recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Eremionycha*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor, hjerteformet, halvblank, rødbrun skjoldbille, ytterkantene lyse. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen hjerteformet, bredest nær dekkvingenes rot, men hos denne arten er utvidelsen forholdsvis smal. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Det opphøyde midtpartiet av dekkvingene har grov punktering.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra det sørlige Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Eremionycha*** Spaeth, 1911
							+ *Eremionycha bahiana* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Exestastica* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eremionycha* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eremionycha* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Eremionycha* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Det franske spillkortmuseet** (fransk: **Musée français de la carte à jouer**) er et fransk museum som viser spillkortenes og kortspillenes historie. Museet ligger i Issy-les-Moulineaux, som er en forstad til Paris.

Museet ble etablert i 1986 på basis av to samlinger som kommunen hadde fått i gave. Fra 1997 har samlingen vært utstilt i slottet Château d'Issy. Museet har omkring 9000 gjenstander, av disse er 6500 kortspill, 980 trykk og tegninger, samt over 1000 andre objekter som har med kortspill å gjøre. I utstillingene vises også lokalsamfunnets historie, historien om slottet og deres eiere, og historier om kunstnere som har hatt med Issy å gjøre: Auguste Rodin, Henri Matisse og Jean Dubuffet.

Museet fikk i 1999 prisen Årets museum i Europa.

Eksterne lenker
---------------

* Museets hjemmeside Besøkt 17. august 2021.
* Kommunens nettside om museet Besøkt 17. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Bella Sky i Ørestad bygget av 3XN sto ferdig i 2011  Foto: Bjarne64 
**3XN** er et dansk arkitektfirma med kontorer i Århus og København. 3XN ble grunnlagt som Nielsen, Nielsen & Nielsen (*3xNielsen*) i 1986 i Århus av Kim Herforth Nielsen, Lars Frank Nielsen og Hans Peter Svendler Nielsen. Sistnevnte gikk ut av firmaet 1992, Lars Frank Nielsen gikk ut i 2001. 

3XN ledes av en partnerkrets på tre: kreativ sjef Kim Herforth Nielsen, administrerende direktør Bo Boje Larsen og konkurransesjef Jan Ammundsen.

I Norge er 3XN representert med prosjekter som kulturbygget Plassen i Molde, Buen kulturhus i Mandal og et boligområde i Bjørvika. 

Den 22. mars 2013 åpnet Den Blå Planet – Nordeuropas største akvarium i Kastrup på Amager – tegnet av 3XNs tegnestue.

Priser – utvalg
---------------

Arkitektkontoret mottok Nykredits Arkitekturpris i 1988 og Eckersbergmedaljen i 1999.
Kontoret har vunnet RIBA European Award flere ganger, i 2005 for Sampensions hovedkontor i Hellerup, i 2007 for
Alsion i Sønderborg, i 2011 for Midelfart Sparebank og i 2013 for Frederiksberg Domhus.

Referanser
----------

1. ↑  Organitation
2. ↑  *Danmarks nye arkitekttegnede akvarium åbner til påskeferien*, politiken.dk
3. ↑  Nykredits Arkitekturpris Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Akademirådet - Motivering for medaljemodtagelse Arkivert 4. april 2012 hos Wayback Machine.
5. ↑  RIBA Awards 2005
6. ↑  RIBA Awards 2007

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 3XN – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** SUDOC
 |
«Mustjõgi» har flere betydninger.

**Mustjõgi** er ei 84 km lang sideelv i Estland, med utløp i Koiva (latvisk: *Gauja*) på grensen til Latvia i Taheva kommune, like sørøst for grensebyen Valga. Den starter med kilder i innsjøen Suur Saarjärv i høydedraget *Karula* 10 km sør for kommunesenteret Antsla i Võru fylke, men renner derfra snart inn i Valga fylke. Elva er kjent for sin fiskerikdom med hele 24 ulike, registrerte arter.

Langs elvedalene av Mustjõgi og Koiva bodde i tidligere tider *livonere*, et finsk-ugrisk folkeslag som ikke lenger eksisterer. Det har vært drevet mye tømmerhogst og -fløting langs vassdraget, helt ned til Riga. En smalsporet jernbane langs Koiva var ikke i stand til å møte transportbehovet, slik at tømmerfløtingen bestod helt inn i moderne tid. Vassdraget inklusive sideelva *Peetri jõgi* er viktig for kanoturister og er kjent for et bølgete, skogdekt landskap med farbare elver og sandsteins-banker langs breddene.

Den estiske maleren Juhan Püttsepp (1898–1975) malte kjente landskaps- og kulturmalerier både fra Koiva-vassdraget langs grensetrakten, og langs sideelva Mustjõgi.

Referanser
----------

1. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, forlaget Regio. Tallinn, 2011, side 70.

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Musée d'Ennery

**Musée d'Ennery** er et nasjonalmuseum for asiatisk kunst i 16. arrondissement i Paris, med adresse til 59 avenue Foch.

Museet er vokst ut fra en privat samling som ble begynt i annen halvdel av 1800-tallet av Clémence d'Ennery, konen til skuespillforfatteren Adolphe Philippe d'Ennery (1811–1899). I 1875 bygde hun dagens herregård, og i 1892 begynte hun å omgjøre den til et museum for almenheten, med hjelp fra Georges Clemenceau og Emile Deshayes, kurator ved Musée Guimet. Huset ble åpnet som offentlig museum i 1908.

Museet har nesten 7000 artefakter innkjøpt fra antikvitetshandlerne Bing, Burty og Sichel, så vel som fra Au Bon Marché og mindre butikker. De illustrerer dagligliv i Kina og Japan fra det 12. til det 19. århundre. De er utstilt i store trekabinetter med innlagt perlemor. Her er Kyotokeramikk, nambankunst fra kontaktene mellom japanerne og portugiserne 1543-1640, over 300 netsuke fra Tokugawaperioden (1603–1837), porselen fra forskjellige Ostindia-kompanier, dukker og småfigurer, utskjæringer i halvedelstener, elfenbenskunst og bronser, møbler, lakkarbeider, med mange fine utskjæringer av dyre- og menneskeformer.

Eksterne lenker
---------------

(en) Musée d'Ennery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Offisiell nettside
* Paris Tourisme - Musée d'Ennery
* Paris.org description
* CityZeum description
***Erepsocassis*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 7,5 millimeter), bredt oval, blank, gulbrunlig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Oversiden er ganske grovt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Den lever trolig på planter i vindelfamilien.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra det østlige USA nord til Massachusetts.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Erepsocassis*** Spaeth, 1936
							+ *Erepsocassis rubella* (Boheman, 1862)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Erepsocassis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Erepsocassis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Erepsocassis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Erepsocassis* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***3 Gold Coins*** er en amerikansk stumfilm-western fra 1920, regissert av Clifford Smith.

Handling
--------

Annonse for filmen i *Motion Picture News*
Den lykkelige cowboyen Bob Fleming viser en slik dyktighet med pistolen sin at han vinner de tre gullmyntene som millionær Luther Reed tilbyr for å teste skytter-evnen hans. Bob gjør også inntrykk på Reeds attraktive datter Betty. Men når de to kjeltringene J. M. Ballinger og Rufus Berry ankommer byen, bestemmer de seg for å narre den lettlurte Bob. Etter å ha fått det til det ser ut som det finnes olje på Bobs eiendom, begynner de to kjeltringene å selge aksjer for de«t verdifulle» området til resten av innbyggerne i området.

Men cowboyen, som har blitt uskyldig trukket inn i denne ordningen, gir frivillig fra seg alle pengene til kjeltringene for at de skal passe på pengene. På grunn av dette blir Bob arrestert, og snart funnet skyldig i å ha svindlet de godtroende aksje-eierne. Han blir også mistenkt for å være den beryktede fredløse kjeltringen Pat Duncan. Gjennom en rekke eventyr blir Bob nødt til å arrestere den virkelige Duncan, bevise at han faktisk er uskyldig i alle anklagene mot seg, og endelig overbevise Betty om å gifte seg med ham.

Skuespillere
------------

* Tom Mix som Bob Fleming / Bad Pat Duncan
* Margaret Loomis som Betty Reed
* Frank Whitson som Luther M. Reed
* Bert Hadley som J.M. Ballinger
* Dick Rush som Rufus Berry
* Margaret Cullington som Maria Bimble
* Sylvia Jocelyn som Peggy Benson
* Bonnie Hill som Katherine Briggs
* Sid Jordan som Boots
* Walt Robbins som Spike

Referanser
----------

1. ↑   The American Film Institute Catalog of Motion Pictures, catalog.afi.com, besøkt 9. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Three Gold Coins
3. ↑  THREE GOLD COINS

Eksterne lenker
---------------

* (en) 3 Gold Coins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *3 Gold Coins* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *3 Gold Coins* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *3 Gold Coins* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *3 Gold Coins* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *3 Gold Coins* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Muséet for den store fedrelandskrigen** (russisk: *Обсуждение:Центральный музей Великой Отечественной войны*) er et russisk historiemuseum som ligger på Poklonnaja-høyden i Moskva. 

Museumsbygningen ble tegnet av arkitekten Anatolij Poljanskij. Byggingen begynte 3. mars 1986 og museet åpnet for publikum den 9. mai 1995. Muséet har utstillinger og minnesmerker om andre verdenskrig, som er kjent i Russland som «Den store fedrelandskrigen».

Ved museets inngang ligger *Zal Polkovodtsev* («ledersalen»), som har bronsebyster av mottakere av Seiersordenen, den høyeste militære æresbevisning som ble delt ut i Sovjetunionen.

Sentralt i museet er *Zal Slavy* («æresgalleriet»). Dette rommet er laget i hvit marmor, og inneholder 11 800 navn over de som har fått utmerkelsen Helt av Sovjetunionen.

Referanser
----------

1. ↑  *Great Russian Encyclopedia* **(russisk)**. Яндекс. 1997.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  Museums of Russia (20. mars 2009). «Central Museum of the Great Patriotic War of 1941-1945» **(russisk)**. Russian Cultural Heritage Network. Arkivert fra originalen 28. mai 2010. Besøkt 13. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Central Museum of the Great Patriotic War – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Gamma-Glutamylsyklusen** (også kalt **Glutathionsyklusen**) er en metode å frakte aminosyrer over en cellemembran brukt i tarmene (opptak av aminosyrer fra maten) og nyrene. Syklusen inneholder også synteseveien for glutathion.

Som eksempel ser vi på en aminosyre i tarmlumen som skal fraktes inn i en absorpsjonscelle. Først reaksjon skjer ved **gamma-glutamyl transpeptidase** (enzym som strekker seg igjennom hele cellemembranen):

```
  Aminosyre (tarmlumen) + Glutathion (intracellulært=IAC="inne i cellen")  →  Cysteinylglycin (IAC) + gamma-Glutamylaminosyre (IAC)
```

Nå er altså aminosyren inne i cellen, bundet til glutamat. I neste trinn frigjøres aminosyren ved enzymet **5-oxoprolinase**:

```
  gamma-Glutamylaminosyre (IAC)  →  5-oxoprolin (IAC) + aminosyre (IAC)
```

Nå skal glutathion gjendannes til slutt, slik at det kan ta opp en ny aminosyre; dette skjer i tre trinn:

```
  5-oxoprolin (IAC)                             + ATP    →     Glutamat (IAC)              + ADP + Pi
  Glutamat (IAC)              + Cystein (IAC)   + ATP    →     gamma-Glutamylcystein (IAC) + ADP + Pi
  gamma-Glutamylcystein (IAC) + Glycin (IAC)    + ATP    →     Glutathion (IAC)            + ADP + Pi
```

De **to siste trinnene** her er det samme som glutathion-synteseveien, der glutathion settes sammen av de tre aminosyrene glutamat, cystein og glycin.
**Désiré Mukanirwa Kadhoro** (født 22. august 1968 i Murambi i Kalehe-territoriet i Zaire; død 11. juli 2020 i Goma i Den demokratiske republikk Kongo) var en anglikansk biskop i Den demokratiske republikk Kongo.

Biografi
--------

Mukanirwa fullførte sin presteutdannelse ved *Institute Maendeleo de Goma* i 1988. I 1997 tok han doktorgrad ved Anglican University of Congo. 2006/2007 deltok han på et *postgraduate*-program ved det økumeniske Bossey-instituttet.

I 2016 ble Mukanirwa første biskop av det nyopprettede bispedømmet Goma. Sentralt i hans virke var forsoningsarbeide og hjelp til ofrene for ebolaepidemien som begynte i 2018 i hans bispedømme. Han døde etter et kort sykdomsforløp av covid-19. Mukanirwa etterlot seg enke, fire egne barn iog tre adoptivbarn.

Referanser
----------

1. ↑  World Council of Churches: *Bossey Institute mourns death of Anglican Bishop Desire Mukanirwa*
2. ↑  Congo Church Association: *RIP Bishop Désiré Mukanirwa Kadorho, Bishop of Goma*
3. ↑  ClearView: *COVID-19 Kills Congo DR Anglican Bishop Désiré Mukanirwa*
4. ↑  Episcopal News Service: *Tributes paid following death of the Bishop of Goma, Désiré Mukanirwa Kadhoro*
5. ↑  Anglican Aid: *Grief over passing of Congo Bishop Desiré Mukanirwa from COVID-19*
6. ↑  La Ronde: *Goma: Le corps de l’évêque Désiré Mukanirwa Kadorho de l’église anglicane est mis en terre[*død lenke*]*.
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Déor** (2644 – 2718 tredje tideverv) den syvende kongen av Rohan. Han var sønn av kong Goldwin. Déor ble født i det siste året av sin tippoldefar Kong Aldor Gamles styre, noe som førte til den bemerkelsesverdige hendelsen at det på samme tid levde fem generasjoner av samme familie i et hus. Déor ble konge etter sin far Goldwins død i 2699 T.T..

Mens han var konge ble dunnlendingene igjen et problem, etter at de hadde blitt drevet ut av Aldor lenge før. De hadde sakte, men sikkert begynt å komme tilbake i den nordre delen av riket i Goldwins tid. Mens Déor styrte gjorde de ofte innfall over Jarna, og i 2710 tok de Jarnagard, som hadde vært forlatt, og var ikke til å få bort derfra. Déor red nordover, men måtte innse at Jarnagard var umulig å ta tilbake.

Déor døde i 2718, etter nitten urolige års styre, og ble etterfulgt som konge av Rohan av sin sønn Gram.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Goldwin** | **Konge av Rohan**(2699–2718 T.T.) | Etterfølger:**Gram** |

Portal: Litteratur
**Désiré Beaurain** (født 2. september 1881, død 24. oktober 1963) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1924 i Paris.

Beaurain vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde. Seksten år senere, under Sommer-OL 1924 i Paris vant han en olympisk sølvmedalje i fekting, han var med det belgiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i florett.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i fekting, florett lagkonkurranse (Belgia)
* 1908 Storbritannias flagg London - Bronsev Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse (Belgia)

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Désiré Beaurain – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Désiré Beaurain – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Désiré Beaurain – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Governor's Lady*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av George Melford.

Handling
--------

I det historien begynner arbeider Daniel Slade i en gruve. Selv om han ikke er i nød, lever han og kona i komparativ fattigdom. Slade er en mann fylt med store ambisjoner, men hans kone er fornøyd med tilværelsen og oppslukt av kjærligheten til ektemannen sin. Tilfeldigvis oppdager Daniel en gull-gruve, og med sine nyervervede rikdommer setter han umiddelbart ut for å skape seg selv en innflytelsesrik posisjon i samfunnet.

Men hans kone er fremdeles den samme enkle, hjemmekjære personen. Etter hvert blir Daniel romantisk tiltrukket av datteren til en senatoren, som i likhet med ham selv har et ambisiøst temperament. Selv om hun egentlig ikke elsker ham, går hun med på å gifte seg med ham - men bare hvis han får en skilsmisse fra hans kone.

Skuespillere
------------

* May Allison som Katherine Strickland.
* Edith Wynne Matthison.
* James Neill som Daniel Slade.
* Theodore Roberts som Senator Strickland.
* Tom Forman som Robert Hayes.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  THE GOVERNOR'S LADY
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Governor's Lady* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Governor's Lady* på American Film Institute Rediger på Wikidata
*Denne artikkelen handler om følelsen* déjà vu*, for filmen fra 2006, se Déjà Vu (film)*
Déjà vu (fransk for «allerede sett») er den merkelige følelsen av å ha opplevd eller sett noe før som man i virkeligheten opplever for første gang. Tegning: Sep nabi, KHiO 2014 
**Déjà vu**, også skrevet **deja vu** på norsk, (uttales /ˈdeʒɑ.vʉˑ/ eller omtrent *desjavy',* fransk for 'allerede sett') er en følelse av å ha opplevd noe tidligere som man i virkeligheten opplever for første gang. Fenomenet innebærer en sterk fornemmelse av gjentakelse og gjenkjennelse, som om en allerede har et minne av samme hendelse, sted, person eller noe annet som en faktisk ikke kan ha opplevd, sett eller møtt før. Opplevelsen etterfølges ofte av en underlig eller uhyggelig følelse.

Déjà vu forekommer av og til, og kortvarig, hos de fleste mennesker. Hyppige déjà vu-fenomener kan være uttrykk for kroppslig sykdom, for eksempel epilepsi, eller psykisk lidelse, for eksempel ved dissosiative tilstander.

Forklaringer
------------

Å føle at en førstegangsopplevelse er en nøyaktig gjentakelse av noe annet er et psykologisk fenomen som kan ha flere forklaringer. En kan ha hørt eller lest om noe lignende, men glemt det. Déjà vu kan også skyldes at innledningen til en situasjon framkaller en sterk forventning om det som skal skje videre, og at det derfor føles som noe en har opplevd tidligere når det forventede inntreffer.

Betegnelsen skal ha blitt brukt første gang av den franske filosofen og mediet Emile Boirac i 1876, blant annet i boka *L'Avenir des sciences psychiques*.[] Fenomenet ble beskrevet på 1800-tallet av franske psykiatere og psykologer, deriblant Jean-Martin Charcot og Théodule Armand Ribot, og ble rundt 1900 oppfattet som symptom på manglende virkelighetskontakt og psykisk sykdom. Den amerikanske legen og filosofen William James kom med en enklere forklaring allerede i 1890. Han hevdet at spredte likheter mellom en nåværende situasjon og vage minner om noe tilsvarende kan framkalle en illusjon av en fullstendig gjentakelse hvis bevisstheten er uklar, for eksempel ved sterk affekt eller utmattelse.

Se også
-------

* Paramnesi, erindrings- eller hukommelsesillusjon
* Falske minner
* Jamais vu («aldri sett før»), en tilstand der en situasjon, et sted eller person oppleves som fullstendig fremmed selv om de ikke er det

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «deja vu» i Bokmåls- og Nynorskordboka
2. 1 2 3 4  Oppslagsordet «deja vu» i *Store norske leksikon* (fri gjenbruk av artikkeltekst)
3. 1 2  Steen Folke Larsen: deja-vu i *Den Store Danske* (hentet 3. september 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Déjà vu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Forskning.no – Hva er déjà vu? For en faglig forklaring.
* A Review of the Déjà Vu Experience av Alan Brown.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Martin Ebbertz** (født i 1962 i Aachen, Tyskland) var en tysk forfatter av barnebøker. 

Ebbetzs første barnebok dukket opp i 1992. Han er best kjent for sitt arbeid med karakteren *Der kleine Herr Jaromir*. Martin Ebbertz studerte filosofi og historie ved universitetet i Freiburg som ligger i Munster og Frankfurt. Ebbetz var bosatt og arbeidet som free-lance skribent først i Frankfurt og deretter i fem år i byen Thessaloniki i Hellas. Siden våren 2000 har Martin Ebbertz bodd sammen med sin kone og to barn i byen Boppard ved Rhinen. I tillegg til å være forfatter, er Ebbetz også en loppemarked-forhandler og han eier sin egen lille bokhandel.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Déjà-Vu var et norsk progrockband som ble startet i 1975 med medlemmene Kai Grønli, Svein Rønning, Per Langsholt, Henry S. Larsen og Tore Hansen. De to sistnevnte ble erstattet av Knut R. Lie og Harald Otterstad.

Tidlige år
----------

«Time», «Between the Leaves», Free Man», «Visions of Nirvana« og «Flying» ble innspilt «live» og var ment som en demo til arrangører.[]

Med originalbesetningen Grønli, Rønning, Langsholt, Lie og Otterstad holdt bandet bare én konsert, Frikonserten i Gansrødbukta 13. juni 1976.

Høsten 1976 ble Per Langsholt erstattet av Per Amundsen på bass.

Bandet innstilte sin virksomhet i 1978. Imidlertid ble det i ettertid produsert en LP-lakkversjon av Hobølopptaket, som ble kopiert i 6-7 eksemplarer. Opptaket ble mastret i Rosenborg Studio. Et av disse eksemplarene ble det laget matrise av som ble brukt til å presse 100 LP-er levert i hvite poser.[]

1994–1995
---------

Vokalisten Kai Grønli gikk bort i mars 1994. I 1995 fikk Research Records interesse for bandets Hobølopptak fra 1977 og innspillingene ble relansert på CD-en *Between The Leaves* og utgitt samme år. En picturedisc av produktet ble lansert samtidig av det svenske selskapet Record Heaven hvor utgivelsene ble dedikert til Grønli.

2009–2014
---------

I 2009 oppsto bandet på ny med Rønning, Lie og Otterstad fra originalbesetningen. Med seg fikk de Morten Milde, Øyvind Stagre og Sverre Stagre. De spilte sin første konsert i Sarpsborg 30. oktober i 2010 og fortsatte med jevnlige konserter. I 2014 opphørte bandet med denne konstellasjonen.

2015–2020
---------

I mars 2015 tok Otterstad og Rønning opp kontakten med Langsholt, og bandet samlet seg rundt den gjenværende originalbesetningen igjen- Grønli ble erstattet av Geir Jahren. 

I 2016 ble det i regi av PAN Records utgitt en CD og en dobbel-LP i begrenset opplag av Ise- og Hobølopptakene til Déjà-Vu. Høsten 2017 spilte bandet inn låtene i Ise- og Hobølopptakene på nytt med tillegg av to som ikke var utgitt tidligere.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted  (engelsk)
* Facebook  (engelsk)
**Norsk Monitor** er en stor spørreundersøkelse som kartlegger nordmenns verdier, holdninger og adferd. Undersøkelsen har vært gjennomført annethvert år siden 1985 og er basert på et landsrepresentativt utvalg av ca 4000 personer av befolkningen over 15 år. Ettersom mange av de samme spørsmålene gjentas forskjellige år, er Norsk Monitor hyppig brukt i media og samfunnsvitenskap for å belyse holdningsendringer over tid. Undersøkelsen består av om lag 3 000 spørsmål som dekker tema som mediebruk, samfunnspolitiske spørsmål, forbrukeradferd, spisevaner og politisk syn. 

Undersøkelsen eies og gjennomføres av Ipsos Norge.

Litteratur
----------

* Ottar Hellevik med kapittelintroksjoner av Odd Børretzen (1996). *Nordmenn og det gode liv: Norsk monitor 1985-1995*. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200228371.
* Ottar Hellevik *Jakten på den norske lykken : Norsk monitor 1985-2007* Universitetsforlaget 2008 ISBN 9788215012971

Eksterne lenker
---------------

* Ipsos Samfunnsundersøkelsen Norsk Monitor Arkivert 10. mai 2021 hos Wayback Machine.
* ipsos-mmi.no Norsk Monitor
**Norsk Papirindustriarbeiderforbund** var et LO-forbund som organiserte arbeidstakere innen papir-, tremasse- og celluloseindustrien. Forbundet ble stiftet i 1913. Før det hadde arbeidstakerne innenfor bransjen vært organisert i Norsk Arbeidsmandsforbund.

Forbundet reknet sin stiftelse fra et møte som ble holdt i Drammen 27. februar til 1. mars 1913, men den egentlige konstitueringen ble gjort 9.-11. mars 1914. Ved konstitueringen i 1914 hadde forbundet noe over 6 000 medlemmer.

Norsk Papirindustriarbeiderforbund gikk inn i Fellesforbundet i 1988 sammen med Norsk Bygningsindustriarbeiderforbund (NBIAF), Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, Norsk Bekledningsarbeiderforbund og Norsk Skog- og Landarbeiderforbund.

Forbundsformenn
---------------

* 1913–1937 Andreas Bratvold
* 1938–1951 Edvard Stenklev
* 1951–1967 Kaare Pehrsen
* 1967–1975 Olav Bratlie
* 1975–1988 Rolf Hauge

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kaldal, Ingar (1989). *Papirarbeidernes historie. Norsk Papirindustriarbeiderforbund 1913–1988*. Oslo: Tiden Norsk Forlag. ISBN 82-10-03204-6.

Litteratur
----------

* Kaldal, Ingar (1989). *Papirarbeidernes historie. Norsk Papirindustriarbeiderforbund 1913–1988*. Oslo: Tiden Norsk Forlag. ISBN 82-10-03204-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Jan «Eskymo» Welzl. En statue av Stanislav Lach (1998) i Welzls hjemby Zábřeh
**Jan Welzl** (født 15. august 1868 i Zábřeh, Mähren, Østerrike-Ungarn, død 19. september 1948 i Dawson City, Yukon, Canada) var en tsjekkoslovakisk oppdagelsesreisende, eventyrer, jeger, gullgraver, eskimohøvding og justitiarius på øya Novaja Sibir, senere historieforteller og forfatter. Han er kjent under pseudonymet **Eskymo Welzl** og kallenavnet **Artkis' Bismarck**.

Fra 1930-årene til sin død i 1948 holdt Welzl til i Dawson City i Yukon-territoriet i Canada. Han ble betegnet som en eksentrisk person, og var opptatt av å konstruere en perpetuum mobile – en evighetsmaskin.

Rudolf Těsnohlídek begynte å skrive ned hans opplevelser på bakgrunn av samtaler med ham. Pavel Eisner fortsatte dette arbeidet, som senere ble fullført av Bedřich Golombek og Edvard Valenta. Boka *Třicet let na zlatém severu* («Tretti år i det gyldne nord») ble populær i Tsjekkoslovakia og også i utlandet. Den kanadiske polarutforskeren Vilhjalmur Stefansson mente at boka ikke var noe annet enn parodi på polarlitteratur, og mistenkte at historiene var oppdiktet. Han antydet også at den virkelige forfatteren kunne være Karel Čapek som skrev forordet til den engelske utgaven.

Asteroiden 15425 Welzl, som ble oppdaget 24. september 1998, er oppkalt etter ham.

Noter og referanser
-------------------

1. ↑   Archive of Fine Arts, oppført som Jan Welzl, abART person-ID 25186[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Jan Welzl, BNF-ID 12362243h[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jk01151568, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 25186, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Han kalte seg selv «tsjekker av mährisk etnisitet»; se  Arkivert 14. juli 2013 hos Wayback Machine.
6. 1 2  Jan Welzl (1868–1948) *Arctic profile*

Eksterne lenker
---------------

* (cs) (en) Jan Welzl, polární cestovatel Arkivert 1. oktober 2012 hos Wayback Machine. offisiell fanside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** Discogs
 |
Norsk Oljemuseum   
Foto: Jarvin
**Norsk Oljemuseum** er et museum i Stavanger åpnet i 1999. Museet er på ca. 5 000 kvadratmeter. Idéen om å bygge et oljemuseum i Stavanger ble lansert i 1974. Stiftelsen Norsk Oljemuseum ble etablert i 1980, og etter den tid er det samlet inn gjenstander, film, foto og annet materiale som dokumenterer norsk olje- og gassvirksomhet. Museet er Stavangers mest besøkte, og i 2006 hadde museet 51 464 besøkende i løpet av sommeren (mot 41 947 i 2005). I 2007 tok museet imot om lag 85 000 gjester, en økning på 14,3 prosent i forhold til 2006. Norsk Oljemuseum har gjennom en 10-års periode fra 1998 til 2008 satt besøksrekord hvert år. I 2008 besøkte nesten 95 000 personer museet.

Byggingen
---------

I 1992 vant arkitektene Lunde & Løvseth en nasjonal arkitektkonkurranse med 48 bidrag om Norsk Oljemuseum. I 1996 var prosjektet fullfinansiert. Staten bidro med 60 millioner kroner, Rogaland fylke med 10 millioner og Stavanger kommune med 20 millioner kroner og tomt. 75 millioner kroner ble samlet inn blant private sponsorer. Byggearbeidene startet i juni 1997. I løpet av en byggetid på 22 måneder reiste museet seg i stein, glass og betong. Bygget ble ferdigstilt innenfor rammen på 165 millioner kroner som var samlet inn. Den offisielle åpningen ble foretatt av Hans Majestet Kong Harald V 20. mai 1999.

Museet
------

Museet viser teknologiutviklingen fra begynnelsen av den norske oljehistorien som startet midt på 1960-tallet, fra de første plattformene som boret i Nordsjøen, via stål- og betongplattformer utviklet og bygd i Norge, til moderne, fleksible produksjonsskip og undervannsystemer som ser ut til å bli framtidens løsning på norsk sokkel. 
Museet er også et interaktivt museum hvor man kan oppleve hvordan olje og gass ble til for millioner av år siden.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad – Tirsdag 26. september 2006, del 2 side 17 – «Lysefjorden trekker flest»
2. ↑  Stavanger Aftenblad – Ti år med publikumsrekord Arkivert 21. mai 2009 hos Wayback Machine. hentet 20. mai 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Norwegian Petroleum Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Vitensentre i Norge |
| --- |
| VilVite i Bergen | Vitensenteret i Trondheim **·** VilVite (Bergen) **·** Nordnorsk vitensenter (Tromsø) **·** Norsk Teknisk Museum (Oslo)  **·** Jærmuseet (Vitengarden, Nærbø og Vitenfabrikken, Sandnes) **·** Norsk Luftfartsmuseum (Bodø) **·** INSPIRIA science center (Sarpsborg) **·** Vitensenteret innlandet (Gjøvik) **·** Norsk Oljemuseum (Stavanger) **·** Norsk jernbanemuseum (Hamar) **·** Vitenlaben (Porsgrunn) | Nordnorsk vitensenter i Tromsø |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** ISNI **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**3T-Treningssenter** er Midt-Norges største treningskjede, etablert i Trondheim. 3T består per 2020 av 17 treningssenter og har 41 000 medlemmer. 3Ts visjon er trim, trening og trivsel, derav navnet. 3T tilbyr blant annet gruppetimer, styrkesaler, personlige trenere, fysioterapi, kiropraktor, naprapat og kostholdsveiledning. 

Det første 3T-senteret åpnet på Rosten i 1985, under navnet *Dr. Tor Thommesens Treningsinstitutt*. Det var det største treningssenteret i Skandinavia. Grunntanken lå på trening og rehabilitering. I 1990 ble konseptet endret fra et mer medisinsk senter til et moderne treningssenter. 

I 2020 består treningskjeden av 3T-Rosten, 3T-Sluppen, 3T-Midtby'n, 3T-Steinkjer, 3T- Leangen, 3T-Levanger, 3T-Saupstad, 3T-Orkanger, 3T-Pirbadet, 3T-Byåsen, Cageball på 3T-Sluppen, 3T-Solsiden, 3T-Moholt, 3T-Ilsvika (i bygget til det gamle reservekraftverket), 3T-Melhus, 3T-Ranheim, 3T-Stjørdal og 3T-Fossegrenda.

Referanser
----------

1. ↑  «3T-Treningssenter». *3t.no*. Besøkt 25. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Denne artikkelen omhandler den norske filmen fra 1986.  For den amerikanske filmen fra 1963, se Hud (1963).

***Hud*** er en norsk spillefilm fra 1986. Regi og manus er ved Vibeke Løkkeberg. Hovedrollene spilles av Keve Hjelm, Terence Stamp, Vibeke Løkkeberg og Elisabeth Granneman. Filmen var den inntil da dyreste filmen i norsk filmproduksjon. *Hud* fikk 16 års aldersgrense da den hadde premiere på kino.

Handling
--------

Incest eller blodskam er temaet i *Hud,* og handlingen foregår i et sterkt mannsdominert øysamfunn på Vestlandet på 1890-tallet. Her bor Vilde, en ung kvinne (spilt av Vibeke Løkkeberg) sammen med sin invalide mor (Elisabeth Grannemann). Vilde har et incestuøst forhold til sin stefar (Keve Hjelm), noe hun fortvilet prøver å skjule. Dette forholdet har resultert i en datter, som nå er ti år. Fordi datteren er stum og i tillegg ikke døpt, blir hun mobbet og utstøtt av det fordomsfulle øymiljøet. Stefaren og presten på stedet krever at kvinnen skal gifte seg med en rik innflytter og døpe barnet, men hun nekter. Ikke med den blodskammen hun er blitt påført. Det ender med drap.

Mottakelse
----------

*Hud* var både kostbar og kontroversiell, og fikk hard medfart av norske filmkritikere da den kom. Det oppstod en heftig avisdebatt som varte et halvt års tid, der Løkkeberg av enkelte ble «demonisert som riksheks». Filmen ble særlig anklaget for å være umoralsk og for langtekkelig, med dvelende scener og lite handling. Løkkeberg forsvarte seg med at hun ønsket å lage en kunstfilm med bilder inspirert av Edvard Munchs malerier. *Hud* ble imidlertid valgt ut til filmfestivalen i Cannes, der den ble vist som del av *Un certain regard*-programmet og fikk en viss anerkjennelse.

Roller
------

* Vibeke Løkkeberg – Vilde
* Keve Hjelm – Vildes stefar Sigurd
* Terence Stamp – Edward
* Elisabeth Granneman – Vildes mor
* Frank Audun Kvamtrø – Antonie
* Per Jansen – Sjur
* Tonje Kleivdal Kristiansen – Malene
* Per Oscarsson – Presten
* Thale Svenneby – Vilde som barn
* Jan Andersen
* Rolf Berntzen
* Nicholas Grace
* Arild Haaland
* Gjert Haga
* Patricia Hodge – Edward's kone
* Olaf Jacobsen
* Hans Lindgren
* Olga Marie Mikalsen
* Renie Thorleifsson

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no: *Riksheksa kommer* (Om Løkkebergs sterke kvinneportretter)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hud* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Hud* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Hud* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Hud* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Hud* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Herbert Huber** (født 4. desember 1944 i Kitzbühel, død 15. juli 1970 i Innsbruck) var en østerriksk alpinist. Han kjørte utelukkende storslalåm og slalåm. Hubers største meritt var sølvmedaljen i slalåm under OL 1968. Han stod opprinnelig oppført som bronsevinner, men etter diskvalifikasjonen av Karl Schranz rykket han opp en plass. I 1966 og 1968 ble Huber østerriksk mester i slalåm.

I verdenscupen vant Huber tre renn, og fikk i tillegg seks andreplasser og to tredjeplasser. I sesongen 1967/68 ble Huber nummer 3 sammenlagt i verdenscupen, og også nummer tre i slalåmcupen. Han kjørte sitt siste renn 21. desember 1969, slalåmrennet i Lienz, der han ble nummer 2.

Etter at han la opp, led Huber av depresjoner, og begikk selvmord 15. juli 1970.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 26. mars 1967 | Jackson Hole | USA | Slalåm |
| 31. mars 1968 | Rossland | Canada | Storslalåm |
| 6. april 1968 | Heavenly Valley | USA | Storslalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herbert Huber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Huber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Huber – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Herbert Huber – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Må ikke forveksles med Jan-Erik Larsen.

**Jan Erik Larssen** (født 27. september 1970 i Hunndalen) er en norsk programleder. Han har vært programleder i *Go' elg* og *Autofil* på NRK, *Broom Live* på TV 2, og *Skandiabankens biltips med Jan Erik Larssen*, *Bildeler.no* og *Livet på veien* på nettet. For sin jobb som programleder i *Autofil* fikk han publikumsprisen under Gullruten 2003.

Han var også bidragsyter i *Se og Hør*-magasinet *Autofil* frem til sommeren 2008 (nå eid av Aller Norge AS). I sin ungdom sang han i Oslo Gospel Choir, fra 1988 til 1999.

I 2009 deltok han i Zebra Grand Prix på TV 2 Zebra, hvor han sammen med lagkamerat Trine Rein kom på førsteplass. Den 24. november samme året gikk han på et psykisk smell da han fikk diagnosen panikkangst. Det hele begynte med at han følte seg dårlig før han skulle på en direktesending på TV og til slutt besvimte rett etter sendingen. Han ble fraktet til legevakten ved Bærum sykehus med mistanke om at han hadde fått et hjerteinfarkt, noe det ikke var, men et panikkangstanfall.

Han har gitt ut boken *Broom* på Gyldendal og musikkalbumet *Sommer'n er her igjen* (2006).

I 2015 ble han tildelt Åpenhetsprisen. Han er kristen og dirigerer barnekor i kirke.

Han har også den norske stemmen til tauebilen «Bill» i Biler (2006), Biler 2 (2011) og Biler 3 (2017).

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 27. desember 2017, arkiv-URL web.archive.org, www.verdensdagen.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Skandiabankens biltips med Jan Erik Larssen på YouTube.
4. ↑  Bildeler.no på YouTube.
5. ↑  «Livet på veien». Besøkt 24. april 2023.
6. ↑  Thingstad, Frode (1. september 2015). «- Jeg holdt på å jobbe meg i hjel». *Se og Hør*. Besøkt 28. februar 2019.
7. ↑  Jan Erik Larssen fikk årets Åpenhetspris Arkivert 17. november 2015 hos Wayback Machine.. verdensdagen.no (9. oktober 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jan Erik Larssen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Portrettintervju i Krigsropet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**1.** Forberedelse til et hudskifte. Hudskiftevesken dannes i spesielle kjertler.
**2.** Den gamle huden (*kitikula*) løsner fra de underliggende epidermalcellene.
**3.** Ny hud er dannet under den gamle, som er absorbert av hudskiftevesken og redusert til et minimum. Den gamle huden sprekker og vrenges av.
**Hudskifte** (*ekdysis*) forekommer hos bl.a. leddyr og rundormer og innebærer at huden i regelmessige eller uregelmessige avstander (tidsintervall) kastes av og erstattes med en ny. Ulike arter har forskjellig antall hudskifter, alt fra noen få og opptil tyve. 

Hudskifte forekommer hos arter som har en hud som ikke er tøyelig (*kutikula*), som f.eks. er tilfellet med leddyrenes ytre skjelett. For å kunne vokse, må dyrene av og til kvitte seg med sin gamle hud. Veksten skjer bare i en kort periode, før den nye huden er herdet. 

Prosessen er styrt av hormoner (såkalte *ekdysoner*). Når tiden er inne for et hudskifte produseres hormonene i noen kjertler som ligger i det «indre» hudlaget, de såkalt epidermal cellene. Kjertlene avgir en hudskifteveske, som løsner den ytre huden fra epidermal cellene. 

Den nye huden dannes under den gamle. Cellene i den nye huden (*kitikula*) er sammenpresset, høye og tynne. Når den nye huden er dannet, under den gamle, er tiden kommet for selve hudskifte. Dyret går inn i en rolig periode uten noen aktivitet. Den gamle huden sprekker og «vrenges» av. Som regel sprekker den opp langs ryggsiden og hos enkelte dyregrupper også på tvers av kroppen. Den gamle huden er tynn og sprø og dyret må nå frigjøre seg fra den. All hud skiftes, også på beina. 

Den nye huden er myk en kort stund og dyret øker sin størrelse (vokser). Dette skjer ved at de sammenpressede, høye og tynne cellene i huden får utvide seg. Under et hudskifte er dyret svært sårbart.

Det siste hudskifte hos sangsikade  
**1-16.** Den voksne sangsikaden frigjør seg fra nymfehuden.  
**17-18.** Vingene pumpes opp med kroppsvæske og tørkes.  
**19.** Den tomme nymfehuden  
**20.** voksen hunn av sangsikade.  
**21.** voksen hann av sangsikade.
Larve av melbillen *Tenebrio molitor*. Den lyse larven har nylig skiftet hud og er bløthudet. Larven kan nå vokse (utvide seg), men snart er den nye huden herdet. Videre vekst kan da ikke skje før neste hudskifte. Den gamle, tomme huden ligger ved siden av. Den mørke larven har et herdet hudskjellet med normal farge.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Askerhytta
Pulkkjøring
**Asker trekkhundklubb** (**ATK**) er en hundekjøringsklubb fra Asker som tilhører Akershus Hundekjørerkrets. Asker Trekkhundklubb brukte opprinnelig Vorstehhundar i konkurranser, men en kan bruke de fleste raser.

Asker trekkhundklubb ble stifta i 1946 av lokale hundekjørere i tilknyting til Norsk Trekkhundklubb og Asker Skiklubb. Noen av stifterne drev med motstandsarbeid under andre verdenskrig, der de bl.a. tok imot flyslipp med containere med våpen og utstyr i Vestmarka. Etter krigen fortsatte de med ambulansekjøring ved hjelp av trespannsleder. Konkurransestilen ATK satser på, er nordisk stil, der hunden trekker en pulk og løperen på langrennsski (skøyting) bak pulken og hunden. I rekruttgruppa starter en med snørekjøring. Der drar hunden kjøreren som bruker ski.

Asker Trekkhundklubb har fått fram løpere nasjonalt og internasjonalt. Det kan en bla. takke tidligere rekruttrenar Rita Ramsvatn for. Hun har blitt tildelt prisen "Årets Ildsjel" i Akershus idrettskrets. Asker Trekkhundklubb eier ei hytte i Vestmarka, kalt Askerhytta.

Ved årsskiftet 2006/2007 hadde klubben 216 medlemmer hvorav 41 deltok aktivt i løp forrige sesong. Klubben driver et aktivt barne- og ungdomsarbeid og har treninger og aktiviteter heele året.

En vesentlig del av inntektene til klubben kommer fra drifta av kiosk og parkering på Sjøstrand bad.

ATK har blant annet arrangert det tradisjonelle "Askerløpet", NM i 2006 og 2012, EM/NM i 2007 på Skåbu i Nord-Fron (sammen med idrettslaget STEIL).

Internasjonale plasseringer
---------------------------

### EM Nordisk stil 2010

Ane Morisbak Skjønsberg fra Asker Trekkhundklubb vant gull i seniorklassen for kvinner på distansen 15 kilometer snørekjøring i Hundekjøring EM Nordisk stil 2010. I juniorklassen tok Monika Harstad Hallan sølvmedalje.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Gankutsuou: Greven av Monte Cristo*** (巌窟王|, Gankutsuō) er en japansk anime som er delvis basert på Alexandre Dumas' roman om *Greven av Monte Cristo*.

Handlingsreferat
----------------

Handlingen er lagt til år 5053. De to stormaktene er planeten Jorden, og det romvesen-dominerte østlige imperiet. De to stormaktene har vært i krig over en lengre periode. Under et besøk i byen Lune sammen med barndomsvennen Baron Franz d'Epinay, møter Viscount Albert de Morcerf en mystisk adelsmann kalt Greven av Monte Cristo. Etter at greven hjelper Franz med å redde Albert fra en gjeng kidnappere, introduserer Albert greven for samfunnet i Paris. Dette inkluderer Alberts far general Fernand de Morcerf, og hans kone Mercedes. Den mektige bankmannen Baron Jullian Danglars, hans kone Victoria, og deres datter og Alberts forlovede Eugénie. Samt Gérard de Villefort, hans nåværende kone Héloïse, og hans første kones datter Valentine. Albert møter senere grevens markise Andrea Cavalcanti, en flamboyant adelsmann som raskt erstatter Albert som Eugénies forlovede gjennom grevens innflytelse.

I løpet av historien blir greven avslørt for å egentlig være Edmund Dantes, en tidligere sjømann og Mercedes sin første kjærlighet. Tjue år tidligere ble Edmund anklaget for et drap av sine antatte venner Danglars og Fernand. Edmund sitter deretter uskyldig fengslet i Château d'If av Villefort, som forsøkte å beskytte seg selv fordi han var tilknyttet en politisk konspirasjon. Ved hjelp av et demonisk vesen kalt Gankutsuou som lå på lur Château i d'If, klarte Edmund å stikke av. Han begynte deretter å forvandle seg til en greve.

Greven forpliktet seg til å hevne seg mot alle dem som gjorde ham urett, og orkestrerte Alberts kidnapping for å innynde seg selv for det parisiske samfunnet. Grevens hevn mot fiendene hans spenner over flere fronter. Greven manipulerer hendelser for å ødelegge Dangler. Albert hjelper Eugénie å stikke av fra Paris, og de to innrømmer kjærligheten til hverandre. Med Villefort sørger greven først for at Héloïse skal forgifte Valentine, som hun er misunnelig på. 

Valentine blir reddet og reiser til Marseilles sammen med sin elsker Maximilien Morrel med Franz sin hjelp. Greven sørger så for at Héloïse skal forgifte seg selv, og gjør henne sprø. Villefort angriper greven, og blir deretter stilt for retten. Andrea dukker opp og avslører seg som den uekte sønnen til Villefort og Victoria, og forgifter Villefort som hevn for å bli forlatt. Giften driver Villefort til vanvidd, like etter at greven avslører de egentlige motivene sine. Albert utfordrer Greven til en duell for familiens ære.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Gankutsuou* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gankutsuou* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata