recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cross of Wales** er et prosesjonskors laget på initiativ av kong Charles III som en gave til kirken i Wales til dets hundreårsfeiring. Sølvkorset har to relikvier av Det sanne kors skjenket av pave Frans. Korset ledet prosesjonen inn i Westminster Abbey den 6. mai 2023 til kroningen av kong Charles III og dronning Camilla.

Historie
--------

*The Cross of Wales* ble bebudet i 2021 som en gave fra Charles III til den anglikanske Church in Wales for å markere dets 100-årsjubileum som ble feiret året før. Korset ble velsignet av erkebiskopen av Wales, Andy John, i *Holy Trinity Church* i Llandudno den 19. april 2023. Det ble da bekjentgjort at det skulle lede prosesjonen inn i Westminster Abbey for kroningen av kong Charles III og Camilla den 6. mai 2023. Etter kroningen skulle så korset formelt overføres til kirken i Wales. Det vil bli benyttet også av den katolske kirke i Wales som et symbol på samarbeidet mellom de to kirker.

Beskrvvelse, tilvirkning
------------------------

Korset ble tegnet av det London-baserte Worshipful Company of Goldsmiths og var inspirert av walisisk kunst. Korset ble laget av sølvsmeden Michael Lloyd, i konsultasjon med The Royal Collection. Lloyd benyttet hamret sølvsmedsteknikk og sa at det ble brukt 267.000 hammerslag for å få det tilvirket. Sølvet var resirkulert *bullion* fra det Llantrisant-baserte Royal Mint. Korset var stemplet av London Assay Office med Charles III som selv appliserte det kongelige leopardhodemerke i Goldsmiths' Hall i London i november 2022.

Baksiden av korset er inskribert med en tekst tatt fra den walisiske vernehelgen St Davids siste preken. På walisisk er teksten *«Byddwch lawen. Cadwch y ffydd. Gwnewch y Pethau Bychain»*, (*Be joyful. Keep the faith. Do the little things*. Korset er satt inn i et skaft av walisisk nedfallstømmer og står på walisisk skifer. Korsets midte har to relikvier av Det sanne kors montert foran rød bakgrunn og synlig bak en rosa krystall. Relikviene er tresplinter på 10 mm og 5 mm lengde og arrangert i korsform. De ble skjenket av paven til kong Charles i anledning hans tilstundende kroning.

Referanser
----------

1. ↑  Westbrook, Caroline (19. april 2023). «History of the cross and relics leading the King's coronation procession». *Metro* **(engelsk)**.
2. 1 2 3 4  «The Cross of Wales will lead Coronation procession». *Church in Wales* **(engelsk)**. Besøkt 23. april 2023.
3. ↑  Sinclair, Tom (19. april 2023). «The Cross of Wales will lead Coronation procession». *Herald.Wales*.
4. 1 2  «Revealed: Cross of Wales to lead King Charles' Coronation procession». *www.thejewelleryeditor.com*. 18. april 2023.
5. ↑  «Coronation cross will include 'crucifixion relics'». *BBC News*. 18. april 2023.
6. ↑  «Archbishop of Wales blesses cross to be used in coronation». *Nation.Cymru*. 19. april 2023.
***Hennes offer*** (originaltittel: *Martha’s Vindication*) er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Sidney Franklin.

Handling
--------

Dorothea opplever at hennes forlovede dør før hun føder babyen hennes. Men for å unngå antydningen av en skandale, gir hun barnet hennes til bestevenninnen Martha. Hun har arrangert at spedbarnet hennes skal oppdras av sin gamle sykepleier. Kort tid senere, etter å ha holdt barnet sitt hemmelig, gifter Dorothea seg med Deacon Hunt.

Samtidig blir Martha forlovet med John. Men når den samvittighetsløse Sell Hawkins husker å ha sett Martha bringe babyen til sykepleieren, anklager han henne for å være en ugift mor. Martha, i håp om å beskytte venninnen sin, nekter å fortelle sannheten om barnet.

Skuespillere
------------

* Norma Talmadge - Martha
* Seena Owen - Dorothea
* Ralph Lewis - Deacon Hunt
* Tully Marshall - Sell Hawkins
* Josephine Crowell - Jennie Hawkins
* Charles West - William Burton
* |William Hinckley -John
* Francis Carpenter - Francis
* Georgie Stone - George

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hennes offer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hennes offer* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Hennes offer* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Hennes offer* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Henning A. Blomen** (født 28. september 1910 i New Bedford i Massachusetts i USA, død 14. juli 1993 i North Reading i Massachusetts) var en presidentkandidat i USA i 1968, og visepresidentskandidat i 1964, og representerte Socialist Labor Party of America i begge valgene. Han var også en kandidat i valget for guvernør i Massachusetts hele 14 ganger, men vant aldri. Ifølge nekrologen i *The Boston Globe* jobbet Henning for en fredelig revolusjon, avskaffing av kapitalismen, og etableringen av en sosialistisk industrirepublikk.

Blomen ble født i New Bedford, Massachusetts i 1910. Han jobbet med å sette sammen maskiner for en importør av kaffe, og jobbet senere på et kjemisk anlegg i Cambridge, Massachusetts, hvor han fortsatte å jobbe i 25 år. Henning døde på et sykehjem i North Reading i juli 1993.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eric Hass** | **Presidentkandidat fra Socialist Labor Party of America**(1968 (tapte)) | Etterfølger:**Louis Fisher** |

Kilder
------

* «Henning A. Blomen, 83, was Socialist party organizer». *Boston Globe*. 20. juli 1993.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Rasjonering** er en måte å fordele knapphetsgoder på, ofte sammen med prisregulering, slik at innkjøp utover tildelt mengde er et lovbrudd («svartebørssalg»). Rasjonering kan være 

* kvantumsbegrensning ved hjelp av rasjoneringskort, eller
* individuell fordeling etter søknad.

Norge
-----

Da første verdenskrig etter hvert medførte mangel på en rekke varer i Norge, innførte norske myndigheter rasjonering. Drivstoff var en av de første varegruppene som ble rammet. Fra januar 1918 til sommeren 1919 var også matvarer rasjonert.

Under andre verdenskrig ble rasjonering innført av okkupasjonsmyndighetene. På kommuneplan hadde man forsyningsnemnder som utstedte rasjoneringskort for det meste av livsnødvendigheter som fortsatt fantes. Mye var utilgjengelig på grunn av stopp i importen, og lite utviklet industri på enkelte felter. Dette førte med seg en stor grad av ny selvberging. Importert te ble erstattet med tørkede blader av geitrams og andre vekster, mens kaffeerstatning tok over da et kaffeforbruk på over 15 tonn i 1940 sank til null tonn etter 1942.

Strategisk viktige varer kunne bli inndradd, slik som gummistøvler. Det kunne så søkes om «trebunnfottøy med gummiskafter» når f.eks forsyningsnemndens torvutstikkere på Flesland stod «i gjørme til opp på leggene». Bergen kommune ble i rundskriv av 28. oktober 1942 pålagt å innsamle befolkningens sjøstøvler mot godtgjørelse. Til gjengjeld ble det trykt rekvireringskort til bruk for den som trengte slikt fottøy.

Man fikk også «orging» (et nyord for «organisering» i form av smugling eller tyveri fra *Wehrmacht*). 

Den rasjonerte såpen, kalt B-såpe, inneholdt 70 % fyllmasse som kritt og talkum, og skummet ikke.

«Kyssekort» var en ren spøk, som det ikke skaffet innehaveren annet enn - kanskje - kyss.

Gustav Vigeland skal ha søkt om bronse til noen større arbeider, men ble oversett til fordel for tysk våpenindustri. (Han slapp dermed å måtte se noen av sine andre arbeider smeltet ned.)[]

### Avvikling av krigsrasjoneringen

Rasjoneringen fortsatte under de første gjenoppbyggingsårene etter krigen og ble gradvis avviklet frem til 1953.

* Vaskepulver ble frigitt i 1946
* Melk og melkeprodukter, egg og sko i 1949
* Trikotasje - bortsett fra damestrømper - i 1951
* Kjøtt, kaffe og sukker i 1952
* Biler i 1960

Se også
-------

* B-såpe
* Kaffeerstatning

Referanser
----------

1. ↑  «Rasjonering» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 19. juli 2022 fra
2. ↑  *Århundrets hvem hva hvor*, side 97, side 98, Schibsted (1999) ISBN 82-516-1759-6
3. ↑  «Slik lagde de kaffe og te av grøfteplanter», Norges Bygdekvinnelag
4. ↑  Mappe 1439/1943, A-0155 arkivet etter finansrådmannen, Bergen byarkiv
5. ↑  A-501 «Rekvireringskort for gummistøvler», Bergen byarkiv
6. ↑  Arne Borren: *Krigsgenerasjonen forteller*
7. ↑  Kyssekort
8. ↑  *Grunntrekk i norsk historie* (s. 299), Universitetsforlaget, Oslo 1991, ISBN 82-00-21273-4

Eksterne lenker
---------------

* Om rasjonering på NORDIKI, Norske digitale kilder 1940-45

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** HDS **·** NKC
 |
***Raskolnikov***, (originaltittel: *Crime and Punishment*) er et amerikansk drama fra 1935 regissert av Josef von Sternberg med Peter Lorre i hovedrollen og med Fjodor Dostojevskijs roman som forelegg.

Handlingsreferat
----------------

I Russland uteksamineres studenten Roderick Raskolnikov fra et universitet. Han lever i fattigdom, og bestemmer seg for å pantsette et arvestykke han eier. Hos pantelåneren får Roderick øye på en ung prostituert, Sonya, som bare får en rubel for hennes verdifulle bibel. Men når hun skyves ut av døren av pantelåneren, mister hun den ene rubelen. Når Roderick får vite at Sonya forsøker å støtte hennes familie, gir han henne alle pengene han fikk for klokken hans. Senere kommer moren og søsteren Toni hjem til Roderick til leiligheten hans, og han får vite at Toni mistet jobben fordi hennes arbeidsgivers ektemann, Grilov, forsøkte å ha sex med henne. 

Fordi familien står i alvorlig fattigdom har Toni avtalt å gifte seg med den pompøse, aldrende Lushin. Roderick er irritert på Toni fordi hun har solgt seg selv til Lushin på denne måten. Han dreper deretter den gamle pantelåneren, og leter etter alle verdisakene hans. Dagen etter blir Roderick arrestert, ikke for pantelånerens drap, men fordi han ikke har betalt leie i tide. Etterforsker Porfiry lar Roderick observere avhøret av en uskyldig fange mistenkt for pantelånerens mord. Porfiry, som tidligere har løst alle forbrytelser som har blitt tildelt ham, forteller Roderick at han er villig til å sende en uskyldig mann til fengsel i steden for å la etterforskningen hans stå uløst.

Medvirkende
-----------

* Peter Lorre - Raskolnikov
* Edward Arnold - politiinspektør Porfirij Petrovitsj
* Marian Marsh - Sonja
* Tala Birell - Avdotja Raskolnikov
* Elizabeth Risdon - fru Raskolnikov
* Robert Allen - Dmitri
* Douglas Dumbrille - Grilov
* Gene Lockhart - Pjotr Luzjin
* Charles Waldron - universitetsdirektør
* Thurston Hall - redaktør
* Johnny Arthur - kontorist
* Mrs. Patrick Campbell - pantelåner

Referanser
----------

1. ↑  «filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Raskolnikov* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Raskolnikov* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Raskolnikov* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Raskolnikov* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Raskolnikov* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Raskolnikov* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Raskolnikov* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Raskolnikov* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Raskolnikov* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Raskolnikov* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
I motorsport er **raskeste runde** den runden i et løp som kjøres på korteste tid. I noen serier, som A1 Grand Prix og GP2, får føreren som kjører den raskeste runden bonuspoeng. I Formel 1 fikk førerne inntil 1960 poeng for den raskeste runden. Michael Schumacher har den nåværende rekorden for flest raskeste runder med 76. Siden 2007 er DHL Fastest Lap Award blitt tildelt den føreren i Formel 1 som har flest raskeste runder i løpet av en sesong.

I Grand Prix Motorcycle Racing, eller MotoGP, får man ikke poeng for raskeste runde. Giacomo Agostini har den nåværende rekorden for flest raskeste runder med 117. Valentino Rossi, som fortsatt er aktiv kjører i serien, er på 4.-plass med 74 raskeste runder.

Topp 10 i Formel 1
------------------

(førere i **uthevet skrift** er aktive kjørere)

| Plass | Fører | Raskeste runder |
| --- | --- | --- |
| 1 | Tysklands flagg Michael Schumacher | 76 |
| 2 | Frankrikes flagg Alain Prost | 41 |
| 3 | Finlands flagg **Kimi Räikkönen** | 35 |
| 4 | Storbritannias flagg Nigel Mansell | 30 |
| 5 | Storbritannias flagg Jim Clark | 28 |
| 6 | Finlands flagg Mika Häkkinen | 25 |
| 7 | Østerrikes flagg Niki Lauda | 24 |
| 8= | Argentinas flagg Juan Manuel Fangio | 23 |
| 8= | Brasils flagg Nelson Piquet | 23 |
| 10 | Østerrikes flagg Gerhard Berger | 21 |

Topp 10 i Grand Prix Motorcycle Racing/MotoGP
---------------------------------------------

(førere i **uthevet skrift** er aktive kjørere)

| Plass | Fører | Raskeste runder |
| --- | --- | --- |
| 1 | Italias flagg Giacomo Agostini | 117 |
| 2 | Spanias flagg Ángel Nieto | 81 |
| 3 | Storbritannias flagg Mike Hailwood | 79 |
| 4 | Italias flagg **Valentino Rossi** | 74 |
| 5 | Australias flagg Michael Doohan | 46 |
| 6 | Italias flagg Max Biaggi | 42 |
| 7 | Storbritannias flagg Phil Read | 36 |
| 8 | Rhodesias flagg Jim Redman | 35 |
| 9= | Storbritannias flagg John Surtees | 34 |
| 9= | Italias flagg Carlo Ubbiali | 34 |
**Presidentvalget i USA 1948** var det 41. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 2. november 1948, og valgte Harry S. Truman og Alben W. Barkley fra Det demokratiske parti som henholdsvis president og visepresident for perioden 1949–1953.

Truman hadde vært president siden Franklin D. Roosevelts død i 1945, og møtte den samme som han og Roosevelt møtte i presidentvalget i 1944, Det republikanske partis guvernør Thomas E. Dewey fra New York. På tross av at Dixiekratene og Det progressive parti brøt ut av Det demokratiske parti i Sørstatene, klarte Truman å vinne valget med god margin, selv om hans nederlag var spådd i forveien. Ellers vant Dixiekratenes Strom Thurmond fire av Sørstatene. Det progressive partis kandidat var tidligere visepresident Henry A. Wallace, som ikke vant noen stater.

Valgseieren bekreftet Det demokratiske partis rolle som majoritetsparti i USA, et bilde som ikke ble endret før de konservatives samling i 1968. De antiføderalistiske Dixiekratene skulle på lengre sikt svekke Det demokratiske partis enerådende posisjon i Sørstatene, og fant sin etterfølger i George Wallace' lignende bevegelse.

Eksterne lenker
---------------

* Stemmer fordelt på stater
* Stemmer fordelt på stater (med grafer)
* Stemmer fordelt på fylker (counties)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |


| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |
**Presisjonsmarkedsføring** er markedsføring som er tilpasset individet. Gjennom kanaler som mobil, e-post/HTML og personlige internett-kampanjesider (PURL) sender bedriften ut informasjons- og markedstiltak som tilpasser seg individet, målgruppen og segmentet. Argumenter, bilder, design og informasjon autogenereres for den enkelte.

Presisjonsmarkedsføring gir automatisk kampanjerespons på et individnivå (real time), og man kan derfor tilpasse seg, forandre, eller presisere budskapet i kampanjekjøringen om budskapet ikke treffer optimalt. Under kampanjen kan man også gjøre ekstratiltak i samme eller andre kanaler om responsen uteblir. 

Presisjonsmarkedsføring brukes også til å individtilpasse video/film slik at hver mottaker får en autogenerert og personlig video/film. Slike tiltak skaper ofte meget høy grad av respons og er godt egnet til viral markedsføring. 

Mange vil oftere ha det som er ment for og tilpasset en selv. Det er hva presisjonsmarkedsføring handler om.

Wittusen & Jensen, avdeling visuell kommunikasjon, Bring Dialog og Direkt Media er bedrifter som har kommet og drevet lengst med dette innenfor systemteknikk, fagfelt og fokus i Norge.
**Presidentvalget i USA 1996** var det 53. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 5. november 1996, og gjenvalgte Bill Clinton og Al Gore som henholdsvis president og visepresident for perioden 1997–2001. Bob Dole og Jack Kemp fra Det republikanske parti tapte med stor margin.

Milliardæren Ross Perot var presidentkandidat for Reformpartiet, men fikk mindre medieoppmerksomhet enn i 1992, og utgjorde ingen reell trussel for hverken Clinton eller Dole, skjønt hans oppslutning som en tredje kandidat var høy etter amerikansk målestokk.

Clinton nøt stor popularitet på valgdagen, blant annet på grunn av den økonomiske oppgangen i hans presidentperiode. Hans kritikk av George H.W. Bush' brutte skatteløfte fire år tidligere ble imidlertid brukt av Dole, ettersom også Clinton hadde brutt sitt løfte fra 1992 om ikke å heve skattene. Presidentens moral ble også oppfattet som tvilsom, etterhvert som nye damehistorier stadig dukket opp. Clinton mente selv at han beskyttet amerikanske verdier, og at han – i motsetning til Dole – hadde stemt for økt vakthold langs grensen mellom California og Mexico.

Andre kandidater
----------------

Andre kandidater inkluderte Ralph Nader fra Green Party, Harry Browne fra Libertarian Party, Howard Phillips fra U.S. Taxpayer's Party og John Hagelin fra Natural Law Party, som alle fikk mindre enn 700 000 stemmer.

Referanser
----------

1. 1 2  «Clinton, Dole og moralen (1996)». NRK. 2008. Arkivert fra originalen 2. oktober 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |


| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |
**Janez Zavrl** (født 25. desember 1982, Ljubljana) er en slovensk fotballspiller som for tiden[*når?*] spiller for Interblock.

Zavrl kom til Bergen for prøvespill i Sportsklubben Brann i månedsskiftet januar/februar 2006 sammen med landsmannen og spiss Tomislav Misura. Etter mye overgangsrot kunne endelig Janez Zavrl signere en tre-års kontrakt med Sportsklubben Brann i mars 2006. 18. august 2006 ble det klart at Brann ikke ønsket å benytte seg av opsjonen de hadde på Janez Zavrl. Janez hadde kontrakt med Brann ut sesongen 2006, der sportsklubben hadde en opsjon på forlengelse som de måtte benytte seg av før 1. september 2006.

Overgangsrot
------------

Brann hadde fulgt Zavrl over lengre tid og Janez trente ikke en gang under prøvespillet. Dette fordi hans klubb i hjemlandet, Domžale, nektet Zavrl å trene med Brann. Grunnen var at Brann ikke hadde henvendt seg til klubben, men til spilleren direkte. Også dels fordi presidenten i Domžale hadde nektet for å ha gitt Zavrl lov til å reise.

Presidenten truet også med å anmelde Brann til Det europeiske fotballforbundet (UEFA) dersom Brann lot Zavrl være med på trening. Senere kom det signaler om at Brann kunne hente spilleren til Bergen likevel. Det viste seg at Zavrl hadde et punkt i kontrakten som sa at når en klubb la en viss sum penger på bordet, skulle han være fri til å gå. Janez skal også ha hatt en klausul i sin kontrakt med Domžale som sa at «klubber fra Israel, Østerrike, Belgia, Kypros og Skandinavia kan hente ham for en veldig lav, men ikke offentlig, sum». Paradoksalt var det presidenten i Domžale som selv la dette inn i kontrakten til Janez da han kom til klubben. To russiske klubber skal også ha vært interessert i Zavrl, og en av dem, Torpedo Moskva la inn et bud på over åtte millioner norske kroner. Zavrl ønsket seg heller til Brann og Bergen, og summen Brann betalte for Zavrl antas å ligge under én million kroner.

Zavrl kommer fra en kjent fotballfamilie[] i Slovenia. Hans far har vært trener i Olympiakos, og hans onkel er president i det slovenske fotballforbundet. Janez har to A-landskamper og over 20 U21-landskamper for Slovenia. I Brann beskrives han[*av hvem?*] som en komplett midtstopper, men 23-åringen har også spilt sentral midtbane.

Karriere som spiller
--------------------

(*Sist oppdatert 12. oktober 2006*)

|
|  |
| Klubb | Kamper\* | Mål\* | Periode |
| Slovenias flagg NK Olympija | 0 | 0 | -2004 |
| Slovenias flagg NK Ljubljana | 46 | 8 | 2003-2004 |
| Slovenias flagg Domžale | 15 | 10 | 2005-2005 |
| Norges flagg Brann | 10 | 0 | 2006 |
| Slovenias flagg Interblock | ? | ? | 2006- |
|

\* Kun seriekamper.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID df55aefc[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Argentine Soccer Database, oppført som JANEZ ZAVRL, BDFA player ID 47913[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Janez Zavrl – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Janez Zavrl – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Janez Zavrl – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Janez Zavrl – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Pannebeinet er merket grønt
**Pannebeinet** eller **frontalbeinet** (latin: *os frontale*) er en knokkel i den øvre framdelen av hodeskallen til et menneske. Navnet kommer fra latin *frons*, som betyr «panne».

Anatomi
-------

Knokkelen er formet som et hjerteskjell, og er sammensatt av tre deler: *squama frontalis*, den flate og største delen, hovedregionen av pannen; *pars orbitalis ossis frontalis*, den horisontale og nest-største regionen; og nesepartiet, som artikulerer med nesebeinet og *processus frontalis maxillae* for å forme neseroten.

Øynene ligger hos alle virveldyr inntil pannebeinet, slik at den øvre delen av øyehulene utgjøres av pennebeinet. Hos pattedyr har denne delen bihule, og hos menneskeaper avsluttes pannebeinet over hvert øye med en tydelig øyebrynsbue.

Pannebeinet og skalletaket
--------------------------

Pannebeinet er en del av skalletaket og er dannet som hudbein. Det er det andre paret av en serie parrede knokler som dekket hjernekassa hos de første panserpaddene og er modifisert og slått sammen med andre knokler hos senere firbeinte virveldyr. Hos panserpadder er denne serien:

* Premaxillene eller fortannbeinet, aller fremst
* Nesebeina
* **Pannebeina** (parrede hos de fleste firbeinet virveldyr)
* Issebeina
* Postparietale-knoklene, en del av issebeina hos fugler og bakhodebeinet hos pattedyr.

Hos menneske og andre høyere primater utgjør pannebeinety en enkel knokkel hos voksne. Pannebeinet anlegges imidlertid fra to separate fosteranlegg (høyre og venstre), og hos mange folkegrupper vil beinet også i voksen alder ha to uthevinger, *eminience frontale*, en over hver øyenbrynsbuene. Hos de fleste andre firbeinte virveldyr er imidlertid pannebeinet to separate knokler, slik som de øvrieg knoklene i denne serien. Dette samme arrangementet finnes hos noen få prosent av voksne mennesker.

Referanser
----------

1. 1 2  Grey, H. (1918). «2». *Anatomy of the Human Body* (1 utg.). Philadelphia: Lea & Febiger. s. 135-138. Besøkt 26. september 2016.
2. ↑  Russell, M.D. (juni 1985). «The Supraorbital Torus: 'A Most Remarkable Peculiarity'». *Current Anthropology*. 26 (3): 337–360. doi:10.1086/203279.
3. 1 2  Romer, Alfred Sherwood (1977). *The Vertebrate Body*. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International. s. 217–244. ISBN 0-03-910284-X.
4. ↑  Maddin, Hillary C. (2016). «Homology of the cranial vault in birds: new insights based on embryonic fate-mapping and character analysis». *Royal Society Open Science*. 3 (8): 160356. doi:10.1098/rsos.160356. Besøkt 31. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«Cross over the Bridge»** er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Bennie Benjamin og George David Weiss. Den ble publisert i 1945.

Den bestselgende versjonen av sangen ble spilt inn på plate av Patti Page i 1954. Den ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 70302. Den andre siden var «My Restless Lover».

I Storbritannia ble en versjon spilt inn på plate av Billy Anthony og Tony Brent. Den ble utgitt av EMI på Columbia-etiketten.

Anne Shelton with Ken Mackintosh and his orchestra spilte den inn i London 11. mars 1954. Den ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10680. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3424.

Norsk versjon
-------------

Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jeg synger en sang».

### Innspillinger

* Nora Brockstedt, The Monn Keys, Egil Monn-Iversens orkester. Utgitt på 78-platen Musica A 5163 i 1954.

Listeplassering
---------------

Pages versjon kom på den amerikanske Billboard Best Sellers In Stores-listen 17. februar 1954 og lå der i 23 uker med nummer to som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Whitburn, Joel (1973): *Top Pop Records 1940-1955*. Record Research
**Cetinje** (serbisk: Цетиње) er en by i det sørlige Montenegro. Den er lokalisert i den sørlige delen av kommunen med samme navn. Fjellområdet Lovćen ligger her, og har gitt Montenegro navnet sitt ("Svartfjell", *Monte Negro*). 

Presidentpalasset.
Hoffkirken i Cetinje.
Teateret *Zetski Dom*.
Kong Nikita I - museet.
Byen har 15 137 innbyggere (2002) og kommunen har 18 482 innbyggere. Hele 91% er montenegrinere. Cetinje er den historiske *de facto*-hovedstaden i Montenegro, og presidentpalasset ligger fortsatt her.

Historie
--------

Cetinje ble grunnlagt på 1400-tallet og har hatt stor betydning som senter for montenegrinsk og serbisk nasjonalfølelse og nasjonalisme. Til ære for den langvarige, historiske motstandslinjen mot tyrkerne ble cetinje ved uavhengigheten for Montenegro utpekt til honorært sete for den nye republikkens president. Den har også vært et viktig ortodoks kirkesete.

Her ble Ivan I Crnojević den første herskeren over fyrstedømmet Montenegro 1465–1490. Den første trykkepressen ble anlagt allerede i 1492. På 1500-tallet og 1600-tallet kom byen og regionen under hardt press fra både tyrkerne og Venezia. 

Under Prins Danilo I av Montenegro blomstret derimot byen igjen under Petrović-dynastiet fra 1697. Utover 1700-tallet var byen tidvis en uavhengig, montenegrinsk enklave mellom Tyrkia og Venezia. Ved Berlin-kongressen i 1878 ble Cetinje hovedstad i det uavhengige Montenegro. På denne tiden ble nye institusjoner og infrastruktur bygget ut. Først da Jugoslavia la provinshovedstaden til Titograd i 1918 gikk Cetinje inn i en nedgangstid som har vart til inn i etterkrigstiden.

### Transport og økonomi

Cetinje har motorveiforbindelse østover til hovedstaden Podgorica, og sørover til Budva. Det går også en stamvei rett vestover over til Kotor. Lovćen nasjonalpark strekker seg vestover fra byen, og det er en viss turisme, ikke minst innenriks.

Montenegros nasjonalmuseum ligger i Cetinje. Det er også en rekke andre museer i byen, samt et kloster av historisk interesse.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside for Cetinje kommune
* Visit-Montenegro.com Arkivert 18. april 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Ceyhan** er en by sørøst i Tyrkia med omkring 105 000 innbyggere (2010) og er den nest største byen i Adana (provins) etter hovedstaden Adana. Ceyhan er et trafikknutepunkt for olje- og naturgass fra Midtøsten, Sentral-Asia og Russland. Byen ligger ved elva Ceyhan, som den er kalt opp etter, sentralt i Çukurova, 43 km øst for Adana. Ceyhan-elva er demmet opp ved Aslantas for å regulere flommvann og gi kunstig vann for det lille nedslagsfeltet omkring Ceyhan.

Transportterminalen ved Ceyhan er endepunktet til Baku–Tbilisi–Ceyhan-rørledningen som frakter råolje fra Kaspihavet gjennom Aserbajdsjan og Georgia, og går inn i Tyrkia i nordøst. Rørledningen sto ferdig i mai 2005. Ceyhan-terminalen er også endestasjon for Kirkuk-Ceyhan-oljerørledningen og den planlagte Samsol-Ceyhan-rørledningen. 

| * v
* d
* r
Adanas distrikter |
| --- |
| Aladağ **·** Ceyhan **·** Çukurova **·** Feke **·** İmamoğlu **·** Karaisalı **·** Karataş **·** Kozan **·** Pozantı **·** Saimbeyli **·** Sarıçam **·** Seyhan **·** Tufanbeyli **·** Yumurtalık **·** Yüreğir | Tyrkias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
| **Nederlandsk språk i globalt perspektiv** |
| --- |
|  |
| **Nederlandsk språk** |
| \***Nederlandsk i Nederland** |
| \***Nederlandsk i Belgia** |
| \***Nederlandsk i Surinam** |
| \***Nederlandsk på Aruba, Curaçao og Sint Maarten** |
| \*\***Afrikaans** |
| 

---

 |
| \***Nederlandsk i Vallonia** |
| \***Nederlandsk i Frankrike** |
| \*\***(Nederlandsk i Fransk-Guyana)** |
| \***Nederlandsk i Tyskland** |
| \***Nederlandsk i Amerikas forente stater** |
| **Mohawk-nederlandsk**, **Pella-nederlandsk**, **Albany-nederlandsk**, **Jersey-nederlandsk** |
| \***Nederlandsk i Indonesia** |
| \***Afrikaans i Namibia** |
| 

---

 |
| **Nederlandske kreolspråk:** |
| **Petjo**, **javindo**, **negerhollandsk**, 
**Berbice-nederlandsk**, (**afrikaans**) |

**Ceylon-nederlandsk** var et nederlandsk kreolspråk som ble brukt på øyen Ceylon, nå bedre kjent som Sri Lanka. Ceylon var en nederlandsk koloni mellom 1658 og 1796. 

Da nederlenderne erobret Ceylon fra portugiserne var portugisisk et utbredt språk på øyen. Samtidig hadde portugisisk slik det ble snakket der allerede blitt et kreolspråk, det blandet seg med lokale språk. Da nederlandsk ble introdusert ble denne prosessen gjentatt, språket kom under innflytelse fra portugisisk, lokale språk og senere også engelsk.

Språket er ikke lengre i bruk, men nederlandske spor kan finnes både i tamil og singalesisk. En del av øyens befolkning er av nederlandsk avstamning og har nederlandske etternavn. Felles for dem og etterkommere etter portugisiske og engelske kolonister er at de alle kalles *burghers*, et nederlandsk ord for borgere.
**Joseph Landreau** er et konjakkhus.

Historie
--------

Konjakkhuset ble grunnlagt i 1893 av *Marcel Landreau*. Han flyttet til byen Verdille, som ligger i cognac-regionen, og begynte å plante vinstokker. Etter mange år kunne han endelig lage den første hektoliteren med konjakk. Fram til 1930 utvidet og forbedret han stadig området sitt. Volumet var da også så høyt at han kunne selge til andre, større konjakkhus. Som de fleste andre konjakkhus tenkte han også på sine etterkommere, og holdt av en andel av konjakken til kommende generasjoner, lagret i vinkjellerens eldste del, *Le Paradis*. Hans sønn, *Joseph Landreau*, ble også grundig opplært i faget, og han spesialiserte seg på gammel konjakk. Joseph fikk også igang utstrakt eksport, til bl.a. Belgia, Storbritannia, USA og Østen.

Huset drives i dag av *Jean-Louis Landreau*, direkte avkommer av grunnleggeren (4. generasjon).

Husets ordtak er "L'Audace du bon goût", "the daring of good taste".

Utvalg
------

* VS (\*\*\*) – 30 mnd fatlagring på nye fat
* Fine Fins Bois – 100% fra konjakkregionen Fins Bois
* VSOP – 9 års fatlagring
* XO Grande Champagne – 30 års fatlagring
* Napoléon
* Hors d'Age – 20 års fatlagring
* Vieille Réserve
* Carafe Réserve Familiale
* Tres Vieux Grande Champagne – over 50 års fatlagring, single cask, ufortynnet

I tillegg produserer de Pineau des Charentes:

* Pineau des Charentes White
* Pineau des Charentes Rose
* Pineau des Charentes Vieux

Eksterne lenker
---------------

Nederlandsk hjemmeside
**Skokanské mostíky Dukla** (norsk: *Dukla-hoppbakkene*) er et skihoppanlegg i Králiky i Slovakia. Det består av fire hoppbakker med størrelse K120, K90, K42 og K26, og er eid av AŠK Dukla Banská Bystrica. Anlegget ble bygd i 1984 og har flere ganger hatt nasjonale mesterskap, sist i 2010, men manglende vedlikehold helt siden 1990-tallet gjør at hoppbakkene gradvis forfaller.

Bakkerekorden i storbakken er 153 meter, satt av Marián Bielčík (Slovakia) i 2000. I normalbakken er rekorden 97,5 meter. Rangert etter bakkerekord havner storbakken i Králiky helt oppe på 8.-plass blant de største hoppbakkene i verden, og som den suverent største bakken i Slovakia. (Storbakken i Štrbské Pleso er også K120, men har ikke hatt like lange hopp som den i Králiky.) En slik rangeringsmetode er dog langt mindre presis enn rangering utfra hoppbakkenes faktiske mål.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Králiky (besøkt 8. november 2015)
* Život: Ako zomierajú mostíky[*død lenke*] (11. november 2008, besøkt 8. november 2015)
* Skisprungschanzen-Archiv: World's largest ski jumps (besøkt 8. november 2015)
**Allard Lindhout** (født 11. september 1987 i Warmond) er en nederlandsk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Eredivisie. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Lindhout debuterte som hoveddommer ved Eerste divisie den 5. oktober 2010 da han dømte kampen mellom AGOVV Apeldoorn og RBC Roosendaal (1–0). Han debuterte som hoveddommer ved Eredivisie den 18. april 2015 da han dømte kampen mellom Willem II og FC Groningen (1–4). Etter at Eric Braamhaar ga seg som fotballdommer rykket Lindhout opp i den nederlandske seniorklassen for fotballdommere i august 2019. 

Hans første europacupkamp kom den 26. august 2020 da han dømte andre kvalifiseringsrunde av Mesterligaen 2020/2021 mellom Celtic FC og Ferencvárosi TC (1–2). Han har siden dømt både kvalifiseringskamper og gruppespillkamper i UEFA Europa Conference League. Han har dømt flere landskamper på U-17, U-20 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Lindhout ble utnevnt til FIFA-dommer i 2020 og debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 25. mars 2022, da han dømte vennskapskampen mellom Sør-Afrika og Guinea (0–0).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2022 Refereeing International Lists, Netherlands (PDF. Besøkt 17. november 2022)
2. ↑  Worldfootball.net – Allard Lindhout, Matches as referee (Besøkt 17. november 2022)
3. ↑  KNVB.nl – Allard Lindhout maakt Eredivisiedebuut (Publisert 17. april 2015, besøkt 17. november 2022)
4. ↑  Transfermarkt.com – Allard Lindhout, Stats (Besøkt 17. november 2022)
5. ↑  Soccerway.com – Allard Lindhout, National Team (Besøkt 17. november 2022)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Allard Lindhout – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata
**Bulacan** (*Bayan ng Bulacan*) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon, og tilhører provinsen Bulacan. Folkemengden var på 76 565 innbyggere i 2015.

Historie
--------

Byen, og provinsen, har sitt navn etter *bomullen* sov en gang vokste her i store mengder.[] Byen ble grunnlagt av augustinerordenens prester i 1574.[] I 1591 hadde den aqllerede 4800 innbyggere,[] Den ble hovedstad for provinsen som den deler navn med.[] Det var først kort tid etter den amerikanske okkupasjon at hovedstaden ble forlagt til Malolos like ved.[]

Barangayer
----------

Bulacan er inndelt i 14 barangayer.

Bildegalleri
------------

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *folketellingen 2020*. Filippinenes statistikkbyrå. 7. juli 2021.
3. 1 2  Barangays in Bulacan (kommune) 2018 Philippine Standard Geographic Code (PSGC)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Egelunden** er et parkområde i bydelen Grim/Dalane i Kristiansand. Parken er delvis anlagt og beplantet av Christianssands Byselskab fra midt på 1800-tallet. Lunden er avgrenset av Sørlandsbanen i vest, Grimsbekken i sør, av bebyggelsen på Enrum i nord og i øst krysses lunden av Ravnedalsveien hvor eiketræne gradvis går over i blandingsskog. Flere av eiketrærne er svært gamle og hule og har omkrets opptil 4,6 meter. Egelunden er kartlagt av Miljødirektoratet i forbindelse med *handlingsplan for hul eik* og er klassifisert som særs viktig. 

Egelunden var byens festplass, her endte 17. mai-toget i årene etter 1900 og i mellomkrigstiden og ordføreren eller andre prominenser holdt hovedtalen for dagen her. Under 2. verdenskrig var det fangeleir i Egelunden og siden ble den en viktig balløkke med grusdekke som var arena for uendelige fotballkamper mellom lag av barn og unge fra nærområdet. Den var også kommando- og alarmplass for Sivilforsvaret fra 1949 til 1959.

Eksterne lenker
---------------

* Egelunden-Ravnedalen Arkivert 15. august 2016 hos Wayback Machine. Miljødirektoratet (Faktaark)
* Post 3 Grimsbekken, Egelunden Kristiansand Orienteringsklubb
**Egenkapitalbevis** (før 1. juli 2009 **Grunnfondsbevis**) er et egenkapitalinstrument utviklet av sparebanknæringen i Norge. De første egenkapitalbevisene ble introdusert i 1988, og i 2010 hadde 49 sparebanker utstedt egenkapitalbevis. Av disse er 29 børsnoterte. Tidligere hadde også forsikringsselskapet Gjensidige utstedt egenkapitalbevis, men foretaket ble i 2010 omdannet til et allmennaksjeselskap.

I 2002 fikk sparebankene også adgang til å omdanne seg til aksjesparebank. Forutsetningen for at den omdannete banken skal kunne kalle seg sparebank, er at den del av sparebankens oppsparte fond som omdannes til en stiftelse, eier minst 10 prosent av aksjene i aksjesparebanken. Den største sparebanken, Gjensidige NOR Sparebank omdannet seg til aksjesparebank[*når?*] og fusjonerte med DnB, den største forretningsbanken, til DnB NOR Bank ASA (i dag DNB Bank). Det ble lagt til grunn at sparebankvirksomheten ble videreført.

Egenkapitalbevis har klare likhetstrekk med aksjer. Forskjellen knytter seg først og fremst til eierrett til selskapsformuen og innflytelse i bankens organer. Hovedprinsippet er at egenkapitalbevisenes eierandel (eierandelskapitalen) og institusjonens øvrige kapital (grunnfondet) underlegges samme regelverk ved tildeling av henholdsvis utbytte og gavetildeling, og ved avsetning til fonds. Den vedtektsfestede eierandelskapitalen er også gitt en bedre prioritet enn den øvrige egenkapitalen i foretaket dersom det foreligger et underskudd. Innflytelsen egenkapitalbeviseierne skal ha i foretakets generalforsamling skal ligge på et sted mellom 20 og 40 % av det totale stemmeantallet, og det er opp til foretaket å fastsette stemmeandelen innenfor disse grensene i sine vedtekter.

Egenkapitalbeviset utgjør en viktig del av sparebankenes kapitalbase. 8 av de 10 største sparebankene (eksl. DnB NOR) har utstedt egenkapitalbevis, og eierandelen i den enkelte bank varierer fra ca. 10 til 55 prosent.

Referanser
----------

1. ↑  «Om egenkapitalbevis». 1. desember 2015. Arkivert fra originalen 13. februar 2021. Besøkt 10. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* www.egenkapitalbevis.no Arkivert 27. januar 2011 hos Wayback Machine. (kilde)
**Egeninkasso** betyr at kreditor gjennomfører inkassorutinene uten hjelp fra advokat eller inkassobyrå.

Fordringshavere som velger å kjøre inkassosakene i eget navn kan også legge på inkassogebyr, men satsene er lavere enn for inkassobyråer. Dette fører til lavere totalkrav for den som skylder penger (debitor).

I 2006 ble inkassoreglene betydelig forenklet og saksgangen kortet ned gjennom inkassoforskriften. Påbudet om å ta alle saker innom Forliksrådet ble opphevet, grunnet at de fleste krav som ble sendt dit allikevel endte med at skyldner ikke stilte opp, og kreditor dermed fikk en uteblivelsesdom som i etterkant ofte måtte tas til namsmannen for inndrivelse. Uomtvistede pengekrav kan etter lovendringen i 2006 sendes direkte til namsmannen (namsfogd) etter et forutgående varsel.

Hvis debitor er en privatperson, kan namsmannen tidligst tas i bruk 14 dager etter at Betalingsoppfordring / Varsel om rettslig inkasso etter tvangsfullbyrdelseslovens §4-18 er sendt til skyldner. Dette trinnet i inkassoprosessen kalles utleggsforretning, og resulterer som oftest i trekk i lønn/trygd, alternativt pant/beslag i fast eiendom, kjøretøy/løsøre, eller beslag i bankkonto. 

Hvis skyldneren er et foretak og kravet er uomtvistet (ingen uenighet foreligger), kan kreditor sende konkursvarsel gjennom stevnevitne, og deretter konkursbegjæring til tingretten. Konkursvarsel kan sendes tidligst dag 30 etter første påkrav (f.eks. påminnelse, purring, inkassovarsel). 

Omtvistede krav mot private og foretak må behandles og avgjøres i Forliksrådet eller Tingretten. Beløpsgrensen i forliksrådet for når forliksrådet kan avsi en dom er kr 125.000,-. Det vil si at dersom kravet er høyere enn dette, kan ikke forliksrådet avsi en dom med mindre begge parter går med på dette. Saken må i så fall eskaleres til tingretten.

Det er bare rettsvesenet som i siste instans har fullmakt til å kreve inn penger eller naturalfordringer med lovmessig tvang. Fellesbenevnelsen er tvangsfullbyrdelse. Når fakturaeier/kreditor benytter seg av sin rettighet til å kreve inn penger gjennom rettsvesenet heter dette egeninkasso (også kalt direkte inkasso), og når fakturaeier/kreditor sender kravet sitt til et inkassobyrå eller en advokat, kalles dette fremmedinkasso. 

I Norge er det flere aktører som tilbyr dataprogrammer rettet mot bedrifter som ønsker å drive egeninkasso. Disse systemene er i stadig utvikling og vekst, og på lik linje med andre IT-løsninger er det muligheter for integrasjoner mot regnskapssystemer og automatisering av saksgangen. Det finnes maler og oppskrifter for at privatpersoner kan sende egeninkasso selv.

Referanser
----------

1. ↑  Inkassoforskriften
Kirkerommet sett mot øst  Foto: Hideko Bondesen 
**Egense kirke** er en kirke fra omkring 1100 ved landsbyen Egense ca. 5 km vest for Svendborg på Fyn.

Midtskipets langmurer er bevart fra en romansk kirke oppført tidlig på 1100-tallet. I gotisk tid ble det opprinnelige koret erstattet av dagens langhuskor, tårnet stammer antagelig fra samme tid. Kirken ble renovert i perioden 1861–62 og i denne forbindelse ble den overpusset med hvit sement.

Kirken ble i 1529 overtatt av adelsmannen Eiler Rønnov og den ble lagt under Hvidkilde Gods. I 1927 ble kirken overdratt til Egense menighetsråd. Kirken har en egen grevelosje med slektsvåpen for eieren av Hvidkilde Gods. Under en restaurering i 1951 oppdaget man en krypt under koret, der eierne av Hvidkilde en periode ble begravet. Hvidkilde Gods har et eget gravsted ute på kirkegården med 14 gravplasser.

Inventar
--------

I våpenhuset ses en gravsten fra 1556 for Eiler Rønnov (d. 1565) og hustru Anne Rønnov (Krabbe) (d. 1543) samt to barn. I våpenhuset ses dessuten en gravsten over Bent Norby (d. 1565 i Sverige) og fru Kirsten (d. 1572).

Kirken har antagelig fått innebygget krysshvelv, da langhuskoret ble oppført i gotisk tid. Altertavlen i høyrenessanse fra 1617 er skjenket av Anne Hardenberg gift med Joh. Rud. Prekestolen er fra omkring 1600 og er skjenket av Erik Hardenberg og Anne Rønnov.

Den romanske granittfonten har kors og lilje; på skaftet står med runer «Astret, Ikkrei filius» (Astret, Ikkreus sønn), hvilket tolkes som en mestersignatur.

Krigshelten Jørgen Kaas ble begravet i kirken i 1658, men levningene ble i 1811 flyttet ut på kirkegården.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Egense Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Egense Kirke Arkivert 31. januar 2011 hos Wayback Machine. på *nordenskirker.dk*
* Egense Kirke på *KortTilKirken.dk*

Portal: Danmark
Cuī Bái - Hare og to skjærer, 1061
**Cui Bai** (kinesisk: 崔白; pinyin: *Cuī Bái*, også *Cuī Bó*; Wade-Giles: *Ts’ui Po*, Wade-Giles: *Ts'ui Po*; levde på 1000-tallet, født i Fengyang i provinsen Anhui i Kina) var en maler under Songdynastiets Kina. 

Lite er kjent om ham. Han ble hentet til hoffet i Kaifeng av keiser Shenzong, og virket der som maler med spesialitet dyre- og plantemotiver. Han ble beskrevet som genial innet sitt fag men ellers som heller eksentrisk og hjelpeløs i det daglige. 

Hans vedvarende berømmelse skyldes egentlig det eneste maleri som er blitt bevart for ettertiden som med sikkerhet kan tilskrives ham: *Hare og to skjærer*, malt i 1061. Det var nyskapende i sin ekspressivitet og regnes som et av den kinesiske malerkunsts mesterverker. Verket er blitt tilskrevet en rekke symbolske meninger, også skjulte politiske budskap.

Litteratur
----------

* R.M. Barnhart m.fl.: *Three Thousand Years of Chinese Painting*. New Haven, Yale University Press, 1997. ISBN 0-300-07013-6
* James Cahill: *Die Chinesische Malerei* („ Chinese painting"). Skira-Klett-Cotta, 1979, ISBN 3-88447-056-6 (Nachdr. d. Ausg. Genf 1960).
* James Cahill: *Die Chinesische Malerei*. Editions d´Art Albert Skira, Genève, 1960, ASIN B0000BL9NB.
* Ci hai bian ji wei yuan hui (辞海编辑委员会）. Ci hai （辞海）. Shanghai: Shanghai ci shu chu ban she （上海辞书出版社）, 1979.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ts'ui Po – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Cui Hao** (forenklet kinesisk: 崔颢, tradisjonell kinesisk: 崔顥, pinyin: *Cuī Hào*, Wade-Giles: *Ts'ui Hao*, født 704 i Kaifeng i Kina, død 754) var en kinesisk dikter under Tangdynastiet i Kina.

Cui Hao tok den keiserlige embedsmannseksamen i 723. Han reiste meget i sitt mandarinembede, særlig i perioden 723-744. Han er kjent for å ha konsentrert seg seg om tre emner i sin diktning – kvinner (15 dikt om dette er overlevd), grenseutposter og naturens skjønnhet. Hans mest kjente dikt heter *Gule trane-tårnet*. 

Hans liv var til å begynne med konvensjonelt. Sammen med Wang Wei perfeksjonerte han *jintishi*formen. Senere fikk han imidlertid ry på seg for å føre et lite aktverdig liv, og samtidig forfalt stringensen i hans diktning.

Fire av hans dikt er medtatt i antologien *300 Tang-dikt*.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, oppført som Hao Cui, Trove person-ID 1358198, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Wan Jingjun (forenklet kinesisk: 万竞君; pinyin: *Wàn Jìngjūn*) 1982. *Cui Hao Poem Annotations* (forenklet kinesisk: 崔颢诗注; tradisjonell kinesisk: 崔顥詩注; pinyin: *Cuī Hào Shī Zhù*). Shanghai Ancient Books Press (kinesisk: 上海古籍出版社; pinyin: *Shànghǎi Gǔjí Chūbǎnshè*). 54 sider.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**«Back Home»** er en populær engelsk sang med melodi og tekst av Bill Martin og Phil Coulter.

Englands landslag i fotball-VM 1970 utgav den på singlen Pye 7N 17920. Produsenter var Martin og Coulter. Arrangementet var ved Phil Coulter.

Singlen startet tradisjonen med at Englands lag spilte inn VM-sangen for å feire sin deltakelse.

Listeplasseringer
-----------------

Den kom på den britiske singlelisten 1970 og lå der i sytten uker med nummer én som høyeste plassering.

Det engelske laget mislyktes i å kvalifisere seg for de to neste verdensmesterskapene, og selv om laget utgav plater kort etter kvalifiseringene i 1982 og 1986, nådde den ikke førsteplassen igjen før i 1990 med sangen «World In Motion». Den kom på den britiske singelisten i 1990 og lå der i tolv uker med nummer én som høyeste plassering. Sangen var et samarbeidsprosjekt med gruppa New Order og artistbetegnelsen var Englandneworder.

Norsk versjon
-------------

Bjørn Langli har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Skyt mål». Sangen fantes med Oppsal Håndballag og Nordre Sving på singlen Triola TN 622 fra 1970.

På TV
-----

Melodien til sangen ble anvendt som temamelodi i det populære fotball/komedieprogrammet *Fantasy Football League*, som ble sendt på BBC 1994-1996.

Referanser
----------

1. ↑  England World Cup Squad 70 – Back Home (7", Sol) at Discogs
2. ↑  Chart Stats - England World Cup Squad - Back Home
3. ↑  Chart Stats - Englandneworder - World In Motion.
4. ↑  Se plateetiketten