recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Urix*** er et norsk nyhetsprogram med utenriksstoff som har gått på NRK siden 2002. Programmet gikk opprinnelig på NRK2 og sendte vanligvis mandag til torsdag, kl. 22.30. Det har siden 2020 blitt sendt på NRK1 på et noe tidligere sendepunkt. Det produseres av Utenriksredaksjonen, som er en del av NRK Nyheter.

Det består også av et radioprogram som sendes på lørdager og som heter *Urix på lørdag*. Dette programmet går midt på dagen.

Historikk
---------

*Urix* ble sendt på fredagskveldene det første året, men ble i 2003 flyttet til torsdager. I 2010 ble det utvidet til fire sendinger i uken (mandager, tirsdager, onsdager og torsdager). Fra 2016 ble programmet utvidet fra 20 til 30 minutter og flyttet til et tidligere tidspunkt (fra kl. 22.30 til 20.25). Årsaken til endringene i 2016 var at det hadde blitt viktigere å skildre det som skjedde utenfor landets grenser, spesielt etter den store flyktningestrømmen mot Europa høsten 2015. I 2017 flytte sendingene tilbake til kl. 22.30 og lengden redusert tilbake til 20 minutter. 

Programmets vignett ble endret i 2007, i 2015 og i 2020.

Annet
-----

Høsten 2018 produserte Urix-redaksjonen en egen serie for et yngre publikum kalt *Grenseløs*. Den ble lansert våren 2019, og består av tilsammen seks episoder med ulike tema som blant annet klima, økonomisk ulikhet i USA, flukt, hat mot homofile i Europa og skjønnhetsindustrien ulike steder i verden. I tillegg ble det publisert en rekke digitale produkter i tilknytning til hvert program, som nettartikler, quizer og videoer for nrk.no, Facebook, Snap og Instagram.

Programmet ble nominert i klassen beste aktualitetsprogram i Gullruten 2005 og Gullruten 2019, mens episoden *På innsiden av Gaza og Vestbredden* ble nominert i klassen beste nyhets- og aktualitetsprogram under Gullruten 2024.

Programledere
-------------

* Rima Iraki (2021 - d.d)
* Hege Moe Eriksen og Gry Blekastad Almås (2014–2021)
* Annette Groth og Christian Borch (2010–2014)
* Stein Bjøntegård (2008)
* Gunnar Myklebust (2008–2009)
* Sigrun Slapgard (2007–2008)
* Bjørn Hansen (2002–2007)

Referanser
----------

1. ↑  Journalisten - Lengre sendinger og flere seere hos Urix (21.1.2016)
2. ↑  «Dette er de nominerte til Gullruten 2019». *nrk.no*. 5. april 2019. Besøkt 4. mai 2019.
3. ↑  «Disse er nominert til årets «Gullruten»». *tv2.no*. 5. april 2024. Besøkt 10. april 2024.
4. 1 2  «Disse blir nye programledere i Urix». NRK.no. 19. mai 2014. Besøkt 3. juni 2014.
5. ↑  «Storavskjed i NRK i kveld». *Dagbladet.no*. 21. juni 2007. Besøkt 3. juni 2014.
6. ↑  «Siste Urix for Bjørn Hansen». NRK.no. 21. juni 2007. Besøkt 3. juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Urix* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Urix* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (en) *Urix* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Herman Christopher Paus** (født 4. mai 1897 i Christiania, død 11. mars 1983 på Herresta) var en norsk-svensk godseier og skiløper (hopp og kombinert).

Han vokste opp på Bygdøy og var sønn av fabrikkeier Karl L. Paus og Elise Schaft Gjør. Han var aktiv som landskjent skiløper fra slutten av 1910-årene og konkurrerte for Ski- og fotballklubben Lyn; han deltok en rekke ganger i Holmenkollen og internasjonale konkurranser. Han fikk Lyns hederstegn i 1926, sammen med bl.a. kronprins Olav. Han var i 1920-årene aktiv i skiidrett også i Sverige, der han representerte Djurgårdens Idrottsförening. Norske aviser omtalte hans skiløperkarriere drøyt 400 ganger mellom 1916 og slutten av 1920-årene.

Herresta
Rundt 1920 flyttet han til Sverige, der han ble utdannet agronom og rundt 1923 ansatt som bestyrer for Herresta gods utenfor Stockholm, eid av slektningen kammerherre Christopher Tostrup Paus som selv bodde store deler av året i Roma. I 1938 solgte sistnevnte Herresta til Herman Paus og kjøpte selv en ny eiendom i Danmark, Magleås. Herresta er et av de største godsene i Södermanlands län. Christopher Tostrup Paus var hans tremenning på farssiden, men også hans mors fetter, og begge var etterkommere av trelasthandler Christopher Tostrup.

Hans far var Henrik Ibsens fetter, og Herman og Christopher Tostrup Paus skjenket Ibsensamlingen flere portretter og gjenstander knyttet til Ibsen, herunder maleriet av søsteren Hedvig Ibsen. I begynnelsen av 1940 ble Herman Paus forlovet og senere gift med grevinne Tatiana Tolstoy, datter av Leo Tolstoy d.y. og barnebarn av Leo Tolstoj; ektefellen var de første årene vokst opp på farfarens gods Jasnaja Poljana, der han skrev *Krig og fred* og *Anna Karenina*, men flyktet med sine foreldre til Sverige i 1917 som følge av den russiske revolusjon. De hadde fire barn og en rekke barnebarn; etterkommerne eier herregårdene Herresta og Näsbyholm som begge ligger i Strängnäs kommune. Herman Paus' bror Karl Paus eide herregården Närsjö gård i nabokommunen Eskilstuna.

En skiløper som har vært aktiv i 2020-årene under navnet Herman Paus er ikke i slekt med ham eller med Pausfamilien.

Referanser
----------

1. ↑  *Lyn gjennem 40 år*. Klubben. 1936. *passim*.
2. ↑  *Indtrøndelagen 1920.12.23*. 23. desember 1920. s. 1. «Herman Paus som allerede har gjort sig berømt i Holmenkolløpene og internationale løp»
3. ↑  *Lyn i 100*. Lyn. 1996. s. 354.
4. ↑  *Asker og Bærums Budstikke 1924.01.04*. 4. januar 1924. s. 2. «Djurgaardens idrætsforening, Stockholm, blir representert av Lyns kjendte hopper Hermann [sic] Paus»
5. ↑  «Herman Paus seirer i Stockholm». *Dagbladet 1924.01.21*. 21. januar 1924. s. 8.
6. ↑  Haave, Jørgen. «Hedvig Ibsen». Besøkt 16. august 2019.
7. ↑  *Tiaarsskrift*. Fylkesmuseet for Telemark og Grenland. 1934. s. 49.
8. ↑  Puzin, Nikolai (1998). *The Lev Tolstoy House-Museum In Yasnaya Polyana*.  [Med oversikt over Leo Tolstojs etterkommere]
9. ↑  «Tanja Paus och Sonja Ceder till minne», *Svenska Dagbladet*, 11. mars 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Nils Jørgen Fuglesang** (1918–1944) var en norsk flyger fra Florø. Hans foreldre var Hartvig Fuglesang og Kristine Fuglesang, født Larsen, begge fra Flekkefjord. Fuglesang gikk på Lycée Pierre Corneille og var en del av den norske seksjonen i Rouen, Frankrike. Fuglesang arbeidet som funksjonær i rederiet Wilh. Wilhelmsen før angrepet på Norge i 1940. Han forlot Norge fra Kvammen om bord på MK «Heimfjell» 12. mars 1941 og ankom Lerwick 14. mars 1941. Fuglesang reiste videre til Canada og ble utdannet til flyger. Fuglesang var i «flygerkull nummer 1 (jagerflygere)» ved flygeskolen ved Flyvåpnenes Treningsleir i Toronto.

I 1943 styrtet han i Nederland med et Spitfire jagerfly, og havnet i tysk fangenskap. Fuglesang og andre allierte flygere ble holdt i krigsfangeleiren Stalag Luft III i Sagan, Schlesien. Sammen med ca. 80 andre rømte han gjennom en tunnel som de hadde gravd ut under minefelt og piggtrådgjerder den 23. mars, 1944. Fangeleiren var tungt bevoktet, flukten ble derfor et nederlag for Adolf Hitler, som beordret omfattende forfølgelse og skyting av krigsfangene. Den 29. mars ble Fuglesang, Halldor Espelid, James Catanach og Arnold Christensen arrestert av Gestapo i Flensburg, ved grensen til Danmark. Da en av de fire ble henrettet ved skudd i ryggen, løp de andre fra vaktene. De ble også skutt bakfra.

Utmerkelser
-----------

Fuglesang mottok disse utmerkelsene for sin innsats under krigen:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Mentioned in Despatches |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Olsen, Kr. Anker (1961). *Wilh. Wilhelmsen i hundre år*. Oslo: Wilh. Wilhelmsen.
2. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1967). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. s. 317.
3. ↑  Ording, Arne m.fl. (1948–1951). *Våre falne 1939-1945, første bok*. Oslo: Den norske stat. s. 660.
4. ↑  Guhnfelt, Cato (2010). *Spitfire saga bind III, full innsats*. Wings forl. s. 210. ISBN 9788299807128.
5. 1 2  NRK Leksikon, Sogn og Fjordane
6. ↑  Dagbladet Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. publisert 24.10.2013.
7. ↑  «Nils Jørgen Fuglesang f. 7 Okt 1918 Flekkefjord, Agder, Norge d. 29 Mar 1944 Stalag III, Niederschlesien, Tyskland». Scramble. Besøkt 14. april 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
'*Adolfo Hernández Hurtado* (født 18. desember 1920 i Arandas; † 15. oktober 2004) var en meksikansk katolsk prelat som var biskop av Tapachula, deretter av Zamora, og til sist hjelpebiskop i Guadalajara.

Liv og virke
------------

### Prest

Han ble presteviet den 26. desember 1943 av erkebiskopen av Guadalajara, José Garibi y Rivera.

### Biskop av Tapachula

Pave Pius XII utnevnte ham til biskop av Tapachula den 13. januar 1958. Han ble ordinert til biskop av erkebiskopen av Guadalajara, José Garibi y Rivera, den 11. mai samme år; medkonsekratorer var Fortino Gómez León, erkebiskop av Antequera i Oaxaca, og Lucio Torreblanca y Tapia, biskop av Chiapas (Ciudad Real de Chiapas).

Han deltok i alle sesjoner i Det andre Vatikankonsil med unntak av den tredje. 

### Biskop av Zamora

Pave Paul VI utnevnte ham til biskop av Zamora den 6. september 1970. 

### Hjelpebiskop i Guasalajara

Paul VI utnevnte ham til hjelpebiskop i Guadalajara og titulærbiskop av *Vicus Pacati* den 12. desember 1974.

Den 20. mars 1997 aksepterte pave Johannes Paul II hans aldersrelaterte oppsigelse.
**Olaug Johanne Svarva** (født 21. desember 1957) er en norsk siviløkonom.

Karriere
--------

### Utdanning

Svarva har en bachelorgrad fra Trondheim Økonomiske Høgskole i 1982, samt master of business administration fra University of Denver i 1983. Som voksen tok hun utdannelse som autorisert porteføljeforvalter ved Norges Handelshøyskole i 2004, gjennom Norske Finansanalytikeres Forening.

### Jobb

I 1980-årene arbeidet hun for Den norske Creditbank, og for Carnegie.

Fra 1991 til 2001 hadde hun flere stillinger i Folketrygdfondet, blant annet investeringsdirektør for aksjeavdelingen.

I perioden 2001–2006 jobbet hun for SpareBank 1 Gruppen, først som administrerende direktør i SpareBank 1 Aktiv Forvaltning deretter som investeringsdirektør i SpareBank 1 Livsforsikring.

17. februar 2006 ble Svarva utnevnt til administrerende direktør i Folketrygdfondet etter Rune Selmar. Etter nesten 12 år i stillingen valgte hun 31. oktober 2017 å si opp sin stilling med fratreden 1. februar 2018.

Hun er siden 2018 styreleder i DNB, og var også styreleder i Freyr fra 2021 til 2023.

Verv
----

* Styreleder i DNB.
* Leder av bedriftsforsamlingen og valgkomiteen i Equinor.
* Nestleder av bedriftsforsamlingen i Telenor.
* Medlem av bedriftsforsamlingen og valgkomiteen i Orkla.
* Valgkomiteen i Oslo Børs Holding.

Referanser
----------

1. ↑  Indseth, Ingrid H. (8. februar 2009). «Hun bestemmer hvem som skal reddes». e24.no. Besøkt 31. oktober 2017.
2. ↑  «Olaug Svarva slutter i Folketrygdfondet». Folketrygdfondet. 31. oktober 2017. Arkivert fra originalen 31. oktober 2017. Besøkt 31. oktober 2017.
3. ↑
4. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rune Selmar** | **Administrerende direktør, Folketrygdfondet**(2006–2018) | Etterfølger:**Kjetil Houg** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.
**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Warner Bros. Discovery*. (Diskusjon).

**Discovery Networks Norway AS** er den norske avdelingen av det amerikanske medieselskapet Warner Bros. Discovery. Avdelingen oppstod da Discovery kjøpte den nordiske SBS-operasjonen og slo den sammen med sin virksomhet 17. juni 2013.

Discovery Norway har 160 medarbeidere.[]

Den norske avdelingen eier og driver kanalen TVNorge. I tillegg bistår de sine søsterselskaper i England og Frankrike, i forbindelse med kanaler som retter sine sendinger mot det norske markedet. Dette gjelder blant annet de åtte reklamebærende kanalene REX, MAX, VOX, TLC Norge, Discovery Channel, Eurosport 1 og Eurosport Norge. Discovery-gruppen opererer også strømmetjenesten Discovery+, som gir direkte tilgang til samtlige ovennevnte kanaler.

Kanalene Animal Planet, Animal Planet HD, Discovery HD Showcase, Discovery Science, Discovery World og Investigation Discovery er pan-territoriale kanaler som tilbys på det norske TV-markedet. Dette er kanaler med norsk distribusjon, men uten norsktilpasset reklame.

TVNorge er underlagt den norske kringkastingsloven, mens Eurosport Norge, FEM, REX, VOX, TLC og Discovery Channel er britiske kanaler som retter sine sendinger til det norske markedet, og er underlagt britiske regler og tilsyn. Eurosport 1 sendes fra Frankrike og er underlagt franske regler og tilsyn. Disse TV-kanalene tilbys norske seere gjennom diverse norske TV-distributører. 

Ingen av Discoverys kanaler er underlagt allmennkringkasterforpliktelser.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Norges flagg TV-kanaler i Norge |
| --- |
| NRK | 
* NRK1
* NRK2
* NRK3
* NRK Super
* NRK Tegnspråk

 |
| TV 2 | 
* TV 2 Direkte
* TV 2 Livsstil
* TV 2 Nyheter
* TV 2 Sport (Premium)
* TV 2 Zebra

 |
| Discovery | 
* TVNorge
* FEM
* MAX
* VOX
* Discovery
* Eurosport
* ID
* TLC

 |
| Viaplay | 
* TV3
* TV3+
* TV6

 |
| Lokal-TV | 
* Bergen Student-TV
* fvntv
* SeByen
* Trønder-TV
* TVA
* TV Halden
* TV Haugaland
* TV Modum
* TV Nordvest
* TV Nord
* TV Telemark
* TV Vest
* TV Vestfold
* TV Østfold 24
* TV8 Follo
* TV8 Sunnmøre
* Viking TV

 |
| Øvrige | 
* Auto Motor Sport
* Empo TV
* Kanal 10
* Matkanalen
* MTV
* Utrop TV
* VGTV
* Visjon Norge

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
MC Stradale i London i juli 2012.
**Maserati GranTurismo** er en todørs sportsbil produsert av italienske Maserati siden 2007.

Modellen har to dører. Den etterfulgte Maserati 4200 som fabrikkens grand tourer, med plass til bagasje, og fire seter. Første generasjon ble lansert i 2007 med V8 bensinmotorer på 4,2 liter og rundt 400 hestekrefter. Året efter kom **S** med 4,7 liter og rundt 440 hestekrefter. En **GranCabrio** ble lansert i 2009 uten tak. Varianten **MC Stradale** (2010) hadde bare to seter og var 110 kilo lettere, samt hadde 20 flere hestekrefter.

Generasjon 2 (2022–)
--------------------

Trofeo Fuoriserie Prisma, 2023
I 2022 ble en ny generasjon GranTurismo lansert med treliter V6 «Nettuno» bensinmotor og to turboer. Den enkleste heter **Modena** og har 490 hestekrefter. Varianten **Trofeo** har 550 hestekrefter.

I 2024 kom en elektrisk utgave som kalles **Folgore** som er bygd på en 800 volt plattform. De tre el-motorene (en foran, to bak) yter 760 hestekrefter. Den kunne fås både som coupe og cabriolet.

Referanser
----------

1. ↑  *GranTurismo MC Stradale 460 HK* fra formulaauto.no, sist lest den 17. april 2024.
2. ↑  The new Maserati GranTurismo fra maserati.com den 3. oktobet 2022.
3. ↑  GRANTURISMO TROFEO 550 HK fra formulaauto.no, avlest den 7. februar 2024.
4. ↑  Terje Ringen, *Maserati går åpent og elektrisk* fra bilnorge.no den 17. april 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Fra filmen *Dracula* fra 1958, med Christopher Lee.
Skremt Ingrid Bergman i *Dr. Jekyll og Mr. Hyde* fra 1941.
I en **skrekkfilm**, eller **grøsserfilm**, forsøker filmskaperen å få seeren til å føle frykt, redsel, angst eller avsky. Historien dreier seg ofte om en ond makt, hendelse eller persons inntreden i verden, noen ganger en overnaturlig sådan. Myrding og drap er også vanlige elementer i skrekkfilmer. Som oftest er det en eller flere skikkelser som prøver å drepe andre, i skrekkfilmer. 

Noen av de vanligste ingrediensene er vampyrer, zombier (og andre former for gjenoppståtte døde), varulver, eldgamle forbannelser, spøkelser, demoner eller demonbesettelse, satanisme, kannibaler og/eller utenomjordiske vesener. Seriemorderfilmer blir av og til også plassert i skrekkfilmsjangeren.

Spesielle historier og karakterer, ofte hentet fra klassisk litteratur, har også vært populære blant skrekkfilmskapere. Dracula, Frankenstein, Mumien og Dr. Jekyll og Mr. Hyde er eksempler på dette.

Nevneverdige filmer som har flyttet grenser i sjangeren, er Don Siegels *Invasion of the Body Snatchers* (1956), Roman Polanskis *Rosemary's Baby* (1968) og Tobe Hoopers *Motorsagmassakren* (1974). Stanley Kubricks *Ondskapens hotell* (The Shining) må også nevnes som en av de store skrekkfilmklassikerne. Nyere filmer er The Conjuring, Anabelle og JigSaw.

Det er ikke laget så mange skrekkfilmer i Norge, men en kan nevne Villmark (2003), Rovdyr (2008), Fritt vilt (2006) og Død snø (2009). Filmklassikeren *De dødes tjern* kan også langt på vei defineres som en skrekkfilm.

Se også
-------

* Grøsser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**C7 og C8** er automatgeværer fra Colt Canada, tidligere kjent som Diemaco. C7 er en klone av det velkjente M16-geværet som er standardvåpen til de væpnede styrker i USA, mens C8 er en klone av M16s viderutvikling: karabinversjonen M4. Sagt på en annen måte, C8 er karabinversjonen av C7. Alle nevnte geværer er en del av AR-15 familien, og har dermed røtter tilbake til utviklingen av M16 på 60-tallet. C8 sin fordel fremfor nevnte våpen er dens «heavy barrel», et ekstra tykt forkrommet løp, som tåler ekstrem ildgivning uten å gløde eller endre form.

Norge
-----

I Norge har Forsvarets spesialstyrker C8 som sitt standardvåpen, da med en versjon kalt C8SFW, hvor SFW står for *Special Forces Weapon*. C8SFW er karabin-formet og svært lik C8 og M4.

Forsvarets spesialkommando testet ut HK416 i en periode, men gikk fort tilbake til Diemaco C8SFW. Grunnen er at HK416 ikke er utstyrt med "heavy barrel" slik C8SFW er. FSK har 25 års erfaring med C8SFW, og valgte derfor å beholde dette som standard angrepsrifle.

Andre brukere
-------------

C7 er approbert som Gevær M/95 i det danske forsvaret hvor det er standardgevær, mens C8 er kalt Karabin M/96. C7 og C8 brukes også som standardvåpen i opprinnelseslandet Canada, av samt hæren og marinekorpset i Nederland. De britiske spesialstyrkene Special Air Service og Special Boat Service bruker kun C8, på samme måte som de norske spesialstyrkene.

  

  

  

  

  

  

  

  

  

-


| * v
* d
* r
Våpen i bruk i Politiet i Norge |
| --- |
|  | Standardvåpen | Heckler & Koch P30L pistol **·** Heckler & Koch MP5 maskinpistol |  |
| Beredskapstroppen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Maskinpistol / selvforsvarsvåpen | Heckler & Koch MP5 |
| Pistoler | Glock 17 **·** SIG P226 |
| Pumpehagle, halvautomatisk | Benelli M3T Super 90 |
| Rifle | Diemaco C8 |
| Skarpskytterrifle | SIG Sauer SSG3000 |

 |



| * v
* d
* r
AR-15-familien |
| --- |
|  | AR-10 **·** AR-15 **·** CAR-15 **·** M16 **·** M4 Carbine **·** Diemaco C7, C8 og C8SFW |
**Janja Garnbret** (født 12. mars 1999) er en slovensk sportsklatrer. Hun er tidenes mestvinnende konkurranseklatrer, med åtte førsteplasser i VM for senior og fire førsteplasser i EM, i tillegg til å bli historiens første olympiske mester i sportsklatring. Pr. april 2024 står hun med 43 seiere i verdenscupen (27 i ledklatring og 16 i buldring) og hun har vunnet verdenscupen sammenlagt seks ganger (2016, 2017, 2018, 2021 og 2022 i ledklatring, og 2019 i buldring).

Selv om Garnbret først og fremst er konkurranseklatrer har hun også markert seg på klipper utendørs. Hennes hardeste bestigninger på klippe er rutene *Seleccio Natural* og *La Fabela pa la Enmienda* i Santa Linya, Spania, begge gradert 9a. I november 2021 ble hun første kvinne til å klatre en rute gradert 8c på blikk, det vil si å klatre en rute på første forsøk uten å ha noe kunnskap om tak og bevegelser annet enn det man kan se fra bakken (ruta *Fish Eye* i Oliana, Spania).

Garnbret representerte Slovenia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun tok gull.

Referanser
----------

1. ↑   www.munzinger.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.redbull.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑ . 20210810102913 .  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp); Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  «Sports Climbing - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 10. august 2021. Besøkt 15. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Janja Garnbret – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Janja Garnbret – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Janja Garnbret – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Janja Garnbret – International World Games Association Rediger på Wikidata

* (en) Janja Garnbret – International Federation of Sport Climbing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.
Artikkelen blir omstrukturert for å inkludere ny informasjon.

**MS «Ivan Franko»**, originalt skrevet: *«Иван Франко»*, (IMO: 5415901) var et sovjetisk-registrert cruiseskip som ble bygget i 1964 av Mathias-Thesen-Werft i Wismar, Øst-Tyskland, hun var også det første passasjerskipet i Ivan Franko-klassen som var eid av Sovjetunionens Black Sea Shipping Company. Skipet ble sjøsatt 15. juni 1963 og hadde prøvetur den 7. oktober 1964. Hun ble overlevert rederiet den 14. november 1964 og ble satt inn i tjeneste samme år. Hun fikk skipsverftets byggnummer 125 og registrert Odessa som sin hjemmehavn.

I 1997 ble skipet solgt til Polluks Shipping og omdøpt **«Frank»**, og fikk Kingstown som sin nye hjemmehavn. Senere samme år ble hun solgt for skrap i Alang, India, hvor hun ble strandet og hugget. Skipet ankom Alang 27. juli 1997.

Skipet
------

### Dekk og fasiliteter

| Nr. | Dekk | Ref. |
| --- | --- | --- |
| 9 | Observasjonsdekk |  |
| 8 | Brodekk |
| 7 | Soldekk |
| 6 | Båtdekk |
| 5 | A-dekk / Salongdekk |
| 4 | B-dekk / Promenadedekk |
| 3 | C-dekk / Hoveddekk |
| 2 | D-dekk |
| 1 | E-dekk |

### Tekniske spesifikasjoner

#### Størrelse og dimensjoner

MS «Ivan Franko» hadde ved overlevering en brutto(register)tonnasje på 19 861 BRT og en dødvekttonnasje på 6 007 TDW.

Skipet hadde en største lengde (LOA) på 175,00 meter, en bredde på 25,00 meter og en dypgående på 7,80 meter.

#### Klassifikasjon

MS «Ivan Franko» var ved overlevering klassifisert i det sovjetiske klassifikasjonsselskapet PCCCP.

Søsterskip
----------

* MS «Aleksandr Pusjkin»
* MS «Taras Sjevtsjenko»
* MS «Sjota Rustaveli»
* MS «Mikhail Lermontov»

Referanser
----------

1. ↑  «IVAN FRANKO: 1964 - Deck plan from maiden year». *Nautiques* **(engelsk)**. Besøkt 18. april 2024.
2. 1 2  «M/S IVAN FRANKO (1964)». *www.faktaomfartyg.se*. Besøkt 18. april 2024.
3. ↑  «Frank – Design Seefa 750 (DDR), Ivan Franko». *fleetphoto.ru* **(engelsk)**. Besøkt 18. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 5415901 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Ivan Franko» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
***One Million in Jewels*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av J.P. McGowan.

Handling
--------

Burke er en agent for U.S. Secret Service som får i oppdrag å arrestere en gjeng med tyver som forsøker å smugle verdifulle juveler fra Cuba til USA. Helen Morgan, et medlem av denne gjengen, er i all hemmelighet forelsket i Burke. Men hun ignorerer bønnene hans om å forlate livet hennes med kriminalitet. Sylvia Ellis, som Burke hadde blitt venn med på Cuba, mottar en boks som tilsynelatende inneholder godteri fra Helen -uvitende om at den egentlig inneholder de stjålne juvelene.

På et dampskip som skal reise til Florida klarer Helen å overbevise Sylvia om at Burke er en kjeltring etter at agenten leter gjennom hytta hennes. Burke faller snart over bord under en konflikt med Helens gjeng, og skipet går i land med juvelene fremdeles i Sylvias eie. Men etter at Helen inviterer Sylvia hjem til henne, og får tak i tyvegodset, dukker Burke opp igjen for å informere henne om Helens bedrageri. En annen konflikt med gjengen oppstår, og Helen blir drept samtidig som hun forsøker å redde livet til Burke. Når hele saken omsider blir løst, gifter Burke og Sylvia seg.

Skuespillere
------------

* Helen Holmes som Helen Morgan
* J.P. McGowan som Burke
* Elinor Fair som Sylvia Ellis
* Nellie Parker Spaulding som Jane Angle
* Charles Craig som George Beresford
* Leslie Casey som William Abbott
* H.H. Pattee som Morgan

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 17. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *One Million in Jewels* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

Uhørt på scenen, OVF 2018
**Vokalgruppa Uhørt** ble grunnlagt som en oktett i 2006 med tilholdssted i Oslo.

Gruppen synger et variert repertoar, inspirert av grupper som The Swingle Singers, The King’s Singers, The Singers Unlimited og The Real Group. Gruppen har omfattende erfaring fra en rekke kor og vokalgrupper, og deler en glede og glød for musikken de formidler.

Ved siden av å holde konserter i egen regi, er gruppen også åpne for felleskonserter og samarbeid med andre vokalgrupper. Gruppen har gjort seg bemerket på blant annet Vokalarm i Trondheim og under Aarhus Vocal Festival. Uhørt er også arrangør av Oslo Vokalfestival.

Medlemmer
---------

**Helene Tuv** – sopran

**Helene Løvseth** – mezzo

**Benedikte Tvedt** – alt

**Håkon Sitre** – tenor

**Mads Myr Munthe-Kaas** – bass

Oslo Vokalfestival
------------------

**2020: Uhørt inviterer igjen til Oslo Vokalfestival!**

Målet er å spre vokalgruppesjangeren til et enda større publikum, i tillegg til å styrke det stadig voksende vokalgruppemiljøet.

##### 2018: Uhørt inviterte til historiens første *Oslo Vokalfestival*!

Åtte vokalgrupper samlet seg i Oslo 9.-10. november. Instruktørene var Tobias Hug (ex-Swingle Singers), Håvard Gravdal og Elisabeth Anvik (PUST)

Gjennom felles-sesjoner, workshops og mesterklasser jobbet deltakerne med klang, uttrykk, groove og andre temaer. Festivalen ble avsluttet med konsert lørdag kveld, der alle gruppene og instruktørene sto på scenen – både alene og sammen.

Gruppene som deltok kom fra flere steder i landet: **Attitunes** (Oslo) // **DoremiX** (Røyken) // **Nordic Blue** (Hamar) // **Vokando** (Oslo) // **Charmeurselskabets Salongensemble** (Bergen) // **Mezzo** (Ås/Ski) // **Epleklang** (Trondheim) // **Uhørt** (Oslo/Bærum)

Referanser
----------

1. ↑  «Sang seg til trampeklapp fra publikum». *www.eub.no*. Arkivert fra originalen 21. november 2015. Besøkt 8. februar 2020.
2. ↑  Klausen, Aslaug Olette (25. oktober 2018). «Ny vokalfestival i Oslo». *ballade.no*. Besøkt 8. februar 2020.
3. ↑  Lauritsen, Janina. «Arrangerer vokalfestival for første gang: På lørdag kan du høre flotte toner på Sagene». *Sagene Avis* **(norsk)**. Besøkt 8. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Middelthunsgate 29** er en bygning i Middelthuns gate på Majorstuen i Oslo. Eiendommen er fra 1964 og har fredningsbestemmelser, men ble rehabilitert i 2011. Etter rehabiliteringen fikk bygget energiklasse B.
Bygget ligger på Majorstua, og grenser til Frognerparken.

Bygget har flere eier. Fram til 2017 eide Entra ASA bygget, ble solgt til et syndikat satt opp av NRP Finans. I 2020 ble bygget solgt videre til et eiendomsselskap (Skb Eiendom AS), som er 100% i eie av Stiftelsen Kaare Berg. 

Middelthuns gate 29 brukes som kontor av Norges vassdrags- og energidirektorat.

Eksterne lenker
---------------

* (en) NVE building – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Entra eiendom: Middelthunsgate 29
* (no) «Middelthuns gate 29». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Få kilder som viser offentlig omtale, ukjent plateselskap***Chicas del Coro** er en norsk musikkgruppe.

Duoen ble dannet i 1998 og består av Hege Austheim og Hilde Marstrander. Bandet har utgitt to musikkalbum, og deltok i 2009 i MGP 2009 med sangen «Men Men Men», som var skrevet av Hilde Marstrander.

Debututgivelsen var en EP med 4 spor *Greatest Hits*. VG ga EP-en terningkast 4 og beskrev den som sjarmerende og lite original.

Diskografi
----------

* *Greatest Hits* (EP, 2002)
* *Seven Days on the Road* (2003)

Singler
-------

* *Men Men Men* (2009)

Referanser
----------

1. ↑  Sivertsen, Eirik (18. desember 2008). «Chicas del Coro». *NRK*. Besøkt 3. april 2024.
2. ↑  «Chicas Del Coro: «Greatest Hits»». *VG* **(norsk)**. 26. mars 2002. Besøkt 14. april 2024.
3. ↑  «Dette er damer som swinger». *dagbladet.no* **(norsk)**. 22. januar 2002. Besøkt 3. april 2024.
4. ↑  «Damer på veien». *www.bt.no*. 2. desember 2003. Besøkt 3. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chicas del Coro på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Øyvind Gravdal** (født 26. juli 1963) er en norsk musiker, (saksofon og fløyte)komponist og forfatter. Sammen med Petter Moen startet han i 1996 Lyriaka, et prosjekt hvor de setter musikk til dikt laget av barn. Prosjektet har gitt ut sju album og vant Spellemannprisen 1997 i klassen barneplate for *Livet i Lyriaka* som var det første albumet. Har etter dette blitt nominert to ganger i kategorien beste barneplate.

Gravdal står også bak barnekonserten Mikkel & reverockerne. 

Idéskaper og ansvarlig for to barnefestivaler; Lyriaka festival og Reverock.

Gravdal er dessuten komponist og leder i sitt eget jazzorkester, **Øyvind Gravdal Band**, som ga ut albumet *In the Tree* i 2005. Foruten Gravdal på saksofon og fløyte, består bandet av David Skinner (piano), Roy Nikolaisen (trompet og flygelhorn), Jon Arne Bjørnstad (vokalist), Audun Ellingsen (bass) og Knut Aalefjær (trommer). I tillegg er han medlem av Pastor Wang Quintet. Spilt med Geir Wentzel i en årrekke. I oktober 2023 ga Gravdal ut boka - Hvor er du nå, Marto? (Skauge forlag). Samtidig kom musikkalbumet - Marto (musikk til boka).

Gravdal står bak prosjektet Rønner av Norge, hvor han komponerer musikk, tar bilder og filmer og skriver poesi. Har turnert flere sesonger med Den kulturelle skolesekken.

Diskografi
----------

### Sammen med Petter Moen / Lyriaka

* *Livet i Lyriaka* (1997)
* *Boken som synger seg selv* (2002)
* *Lyriakafabrikken – og jakten på de magiske versene* (2003)
* *Ord gjennom is... Lyriakafabrikken på reise i Egrondalen* (2004)
* *Lyriaka – og hunden fra Horrgatark* (2006)
* "Lyriaka i jungelen – og jakten på verdens sterkeste barnedikt"

" Lyriaka på sirkus" (2011)

### Øyvind Gravdal Band

* *In the Tree* (Ponca Jazz Records, 2005)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesider til Lyriaka Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.
* Reverock
* Øyvind Gravdal Band[*død lenke*]

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Russe tida e en fare for norsk befolkning. Derfor beskytter vi alle som e russ til og gå på ski.

***Døde menn går på ski*** er en norsk spillefilm med kinopremiere påsken 2024. Filmen er basert på Knut Nærums bestselger og er en eksplosiv hyllest til den klassiske påskekrimmen og bringer kaos og satire til det store lerretet.Altså bringe det ulykke å se filmen Rollelisten inkluderer Trim Balaj, Per Christian Ellefsen, Eivind Sander, Nikis Theophilakis, Helene Eidsvåg, Ingar Helge Minicova, Stig Henrik Hoff, Oscar Jean, Hans Kristian Ingelsrud, Sunniva Lind Høverstad, Tone Nielsen, Mads Sjøgaard Pettersen og Anne Krigsvoll. Nærum har også selv en mindre rolle som politietterforsker i filmen. Filmen er regissert av tvillingbrødrene Daniel Anda og Ruben Anda (født i 2006). De har også skrevet manus sammen med Lill Kristine Anna og Anders Børgesen.

Handling
--------

En narsissistisk milliardær samler en løgnaktig gjeng bestående av en mislykket forfatter, en mannssjåvinistisk psykiater, en psykotisk sladderjournalist og en kokainsniffende Barne-TV profil til en avsidesliggende, hjemsøkt hytte for å feire påsken. Men det som begynner som en spennende detektivlek blir brått en farlig realitet når en av dem blir funnet halshugget. Innesperret av en snøstorm blir de tvunget til å konfrontere hverandres mørke hemmeligheter og forsøke å avsløre morderen blant dem.

Rolleliste (utvalg)
-------------------

* Trim Balaj – Kjell Nilsen
* Per Christian Ellefsen – Konrad Stang
* Nikis Theophilakis – Sverre Hartkorn jr
* Eivind Sander – Per Terje Griserud
* Helene Eidsvåg – Ursula Wang
* Tone Nielsen – Hilde Hartkorn-Pervaiz
* Oscar Jean – Omar Pervaiz
* Sunniva Lind Høverstad – Gina Enerød
* Hans Kristian Ingelsrud – Bernard Enerød
* Ingar Helge Gimle – Trym
* Stig Henrik Hoff – politietterforsker Karl Krans
* Knut Nærum – politietterforsker Herman
* Anne Krigsvoll - Elisabeth
* Eirik Hallert - Preben

Referanser
----------

1. 1 2  «Døde menn går på ski (2023) - IMDb». Besøkt 17. januar 2022.
2. ↑  Iveland, Andreas (30. januar 2021). «(+) Filmer ny norsk påskekrim på hytte i Nittedal. To 20-åringer har fått kjente skuespillere med på prosjektet». *Varingen* **(norsk)**. Besøkt 17. januar 2022.
3. ↑  «Døde menn går på ski (2022) - IMDb» **(engelsk)**. Besøkt 17. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Døde menn går på ski* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Dalsøyra
Kaien på Dalsøyra Foto: Bjarne Thune 
Butikken på Dalsøyra Foto: Bjarne Thune 
Telegrafstasjonen  Foto: Bjarne Thune 
**Dalsøyra** er ei bygd i Gulen i Sogn og Fjordane. Her finnes barnehage, skole med barne- og ungdomstrinn og butikk. Fra gammelt av hadde bøndene på gården Dale allmenning og naust på Dalsøyra.

Historie
--------

Folk på gården Dale skal fra gammelt av ha eid et jordstykke på Dalsøyra der de hadde naust. Da rutebåtene begynte å gå og det ble vanlig med motorbåter var det lite bruk for robåter og naust, og de forfalt et etter et.

### Første landhandel

Den første landhandelen på Dalsøyra ble startet i 1902 av *Isak Breidvik* som også var damskipsekspeditør da fylkesbåtane fikk stoppested her. Dampskipskaien ble bygget i 1911. Fra 1904 var Isak Breidvik også ansvarlig for en telegrafstasjon inntil ca. 1920 da den ble flyttet og Staten tok over driften. Dalsøyra ble eget poststed i 1905, og den første poståpneren var *John J. Kjellevoll*.

### Ny landhandel

1. juni 1928 fikk *Sigurd Ellingsen* kjøpe et stykke av naustgrunnen til tomt. Det ble da bygget to hus og de begynte med landhandel. I 1931 bygget de en liten trekai. Den ble bygget om og utvidet i 1948, og den fikk da en stor steinfylling og betongplate. Hovedbygningen hadde blitt bygget i 1939. I 1948 ble det satt opp to lagerbygg.

*Einar Sigurson Ellingsen* tok over forretningen i 1957. Det ble da bygget fryselager og hele butikken ble utvidet og nyinnredet i 1965.

### Flystripe

Dalsøyra har en flystripe for mikrofly, Rompene Airport, som etter siste utbedring måler 210x20 meter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid* bind 2 side 181
2. ↑  
	* Sogn og Fjordane fylkesleksikon
3. ↑  «Dalsøyra Rompene Airport». Arkivert fra originalen 29. april 2009. Besøkt 23. januar 2009.

Litteratur
----------

* Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*, Gulen kommune 1996
* Virkesdal, Erling: *Mitt bu, min heim, min keisardom.....Litt slekts-, gards- og bygdehistorie*. 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Dalsøyra.skule
* Billedgaleri
* Sogn og Fjordane fylkesleksikon
* Veger i Gulen
* Dalsøyra Rompene Airport
* Dalsøyra Landhandel
* E. Ellingsen AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*For stormfuglen, se Havhest. For det mytologiske vesenet, se Sjøhest (fabelvesen).*

**Sjøhester** er en gruppe fiskearter i nålefiskfamilien. Det er omkring 54 arter som klassifiseres i slekten med det vitenskapelige navnet *Hippocampus*.

Anatomi
-------

Sjøhestene svømmer oppreist. De drives frem av vibrering med den lille ryggfinnen. De har en lang og tynn snute og en bitteliten munn. De har en hale som holdes krøllet sammen.

Utbredelse
----------

Sjøhester hører stort sett hjemme i tropiske strøk. I europeiske farvann finnes artene *Hippocampus guttulatus* (= *H. ramulosus*) og *Hippocampus hippocampus*. De påtreffes i Middelhavet og i Atlanterhavet nord til Den engelske kanal. *H. hippocampus* er også funnet i munningen av Themsen og i Vadehavet utenfor kysten av Nederland, samt ved Øygarden utenfor Bergen.

Føde
----

Sjøhesten spiser amfipoder, som er rekelignede dyr. De spiser også andre sjødyr.

Sjøhest som symbol
------------------

Utdypende artikkel: Sjøhest (fabelvesen)

*Sjøhest* er også betegnelsen på et fabelvesen benyttet i myter og bildende kunst som en allegorisk og grafisk figur. Betegnelsen *havhest* er også brukt på denne figuren. Fabelvesenet har forpart av en hest og bakpart av en fiskehale.

Referanser
----------

1. ↑  «sjøhester». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 24. januar 2023. Besøkt 6. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sjøhester* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *sjøhester* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sjøhester* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *sjøhester* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sjøhester* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *sjøhester* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *sjøhester* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hippocampus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Seahorse* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hippocampus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Helge Essmar** (1901–1972) var en norsk skuespiller som var ansatt ved Det norske teater i flere tiår. Han medvirket også i flere filmer.

Essmar var i mange år ansatt ved Det norske teater. I tillegg var han en kort periode ved Chat Noir (1933–1935). Han viste fin sans for lokalkoloritt i Oskar Braatens folkekomedier, i roller som blant annet Gjøken i *Den store barnedåpen* og Aksel i *Godvakker-Maren*. Han var ellers en allsidig og solid støttespiller i ensemblet, i roller som morderen i Pär Lagerkvist *Ein jonsokdraum*, Karl Albert i Olav Duuns *Medmenneske* og kokken i Bertolt Brechts *Mor Courage*.

Essmar var også en hyppig brukt birolleskuespiller på film og hadde sin debut i den politiske filmen *Samhold må til* (1935). Han hadde utover dette medvirket i flere Braaten-roller som Olaf i *Ungen* (1938) og Aksel i *Godvakker-Maren* (1940). En bør også nevne hans rolle som Abraham Løvdal i Toralf Sandøs filmatisering av Alexander Kiellands *Sankt Hans fest* (1947). Han medvirket også i filmer som blant annet *Englandsfarere* (1946), *Gategutter* (1949), *Blodveien* (1955), *Herren og hans tjenere* (1959) og *Hans Nielsen Hauge* (1961).

Essmar medvirket også i noen radiohørespill, blant annet Hamsuns *Victoria* og *God aften, mitt navn er Cox*.

Filmografi
----------

1. *Hans Nielsen Hauge* (1961) – Fengselsdirektøren i Christiania
2. *Venner* (1960) – Olsen, sykepasser
3. *Veien tilbake* (1960)
4. *Herren og hans tjenere* (1959) – Legpredikanten
5. *Ut av mørket* (1958)
6. *På slaget åtte* (1957)
7. *Peter van Heeren* (1957)
8. *Kvinnens plass* (1956) – Sjefsektretæren
9. *Blodveien* (1955) – Guttorm
10. *Det brenner i natt!* (1955) – Redaksjonssekretær
11. *Nødlanding* (1952) – Telefonarbeideren
12. *Gategutter* (1949)
13. *Aldri mer!* (1949)
14. *Svendsen går videre* (1949)
15. *Sankt Hans fest* (1947) – Abraham Løvdahl
16. *Vi vil leve* (1946)
17. *Englandsfarere* (1946) – Mörner
18. *Så møtes vi i morgen* (1946) – Fengselsdirektøren
19. *Godvakker-Maren* (1940) – Aksel
20. *Ungen* (1938) – Olaf
21. *Lenkene brytes* (1938) – Spritgauken
22. *Samhold må til* (1935) – Karl

Referanser
----------

1. 1 2   ČSFD person-ID 410640, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helge Essmar på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Helge Essmar hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Helge Essmar i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Helge Essmar hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
*Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Arnon) og ikke slektsnavnet sitt (Nampa).*

**Arnon Nampa** (thai: อานนท์ นำภา, født 18. august 1984) er en thailandsk menneskerettighetsadvokat og politisk aktivist. Han er kjent i Thailand for å åpent kritisere det thailandske monarkiet, og dermed bryte med noe som er tabu i landet.
Han er ansett som en fremtredende menneskerettighetsadvokat, og ble etter hvert anklaget for 14 ulike saker om majestetsfornærmelse. Han var en sentral skikkelse under demonstrasjonene i Thailand 2020. 

I 2020 ble han fengslet uten rettssak i 24 dager, og i tråd med daværende statsminister Prayut Chan-o-chas bruk av all mulig lovgivning mot demonstrantene, herunder majestetsfornærmelse, ble fengslingen utvidet til 110 dager. Etter at han ble løslatt mot kausjon i juni 2021, ble han igjen fengslet fra 9. august 2021 til 27. februar 2022. 203 av disse dagene var uten rettssak, og den totale fengselstiden var 337 dager.[]

Han har vært arrestert siden den siste dommen han fikk for majestetsfornærmelse den 26. september 2023. Den 17. januar 2024 ble Arnon videre dømt til fire år i fengsel for majestetsfornærmelse begått i sosiale media i 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «‘อานนท์ นำภา’ คว้ารางวัล ‘กวางจูสิทธิมนุษยชน 2021’ จากประเทศเกาหลีใต้» **(thai)**. Matichon. 14. januar 2021. Besøkt 1. februar 2024.
2. ↑  «Three activists who break Thailand’s deepest taboo» **(engelsk)**. Thai PBS World. 20. august 2020. Besøkt 31. januar 2024.
3. ↑  «Thailand: New conviction and ongoing arbitrary detention of Anon Nampa» **(engelsk)**. International Federation for Human Rights. 19. januar 2024. Besøkt 4. februar 2024.
4. ↑  «Thailand: Leading activist Arnon Nampa jailed over calls for royal reform» **(engelsk)**. BBC. 26. september 2023. Besøkt 31. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arnon Nampa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Tongatapu** er ei øy i øygruppen Tongatapuøyene i Tonga i det sørlige Stillehavet. Tongas hovedstad Nuku'alofa ligger på øya. Ved folketellingen i 2011 hadde Tongatapu en befolkning på 75 416, tilsvarende 73 % av befolkningen i hele landet. Folketettheten var 290 innbyggere per km².

Etymologi
---------

Øyas navn betyr «hellige sør» og er sammensatt av «tonga», som betyr sør, «tapu», som betyr hellig.

Geografi
--------

Tongatapu er ei koralløy og er for det meste lav og flat. Høyeste punkt er 80 moh. Øya har en flate på 260,5 km².

Nedbøren er på 1500–1800 mm om året.

Samfunn
-------

Det produseres kopra og dyrkes bananer for eksport. Byen Nuku'alofa ligger på nordsiden av øya og har dypvannshavn. Fua'amotu internasjonale lufthavn ligger på Tongatapu.

Øya tilhører den administrative divisjonen Tongatapu.

Referanser
----------

1. ↑  *Tonga 2011 Census of Population and Housing. Volume 1: Basic Tables and Administrative Report*, Tonga Department of Statistics, 2013, s. xi.
2. ↑  Oppslagene «Tonga» og «Tongatapu» i John Everett-Heath: *The Concise Dictionary of World Place-Names*, 2. utgave, 2012.
3. 1 2 3  «Tongatapu Group», *Encyclopaedia Britannica Online*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
*Se også Robert Morrison (roer)*

**Robert Morrison** (kinesisk navn: 馬禮遜, pinyin: *Mǎlǐxùn*; født 5. januar 1782 i Bullers Green nær Morpeth i Northumberland i England, død 1. august 1834 i Kanton i den danske Hong i faktoriene; begravet på den gamle protestantiske gravlund i Macao) var en britisk misjonær. Han var den første protestantiske misjonær i Kina.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Morrison var sin onkels medhjelper som skolestmaker, men fortsatte samtidig sine studier. Han beskjeftiget seg meget med Bibelen og lærte seg gammelgresk, hebraisk og latin. Også William Careys virke i India gjorde inntrykk på ham.[]

Han gjennomgikk det teologiske seminar Hoxton i London, mot sin families ønsker,[] og ble antatt i 1804 i Londonmisjonsselskapets tjeneste og utsendt som dets første misjonær til Kina.

### Misjonær

Han kom til Macao den 4. september 1807 på et britisk skip. Tre dager etter ble han utvist fra den portugisiske katolske byen og dro da til De tretten faktorier i Kanton. Han begynte å kle seg kinesisk og begynte å gå med hårkø. Men hans første forsøk på å tilpasse seg kinesiske skikker slo feil.[] Da han ble syk i 1808 dro han tilbake til Macao. 

I 1809 dro han tilbake – etter å ha lært seg både kinesisk og kantonesisk. Som sekretær ved et britisk handelshus hadde han lovlig residens i Kina. Han oversatte Bibelen til kinesisk, noe som lenge hadde vært hans store mål. Han skrev også en kinesisk ordbok til bruk for vesterlendinger.

I 1814 døpte han Tsae A-Ko (蔡阿高), den første kinesiske protestant. 

Til bibeloversettelsen brukte han tolv år, til ordboken seksten.[] For meget av arbeidet, ikke minst for avklaring av terminologi, hadde han stor nytte fra en eldre katolsk oversette av store deler av Det nye testamente: Pater Jean Bassets ferdige manuskript fra tidlig 1700-tall til en evangelieharmoni, Apostlenes Gjerninger, Paulusbrevene og 1. kapittel av Hebreerbrevet. Til arbeidet med Det gamle testamente spilte samarbeidet med misjonæren W. Milne en stor rolle.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Robert-Morrison, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Robert\_Morrison[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave-ID 12804891, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Robert Morrison (missionary), SNAC Ark-ID w63v1x8h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Eliza Armstrong Morrison (kompilator): *Memoirs of the Life and Labours of Robert Morrison, D.D.*, 2 vols. London, 1839
* Murray Rubinstein. *The Origins of the Anglo-American Missionary Enterprise in China*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |