recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*For å lese om «å være snill», se snillhet, høflighet og oppdragelse; for å lese om «misforstått snillhet», se snillisme.*
***Snill*** er en norsk bildebok skrevet av Gro Dahle og illustrert av Svein Nyhus. Boka ble utgitt av Cappelen forlag første gang i 2002 og har siden kommet i flere opplag.

Innhold
-------

Boka handler om Lussi som er så snill og stille at hun blir usynlig og forsvinner i veggen, men bryter seg ut med et brak og åpner opp for andre forsiktige jenter og kvinner. Det poetiske språket og de dokkeaktige figurene i boka er karakteristiske for Gro Dahles og Svein Nyhus' allalderbøker.


> «Snill» er virkelig ikke en snill bok, men en hvordan-bli-sinna-og-selvstendig-bok. Tre ganger tre og dobbelt så viktig som all verdens bøllekurs for jenter.
> 
> 
> Nina Goga, Bergens Tidende
> 
>

Annet
-----

Boka ble tildelt Brageprisen som årets beste barnebok i 2002.

Boka er trykt i flere opplag på tilsammen 8 000 eksemplarer. Den har dessuten dannet grunnlag for en rekke mindre teaterforestillinger i Norge og Sverige, Gro Dahles egen omarbeidelse *Lille frøken Linn og engelen i veggen* og en tegnefilm av Astrid Alma Aakra (2006). 

Boka er også utgitt i Sverige (*Snäll*, 2008), Polen (*Grzeczna*, 2011) og Danmark (*Silkesød*, 2011).

Eksterne lenker
---------------

* Cappelen forlags presentasjon av boka (med anmeldelser)
* Illustratørens blogg om boka
* Illustrasjonene fra boka
* Animasjonsfilmen «Snill»[*død lenke*]

Portal: Litteratur
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
| Paraalpint |
| VM i paraalpint VM i paraalpint |
| Bronse | 2017 Italias flagg Tarvisio |  Slalåm |

**Anna-Maria Rieder** (født 2. februar 2000 i Garmisch-Partenkirchen) er en tysk funksjonshemmet idrettsutøver som konkurrerer i klassen for stående utøvere innen paraalpint. Hun er klassifisert i klassen LW9-1. Hun fikk bronse i slalåm under VM i paraalpint 2017, og vant Europacupen i paraalpint 2020/21 sammenlagt. Hun kom på andreplass sammenlagt i Verdenscupen i paraalpint 2020/21.

Bakgrunn
--------

Rieder ble født 3,5 måned for tidlig, og hadde da hjerneblødning. Dette ga lammelser i venstre side av kroppen. Hennes foreldre var skitrenere, og hun begynte med ski da hun var fire år gammel.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Europacupen i paraalpint 2016/17, og kom der på tredjeplass sammenlagt, i klassen for stående utøvere. Hun deltok også i Verdenscupen i paraalpint 2016/17, og kom der på ellevteeplass sammenlagt og hun kom der på femteplass i slalåmcupen. Under VM i paraalpint 2017 fikk hun bronse i slalåm. Hun kom på femteplass i Europacupen i paraalpint 2017/18 og niendeplass i Verdenscupen i paraalpint 2017/18. Hun deltok i Paralympiske vinterleker 2018, og kom der på sjetteplass i storslalåm.

I 2018/19-sesongen endte hun på åttendeplass i Europacupen og andreplass i Verdenscupen, kun slått av Marie Bochet. Hun deltok igjen i VM i paraalpint 2019, og kom der på sjetteplass i slalåm. Hun endte på femteplass i Europacupen i paraalpint 2019/20 sammenlagt, der hun kom på andreplass i storslalåmcupen, og hun kom på sjuendeplass i Verdenscupen i paraalpint 2019/20, der hun kom på andreplass i slalåmcupen.

Rieder vant Europacupen i paraalpint 2020/21 sammenlagt, og hun vant også slalåmcupen og storslalåmcupen. Hun kom på andreplass i Europacupen i paraalpint 2020/21 sammenlagt, men vant der slalåmcupen og storslalåmcupen.

Referanser
----------

1. 1 2  Team Deutschland Paralympics - *Anna-Maria Rieder*
2. 1 2  IPC - *Anna Maria Rieder*, besøkt 21. januar 2022.
3. ↑  IPC - *World Para Alpine Skiing EC Points Winter Season 2017/18 Europa Cup Overall Rankings*, besøkt 21. januar 2022.
4. ↑  IPC - *World Para Alpine Skiing WC Points Winter Season 2019/20 World Cup Overall Rankings*, besøkt 21. januar 2022.
5. ↑  IPC - *World Para Alpine Skiing WC Points Winter Season 2019/20 World Cup Individual Rankings*, besøkt 21. januar 2022.
6. ↑  IPC - *World Para Alpine Skiing WC Points Winter Season 2020/21 World Cup Overall Rankings*, besøkt 21. januar 2022.
7. ↑  IPC - *World Para Alpine Skiing WC Points Winter Season 2020/21 World Cup Individual Rankings*, besøkt 21. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna-Maria Rieder – Paralympic.org Rediger på Wikidata
* (de) Profil hos Team Deutschland
| Slaget ved Kesselsdorf |
| --- |
| Konflikt: Den andre schlesiske krig |
| Historisk kart over slaget |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 14. desember 1745 |
| Sted | Kesselsdorf, nær Dresden i Tyskland |
| Resultat | Prøyssisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Preussen Preussen | Det hellige romerske riket av den tyske nasjons flagg ØsterrikeSachsens flagg Sachsen |
| Kommandanter og ledere |
| Leopold I | Feltmarskalk Rutowski |
| Styrker |
| 30 000 menn33 kanoner | 31 000 menn42 kanoner |
| Tap |
| 5100 døde eller skadde | 3800 døde eller skadde6700 tatt til fange |

**Slaget ved Kesslesdorf** var et slag som ble utkjempet den 14. desember 1745 ved landsbyen Kesselsdorf mellom Kongeriket Preussen og de samlede styrker av Østerrike og Sachsen. Prøysserne med sine 30 000 menn og over 30 kanoner ble hærført av Leopold I av Anhalt-Dessau, mens østerrikerne og sakserne med sine 31 000 menn og 42 kanoner inkludert en saksisk elitestyrke ble ført av feltmarskalk Friedrich August Rutowski. 

Prøysserne ble først slått tilbake med store tap, men da sakserne dro ut fra byen og begynte å forfølge de flyktende prøysserne, ble sakserne nedkjempet fordi de gikk rett inn i den prøyssiske hovedstyrken. Denne hovedstyrken fulgte opp med nok et angrep mot byen og saksernes egen hovedstyrke, og etter en kortere kamp brøt linjene deres sammen slik at sakserne begynte å flykte. Tapene på begge sider ble store, hvor prøysserne mistet rundt 5100 mann, mens sakserne på sin side mistet mellom 10–15 000 menn. Slaget ble en avgjørende prøyssisk seier, som til slutt resulterte i freden i Dresden drøye to uker etter slaget.

Referanser
----------

1. ↑  David Chandler: *The Art of Warfare in the Age of Marlborough,* s. 306 (All statistikk er hentet fra Chandler)

Litteratur
----------

* Chandler, David: *The Art of Warfare in the Age of Marlborough.* Spellmount Limited, (1990). ISBN 0-946771-42-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battle of Kesselsdorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Anna-Lena Fritzon** (født 7. mars 1965 i Falun) er en svensk tidligere langrennsløper, skiskytter og triatlet.

Fritzon ble den første svenske kvinnen som vant en gullmedalje i junior-VM på ski. Det skjedde i 1985 i Täsch i Sveits på 10 km. Samme år vant hun gull i det svenske mesterskapet på 5 km og ble nummer tre på 10 km i Falun i verdenscupen. I 1988 kom hun på andreplass i et verdenscuprenn i Toblach i Italia hvor hun også var på det svenske stafettlaget som vant.

Hun var med i to Vinter-OL, i Calgary 1988 og på Lillehammer 1994. I Calgary-OL ble hun nummer ni på 20 km som beste svenske utøver. Hun deltok i to verdensmesterskap i langrenn, i Lahtis 1989 og i Falun 1993. I VM i Falun 1993 ble hun nummer ti på 30 km og ble best av de svenske deltakerne.

I 1984 deltok hun i VM i skiskyting (det første kvinne-VM) i Chamonix i Frankrike. Hun ble nummer ni og beste svenske deltaker på 10 km og endte på 14.-plass på sprinten.

I 1985 vant hun sølv i EM i triathlon i Immenstadt im Allgäu i Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  «Svenska skidförbundet - Svenska medaljörer i JEM och JVM». Arkivert fra originalen 18. september 2021. Besøkt 20. mars 2023.
2. ↑  the-sports.org - Anna-Lena Fritzon
3. ↑  the-sports.org - Biathlon World Championship 1984
4. ↑  the-sports.org - Triathlon European Championship 1985

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna-Lena Fritzon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anna-Lena Fritzon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Anna-Lena Fritzon – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Anna-Lena Fritzon – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Den italienske destroyeren *Artigliere*. 
 *Artigliere* rammes av en torpedo fra HMS «York» om morgen av 12. oktober.
**Slaget ved Cape Passero** 12. oktober 1940 var en trefning mellom den britiske krysseren HMS «Ajax» og syv italienske torpedobåter og destroyere, sørøst for Sicilia. Den fant sted i kjølvannet av en britisk forsyningsoperasjon til Malta.

Bakgrunn
--------

I oktober 1940 startet den britiske middelhavsflåten en operasjon for å forsyne til Malta fra Alexandria,, en konvoi  kallt *MB6*. med fire lasteskip eskortert av to kryssere og fire jagere. Styrken ble ledet fra viseadmiral Sir Andrew Cunningham's flaggskip, HMS «Warspite», og med tre andre slagskip, to hangarskip, seks kryssere, og 16 jagere. Handelsfartøyene  nådde sin destinasjon 11. oktober. Inntil da hadde dårlig vær hindret den italisenske marinen i å angripe. Et fly oppdaget et skip kort tid etter at de hadde forlatt Malta. I mellomtiden hadde «Ajax»  forlatt de andre kryssere for et annet oppdrag.[1]

Trefningen var *Regia Marina*s første møte med Royal Navys ferdigheter og teknologi. Den omfattende bruken av lysgranater, lyskastere og brannbomber demonstrerte en teknologisk nivåforskjell.[1][2]

Referanser
----------

1. 1 2  Green, Jack & Massignani, Alessandro (1998). *The Naval War in the Mediterranean, 1940-1943*, Chatam Publishing, London. ISBN 1-86176-057-4. Side 97-99
2. ↑  Bragadin, Marc'Antonio (1957). *The Italian Navy in World War II*, United States Naval Institute, Annapolis. ISBN 0-405-13031-7. Side 40
Den franske republikks motto på en kirkes tympanum, i Aups (departementet Var), påført etter at loven om skille mellom kirke og stat ble innført i 1905. Slike inskripsjoner er svært sjeldne; denne ble restaurert under tohundreårsjubileet i 1989 for den franske revolusjon.
***Laïcité*** (fransk, uttalt /la.i.si'te/, eller på tyrkisk: ***laiklik*** eller ***laisizm***, italiensk: ***laicità*** eller ***laicismo***) er et uttrykk som skal betegne den sekulære stat, det vil si der religionen ikke har institusjonell innflytelse i statsanliggender, og omvendt at staten ikke har slik innflytelse på religionens anliggender. Uttrykket antas ikke å ha noen nøyaktig nok motsvarighet på norsk eller engelsk.[] Det kommer fra gresk λαϊκός (*lekmann*) og går igjen på norsk som *lek*, *lekmann*, *lekfolk*.

Konseptet skiller seg noe fra det engelske *laicity*, som er en politisk teori som tar sikte på å skille politikk fra religion med det for øye å hegne om religionsfriheten, og også forskjellig fra *secularism* som ofte innebærer en fornektelse av at trosoverbevisninger gjennom vanlige politiske f.eks. demokratiske prosesser skal kunne innvirke på noen offentlige anliggender overhodet.[]

Konseptet *laïcité* ønsker å hegne om både tankefrihet og religionsfrihet.[] Det anses at fraværet av enhver form for statsreligion og følgelig et skille mellom stat og kirke/religionssamfunn er en forutsetning for slik tankefrihet.[] Laïcité er dermed distinkt fra antiklerikalismen, som aktivt bekjemper innflytelse fra religion og geistlighet. Laïcité oppstiller et skille mellom privatlivets sfære, som religionen hører hjemme i, og den offentlige sfære der hver person skal fremstå uten etniske, religiøse eller andre kjennemerker og kun som borgere med de samme rettigheter som andre borgere.[] Dette konsept innebærer at en regjering må avstå fra å innta standpunkter som angår religiøse standpunkter og utelukkende ta opp religiøse forhold til vurdering ut fra de praktiske almenpolitiske følger som det har for livet til statens innbyggere.[]

Kritikere av laïcité hevder at den i praksis er et skalkeskjul for antiklerikalisme, og at den i stedet for å fremme tanke- og religionsfrihet tvert i mot kan hindre den troende i å utøve sin religion.[] En motsatt kritikk går på at samfunn som er historisk gjennomsyret av en dominerende religion *de facto* fremmer den dominerende tradisjon.[] Slik legger man for eksempel i Frankrike skoleferier slik at de passer med kirkeåret. De franske myndigheter innvender at man har lovfestet andre retten å få fri på sine viktigere religiøse festdager, og har pålagt skolenes fellesbespisning om å ta hensyn til elevenes religiøse bakgrunn ved sammensetningen av menyene.[]

Blant de land som i noen grad legger den franske *laïcité* til grunn for sin sekulære statsskikk kan fremheves Albania, Mexico og Tyrkia.[]

Eksterne lenker
---------------

* h2g2 – Secularism – Laicite, The Hitchhiker's Guide to the Galaxy: Earth Edition
Våpenskjoldet til familien d'Avalos
Mona Lisa (La Gioconda)
**Costanza d'Avalos** (født 1460, død 1541), hertuginne av Francavilla, var en adelskvinne av spansk opprinnelse fra familien d'Avalos. Det har vært spekulert om hun var, som med en rekke andre kvinner, modellen bak Leonardo da Vincis portrett *Mona Lisa.*

Liv
---

Costanza var datter av Iñigo I d'Avalos, greve av Monteodorisio, og Antonella d'Aquino, arving av grevskapet Pescara. Hennes far hadde kommet til Italia sammen med Alfonso V av Aragonia i 1442.

Hun ble giftet bort til Federico del Balzo, fyrste av Altamura og hertug av Venosa, sønn av Pietro Del Balzo, og bror av dronningen av kongedømmet Napoli, Isabella del Balzo. Etter at hun ble enke uten barn ga kong Frederick IV av Napoli henne hertugdømmet Francavilla. Hun fulgte deretter sin bror Iñigo II d'Avalos til øya Ischia. 

I 1501 forsvarte hun øya mot franskmennene med stor dyktighet og mot. Hennes tjeneste ble belønnet med eierskapet over den sivile og militære styringen av øya til sin familie, som satt med makten fram til 1734 da den militære kommandoen ble overført til Napoli. Hun etablerte sitt hoff på Ischia som hyppig fikk besøk fra mange av samtidens intellektuelle i Napoli.

Adelskvinnen og poeten Vittoria Colonna, kort tid etter at hun giftet seg, tilbrakte tid på Ischia sammen med Constanza. Vittoria ble gift med Francesco Ferrante d'Avalos, en nevø av Constanza.

I 1523 begunstiget Karl V av Det tysk-romerske rike landet som i dag utgjør Pescara til Constanza.

Det har vært gjort forsøk på å knytte *Mona Lisa*s navn til Costanza (foruten også til en del andre kvinner. Hun ble i sin tid referert til som *La Gioconda*. I 2005 ble det endelig klart at modellen for Mona Lisa faktisk var Lisa del Giocondo.

Referanser
----------

1. 1 2   CERL Thesaurus, oppført som Costanza d' Avalos, CERL-ID cnp01223099, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Slektsliste
3. ↑  Chi era la Gioconda? Costanza D'Avalos sorella di Innico II Marchese del Vasto Arkivert 10. juli 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  Riserva Naturale Parco D'Avalos - Pescara Arkivert 22. juli 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Wilson, Colin (2000): *The Mammoth Encyclopedia of the Unsolved*. Carroll & Graf Publishers. ISBN 0-7867-0793-3
6. ↑  Cohen, Philip (23. juni 2004): «Noisy secret of Mona Lisa's». *New Scientist*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Kristin Johanne Økern Haabrekke** (født 1975) er en norsk psykolog. Hun er seniorforsker ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) og førsteamanuensis ved VID vitenskapelige høgskole. Hun forsker på traumefokusert kognitiv adferdsterapi.

Karriere
--------

Hun ble cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 2006. Deretter arbeidet hun som klinisk psykolog ved distriktspsykiatrisk senter og som rådgiver i Barne- og likestillingsdepartementet, før hun ble stipendiat og deretter postdoktor ved Psykologisk institutt ved UiO, der hun var knyttet til faggruppen i klinisk psykologi. Hun tok doktorgrad i psykologi ved UiO i 2015. Doktorgraden om barn født av mødre med rusproblemer var veiledet av Kristine Beate Walhovd og Vibeke Moe. Hun ble deretter førsteamanuensis ved VID vitenskapelige høgskole. I 2021 ble hun også seniorforsker ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS), der hun forsker på traumefokusert kognitiv adferdsterapi.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Haabrekke, Kristin Johanne 1975-, besøkt 26. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Cristin
3. ↑  Kristin Johanne Haabrekke, UiO
4. ↑  Ny kunnskap om barn født av mødre med rusproblemer, UiO
5. ↑  Kristin Johanne Haabrekke, NKVTS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Store Venjetinden** (også skrevet *Store Vengetind*) er et fjell i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 852 meter over havet og er den høyeste toppen i Venjetindan.

Venjetindmassivet er det høyeste fjellmassivet i Romsdalen, og kan by på det mest alpine terrenget i området. Her finner man også noe av det fasteste fjellet i Romsdalen, og fjellet er derfor et populært mål for fjellklatring. Oppstigning går fra Venjesdalen, med adkomst via bomvei fra Isfjorden.

Store Venjetind ble første gang besteget 18. august 1881 av den britiske tindebestigeren William Cecil Slingsby og Johannes Vigdal, via nordøstsiden. Året etter, i 1882, kom dansken Carl Hall og lokale fjellførerne Erik Norahagen og Mathias Soggemoen til topps. De tre besteg fjellet via «Nordryggen», og etablerte det som nå regnes som normalveien til toppen. Store Venjetind kan by på flere alternative ruter av ulik vanskelighetsgrad, deriblant klassikerne «Vesteggen», gått av Eirik Heen og Karl Oshaug i 1930, og «Drømmediederet», gått av Hans Christian Doseth og Børge Østigård i 1984.

Venjetindan (til venstre) og Romsdalshornet fotografert av Edward Backhouse Mounsey i 1869.

Se også
-------

* Liste over fjell i Skandinavia

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. 12. januar 2015.
2. ↑  «Store Venjetinden - 1852moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 12. mars 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Forsamlingsbygningen *Edificio Central*, benyttet 1958–2020
Castillo Azul, som ligger vegg i vegg med forsamlingsbygningen og også benyttes av den lovgivende forsamlingen
**Costa Ricas lovgivende forsamling** (spansk: *Asamblea Legislativa*) er den ettkammers lovgivende forsamlingen i Costa Rica. Den utgjøres av 57 representanter, som velges for fireårsperioder som starter 1. mai i valgår, samtidig som presidenten innsettes. Ingen representanter kan gjenvelges for påfølgende fireårsperiode.

Forsamlingsbygningen befinner seg på Cuesta de Moras i distriktet Carmen i hovedstaden San José. Den første bygningen *Edificio Central* sto ferdig i 1958, og var opprinnelig tiltenkt som presidentens residens. En ny forsamlingsbygning, *Edificio Asamblea Legislativa*, sto ferdig i 2020, til en beregnet pris på 85 millioner colones.

Referanser
----------

1. ↑  «Así está quedando el nuevo edificio del Congreso | Crhoy.com». *CRHoy.com | Periodico Digital | Costa Rica Noticias 24/7* **(spansk)**. Besøkt 25. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Kristin Høegh Krohn Devold** (født 2. oktober 1939) er en norsk politiker (H). Hun er datter av Nancy og Sverre Høegh Krohn.

Hun er gift med skipsmegler Edvard Devold (født 1928) og mor til Edvard Devold og tidligere Høyre-politiker Kristin Krohn Devold (født 1961). Devold har tidligere arbeidet som reisebyråleder.

Kristin Høegh Krohn Devold var Høyres gruppeleder i Ålesund bystyre inntil 1991, deretter medlem av Møre og Romsdal fylkesting 1992–1995.[] Hun var også 1. vararepresentant til Stortinget fra Møre og Romsdal 1989–1993, og møtte i til sammen 27 dager. Fra 2007 til 2015 var hun igjen aktivt medlem av Ålesund bystyre og formannskap. Etter valget i 2011 har hun også sittet som styremedlem i Tafjord Kraft og styreleder i 110 sentralen M&R.

Referanser
----------

1. 1 2   www.stortinget.no, besøkt 31. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.stortinget.no, besøkt 31. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Charter-feber i femti år. *Sunnmørsposten*, 10. oktober 2009, s. 20.
4. ↑  «Representant». *Stortinget*. 9. mars 2008. Besøkt 22. februar 2016.
5. ↑  «Mor og ikke datter i Tafjord-styret». *Sunnmørsposten*. 6. juni 2012. s. 3.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristin K. Devold hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kristin K. Devold hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
***Barcarole*** (Belle nuit, ô nuit d'amour), som åpner tredje akt, er det mest berømte nummeret fra Jacques Offenbachs opera *Hoffmanns eventyr* (*Les contes d'Hoffmann*). Kuriøst nok ble ikke duetten skrevet av Offenbach med tanke på *Hoffmanns eventyr*. Han skrev den som «Alvenes sang» til operaen *Die Rheinnixen* (*Les fées du Rhin*), som hadde premiere i Wien 8. februar 1864. Offenbach døde uten å ha fullført *Hoffmans eventyr*. Ernest Guiraud fullførte partituret og skrev resitativene foran premieren. Han innlemmet dette utdraget fra en av Offenbachs tidligere, forlengst glemte operaer i den nye operaen.

«Barcarole» inspirerte den engelske komponisten Kaikhosru Shapurji Sorabji til å skrive sin *Passeggiata veneziana sopra la Barcarola di Offenbach* (1955–56). Moritz Moszkowski skrev også en virtuos transkripsjon av den. 

Nummeret har blitt spilt i mange filmer, innbefattet *Livet er herlig* (*La vita è bella*) og *Titanic*. Den bidro også med melodien til «Tonight Is So Right for Love», som Elvis Presley fremførte i filmen *G.I. Blues* (1960). Amerikanerne Sid Wayne og Abner Silver var kreditert som opphavspersoner.

Waliseren Donald Peers spilte inn en annen engelskspråklig versjon. Den hadde tittelen «Please Don't Go» og ble utgitt på singlen Columbia DB 8502 i 1968. Sangen ble arrangert og dirigert av Les Reed. «Please Don't Go» var kreditert Jackie Rae og Les Reed.

Gerd Böttcher, Arno Flor und sein Orchester spilte inn en tysk versjon, med tittel «Adieu, Leb wohl, Goodbye» på singlen Decca D 19 131 (1960). Den var kreditert Jacques Offenbach, Heinz Buchholz og Peter Berling.

Referanser
----------

1. ↑  Nicolas Slonimsky, redaktør Richard Kassel i *Webster's New World Dictionary of Music*, MacMillan, 1998, s. 365
2. ↑  Livet er herlig (1997) på Internet Movie Database
3. ↑  Titanic (1997) på Internet Movie Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Kristin Groven Holmboe**, (født 21. september 1959 i Asker) er norsk sopran og dirigent. Hun er datter av Tone Groven Holmboe og Adler Holmboe.

Groven Holmboe har sin utdannelse som sanger og vokalpedagog fra Østlandets Musikkonservatorium i 1987. Hun hadde sin sangdebut med konsert i Universitetets Aula i Oslo i september 1989. Hun har dirigert kor siden desember 1982 og dirigerer i dag (2011) flere kor. Foruten å ta på seg enkelte solistoppdrag, gir hun private sangtimer, og er tilknyttet Universitetet i Oslo som timelærer i sang. Fra høsten 2015 ble hun ansatt som korlærer og sangpedagog ved musikklinjen på Oslo By Steinerskole. Her ledet hun det store korpsosjektet med «Gloria» av Poulenc i Grønland kirke i Oslo 5. og 6. mars 2017, hvor hun dirigerte skolekoret og Oslo Symfoniorkester.

Hun gjennomførte sommeren 2008 og 2009 EUs internasjonale kordirigentutdanning ved universitetet i Uppsala. Ved masterclasser arrangert av Conductors Academy i Radom i Polen, har hun dirigert Radom Chamber Orchestra, under veiledning av Jonathan Brett i 2010, 2011, 2012, 2013 og 2015.

Groven Holmboe har dirigert flere større verk for kor og orkester, blant annet Requiem av Mozart, Gloria av Vivaldi, Requiem av Dvorak, Gloria av Poulenc, Requiem av M. Haydn.

Hun har sittet i styret for Rumifestivalen i Oslo siden 2007.

Referanser
----------
Store brystmuskel (Pectoralis major)
Hos mennesker er **store brystmuskel**, eller **musculus pectoralis major** den største muskelen på overkroppens fremside. Muskelen er trekantet, med spissen av trekanten på overarmen, og basen midt på brystet. Den fester i ene enden på en stor overflate i sentrum av brystkassen og den andre enden i overarmens fremside. Festet på armen er plassert under deltamuskelen på akselen. Den store brystmuskelen tar seg blant annet av armens bevegelse fremover i det horisontale planet. Denne muskelen inngår i gruppen innvendig roterende muskler, sammen med brede ryggmuskel (musculus latissimus dorsi). I forskjell til lille brystmuskel (musculus pectoralis minor), tar denne muskelen seg av selve armens bevegelse og musculus pectoralis minor sikrer akselens posisjon skrått ned- og fremover.

Når det gjelder idrett finnes det et antall sporter som utnytter, eller kan dra nytte av, velutviklede brystmuskler, og i denne gruppen inngår blant annet boksing, bryting, svømming, tennis, golf og bordtennis. En ubalansert trening kan gi problemer med visse deler av ryggen, da et snevert fokus på en spesifikk muskelgruppe gir en anatomisk ubalanse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Paulo Jorge dos Santos Futre** (født 28. februar 1966 i Montijo i Portugal), er en portugisisk tidligere fotballspiller regnet som en av tidenes beste portugisiske fotballspillere.

Futre ble tidlig del av ungdomsavdelingen til Sporting Lisboa. Hans første kamp for seniorlaget spilte han under en tur til Brasil i mai 1983. Fire måneder senere fikk han sin landslagsdebut i en femmålsseier over Finland. Bare sytten år, seks måneder og 21 dager gammel ble han Portugals yngste landslagsspiller noensinne.

Sportings tilhengere hadde store forventninger til lagets store stjerneskudd. Sjokket ble derfor stort da Futre på sommeren i 1984 valgte å forlate Sporting til fordel for Porto.

Allerede etter én sesong med Porto var han nær ved å selges videre. Men en overgang til Atlético Madrid kollapset i siste liten fordi klubbene ikke kom til enighet om en betalingsordning. Futre forble dermed hos Porto i to år til. De to sesongene ble de to viktigste i klubbens historie til da. I 1985/86-sesongen vant Porto seriemesterskapet, og kvalifiserte seg dermed påfølgende sesong for Serievinnercupen, hvor Porto var heldig med trekningene av motstandere fram til finalen hvor de overraskende slo favoritten Bayern München med 2-1.

I 1987 kom Atlético Madrid tilbake på banen. Presidentkandidat Jesús Gil kom til enighet om en overgang og vant presidentskapet i Atlético med klar margin med løftene om å hente Futre og den argentinske treneren César Luis Menotti til klubben. I seks sesonger var Futre kaptein og største stjerne for en klubb som under tiden var kjent for hyppige trenerskifter.

Referanser
----------

1. ↑   Argentine Soccer Database, oppført som FUTRE paulo jorge dos santos, BDFA player ID 48232[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 27705, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rino Landa (1. mai 1992). «Manzanares maestro». *World Soccer* **(engelsk)**: 28.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Paulo Futre – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – UEFA Rediger på Wikidata

* (jp) Paulo Futre – J.League Data Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Paulo Futre – Soccerway Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Portugals tropp – VM i fotball 1986 |
| --- |
| 
* 1 Bento (k)
* 2 J. Pinto
* 3 Sousa
* 4 Ribeiro
* 5 Álvaro
* 6 C. Manuel
* 7 Pacheco
* 8 Frederico
* 9 Gomes
* 10 Futre
* 11 Bandeirinha
* 12 Martins
* 13 Morato
* 14 Magalhães
* 15 Oliveira
* 16 J. António
* 17 Diamantino
* 18 Sobrinho
* 19 Águas
* 20 Inácio
* 21 André
* 22 Damas
* Landslagstrener: Torres

 | Flagget til Portugal |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
**Anton Diffring** (Egentlig navn: **Alfred Pollack**) (født 20. oktober 1918 i Koblenz, død 20. mai 1989) var en tysk skuespiller, som hadde en filmkarriere i Storbritannia etter 1950.

Han studerte skuespillerkunst i Berlin inntil han utvandret til Canada før krigsutbruddet i 1939. Sin første teateropptreden hadde Diffring i Canada i 1949.

Han var best kjent i den engelsktalende verden for sine portretteringer av tyske offiserer og hovedsakelig liknende skumle roller i filmer som **Ørneredet** (1968, *Where Eagles Dare*) og *Helter i Telemark* (1965, *The Heroes of Telemark*).

Diffring spilte også hovedrollen i filmen *Attentat ved daggry* (*Operation Daybreak*) som SS-offiser Reinhard Heydrich.

Han hadde hovedrollene i skrekkfilmene *The Man Who Could Cheat Death* og *Sirkusfantomet* (*Circus of Horrors*).

Diffring spilte også i ganske mange internasjonale filmer, slik som *Brennpunkt Fahrenheit 451*, regissert av Francois Truffaut.

Hans siste rolle var igjen som nazifigur, for BBC, i *Doctor Who*-serien *Silver Nemesis* (1988), som han gikk med på å spille i, ettersom innspillingen sammenfalt med Wimbledon-turneringen i tennis som han ønsket å se.

Diffring arbeidet helt til sin død da han bukket under for kreft. Han døde i sitt hjem i Chateauneuf-de-Grasse i Sør-Frankrike.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 8613634, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 86496, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* MacFarlane, Brian: *The Encyclopedia of British Film*, Methuen, 2003

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Diffring på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Anton Diffring i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Anton Diffring på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Anton Diffring på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Anton Diffring på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Anton Diffring på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Anton Diffring hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Anton Diffring hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |

Portal: Tyskland
Fugler i Vejlerne
**Vejlerne** er et stort naturområde mellom Thisted og Fjerritslev på grensen mellom Thy og Han Herred (tidligere også grensen mellom Viborg amt og Nordjyllands amt). Området var opprinnelig to fjordarmer langs halvøyen Hannæs i Limfjorden, som man forsøkte å inndemme til landbruksland på 1800-tallet. I 1912 ga man opp avvanningen av fjordene, og området har siden utviklet seg til et fantastisk naturområde med stor fuglerikdom, med blant annet Danmarks største bestand av ynglende grågjess (ca. 1000 par), sivhauk og de truede artene rørdrum og svartterne. Området i sin helhet utgjør omkring 150 km², hvorav 60 km² opprinnelig var dekket av vann. Det består i dag av sjøer, strandenger og utstrakte sivskoger.

I det vestlige Vejle ligger innsjøene Tømmerby Fjord på 790 ha, Vesløs Vejle og Arup Vejle på tilsammen 485 ha og Østerild Fjord på 560 ha. I det østlige Vejle ligger innsjøene Lund Fjord på 615 ha, Han Vejle 85 ha, Selbjerg Vejle på 900 ha og den nesten uttørkede Bygholm Vejle på 1260 ha.

I 1958 fredet de daværende eierne området, og i 1960 ble det utpekt som Danmarks største naturvitenskapelige reservat. I 1965 ble det bygd en ny effektiv sentralsluse på Bygholmdemningen som også fører hovedvei 11 over området; dette medvirket til en vannstandssenkning i de østlige Vejler og et forringet fugleliv i området, som dog fortsatt har stor betydning som rasteplass for trekkfugler, i tillegg å være yngleplass.

Vejlerne er utpekt til RAMSAR-område og EU-fuglelokalitet og fra 1978 til 2003 drev Skov- og Naturstyrelsen (og senere Danmarks Miljøundersøgelser) en biologisk feltstasjon. Offentlig tilgjengelige utsiktstårn er oppført flere steder i utkanten av vannområdene.

I dag eies Vejlerne av Aage V. Jensen naturfond.

Eksterne lenker
---------------

* Viborg amt om Vejlerne
* Skog- og naturstyret om Vejlerne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Kirtipur** er en by i Nepal. Navnet betyr *Den strålende byen* (av *kirti* stråleglans og *pur* by).

Kirtipur ligger i Katmandudalen, få km sør for hovedstaden Katmandu. Den hører til distriktet Katmandu, som ligger i *Bagmati sone* i *Sentralregionen*.

Folketall var i 2005 anslått til 44 635.

Byen er spesielt kjent fordi Tribhuvan-universitetet, som er landets viktigste universitet, ligger der.

Kirtipur er en tradisjonell newarby med en godt bevart gammal bydel, som er et populært turistmål.

På 1700-tallet beleira kongen i småstaten Gorkha, Prithvi Narayan Shah, Kirtipur flere ganger i sine felttog for å erobre Katmandudalen. Han tok byen i 1766.

Etterpå beordra han nesa og overleppa skåret av på alle menn over 12 år, bortsett fra de som kunne spille et blåseinstrument. Nesene og leppene fikk han overlevert i to kurver, hver på 20 kg. Så omdøpte han byen til *Naskatapur*, *Den neseløse byen*. 

Navnet blei skifta tilbake etter Prithvis død. Men innbyggerne i Kirtipur blei kjent for at de aldri seinere har vært særlig glade i Shah-dynastiet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kirtipur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
β° = brytevinkel, C = undersiden av understellet, W = hjul; G = tenkt bakkeplan; M = midtpunktet på akselavstanden
**Brytevinkelen** (engelsk: *breakover angle*) er viktig for for å bestemme om et kjøretøy kan kjøre over en hindring uten at understellet tar nedi mellom akslingene, med det resultat at kjøretøyet kan bli sittende fast. Vinkelen angis som største mulige supplerende vinkel, som vil tilsvare den enkelte rampens vinkel på hver side.

For at brytevinkelen skal kunne regnes ut må kjøretøyet ha minst ett forhjul og minst ett bakhjul

Brytevinkelen er en vinkel, og er forskjellig fra bakkeklaring som er den korteste avstanden mellom bakken og det laveste punktet på bilen.

Relevans
--------

Amerikansk fareskilt for planovergang på bakketopp.
Brytevinkelener relevant i mange vanlige scenarier, inkludert:

* Kjøring over hevet planovergang
* Kjøring over fartshumper
* Kjøring på ramper, som påkjøringsramper til ferjer eller parkeringshus
* Kjøring i terreng

Dersom en bil forserer en brytevinkel som er større en hva den er i stand til vil bilen få kontakt med bakken, og vil sannsynligvis bli immobilisert og hindret både fra å kjøre videre og tilbake.

Utregning
---------

Forutsatt at dekkene ikke fjærer og et idéelt vinkelscenario (hvor to plane overflater møtes i ett punkt, det laveste punktet på understellet er lokalisert midt på akselavstanden, og så videre[*bør utdypes*]) kan en tilnærmet verdi for for brytevinkelen til et kjøretøy regnes ut som følger:

{\displaystyle {\text{brytevinkel}}\_{omtrenntlig}=2\cdot \arctan \left({\frac {2\cdot {\text{bakkeklaring}}}{\text{akselavstand}}}\right)}

Se også
-------

* Rampevinkel (kjøretøy)
* Overheng

Referanser
----------

1. ↑  «Brosjyre - MF 5700 S - Massey Ferguson» (PDF).
2. ↑  «Testet: 2021 Ford Bronco Sport Badlands Tjener Bronco-navnet». *Alt om biler. Nyheter, anmeldelser, klassisk*. 2. april 2021. Arkivert fra originalen 27. juni 2021. Besøkt 27. juni 2021.
3. ↑  Marriage, Ollie. «Kjører du denne betyr det antakelig at du ikke eier bilen». *www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2021.
4. ↑  Division of the Federal Register, United States: *The Code of Federal Regulations of the United States of America*, page 447. U.S. Government Printing Office, 1979. ISSN 1946-4975
5. ↑  SAE J689: Cancelled AUG 2009 Curbstone Clearance, Approach, Departure, and Ramp Breakover Angles--Passenger Car and Light Truck
6. ↑  SAE J1100 NOV 2009 Motor Vehicle Dimensions
Åpen jewel case med CD.
**Jewel case** eller **CD-futural** er et omslag i hard plast for beskyttelse av CD-er. Coveret består av tre deler, en gjennomsiktig del hvor det kan legges inn bilde eller teksthefte som virker som salgsfremmende frontside, en del med holderfeste til CD-en (enten sort, grå, gjennomsiktig eller med en farge), og en bakre del som disse to er festet til. Også den bakre del er gjennomsiktig, da det gjerne legges et papir med bilde, samt opplysninger om platens innhold mot denne. Standardmål for et enkelt CD-cover er 142×125×10 mm. Det finnes også flere varianter av dette plastboks-systemet konstruert for dobbeltalbum, trippelalbum, osv.

Slike harde plastomslag var det CD-ene ble lansert i den gang de ble lansert i 1982. I sær etter årtusenskifte har slike covere opplevd hard konkurranse fra digipak-omslagene. Jewel case har også ofte vært anvendt til CD-rom, DVD og videospill, men i noe mindre grad enn de noe høyere keepcases i mykere plast.

Se også
-------

* Keepcase
* Digipak
**Cocke-Younger-Kasami-algoritmen**, vanligvis omtalt som **CYK-algoritmen**, er en algoritme som bestemmer hvorvidt en streng kan genereres av en gitt kontekstfri grammatikk og, i så fall, hvordan den kan genereres. Dette kalles å parse en streng. Algoritmen tar i bruk bottom–up-parsing og dynamisk programmering.

Standardversjonen av CYK-algoritmen opererer på kontekstfrie grammatikker gitt på Chomsky normalform (CNF), som en hvilken som helst konteksfri grammatikk kan omgjøres til.

CYK-algoritmen er viktig fordi den beviser at medlemskapsproblemet for kontekstfrie grammatikker er løsbart, og fordi den gjør det på en så effektiv måte. Uttrykt med stor O-notasjon er den lengste mulige kjøretida for CYK-algoritmen {\displaystyle \Theta (n^{3}\cdot |G|)}, hvor *n* er lengden av den parsa strengen og |*G*| størrelsen på CNF-grammatikken *G*.

Algoritmen ble oppdaga av de tre som den har fått navnet sitt etter, uavhengig av hverandre: Cocke og Schwartz i 1970, Younger i 1967 og Kasami i 1965.

Beskrivelse
-----------

Den opprinnelige CYK-algoritmen kan beskrives med følgende pseudokode:

```
**La** innputt være en streng *S* bestående av *n* tegn: *a*1 ... *a**n*.
**La** grammatikken inneholde *r* ikke-terminalsymboler *R*1 ... *R**r*.
Denne grammatikken inneholder delmengden *R**s*, som er mengden startsymboler.
**La** *P*[*n*,*n*,*r*] være en array av booleanske verdier. Sett alle elementenes *P*-verdi til false.
**For hver** *i* = 1 til *n*
  **For hver** enhetsproduksjon *R**j* → *a**i*, **sett** *P*[*i*,1,*j*] = true.
**For hver** *i* = 2 til *n* *-- Spanlengden*
  **For hver** *j* = 1 til *n*-*i*+1 *-- Spanstart*
    **For hver** *k* = 1 til *i*-1 *-- Spanoppdeling*
      **For hver** produksjon *R**A* → *R**B* *R**C*
        **Hvis** *P*[*j*,*k*,*B*] og *P*[*j*+*k*,*i*-*k*,*C*] **så** sett *P*[*j*,*i*,*A*] = true
**Hvis** minst én av *P*[1,*n*,*x*] er true (*x* itereres over settet *s*, hvor *s* er alle indeksene for *R**s*)
  **Så** er *S* medlem av språket
**Ellers** er *S* ikke medlem av språket
```

Eksterne lenker
---------------

* CYK-parsing-demo i JavaScript (en)
* Interaktivt program fra Universitetet i Leipzig som demonstrerer CYK-algoritmen (de)
***Coelocorynus minettii*** er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, nokså blank, svart gullbasse. Kroppsformen er nokså jevnbred, beina ikke spesielt lange. Hannene har fire rundede tenner på clypeus ("snuten") og en uthulning foran på pronotum. Hannen har også at kort, litt flatt horn i pannen. Pronotum er spredt og grovt punktert, tettere punktert i uthulningen. Dekkvingene har markerte punktrader.

Levevis
-------

Disse artene lever i fjellområder. Larvene utvikler seg inne i døde, mosekledte trestammer, både stående og liggende.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Mount Elgon på grensen mellom Uganda og Kenya.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
					- Stammen Cryptodontini
						* Slekten *Coelocorynus* Kolbe, 1895
							+ ***Coelocorynus minettii*** Antoine, 2003

Kilder
------

* Antoine, Ph. (2003) Révision du genre *Coelocorynus* Kolbe. *Coléoptères* 9(11): 127-150.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coelocorynus minettii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Coelocorynus minettii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Coelocorynus minettii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Redaktør Syvertsen i *Trangviksposten* i Theodor Kittelsens strek.
Figurer fra *Trangviksposten* Tegning: Øyvind Sørensen 
***Trangviksposten*** var et norsk vittighetsblad i form av en fiktiv lokalavis, forfattet av redaktør Jacob Hilditch og utgitt i *Aftenposten*s søndagsnummer fra 1899 til 1907.

*Trangviksposten* er en satire over norske lokalaviser og de sosiale forholdene i norske småbyer slik det må ha fortonet seg de siste tiårene av 1800-tallet. Det fiktive «Trangvik» ligger tilsynelatende, slik man kan lese mellom linjene i *Trangviksposten*, et sted ved kysten mellom Horten og Kristiansand. *Trangvikspostens* redaktør «Syvertsen» fører en daglig kamp mot sin argeste konkurrent, *Trangvik Tidende*.

Ut over parodien inneholder *Trangviksposten* også elementer av småbyens kollektivbiografi, slik en også finner det i diktsuitene *Spoon River Anthology* av Edgar Lee Masters og *Om desse steinane tala* av Ola Jonsmoen.

*Trangviksposten* er kommet i bokform i flere utgaver, første gang 1900. Et utvalg ble utgitt av Den norske Bokklubben i 1980, redigert av Mentz Schulerud.

*Trangviksposten* ble illustrert av Øyvind Sørensen, Th. Kittelsen og Olaf Gulbransson.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Theologia Germanica***, også kjent som *Theologia Deutsch* eller *Der Frankfurter*, er en bok innen den tyske kristne mystikken som antas å ha blitt skrevet midt på 1300-tallet av en anonym forfatter, vanligvis forbundet med Guds Venner. Ifølge bokens introduksjon var forfatteren prest og medlem av Den tyske orden (Latin: Ordo domus Sanctæ Mariæ Theutonicorum Ierosolimitanorum) bosatt i Frankfurt am Main, Tyskland. 

Theologia Germanica legger frem at Gud og menneske kan bli fullt ut forent gjennom å følge en vei til perfeksjon, som f. eks. livet til Kristus, avståelse fra synd og egenkjærlighet, vil til slutt tillate Guds vilje å erstatte menneskets vilje. Foreningen med Gud anses som det høyeste gode.

På en reise i 1516 fant Martin Luther et tittelløst eksemplar i et klosterbibliotek. Han gav ut manuskriptet samme år under tittelen *Eyn geystlich edles Buchleynn*, og dristet seg til å gjette at Johannes Tauler var forfatteren. Men to år senere gjorde noen ham oppmerksom på et mer utførlig manuskript av samme skrift forfattet i Frankfurt am Main, Luther gav ut dette også under tittelen *Eyn deutsch Theologia*. Det var Luther som ga boken sitt moderne navn; i manuskriptet er den kjent som «Der Franckforter». Luther skrev: 

> «Nest etter Bibelen og Augustin, har ingen bok noensinne kommet i mine hender som jeg har lært mer om Gud og Kristus av.»
> 
> 

En annen grunn til at Luther publiserte boken var hans tese om at det tyske språket var like egnet til å forklare teologiske ideer på som hebraisk, gresk og latin. I boken reflekteres det ikke over at den er skrevet på tysk.

Theologia Germanica ble aktet høyt innen den radikale delen av reformasjonen og innen pietismen. Johann Arndt utgav en utgave som ble anbefalt av Philipp Jacob Spener.

Jean Calvin erklærte den for å være «gift fra Djevelen». Pave Paul V plasserte den på Den katolske kirkes Index Librorum Prohibitorum hvor den forble til midten av 1900-tallet.

Litteratur
----------

* Theologia germanica. Engelsk oversettelse, public domain.
* *En ädel liten bok (Theologia Germanica)*, Sverige, Artos Forlag 1985.
* *The Book of the Perfect Life: Theologia Deutsch-Theologia Germanica*, USA, AltaMira Press 2003.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** BNE
 |
***Coelocorynus milishai*** er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.

Utseende
--------

En nokså stor og bred, nokså blank, mørkt brunrød til svart gullbasse. Kroppsformen er nokså jevnbred, beina ikke spesielt lange. Hannene har fire rundede tenner på clypeus ("snuten") og en uthulning foran på pronotum. Hannen har også at kort, litt flatt horn i pannen. Pronotum er spredt og grovt punktert, tettere punktert i uthulningen. Dekkvingene har markerte punktrader. Arten er den største i slekten.

Levevis
-------

Disse artene lever i fjellområder. Larvene utvikler seg inne i døde, mosekledte trestammer, både stående og liggende.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Etiopia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien Trichiinae Fleming, 1821
					- Stammen Cryptodontini
						* Slekten *Coelocorynus* Kolbe, 1895
							+ ***Coelocorynus milishai*** Di Gennaro, 2009

Kilder
------

* Di Gennaro, C. (2009) Le genre *Coelocorynus* Kolbe en Ethiopie. *Entomologia Africana* 14(1): 9-20.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Coelocorynus milishai* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Coelocorynus milishai* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**CWTS Leiden Ranking** er en årlig rangering av verdens mest sentrale universiteter, basert på bibliometriske indikatorer. Rangeringen utføres og publiseres av Sentrum for vitenskap og teknologiske studier (nederlandsk: Centrum voor Wetenschap en Technologische Studies, CWTS) ved Universitetet i Leiden.

Den første utgaven av rangeringen ble publisert i 2007. De første årene ble 500 universiteter vurdert. Fra og med 2014 er tallet økt til 750.

Metode
------

Rangeringen er basert på data fra Thomson Reuters bibliografiske database Web of Science. 
Frem til 2014 anvendte CWTS denne databasens kategorisering av tidsskrifter for å beregne feltnormerte indikatorer. Fra 2014 ble metoden endret slik at de nå undersøker bare det de kaller kjernetidsskrifter (core journals). Et kjernetidsskrift skal tilfredsstille disse kravene: Det skal publisere på engelsk og ha et internasjonalt perspektiv. Det skal også ha et stort antall referanser til andre kjernetidsskrifter i Web of Science, noe som indikerer at det har gode forbindelser til disse når det gjelder siteringer. Denne metoden fører til at rundt 16% av publikasjonene i Web of Science blir utelukket. Dette gjelder først og fremst humanioratidsskriftene.

Norske universiteter
--------------------

I 2014-listen var fire norske universitet med. Universitetet i Oslo ble rangert som nr. 317, Universitetet i Tromsø som nr 318, NTNU som nr. 331 og Universitetet i Bergen som nr. 377. Rangeringen er basert på publisering i perioden 2009–2012.

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  Fra CWTS' nettsted: «... measures the scientific performance of 750 major universities worldwide»
2. ↑  CWTS' forklaring av indikatorene de bruker
3. ↑  CWTS Leidens rangering for 2014

Se også
-------

* Vitenskapelig publisering

Eksterne lenker
---------------

* CWTS Leiden Rankings offisielle nettsted