çobanoğulları** (tyrkisk: *Çobanoğulları* eller *Çobanoğulları Beyliği*) var en av de anatoliske beyliker grunnlagt av dynastiet med samme navn og kontrollerte regionen i og rundt den nordlige Sentral-Anatolia byen Kastamonu i det i på 1200-tallet, hvor de hersket som en uavhengig enhet i intervaler.

Historie
--------

Grunnleggeren av dynastiet var Hüsamettin Çoban, en prominent statsmann og en kommandør av Rum-sultanatet under regjeringene til Kaykaus I og hans etterfølger Kayqubad I. På begynnelse av 1200-tallet, var Hüsamettin Çoban en av kommandørene ved raidene som utvidet Seldsjukk-territoriet i det nordlige Anatolia på bekostning av det bysantinske riket Trapezunt-riket. Som et resultat innlemmet han Kastamonu som et len. Mellom 1224-1227, ledet han hæren og marinen til flåte Seldsjukkene som satte seil fra Sinop og inntok og befestet byen Sudak i Krim.

Etter Hüsamettin Çobans død ble arverekkefølgen i slekten hans fulgt i Kastamonu og ble regjerte av henholdsvis av hans sønn og grandsønn, Alp Yürek og Yavlak Arslan. Inntil de siste årene av Yavlak Arslans regjeringstid, fulgte de Çobanoğulları-beyene en forsiktig politikk med troskap til mongolene som hadde etablert sitt hegemoni over Anatolia etter slaget ved Köse Dağ. Et opprør av Yavlak Arslan resulterte tilslutt i hans død i slaget om Kastamonu mot kombinerte Seldsjukk-mongol styrker, og regionen ble gitt til Seldsjukk kommandører Shams al-Din Yaman Jandar. Etterkommerne hans kom til å grunnlegge fyrstedømmet Jandarid i denne samme regionen. Yaman Candar ble øyeblikkelig presset ut av regionen av Yavlak Arslans sønn Çobanoğlu Mahmud Bey, som også organiserte videre angrep inn i bysantinsk territorium for utvide sitt rike. Men i 1309, ble den siste bey av Çobanoğulları offer for et bakhold av Yaman Candars sønn Candaroğlu Süleyman Pasha og regionen Kastamonu levert videre til Jandaridene.

Çobanoğulları-dynastiet etterlot seg viktige arkitektur i og rundt Kastamonu. Osmanerne var vasaller mellom 1281-1299, men erklærte sin uavhengighet etter at Yavlak Arslan sluttet med angrepene mot bysantinene i 1299.[]

Liste over herskere
-------------------

1. Hüsameddin Çoban (1227-?)
2. Alp Yürek (?-1280)
3. Muzafferüddin Yavlak Arslan (1280-1292)
4. Çobanoğlu Mahmud Bey (1292-1309)

Referanser
----------

1. ↑  A. C. S. Peacock, "The Saliūq Campaign against the Crimea and the Expansionist Policy of the Early Reign of'Alā' al-Dīn Kayqubād", *Journal of the Royal Asiatic Society*, Third Series, **16** (2006), p. 140
2. ↑  Stanford Shaw, *History of the Ottoman Empire and Modern Turkey* (Cambridge: University Press, 1976), bind 1 s. 12

Eksterne lenker
---------------

* «Çobanoğlu» **(tyrkisk)**. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 2. juni 2019.  Arkivert 8. mai 2016 hos Wayback Machine.
* Kemâl Kutgün Eyüpgiller. «Fiziksel gelişimi, anıtsal yapıları ve konutları» (PDF). *Kastamonu Kent Tarihi (*Kastamonu City History*)* **(tyrkisk)**. Utrecht University. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mai 2005.  Arkivert 5. mai 2005 hos Wayback Machine.
**Borghild Bondevik Haga** (født 8. desember 1906 i Austre Moland, død 12. april 1990) var en norsk politiker for Venstre. Hun representerte Vestfold på Stortinget i perioden 1965–69. Hun var da medlem av landbrukskomiteen. Hun var den siste personen som representerte Venstre fra Vestfold på Stortinget frem til Carl-Erik Grimstad ble valgt i 2017. 

Haga var medlem av Brunlanes kommunestyre fra 1959 til 1965 og av Vestfold fylkesskolestyre fra 1968 til 1975, fra 1972 som formann.

Hun var formann i Norges Husflidslag fra 1968 til 1974 og deretter fram til 1980 formann i styret for lagets kurssenter i Gjerstad.

Haga var ansatt som sekretær i KFUK i Kristiansand fra 1933 til 1935. Deretter var hun gardbruker.

Hun var i slekt med KrF-politikerne Kjell Bondevik og Kjell Magne Bondevik.

Kilder
------

* Terje Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985. Biografier*, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Borghild Bondevik Haga hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Borghild Bondevik Haga hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Stortinget
 |
Killiniq Island. Cape Chidley øverst til venstre
**Cape Chidley**, også stavet **Cape Chudleigh**, er et nes på østkysten av Killiniq Island i Canada. Cape Chidley ligger på grensen mellom provinsen Newfoundland og Labrador og territoriet Nunavut, der vannet i Davis Strait og Hudson Strait møtes. Det danner det nordligste punktet i Labrador-halvøya.

Navnet
------

Det var den engelske oppdageren John Davis som ga neset navn den 1. august 1587; han oppkalte det etter sin venn og kollega John Chidley.

Historikk
---------

Dn 22. oktober 1943 landsatte den tyske ubåten med kjennetegnet U-537 mannskaper syd for Cape Chidley, som satte opp værstasjonen *Kurt* for innsamling av data om været.

Opprinnelig var Cape Chidley ment å være stedet hvor en langtrekkende radarstasjon, benevnt "N-30." skulle plasseres. Den var tiltenkt å falle inn planene for Pinetree Line, en serie med radarstasjoner langs den 50. breddegrad. Forsyniger og materiell ble bragt inn med båt i løpet av 1951-52, men sent 1952 og tidlig i 1953 ble den forlagt til Resolution Island.

Geografi
--------

Noen ganger blir Cape Chidley feilaktig lokalisert på grensen mellom Quebec og Newfoundland og Labrador. Newfoundland, som var en separat britisk dominion da Canadas arktiske øyer delte grense med Killiniq Island og territoriet Labrador som omfattet hele det atlantiske nedbørsområdet til Labrador Peninsula og dets øyer.

Cape Chidley area
Den nordlige og vestlige del av Killiniq Island som faller inn under Nunavuts jurisdiksjon omfatter Ungava Bay og Hudson Strait. Cape Chidley er også det nordligste sted på *Northern Divide* som skiller Nordishavets nedbørsområde fra Atlanterhavets nedbørsområde. Enkelte kilder inkluderer Hudson Bay til Atlanterhavets nedbørsområde, selv om Northern Divide har lenge blitt etablert og plassert Hudson Bay til Nordishavets nedbørsområde.) Cape Chidley er den sydligste adkomst til Hudsonstredet, motsatt side av Resolution Island.

Den nærmeste bebyggelse til Cape Chidley er Port Burwell, Nunavut. Killiniq Island er adskilt fra Nord-Amerika ved det smale McLelanstredet.

Referanser
----------

1. ↑  (en) Canadian Hydrographic Service, *Canadian Sailing Directions: Labrador, Hamilton Inlet to Cape Chidley (including Button Islands and Gray Strait). ATL 121 – 2023/04*, Ottawa, 2023, del 6-13 og 6-14. ISSN 2816-4873.
2. ↑  The Voyages and Works of John Davis by Albert Hastings Markham, 1880 and The D.
3. ↑  Wikipedia.
4. ↑  The Pinetree Line.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**g-Eclipse** er en integrert open-source programvareplattform basert på Eclipse for Grid brukere, operatører og utviklere.

Ved og bygge på Eclipse programvareutvidelse arkitektur, g-Eclipse utvider basis funksjonaliteten og visuelle grensesnitt fra Eclipse til å støtte spesifikke programvareutvidelser som tillater brukerne tilgang til eksisterende Grid infrastrukturer. g-Eclipse støtter funksjonalitet for Grid jobb utplassering, Grid mannagement, and Grid applikasjons utvikling.

Utvidelses punkter er tilgjengelig for å tillate Eclipse utviklere til og utvide funksjonaliteten til g-Eclipse.

I tillegg til og vœre et åpenkildekode Eclipse Foundation prosjekt, er g-Eclipse utviklet aktivt av konsortiet som består av Forschungszentrum Karlsruhe, Poznań Supercomputing and Networking Center, Johannes Kepler Universitetet i Linz, Universitet på Kypros, Innoopract Gmbh (Germany), University of Reading, IT Innovation Centre (University of Southampton) og NEC Laboratories Europe. g-Eclipse konsortiet er støttet av det sjette EU rammeverkprogramm.

Funksjoner
----------

g-Eclipse støtter tre forskjellige Eclipse Plattform Perspektiver:

* Bruker Perspektiv – Grid brukere har begrenset kjennskap til Grid teknologi. Bruker Perspektivet har som mål å tillate brukerne og eksekvere en applikasjon på en Grid, overvåke fremgangen av eksekveringen og håndtere deres data filer på en Grid infrastruktur.
* Operatør Perspektivet – Grid infrastruktur operatører har detaljert kjennskap til Grid infrastrukturer. Operatør Perspektivet støtter funksjonalitet for Grid operatører med å drifte deres lokale resurser i tillegg til resurser som tilhører den Virtuelle Organisasjonen som de er en del av.
* Utviker Perspektivet – Grid applikasjon utviklere er eksperter i applikasjon utvikling, men det er ikke forventet at de er eksperter i Grid teknologier eller Grid infrastrukturer. De er eksperter i programmerings språk, ikke i Grid infrastrukturer teknologier. Utviker Perspektivet har som mål å støtte applikasjons utviklere med passende verktøy for program utvikling (via JDT/CDT etc.), avlusing og utplassering.

Støttet mellomvare
------------------

Designet med en modell som er mellomvare uavhengig, støtte for spesifikke Grid mellomvare er implementert ved å følge g-Eclipse modellen. For tiden støtter g-Eclipse og GRIA mellomvare gLite, som har programvareutvidelse for Virtuelle Organisasjoner håndtering, jobb og fil håndtering, infrastruktur og applikasjon overvåking, applikasjon utplassering, data visualisering og arbeidsflyt design. Tilleggs støtte for tilgang til data skyer er tilgjengelig for Amazon's Elastic Compute Cloud og Simple Storage Service.

Referanser
----------

1. ↑  .

«IST Project fact sheet about g-Eclipse». Besøkt 22. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
«Sir James Clark Ross» (I) i Hobart 1923
**A/S Rosshavet** var et norsk selskap som ble stiftet i Sandefjord i 1923 for å drive hvalfangst. Bak etableringen stod Magnus Konow og Johan Rasmussen.

Selskapet drev pionérvirksomhet innen pelagisk hvalfangst. I 1922 ble lasteskipet DS «Mahronda» (bygd 1905) kjøpt fra britiske eiere og ombygd til hvalkokeri ved Framnæs Mekaniske Værksted. Skipet fikk navnet «Sir James Clark Ross». Første kaptein og fangstbestyrer var Carl Anton Larsen. Første fangstsesong i Rosshavet i Antarktis var vinteren 1923/1924. Larsen døde ombord i 1924.

Selskapets andre kokeri, FLK «C. A. Larsen», ble ombygd ved Fredrikstad Mekaniske Verksted og satt i drift i 1926, oppkalt etter Larsen.

Selskapets tredje kokeri FLK «Sir James Clark Ross» (1930) ble bygd 1930 og var i drift til 1963.

Selskapet fikk bygd en del av sine hvalbåter ved Kaldnes Mekaniske Verksted i Tønsberg, blant annet DS «Star X» (1927), DS «Star XIX» (1930) og DS «Star XX» (1930) , mens DS «Star IV» (1948), DS «Star V» (1948) og DS «Star X» (1951) ble levert fra Fredrikstad Mekaniske Verksted. Hvalfangsten ble avviklet etter sesongen 1964–1965. Selskapets flåte hadde da fanget 42 161 hval og produsert over 500 millioner liter hvalolje.

Selskapet drev siden rederivirksomhet, og fikk levert tankskipet MT «Ross Hill» fra Fredrikstad Mek Verksted i 1954 og stykkgodsskipet MS «Ross Mount» fra Framnæs i 1962. På 1970- og 1980-tallet engasjerte rederiet seg i oljevirksomheten og bygde boreplattformer, blant annet «Ross Rig» (Framnæs 1975) og «Ross Isle» (Kaldnes 1983).

Selskapsnavnet Rosshavet AS og relaterte selskaper er i dag en del av Lorentzensfæren.

Referanser
----------

1. ↑  Byggliste AS Framnæs Mek Verksted
2. ↑  Uniwaleco South African Whale factory ship
3. ↑  Byggliste AS Kaldnes Mek Verksted
4. 1 2  Byggliste Fredrikstad Mekaniske Verksted
5. ↑  SNL: A/S Rosshavet
6. ↑  Purehelp, firmapresentasjon

Portaler: Sjøfart | Antarktis
**MS «SuperSpeed 2»** er en bilferge eid av det norske rederiet Color Line. Skipet hører til Superspeed-klassen. Skipet ble bygd ved Aker Yards i Raumo i Finland i 2008, og erstattet MS «Peter Wessel» i ruten Larvik–Hirtshals. Fartøyet har en marsjfart på 27 knop, og tilbakelegger strekningen mellom Norge og Danmark på 3 timer 45 minutter. Skipet har flere taxfree-butikker og tre restauranter/barer.

Den 19. juni 2008 ble skipet døpt i Larvik, samtidig som Color Lines nye terminal ble åpnet. Gudmoren var Mille-Marie Treschow. Dagen etter, den 20. juni, hadde «SuperSpeed 2» sin jomfrutur til Hirtshals.

MS «SuperSpeed 2» sitt søsterskip, MS «SuperSpeed 1», ble i mars 2008 satt inn på ruten Kristiansand – Hirtshals.

54 av passasjerlugarene er reservert for yrkessjåfører. I tillegg til hovedmotorene, har skipet 4 hjelpemotorer, hver med ytelse 3 000 kW.

Lørdag 27. mai 2023 (pinsehelgen) kolliderte fergen med moloen i Hirtshals på dagens siste overfart til Danmark da den skulle legge til. Skipet fikk skader over vannlinjen og seilte for egen maskin til verftet for vurdering av skaden. Dette førte til kansellering av alle seilinger mellom Larvik og Hirtshals for rederiet i flere dager.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9378682 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS Superspeed 2 – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) MS Superspeed 2 – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* Fakta om skipet på Color Lines nettside Arkivert 25. juni 2016 hos Wayback Machine. Besøkt 17. juli 2016
* DNV Vessel info - Superspeed 2 Besøkt 17. juli 2016
* Bilder av MS «Superspeed 2» til kai i Larvik for første gang. www.geocaching.com Besøkt 10. november 2016

Referanser
----------

1. ↑  «Color Line-kollisjonen: Alle avganger mandag og tirsdag kansellert». NRK. 28. mai 2023.
**Hoda Imad** (født 22. november[] 1995 i Khalis, Irak) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun har sittet i Viken fylkesting siden 2019. Imad er ved kommune- og fylkestingsvalget 2023 Arbeiderpartiets fylkesrådslederkandidat i Akershus fylke.

Bakgrunn
--------

Hoda Imad ble født i Khalis i Irak og levde sine første år i den kurdisk-kontrollerte delen av Irak. Imad kom sammen med sin familie til Norge som flyktning sommeren 2001. Imad vokste opp i Kristiansund i Møre og Romsdal, og gikk fra årene 2011–2014 på Atlanten videregående skole. 

Imad ble aktiv i AUF mens hun gikk på videregående, og hadde styreverv i Kristiansund AUF. Etter videregående begynte hun på lektorprogrammet i historie ved Universitetet i Oslo, og har sin mastergrad derfra.

I årene 2016 til 2018 var Imad leder for AUF i Akershus, og hun ble innvalgt i AUFs sentralstyre ved landsmøtet i 2018. Hun satt som sentralstyremedlem fram til 2022, og var AUFs internasjonale leder i perioden 2020–2022.

Ved fylkestingsvalget 2019 sto Imad på 5. plass for Arbeiderpartiets liste i Viken. Ved kommune- og fylkestingsvalget i 2023 er hun fylkesrådslederkandidat for Akershus Arbeiderparti.

Imad har markert seg i politiske spørsmål knyttet barnefattigdom, skolepolitikk, internasjonal solidaritet og antirasisme. Våren 2023 tok Imad til orde for å drastisk redusere politikerlønningene i fylkeskommunen med nesten 10 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Imad, Hoda 1995-, besøkt 12. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arbeiderpartiets fylkesrådslederkandidat i Akershus fylke».
3. ↑  «Imad artikkel barneflyktning».
4. ↑  «sin mastergrad».
5. ↑  «Imad 5 plass på Vikens liste i 2019».
6. ↑  «Imad fylkesrådslederkandidat for Akershus Arbeiderparti».
7. ↑  «Imad tar kampen mot barnefattigdom».
8. ↑  «Imad tar kampen for leksefri skole».
9. ↑  «Imad om Palestina».
10. ↑  «Imad kutter politikerlønningene i Viken».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Bladkompaniet AS** er et norsk forlag etablert den 2. september 1915 som har utgitt billigbokserier, tegneserier, ukeblader og generell populærlitteratur.

Bladkompaniet utgir over 200 bøker i året, i hovedsak norske romanserier. Den første utgivelsen var *Tidsfordriv*. Bladet hadde allerede kommet ut med 21 nummer da forlaget ble stiftet. Nummer 1-20 hadde ingen opplysninger om utgiver, men i nummer 21 som utkom ca. en måned før stiftelsen sto det: «Utgitt av Bladkompaniet A/S». Av Bladkompaniets tidlige publikasjoner var Detektiv-Magasinet den mest kjente. Siden er romanserien om westernhelten Morgan Kane de mestselgende bøkene til Bladkompaniet.

Forlagssjef gjennom mange år var Finn Arnesen. Blant forlagets mest profilerte forfattere kan nevnes Rudolf Muus, Kjell Hallbing (under pseudonymet Louis Masterson), Margit Sandemo, Bente Pedersen og Synnøve Eriksen.

Bladkompaniet ble oppkjøpt av Schibsted AS i 1999 og ble fra 2004 en del av Schibsted Forlagene. I 2015 kjøpte Forlagshuset Vigmostad & Bjørke opp Schibsted forlag, og vekket da til live Bladkompaniet som navn på avdelingen for serie- og underholdningslitteratur. Bladkompaniet drives i dag som en imprint under Vigmostad & Bjørke.

Referanser
----------

1. ↑  Neraal, Anders (23. oktober 2018). «Bladkompaniet». *Store norske leksikon*. Besøkt 24. september 2020.
2. ↑  "Vekker liv i Bladkompaniet - BOK365
3. ↑  Neraal, Anders (23. oktober 2018). «Bladkompaniet». *Store norske leksikon*. Besøkt 24. september 2020.

Litteratur
----------

* Finn Arnesen: *Fra Rudolf Muus til Margit Sandemo: 75 års folkelesning fra Bladkompaniet A.S*. Bladkompaniet, 1990 ISBN 82-509-2476-2
* Frøydis Arnesen (red.): *Jubileumsbok 100 års folkelesning fra Bladkompaniet. De siste 25 år 1990–2015,* 2016 ISBN 97-882-450-2087-8

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* 

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Rutebilene Farmand A/L** var et rutebilselskap som trafikkerte Tønsberg-distriktet fram til 1996 da selskapet ble kjøpt opp av Norgesbuss.

Historikk
---------

I 1939 ble bussrutene i Tønsbergdistriktet, bortsett fra Nøtterøy og Tjøme, slått sammen til Rutebilene Farmand A/L. Selskapet hadde base på Stoltenberggatens rutebilstasjon som hadde blitt tatt i bruk i 1926. Rutebilene Farmand omfattet 30 rutekonsesjoner med 36 vogner og 40 sjåfører og ble nå et av de største rutebilselskapene i landet.

Mange av bussene til Rutebilene Farmand var levert av Vestfold Bil & Karosseri (VBK) i Horten.

Rutebilene Farmand var på 1990-tallet aktivt med i omstruktureringen av norsk busstrafikk. I 1993 ble selskapet medeier i Norgesbuss sammen med flere større busselskaper. I mars 1996 overtok Norgesbuss alle aksjene i Farmand, og selskapet opphørte etter hvert som egen selskap. Det inngikk etter hvert i det som ble kalt Norgesbuss Vestfold.

Se også
-------

* Norsk rutebilhistorie
* Øybuss som trafikkerte Nøtterøy og Tjøme

Referanser
----------

1. ↑  Sem og Slagen bygdebok Arkivert 2016-03-03, hos Wayback Machine.
2. ↑  Utstilling om kollektivtrafikk[*død lenke*] – Fylkesarkivet for Vestfold
3. ↑  Rutebilhistorisk Forening

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Språkpolitikk er ofte den delen av kulturpolitikken som har evne til å vekke størst engasjement. Her reaksjoner på de offentlig fastsatte stedsnavnene på Korsika
**Kulturpolitikk** er offentlige tiltak som har som formål å påvirke hvilke kulturuttrykk som produseres og formidles.  Økonomisk støtte til kulturinstitusjoner og utøvende kunstnere er av de virkemidlene som vanligvis forbindes med kulturpolitikk, men også lovregulering av kultur skaper rammebetingelser. Utdanningspolitikk holdes vanligvis utenfor, selv om utdanningssystemet har stor innflytelse på språk- og kulturpolitikk. I Norge har også idrett og frivillig sektor siden 1970-tallet blitt regnet å høre til kulturpolitikken («Det utvidede kulturbegrep»).

I autoritære og totalitære stater er kulturpolitikk sammenfallende med propaganda, hvor kultur benyttes som verktøy for å indoktrinere innbyggerne med statens verdisyn. I liberale demokratier har kulturpolitikk som hovedformål å finansiere kulturinstitusjoner og kulturuttrykk som har vansker med å finansieres gjennom markedet. Sosialdemokratisk kulturpolitikk bygger ofte på det syn at tilgangen på kultur er ujevnt fordelt mellom innbyggerne, slik at politikken skal ha som formål å utjevne forskjeller i tilgang til kultur ved å gjøre tilgangen til det som oppfattes som «elitekultur» ut til større deler av befolkningen.

Politikkområder
---------------

* Språkpolitikk
* Mediepolitikk
* Kunstpolitikk
* Litteraturpolitikk
* Kulturminnevern
* Idrettspolitikk

Se også
-------

* Kulturdepartementet
* Det utvidede kulturbegrep
* Norsk kulturråd
* Kulturøkonomi
* Kulturforvaltning
* kultursosiologi
* Folkeopplysning

Litteratur
----------

* Kristian Meisingset, Anna Katharina Fonn Matre, Aase Marthe J. Horrigmo *Kultur for kulturens skyld: skisse til en liberal kulturpolitikk* Civita 2012 ISBN 978-82-92581-49-0
* Jan Grund *Kulturpolitikk er kunst* 2008 ISBN 978-82-15-01251-3
* Hans Fredrik Dahl og Tore Helseth (red) *Norsk kulturpolitikk 1814-2014 , utgitt 2004 ISBN 82-92625-00-3*
* Per Mangset *Kulturliv og forvaltning: innføring i kulturpolitikk* 1992 ISBN 82-00-21577-6
* Per Mangset og Ole Marius Hylland *Kulturpolitikk - Organisering, legitimering og praksis* Universitetsforlaget 2017 ISBN 9788215023489

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Canadian Encyclopedia **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
**Kristina Digman** (født 1959 i Göteborg) er en svensk barnebokforfatter og -illustratør.

Kristina Digman er født i Stockholm, men vokste opp i Båstad. Hun har kunstutdannelse fra flere skoler i Sverige og kunstakademiet i København. Hun har siden arbeidet med maleri, skulptur, grafisk design, restaurering og illustrasjon. Hun debuterte som bokillustratør i 2001 da hun tegnet til Sanna Töringes *Vår hemliga trädgård*. Etter dette har hun laget bilder til en rekke barnebøker, både med andres og egne tekster. Digmans egen *Floras blomster* kom på norsk i 2010. Det er en flora for barn formet som en fortelling om en jentepuslings kjærlighet til vårens og sommerens blomster.

Kristina Digman er medlem av Svenska barnboksakademin.

Priser og utmerkelser
---------------------

* 2005: Elsa Beskow-plaketten
* 2008: Slangbellan

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810645967605606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Korean Authority File, National Library of Korea ID KAC200901060[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2007113600[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 4034484, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside med bildeeksempler
* (no) Publikasjoner av Kristina Digman i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Donald Rogers** (født 25. oktober 1945 i Paulton i Somerset) er en tidligere engelsk fotballspiller. Han har spilt 500 kamper i ligasystemet i England. Han er mest kjent for sin tid i Swindon Town FC og hans to mål i ekstraomgangene i ligacupfinalen som sørget for at Swindon Town vant over Arsenal FC i 1969.

Aktiv karriere
--------------

Han signerte ungdomskontrakt med Swindon Town i 1961 da han var 15 år og debuterte på førstelaget i en alder av 17 år i en kamp i tredjedivisjon mot Southend United. Han var en hyppig målskårer fra sin posisjon som venstreving for klubben, og skårte over 20 mål i cup og serie fire år på rad fra 1965/1966- til 1968/1969-sesongene. Han er en legende i klubben etter han skåret to mål på overtid på Wembley i finalen i ligacupen mot Arsenal. Det stod 1-1 ved full tid og Rogers skårte i det 104. og 119 minutt, og dermed sikret Swindon Towns hittil eneste større trofé.

Hans prestasjoner ble lagt merke til av større klubber, og i 1972 ble han kjøpt av Crystal Palace FC som da hadde Bert Head som manager. Det var Head som fikk Rogers til å signere for Swindon Town som ungdomsspiller.

Han gikk videre til Queens Park Rangers FC i 1974 i en bytteavtale mot som involverte Terry Venables og Ian Evans. I 1976 kom han tilbake til Swindon Town i en bytteavtale med Peter Eastoe. I november 1977 ble han lånt ut til Yeovil Town FC, men oppholdet varte bare to måneder. Han la opp sommeren 1977 etter en hofteskade.

Han har i ettertid drevet en sportsbutikk i sentrum av Swindon, som klubben hjalp han med å kjøpe på 1970-tallet i håp om å beholde han i klubben.

The Don Rogers Stand
--------------------

Den 22. mars 2008 annonserte Swindon Town at den sørlige tribuneseksjonen skulle bli døpt om til «The Don Rogers Stand» fra og med 2008/2009-sesongen

Annet
-----

Sesongen 2009-10 stemte leserne av lokalavisen *Swindon Advertiser* fram sitt favorittlag gjennom tidene og Rogers ble stemt fram som tidenes beste venstreving på Swindon Town.

Referanser
----------

1. ↑  Don Rogers spillerprofil www.swindon-town-fc.co.uk Lest 11. februar 2016
2. ↑  Towns Fans Pick Their XI Arkivert 17. februar 2016 hos Wayback Machine. www.swindon.vitalfootball.co.uk (en) Lest 11. februar 2016
*Treaty of Traverse des Sioux*, oljemaleri av Francis Davis Millet basert på skisser av Frank Blackwell Mayer.
Treaty of Traverse des Sioux: Det grønne område i nordlige Iowa, sørlige Minnesota og østlige South Dakota er det som indianerne avstod og solgte.
**Treaty of Traverse des Sioux** var en traktat mellom USAs regjering og wahpeton- og sissetongruppene av dakota-siouxindianerne i det som ble de amerikanske delstatene Iowa og Minnesota, og som ble undertegnet 23. juli 1851.

Beskrivelse
-----------

Med denne traktaten oppgav dakotaindianerne størsteparten av sine områder i Iowa og Minnesota og solgte det til den amerikanske regjering for 1.665.000 dollar. Traktaten ble forberedt på amerikansk side av Alexander Ramsey, den første territorialguvernøren av delstaten Minnesota. Den 5. august 1851 avstod indianerne flere områder til USA i Treaty of Mendota.

I alt oppgav indianerne 24.000.000 acre (97.000 km²) land. De reserverte for seg selv kun to områder langs elven Minnesota (elv), *Upper Sioux Agency* og *Lower Sioux Agency*.

Etter undertegnelsen kunne den amerikanske regjering frigjøre store områder i det sørlige Minnesota til bosetting av hvite nybyggere. Regjeringen solgte landet her til 1,25 dollar for én acre. I traktaten var det bestemt at indianerne hvert år skulle motta 3 cent per acre.

Men avtalene ble ikke holdt. I 1858 ble indianerreservatene forminsket da Minnesota ble opptatt som delstat i De forente Stater. I 1862 førte de uteblevne utbetalinger til Siouxopprøret. Etter opprøret oppsa USA ensidig avrtalene. Delstaten Minnesota fastsatte en dusør på 25 dollar for hver innlevert indianerskalp. De overlevende indianerne etter oppstanden ble deportert til South Dakota og Nebraska.

Eksterne lenker
---------------

* Carley, Kenneth (1976). *The Sioux Uprising of 1862* (Second utg.). Minnesota Historical Society. ISBN 0-87351-103-4.
* Lass, William E. (1998). *Minnesota: A History* (2nd utg.). New York, NY: W. W. Norton & Company. ISBN 0-393-04628-1.

Referanser
----------

1. ↑  Qvtalens tekst på engelsk
**Mustafa Abu al-Yazid** (også kjent som **Sheikh Saeed,** født som *Mustafa Ahmed Muhammad Uthman Abu al-Yazid* den 17. desember 1955 i Egypt, død 21. mai 2010 i Pakistan) var en egyptisk islamist, militant og Al-Qaidas sjef for deres operasjoner i Afghanistan. Han ble regnet som den tredje viktigste i Al-Qaida. 

Al-Yazid var fengslet i tre år i Egypt på grunn av sitt engasjement i attentatet mot Egypts president Anwar Sadat i 1981. I løpet av de tre årene i egyptisk fengsel ble han med i Egyptisk Islamsk Jihad, og i 1988 dro han til Afghanistan der han spilte en stor rolle i grunnleggelsen Al-Qaida.

Han var misstenkt for å ha vært involvert i planleggingen av Terrorangrepet 11. september.

Den 9. februar 2009 mottok den indiske regjeringen en video visstnok skulle stamme fra Al Yazid. På videoen kunne man se Al Yazid og han sier i videoen at hvis India angriper Pakistan så vil Pakistan slå hardt og nådeløst tilbake. Etterretningstjenesten både i India og USA ble tatt litt på senga fordi han lenge antas å ha vært død.

Dødsfall
--------

Al-Yazid ble drept i et amerikansk droneangrep i North Waziristan i Pakistan den 21. eller 22. mai 2010. Flere mennesker skal ha blitt drept i angrepet, inkludert hans kone, tre døtre og ett barnebarn.

Referanser
----------

1. 1 2  News, A. B. C. (2010). «Death of Al Qaeda Number Three Is End of An Era». *ABC News* **(engelsk)**. Besøkt 15. november 2020.
2. 1 2 3  «US hails 'death' of al-Qaeda chief Mustafa Abu al-Yazid». *BBC News* **(engelsk)**. 1. juni 2010. Besøkt 15. november 2020.
**Kvalfors stasjon** på Nordlandsbanen åpnet offisielt med strekningen fra Grong til Mosjøen 5. juli 1940. Ifølge Bane Nor eiendom ble imidlertid stasjonsbygningen med garasje og uthus tatt i bruk allerede i 1933. Stasjonen ble nedgradert til holdeplass 1. juni 1958 og oppgradert til stasjon igjen 27. september 1981. Den mistet persontrafikken i 1989. *Banedata 2004* sier ikke eksplisitt at stasjonen er nedlagt, men det gjør Bane Nor eiendom, uten at det fremgår akkurat når. Stasjonen er ikke tatt med i Bane Nors network statement 2022.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den er av Veggli-typen, som er brukt en rekke steder på banen, f.eks. på Harran, som har en speilvendt versjon i forhold til Kvalfors. Privet/vedbu ble tegnet av Baastad og er av Ustaoset-typen. I NSBs bygningsregistrering (1993) omtales også en linjebu. Hos Bane Nor eiendom fortelles ellers at godshuset er ombygget til spiserom og garderober, at det i 1995 ble oppført uthus/garajse i tilknytning til stasjonsbygningen, og at stasjonen er vurdert vernet.

Referanser
----------

1. ↑  Bane Nor eiendom: Kvalfors stasjon
2. ↑  Bane Nor: Network Statement: Nordlandsbanen
3. ↑  Dahl, s. 186.
4. ↑  Dahl, s. 188.

Litteratur
----------

* Thor Bjerke, Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 124–125. ISBN 82-90286-28-7.
* Aasmund Dahl, red. (1993). *NSBs bygningsregistrering: Trondheim distrikt: Nordlandsbanen*. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 181–188.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kvalfors stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Nordlandsbanen


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Mosjøen |  | Nordlandsbanen |  | Eiterstraum |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Vika kino** er en kino i Vika i Oslo sentrum, like ved Konserthuset, vis-à-vis Victoria terrasse. Den driftes av Nordisk Film Kino og endret da navn fra *Kino Victoria* til **Vika kino**.

Historie
--------

Kinoen åpnet 12. desember 1997 med fire saler med henholdsvis 408, 193, 133 og 79 sitteplasser, og med den største salen (Vika 1) som en av Oslos 8 THX-sertifiserte saler (sammen med Colosseum 1 og samtlige 6 saler på Ringen kino). Vika kino viste i hovedsak storfilmer samt noen barnefilmer i helgene og var hovedkino for *Film Fra Sør*.

Den 20. januar 2013 stengte kinoen, og gjenåpnet i desember samme år som *Kino Victoria Film & Spiseri*. I storsalen var det et lite bord for hver sitteplass, slik at man skal kunne nyte servering, og i tillegg fantes rene serveringslokaler. Programprofilen var orientert mot kvalitetsfilm for voksne, med aldersgrense 18 år uansett filmenes aldersanbefaling. To og et halvt år etter gjenåpningen endret imidlertid kinoen navn tilbake til det opprinnelige *Vika*. Restaurantdelen av stedet ble samtidig lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  «Slik blir Kino Victoria». Kinomagasinet. 11. oktober 2013. Arkivert fra originalen 12. april 2016. Besøkt 19. mars 2017.
2. ↑  «Victoria-konseptet er lagt dødt». Kinomagasinet. 10. juli 2016. Besøkt 19. mars 2017. «– For Vika sin del vil vi beholde 18-grensen, siden alkoholserveringen fremdeles vil spille en vesentlig rolle. Samtidig går vi mer tilbake til røttene ved å utvide kiosksortimentet. Vi er alene om kioskdrift på Vikaterrassen, så det er en naturlig retning å gå.»
3. ↑  «Vika». *www.nfkino.no*. NFkino. Besøkt 14. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Aust-Agder-Arkivet** ble etablert i Arendal i 1938 som den del av Arendals Museum. Aust-Agder-Arkivet ble en egen institusjon i 1958 etter å ha blitt skilt ut fra Aust-Agder-Museet. Aust-Agder-Arkivet var Norges første fylkesarkiv.

Historikk
---------

Da Aust-Agder-Arkivet ble etablert i 1938 var oppgaven å bevare arkiv fra Aust-Agder, Arendal og eventuelt andre byer i fylket. Bakgrunnen for etableringen var redselen for arkiver fra fylket og Arendal skulle overføres til det nyopprettede Statsarkivet i Kristiansand. På 1950-tallet startet byggingen av et nytt museums- og arkivbygg på Langsæ i Arendal. Bygget stod ferdig i 1958. Samtidig ble Aust-Agder-Arkivet skilt ut som en egen institusjon og Olav Anton Aalholm ble ansatt som fylkesarkivar. Han var i praksis ansatt ved Statsarkivet i Kristiansand, med arbeidsplass i Arendal.

Arkivet hadde felles styrende organer med Aust-Agder-Museet frem til 1995. Da ble Aust-Agder-Arkivet organisert som et interkommunalt selskap, med depotansvar for kommunale arkiver fra hele Aust-Agder.

Ny institusjon
--------------

Som en følge av statlige føringer (Museumskonsolideringen) og fylkeskommunens uttalte ønske om å skape en kompetent og robust institusjon med fylkesomfattende arkiv- og museumsfaglige oppgaver, ble spørsmålet om en ny organisering av museet og arkivet satt på dagsordenen; fylkeskommunens museumstjeneste, etablert i 1997, ble også trukket inn i denne diskusjonen. Svaret ble det interkommunale selskapet Aust-Agder kulturhistoriske senter, som fra 2003 samlet Aust-Agder-Museet, Aust-Agder-Arkivet og Aust-Agder museumstjeneste til en institusjon.

I 2014 flyttet institusjonen inn i nybygg på Langsæ og endret navn til KUBEN.

Referanser
----------

1. ↑  Da frykten for Kristiansand skapte Aust-Agder-Arkivet, *Avtrykk.no*, 08.01.2019
2. ↑  En smertefull fødsel, Øverbø, Snorre. *Agderposten*, 15.09.2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | London 2012 | T11 - 100 meter |
| Sølv | London 2012 | T11 - 200 meter |
| Bronse | Beijing 2008 | T11 - 200 meter |
| Para-VM i friidrett |
| Sølv | Doha 2015 | T11 - 100m |
| Sølv | Lyon 2013 | T11 - 100m |
| Sølv | Lyon 2013 | T11 - 200m |
| Sølv | Christchurch 2011 | T11 - 100m |
| Sølv | Christchurch 2011 | T11 - 200m |
| Gull | Christchurch 2011 | T11-13 - 4x100m |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | T11 - 100m |
| Gull | Lima 2019 | T11 - 200m |
| Bronse | Toronto 2015 | T11 - 100m |
| Bronse | Toronto 2015 | T11 - 400m |
| Sølv | Guadalajara 2011 | T11 - 100m |
| Sølv | Guadalajara 2011 | T11 - 200m |

**Jerusa Geber dos Santos** (født 26. april 1982 i Rio Branco) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T11. Dette er en klasse for blinde og svaksynte.

Hun representerer klubben Associacao do Desporto Adaptado de Presidente Prudente, og trenes av Amaury Verissimo. Som ledsager har hun Gabriel Becker, og hun debuterte internasjonalt i 2005.

Bakgrunn
--------

Hennes synshemming skyldes at hun ble født med grå stær. Hun opererte for grå stær da hun var fire år gammel, men fikk glaukom (grønn stær) da hun var åtte år gammel, og da hun var 18 år gammel var hun helt blind.

Idrettskarriere
---------------

Geber deltok i Paralympiske sommerleker 2008, og fikk der bronse på 200 meter. Hun deltok også på 100 meter, men nådde ikke finalen der; hun kom på tredjeplass i sitt forsøksheat. Hun deltok i Parapanamerikanske leker 2011 i Mexico, og fikk der sølv på 100 og 200 meter, bak Terezinha Guilhermina fra Brasil. Hun deltok også i Para-VM i friidrett 2011 på New Zealand, og fikk der gull på 4 x 100 meter stafett sammen med Adria Rocha Santos, Ana Tercia Soares og Terezinha Guilhermina. Individuelt fikk hun sølv på 100 og 200 meter, som ble vunnet av Terezinha Guilhermina.

I Paralympiske sommerleker 2012 fikk Geber sølv på 100 og 200 meter, igjen bak Terezinha Guilhermina, og hun deltok også på 400 meter, men ble der diskvalifisert i forsøksheatet. Året etter deltok hun i Para-VM i friidrett 2013, og fikk der sølv på 100 og 200 meter. Parapanamerikanske leker 2015 ble arrangert i Toronto i Canada, og Geber fikk der bronse på 100 og 400 meter. Hun fikk én medalje i Para-VM i friidrett 2015; hun kom på andreplass på 100 meter bak Liu Cuiqing fra Kina.

Hun deltok på 100 og 200 meter i Paralympiske sommerleker 2016 i Brasil, men nådde ikke finalen i noen av disse øvelsene. I Parapanamerikanske leker 2019 vant hun to nye internasjonale medaljer; hun vant 100 og 200 meter.

Referanser
----------

1. ↑   www.paralympic.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. 1 2 3  IPC - *Jerusa Geber Santos*, besøkt 2. november 2019.
4. ↑  IPC - *Beijing 2008 - Athletics - Women's 100 m T11*, besøkt 2. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC
* Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 21. september 2019 hos Wayback Machine.
Grov avgrensning av soner med fuktig kontinentalklima. Deler av Norge mangler.
**Fuktig kontinentalklima** er et klima som utgjør en stor del av den tempererte sone på midlere breddegrader i områdene mellom de polare og tropiske luftmassene. Det fuktige kontinentalklimaet har varierende værforhold og store temperaturforskjeller mellom sommer og vinter. Temperaturforskjellen kan være så stor som 30–40 ℃, og er størst i områdene som ligger lengst borte fra havet. Klimaet kommer inn under gruppe D i Köppens klimaklassifisering, og en har flere undertyper; en med varm sommer (Dfa) og en med mild sommer (Dfb). Disse har nedbør jevnt fordelt gjennom året. Undertyper med minst nedbør om vinteren blir klassifisert som Dwa eller Dwb.

Dfa: Varme somre
----------------

Fuktig kontinentalklima med varme somre (Dfa Köppens system) er en klimatisk undertype som har en middeltemperatur på over 22 ℃ i den varmeste måneden, med regn om sommeren og snø om vinteren. I vintermånedene har en minst en måned med temperaturnormal under −3 ℃, og steder som har middeltemperatur over dette gjennom vinteren regnes å ha fuktig subtropisk klima.

Store deler av Midtvesten og østkysten av USA, samt de sørøstligste områdene av Canada har denne typen klima med varme somre og kalde vintre. En har også denne typen klima på Balkan og deler av Ukraina. En variant av dette klimaet finner en i nordlige områder av Kina og Nord-Korea som har tørre vintre (Dwa).

Dfb: Milde somre
----------------

Fuktig kontinentalklima med kjølige somre finner en stort sett nord for områdene med varme somre. Ingen av sommermånedene har en middeltemperatur over 22 ℃, men en kan likevel få korte perioder med svært varmt vær. Denne typen klima gir mindre nedbør enn fuktig kontinentalklima med varme somre, og sommeren er som regel litt kortere og vinteren litt lengre. Sentrale områder av Skandinavia, inkludert Østlandet og østlige områder av Sentral-Europa har denne typen klima. En finner også denne typen klima i de nordlige statene av USA og nord i Japan. I indre områder nord for områdene med denne typen klima har en som regel subarktisk klima

En har også en variant med tørr vinter (Dwb) i nordøstlige områder av Kina, Nord-Korea og sørøstlige områder av Russland, som Vladivostok, Pyongyang i Nord-Korea og Harbin i Kina.

### Eksempler

* Oslo, Norge
* Stockholm, Sverige
* Helsingfors, Finland
* Tallinn, Estland
* Praha, Tsjekkia
* Warszawa, Polen
* St. Petersburg, Russland
* Minsk, Hviterussland
* Moskva, Russland
* Kiev, Ukraina
* Sapporo, Japan

| Klimasoner i Köppens klimaklassifisering |
| --- |
| **Gruppe A: Tropisk** — Regnskog (Af) - Monsun (Am) - Savanne (Aw, As) |
| **Gruppe B: Tørt** — Ørkenklima (BW) - Steppe (BSh, BSk) |
| **Gruppe C: Temperert** — Fuktig subtropisk (Cfa, Cwa) - Maritimt (Cfb, Cwb, Cfc) - Middelhavsklima (Csa, Csb) |
| **Gruppe D: Kontinentalt** — Fuktig kontinentalt (Dfa, Dwa, Dfb, Dwb) - Subarktisk (Dfc, Dwc, Dfd) |
| **Gruppe E: Arktisk** — Tundra (ET) - Permafrost (EF) - Alpint |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Svend August Zachariassen** (født 18. juni 1883 på Gjerpen, død 22. november 1956 i Brevik) var en norsk politiker, murermester og salmedikter.

Etter å ha vært til sjøs i sin tidlige ungdom tok han lære hos sin far Andreas Zachariassen som var murermester. I 1915 etablerte han sin egen bedrift i Brevik.

Zachariassen tilhørte Frelsesarmeen, og var sersjantmajor i Brevik korps. Han skrev også en rekke salmer, den mest kjente av disse var *Farvel, du brede strede* som han skrev i 1920 til en norsk folketone. I etterkrigsårene ble salmen fortsatt benyttet i kristne kretser, men da oppført med «ukjent norsk forfatter».

Under andre verdenskrig havnet Zachariassen på okkupasjonsmaktens side og som politiker for Nasjonal Samling ble han oppnevnt som ordfører i Brevik i 1942. I Nordisk Tidende ble han i 1943 omtalt som en «relativt moderat nazist» Ved krigens slutt ble han arrestert og satt i forvaring sammen med sin kone og datter. Senere ble han av Brevik bystyre pålagt å betale erstatning på 30.554,28 kroner for tiden han hadde vært ordfører. Hans ektefelle hadde vært økonomileder for NS sitt lokallag i Brevik, og hun ble i 1946 dømt til 21 dagers fengsel og 500 kroner i bot.

I perioden 1940 til 1944 var Zachariassen formann i Brevik Håndverkerforening. Etter nazistenes kapitulasjon ble han ekskludert fra foreningen grunnet sin tilknytning til Nasjonal Samling.

Referanser
----------

1. ↑  «60 år». *Porsgrunns Dagblad*. 17. juni 1943.
2. ↑  *Lundes sang- og salmeleksikon*. no: Lunde. 1997. s. 109. ISBN 8252044255.
3. ↑  «St. Hans-aften». *Dagen*. 18. juni 1965.
4. ↑  *Sangboken*. Lunde. 1955. s. 90.
5. ↑  «Brevik byting». *Porsgrunns Dagblad*. 12. mai 1942.
6. ↑  «Det norske folks besøkelsestid». *Porsgrunns Dagblad*. 5. juli 1944.
7. ↑  «Sist ankomne forteller». *Nordisk Tidende*. 27. mai 1943.
8. ↑  «Arrestasjon av medlemmene av NS». *Porsgrunns Dagblad*. 11. mai 1945.
9. ↑  «Bystyret i Brevik drar naziordfører og lærer Svendsen til ansvar». *Telemark Arbeiderblad*. 19. desember 1945.
10. ↑  «Astrid Zachariassen». *Porsgrunns Dagblad*. 24. september 1946.
11. ↑  «Brevik Håndverkerforening feirer 25 års jubileum». *Porsgrunns Dagblad*. 21. januar 1954.
12. ↑  «Brevik håndverkerforening». *Telemark Arbeiderblad*. 29. juni 1945.