recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
De overbygde passasjene i Paris var flanørens arena
**Flanør** (fransk *flâneur(flâneur, fra det norrøne verb flana "å vandre målløst".*) er en gående betrakter av storbyen eller *metropolis*, en herre eller dandy som slentrer gjennom byens gater. Han er en elegant dagdriver som alltid gjør noe og som aldri klarer å kjede seg. En flanør er også en livsglad og karismatisk person.

Flaneri er en sjanger innen litteraturen, og betegnet både på forfatterattityde og som en litterær form. Forfatteren av et flaneri er en flanør, og skriver i en uformell stil om ting «i tiden», vanligvis med personlig tilsnitt. Flanerier ble engang betegnet som «sporadiske sorgløse betraktninger av reise, uten klare mål, men med mye mening». En tilårskommen flanør er Virginia Woolf som flanerte fra London. Betegnelsen ble i Norge veletablert på 1960- og 1970-tallet, gjennom Odd Eidems mange godtselgende bøker med undertittel «Flanerier», en samling små litterære stykker, essay og noveller. Av Hallvard Rieber-Mohn ble flaneriet beskrevet som «...en krysning av novelle, epistel og kåseri, tilsatt en knivsodd «fortrolig samtale med leseren»» (fra forordet til Odd Eidems *Fløyten og Orgelet*).

Betegnelsen flanør ble brukt av Charles Baudelaire og Walter Benjamin for å betegne moderniteten i storbyen. Flanørens arena var Paris og ikke minst byens ovebygde passasjer, *arkadene*. Disse er beskrevet i Benjamins store verk *Passagenwerk* eller *Arcades Project* som er en stor samling av skrifter om bylivet i Paris i 1800-tallet. Verket ble aldri fullført, men det finnes likevel mange oversettelser av det.

Eksterne lenker
---------------

* Selboe, Tone (1998): *Flanøren, tilskueren og Virginia Woolf* i: Norsk Litteraturvitenskapelig Tidsskrift, nummer 2.
* The Flâneur

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Korttriks** er en fremvisning som utføres med kort, men ikke alltid med hele kortstokken. Korttriks er basert på logikk og systematikk, men fremstilles av og til som «magi». Korttriks utføres over hele verden, og utføres vanligvis for underholdning.

Tryllekunstnere kan bruke korttriks som en del av sine show. Det er vanlig at tryllekunstnere finner på egne korttriks.[]

Eksempler på triks
------------------

### Hold kortene igjen

Hold kortene igjen er et korttriks. Ta hjerter 10(♥) og ruter 9(♦). Du svinger kortene rundt i en sirkel sånn at det ikke er så lett å se hva som er hjerter og hva som er ruter. Du ber en tilskuer om å legge dem en tilfeldig plass i stokken, og ikke ved siden av hverandre. Du tar stokken og rister den sånn at du står igjen med bare to kort. Nå kan du vise dem fram.

For å utføre dette trikset må du på forhånd legge hjerter 10 og ruter 9 på hver sin side av kortstokken. Alt du trenger å gjøre er å riste stokken mot gulvet, mens du kniper fingrene dine mot hverandre. Da vil du til slutt stå igjen med hjerter 9 og ruter 10.

### Tenk deg til kortet

Nå skal du be en tilskuer tenke på et kort. I denne sammenhengen velger du 9 kort (3x3). Han/hun peker på en rad. Du tar alle kortene og stokker dem. Så legger du dem ut igjen på samme måte. Du ber tilskueren peke på raden der kortet befinner seg. Stokk kortene igjen. Legg dem ut på samme måte. Nå kan du peke på kortet tilskueren valgte.

For å utføre dette trikset må du på forhånd velge 9 kort. Ingen av dem har likt tall/nummer. Da ser du at den raden han/hun peker på er det f.eks. 3, 8 og 9. Da tenker du på de tallene. Neste runde sørger du for at de kortene ikke kommer på samme rad. Da kan du se hvilken rad han/hun peker på.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Card magic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

### Norske nettsteder om trylling

* Magiske Cirkel Norge
	+ Den Lille Magikeren – nyhetsblogg utgitt av Magiske Cirkel Norge
	+ Magiske Timer – tryllekongress arrangert av Magiske Cirkel Norge
* Den Magiske Ring Arkivert 30. august 2018 hos Wayback Machine.
* Magiportalen – norsk trylleforum

### Utenlandske nettsider om trylling

* All Magic Guide (på engelsk)
* Tryllenyheter (på engelsk)
* David Copperfields egenpresentasjon (på engelsk)
* Magi på nett (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Flannan Isles** (skotsk gælisk: **Na h-Eileanan Flannach** hør hjelp•info er en liten øygruppe i Atlanterhavet, på vestkysten av Skottland. De er også kjent på engelsk som **Seven Hunter Islands**. Øyene ligger 34 km nordvest for *Gallan Head* på Lewis og Harris i Hebridene.

kart over øyene med profil, fra 1898
Øyene er fordelt i tre grupper av mindre øyer. Lengst vest ligger Eilean a' Ghobha, Roairearn og Bròna Cleit. I øst ligger Eilean Mòr, Eilean Tighe, Hamasgeir, Làmh an Sgeire Mòire, Làmh a' Sgeire Bheag, Dearc na Sgeir og Gealtaire Beag. Sør for Eilean Mòr gruppen ligger Soraigh, Sgeir Toman og Sgeir Righinn. Alle disse holmene er omgitt av mindre navnløse klippeskjær.

På den største øya, Eilean Mòr, ligger et fyr. Siden dette ble automatisert i 1971 har det ikke bodd mennesker på øyene.

Flannan Isles og fyret på Eilean Mòr er kjente som åstedet for en mystisk forsvinning i 1900. Dampskipet *Archtor* passerte øyene 15. desember, og oppdaget at fyret ikke var tent. Dette ble rapportert, og da en båt med avløsningsmannskap ankom 26. desember fant de fyret tomt. Det var ikke spor av de tre fyrvokterne som hadde vært på øya, og det var tegn til at fyrbygnigen hadde blitt forlatt i all hast. Dette ga opphav til flere spekulasjoner og teorier, blant de mer fantasifulle at fyrvokterne hadde blitt tatt av et sjøuhyre eller bortført av utenlandske spioner. Den offisielle granskningen konkluderte med at de hadde blitt skylt på havet av en stor bølge.

Referanser
----------

1. ↑  Ornance survey kart[*død lenke*]
2. ↑  «Transcripts from documents related to the Flannan Isles mystery». Arkivert 6. januar 2009 hos Wayback Machine. Museum of Scottish Lighthouses. Besøkt 6. november 2008.

| * v
* d
* r
Øyer i Hebridene |
| --- |
| Indre Hebridene | Ascrib Islands **·** Canna **·** Cara **·** Càrna **·** Coll **·** Colonsay **·** Crowlin Islands **·** Eigg **·** Gigha **·** Iona **·** Isay **·** Islay **·** Jura **·** Kerrera **·** Lismore **·** Oronsay **·** Muck **·** Mull **·** Raasay **·** Rona **·** Rùm **·** Sanday **·** Skye **·** Slate Islands **·** Soay **·** Staffa **·** Summer Isles **·** Tiree **·** Treshnish Isles **·** Ulva |  |
| Ytre Hebridene | Barra  **·** Barra Isles **·** Benbecula **·** Berneray **·** Eriskay **·** Flannan Isles **·** Great Bernera **·** Harris og Lewis **·** Monach Islands **·** North Rona **·** North Uist **·** Rockall **·** Scalpay **·** Shiant Isles **·** South Uist **·** St. Kilda |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** BBC Things
 |
**Raoul Casadei** (født 15. august 1937 i Gatteo i provinsen Forlì-Cesena iItalia, død 13. mars 2021 i Cesena) var en italiensk musiker og komponist, kalt «kongen av liscio».

Liv og virke
------------

Casadei var nevø til musikeren Secondo Casadei som i 1928 grunnla Orchestra Casadei. Casadei arbeidet først som barneskolelæer, var fra 1960-årene aktiv med sitt egen band som spilte rock 'n' roll og swing. Noen av sangene han skrev ble også med i onkelens musikkproduksjon. *Io cerco la morosa* ble fremført av Renzo Arbore. Da Secondo Casadei døde i 1971, sluttet Casadei som lærer og overtok onkelens orkester og musikkforretning.

Fra 1970-årene kunne *Orchestra Casadei* utbre *liscio*-musikken fra Romagna til hele Italias kjennskap. I 1973 hadde Casadei en hit med singlen *Ciao mare*. Fra da turnerte hans orkester intensivt landet rundt, deltok på konkurranser, som San Remo-festivalen i 1974. Flere av Casadeis stykker slo an, han fikk gjesteopptredender i filmer og organiserte daneforanstaltninger.

I 1980-årene konsentrerte Orchestra Casadei seg mer i den hjemlige region og åpnet seg for nye stilelementer. Casadei grunnla familiebedriften Casadei Produzioni, med musikkproduksjon, musikkforlag, kunstner- og konsertagentur. I San Remo i 1996 opptrådte Casadei med bandet Elio e le Storie Tese, og vant annenpremie med *La terra dei cachi*. I 1998 initierte han musikkfestivalen Balamondo, med opptredener av Gloria Gaynor, Gipsy Kings, Eumir Deodato, Al Di Meola og andre.

Etter tusenårsskiftet overtok Casadeis sønn Mirko Casadei (født 1972) orkesteret. I 2006 var Casadei med på realityshowet *L’isola dei famosi*). 

Etter å ha blitt rammen av covid-19 døde Casadei den 13. mars 2021 i Cesena en alder av 83 år.

Filmografi
----------

* 1974: La nottata – Regi: Tonino Cervi
* 1976: Vai col liscio – Regi: Giancarlo Nicotra
* 1987: Rimini Rimini – Regi: Sergio Corbucci
* 2004: Ogni volta che te ne vai – Regi: Davide Cocchi

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Raoul Casadei med Paolo Gambi: *Bastava un grillo (per farci sognare)*, Piemme, Milano, 2013 ISBN 978-8856631999

Referanser
----------

1. 1 2   verkets språk italiensk, www.lastampa.it, besøkt 13. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gianluca Angelini: *È morto Raoul Casadei, il re del liscio*, ANSA, 2021-03-13, lest 2021-03-13

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Raoul Casadei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Raoul Casadei på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Raoul Casadei hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Raoul Casadei på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Raoul Casadei på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* *Raoul Casadei, il re del liscio* – Biografi, på casadei.it
* Veröffentlichungen von Casadei im Opac des Servizio Bibliotecario Nazionale (SBN)
* Normeintrag Arkivert 9. mai 2021 hos Wayback Machine. im Opac des SBN

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Montanas flagg
**Montanas flagg** er blått og har delstatsseglet i midten med delstatsnavnet over i gule bokstaver. Flagget ble opprinnelig innført 27. februar 1905. I 1981 ble det endret slik at ordet «Montana» ble lagt til.

Montanas segl viser en naturscene som skal representere de store fossefallene i Missourielven samt et fjellandskap. Foran vises jordbruksland med en plog, spade og hakke. På båndet står teksten «Oro y plata» (Gull og sølv), en henvisning til gruvevirksomheten i delstaten. 

I likhet med mange andre delstater, der flaggduken også er blå, har Montanas flagg militære faner som forbilde. Fanen som i 1898 ble ført av oberst Harry C. Kessler og 1st Montana infantry
i den spansk-amerikanske krig står som modell for Montanas flagg. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord Dakota, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone. Fordi så mange delstatsflagg har blått som hovedfarge, er det vanskelig å skille flaggene fra hverandre. Derfor har en del av delstatene tilføyet delstatsnavnet til flagget, slik Montana gjorde i 1981.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

Eksterne lenker
---------------

* About the State Flag fra Montana Secretary of State

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Dette flaskeforet er antakelig fra begynnelsen av 1800-tallet og er innkjøpt fra Ringerike i Buskerud. Det er laget i eik og foret innvendig med ullstoff. Flaskeforet inneholder 6 store og 6 små kantineflasker, 2 store drikkeglass og ett drammeglass. Lengde 40.cm. Foto Norsk Folkemuseum, NF.1921-0309AQ.
**Flaskefor** eller *flaskeskrin* er et skrin eller en kasse med flasker eller karafler til reisebruk. For å sikre innholdet er et flaskefor innredet med adskilte rom for hver enkelt flaske og ofte også med rom for glass til å drikke av. Flaskefor kan være trukket med lær utvendig og foret med tekstil innvendig for å beskytte innholdet mot støt og slitasje. Selve skrinet er laget av tre, gjerne bjørk eller annen hard ved for at det skal være stabilt, Flaskene i et flaskefor har gjerne firkantet tverrsnitt og kalles kantineflasker etter det franske ordet *cantine* for flaskefor.

Betegnelsen flaskefor kan også brukes om en forsyning av drikkevarer, gjerne til tur eller reise.

Litteratur
----------

* Korshavn, Jan Håvard (1994): *Norsk empire glass. Gjøvigs Glasværk 1807-1843.* Gjøvik. ISBN 82-09323-21-2
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for drikkestell*[*død lenke*], med tegninger av Torill Sand. Oslo

Referanser
----------

1. ↑  Korshavn(1994) s. 141.

Eksterne lenker
---------------

* Se flaskefor i DigitaltMuseum
**Norsk journalisthøgskole** (tidligere Norsk Journalistskole, også kalt Journalisthøgskolen i Oslo) var en høgskole for journalistutdanning. Skolen ble etablert i Oslo i 1965, og var en videreføring av det ettårige Journalistakademiet. I 1994 ble høgskolen innlemmet i Høgskolen i Oslo, og ble en del av Avdeling for journalistikk, bibliotek- og informasjonsfag. I 2011 ble Høgskolen i Oslo slått sammen med Høgskolen i Akershus, og ble til Høgskolen i Oslo og Akershus (HiOA). Etter at HiOA ble omdannet til Oslomet – storbyuniversitetet i 2018, er Institutt for journalistikk og mediefag underlagt skolens Fakultet for samfunnsvitenskap. Her tilbys journalistutdanning både på bachelor- og masternivå.

Referanser
----------

1. ↑  storbyuniversitetet, OsloMet-. «Studier på OsloMet». *www.oslomet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Institutt for journalistikk og mediefag Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Panamerikamesterskapet i strandhåndball 2014** ble arrangert i Asunción i Paraguay.

Brasil, Argentina og Uruguay kvalifiserte seg til VM i strandhåndball 2014 i Recife i Brasil.

### Sluttstilling, menn

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Brasil Brasil |
| 02 2 | Uruguay Uruguay |
| 03 3 | Argentina Argentina |
| 4. | Paraguay Paraguay |
| 5. | Mexico Mexico |
|

Brasil slo Uruguay 28-24 og 22-14 i finalen. Argentina vant også 2-0 over Paraguay i bronsefinalen.

### Sluttstilling, kvinner

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Brasil Brasil |
| 02 2 | Uruguay Uruguay |
| 03 3 | Argentina Argentina |
| 4. | Paraguay Paraguay |
| 5. | Mexico Mexico |
|

Brasil slo Uruguay 20-14 og 18-15 i finalen.

All-star team
-------------

Menn
Bruno de Oliveira (Brasil), Richard Bica (Uruguay), Gil Vicente (Brasil), Nailson Amaral (Brasil), Lucas Moras (Argentina), Diogo Silva (Brasil).

Kvinner
Analia Yaryes (Paraguay), Renata Santiago (Brasil), Patricia Scheppa (Brasil), Alison Nazer (Paraguay), Darlene Soares (Brasil).

Eksterne lenker
---------------

* IHF - Both World Champions defend Pan-American beach titles
***Flashman at the Charge*** er en historisk roman fra 1973 av den britiske forfatteren George MacDonald Fraser. Dette er den fjerde boken i Flashman-serien, og ble først publisert som føljetong i *Playboy* i april, mai og juni 1973.

Handling
--------

Rammefortellingen for denne boken er den fiktive oppdagelsen av de såkalte Flashman-papirene. Hovedpersonen er mobberen Harry Flashman fra den kjente boken *Tom Brown's Schooldays*, som ble skrevet av Thomas Hughes. I denne romanen er Flashman ikke bare mobberen fra skoledagene, men også en berømt viktoriansk offiser. *Flashman at the Charge* starter med en redegjørelse for hvordan Flashmans etterlatte papirer har dukket opp.

Selve handlingen i roman starter under Krimkrigen; Flashman forsøker å unngå å bli sendt til Krim, men det lykkes han dårlig med. Han får i oppdrag å sørge for sikkerheten til en av dronning Victorias slektninger, og må dra til Krimhalvøya der det pågår harde kamper. Han havner midt i sentrum for kamphandlingene, og derfra må han legge ut på en reise tvers over Asia for å forsøke å redde den britiske kolonien India fra en russisk invasjon.

Handlingsforløpet strekker seg fra 1854 inn i 1855.

Rollefigurer
------------

### Oppdiktede rollefigurer

* Harry Flashman – romanens helt eller antihelt
* Elspeth – Harrys hengivne og muligens utro hustru
* Prins William av Celle
* Grev Pencherjevsky – en kosakk og hetman som også er russisk føydalherre på et stort gods
* Scud East – en skolekamerat fra boken *Tom Browns Schooldays*, som nå er offisere av lavere grad i den britiske hæren
* Valla – datteren til grev Pencherjevsky og Harry Flashmans elskerinne
* Tante Sara – tanten til Valla, som lærer Flashman å sette pris på et russisk dampbad
* Ko Dalis datter – (som muligens er en historisk skikkelse) en kinesisk kvinne som er elskerinnen til Yakub Begs. Hun forfører Flashman og gir ham hasj slik at han skal klare seg i det slaget som han snart skal delta i

### Rollefigurer fra virkeligheten

* Prins Albert
* Lord Raglan
* Lord Cardigan
* Lord Palmerston
* Lord Paget
* Fanny Duberly
* George Brown
* Jacques Leroy de Saint Arnaud
* François Certain Canrobert
* William Howard Russell
* Louis Edward Nolan
* Richard Airey
* Lord Lucan
* George de Lacy Evans
* Sir Colin Campbell
* James Yorke Scarlett
* Nikolaj Ignatjev
* Tsar Nikolaj I
* Yakub Beg
* Izzet Kutebar

Referanser
----------

1. ↑  "Playboy & Flashman". The Flashman Society. Arkivert fra originalen den 17. juni 2006.
**Miño** (spansk, på portugisisk: *Minho*) er den lengste elven i Galicia i Spania med en lengde på 308 km. 

Navnet kommer fra det latinske *Minius*. Miño gir vann til vingårder og jordbruksområder og utnyttes til produksjon av vannkraft. Den renner også langs deler av grensen mellom Spania og Portugal. 

Kilden til Miño ligger omtrent 50 km nord for Lugo i Galicia. Elven renner like sør for murene til denne gamle romerbyen og renner sørover gjennom kløfter før dalen blir bredere nord for Ourense. Elven er gjort om til reservoar fra Portomarín til Frieira. I elven finner vi følgende reservoar: Belesar med 654 hm³, Peares med 182 hm³, Velle med 17 hm³, Castrelo med 60 hm³ og Frieira med 44 hm³. I elva ligger også San Esteban-demningen i sideelva Sil.

Tyve kilometer nord for Ourense, ved Os Peares, mottar Miño vann fra den største sideelven sin, Sil. Den renner gjennom Ourense og så sørvestover til den når den portugisiske grensen nær Melgaço. Det er en stor demning ved Frieira nær byen Ribadavia, som er kjent for vinen Ribeiro.

Den portugisiske delen av Miño deler landet i to i omtrent 80 km. Dalen er et frodig jordbruksområde der det dyrkes korn, poteter, kål eller bare gress, avhengig av tiden på året. Overalt innimellom jordbruksområdene, elvene og hagene finnes vinranker, som benyttes til den lett musserende Vinho Verde. Den beste av disse, Alvarinho, produseres i området rundt Monção og Melgaço.

Etter å ha passert middellalderbyene Melgaço og Monção renner Miño med den spanske byen Tui og den portugisiske Valença do Minho på hver side. Begge byene har bevarte festningsverk og er nasjonalmonumenter. Miño munner ut i Atlanterhavet nær Caminha.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Minho River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Río Miño - Rio Minho – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Det gule feltet markerer kanalsonen
**Panamakanalsonen**, engelsk: **Panama Canal Zone**, spansk: **Zona del Canal de Panamá**, er en åtte kilometer bred landstripe på begge sidene av Panamakanalen. USA og Panama inngikk en avtale i 1903 som bestemte at USA skulle stå for byggingen og styre Panamakanalen, samt den åtte kilometer brede kontrollsonen.

Totalt dekket sonen et flateareal på 1 432 km². USA kontrollerte dette landområdet i perioden mellom 1903 og 1999, da USA drev kanalen og sto for vedlikeholdet, før Panamakanalen i sin helhet ble overført til Panama 31. desember 1999. Fra 1979 til 1999 var det en amerikansk-panamansk fellesadministrasjon av området. I 1977 slo Torrijos-Carter-traktatene fast kanalens nøytralitet. 

I dag driftes kanalen av Panama Canal Authority.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Panama Canal Zone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Official Handbook of the Panama Canal—1915
* Governor Parfitt's Address at Flag-lowering Ceremonies September 30, 1979
* Maps of the Canal Zone
* Live Panama Canal webcams
* Air Defense of the Panama Canal 1958–1970
* Panama & the Canal Digital Collection
* Panama Canal Centennial Online Exhibit
* Medicine in the Panama Canal Zone: The Samuel Taylor Darling Memorial Library Archives[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Microplast** var en norsk fabrikant av plastkomponenter. 

Virksomheten ble etablert i Stjørdal i 1968 av Olav Bakken, som begynte med sprøytestøping i sin egen kjeller på Stokkmoen. Microplast ble utvidet til nye fabrikklokaler på Tangmoen i 1971 og 1977 og på Tangen i 1991. På det meste var det 60 ansatte i Microplast AS og datterselskapet Mipa AS i Alvdal (nedlagt i 2002).

I 2013 gikk Microplast AS sammen med plastdivisjonen i svenske IV Group, Industriverktøy AS i Leksvik, og dannet IV Microplast AS. Fabrikken i Stjørdal ble opprettholdt frem til 2014/2015, da produksjonen ble flyttet til Leksvik. Da IV Group besluttet å flytte produksjonen, hadde fabrikken i Stjørdal 26 ansatte, og hatt lav lønnsomhet over flere år.

Referanser
----------

1. ↑  Haugen, Martin (22. desember 2014). «– Det har tatt på dette med Microplast». *Stjørdalens Blad*. Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 21. juni 2015.
2. ↑  «Svart år for Microplast». *Trønder-Avisa*. 31. august 2003. Besøkt 21. juni 2015.
3. ↑  «Går sammen med Microplast AS». *Trønder-Avisa*. 3. april 2013. Besøkt 21. juni 2015.
4. ↑  Isaksen, Asle (11. november 2014). «Microplast flytter til Leksvik». *Plastforum*. Arkivert fra originalen 7. mai 2017. Besøkt 21. juni 2015.

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Gerhard Boldt** (født 24. januar 1918 i Lübeck, død 10. mai 1981) var en tysk offiser under andre verdenskrig som huskes særlig for den tiden han tilbrakte i Førerbunkeren i aprildagene 1945 og hans nedtegnelser fra denne tiden.

Boldt hadde som en ung kavalerioffiser tjenestegjort ved Østfronten, men mot slutten av krigen tjenestegjorde han ved Reinhard Gehlens militære etterretningsstab og ble stasjonert i førerbunkeren. Boldt rapporterte til general Hans Krebs og deltok i den daglige etterretningsbriefingen av Adolf Hitler, øvrige generaler og Hitlers nærmeste rådgivere, særlig Martin Bormann, Hermann Göring og Joseph Goebbels. Slik kunne Boldt på nært hold følge hvordan den øverste ledelsen i Tyskland opplevde og håndterte slaget om Berlin. Etter krigen ga han ut disse observasjonene hvor han beskrev atmosfæren, først i det delvis ødelagte Rikskanselliet, dernest i den klaustrofobiske bunkeren. I disse skildringene beskrev han hele det nasjonalsosialistiske styrets undergang.

De siste dagene arbeidet han som assistent for major Bernd Freytag von Loringhoven, de forsøkte i fellesskap å sette sammen etterretningsrapporter basert på BBC-nyheter og telefonsamtaler til adresser i Berlin de antok russerne var i nærheten av. Den 29. april flyktet de sammen med oberstløytnant Rudolf Weiss til britisk-kontrollert område, der han ble internert som krigsfange.

Etter krigen ga han ut boken *Hitler's Last Days: An Eye-Witness Account*. Denne boken lå til grunn for filmen *Hitler: The Last Ten Days* fra 1973 med Alec Guinness i hovedrollen som Hitler, og Boldt er en av manusforfatterne til filmen.

Referanser
----------

1. 1 2   Babelio, Babelio forfatter-ID 216078, besøkt 1. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.feldgrau.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii **·** CiNii
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Pierre Laurent** (født 7. april 1730, død 25. november 1807) var kongelig hoffdansemester i Danmark.

Han ble i 1752 innkalt fra Operaen i Paris, hvoretter han inngikk i Frederik Vs hofftrupp. I 1758 ble han utnevnt til ballettmester ved Det Kongelige Teater, med ansvar for danseundervisningen ved hoffet. Etter å ha undervist kronrins Christian ble Laurent utnevnt til kanselliråd som anerkjennelse for sitt arbeide.

I 1771 opprettet Laurent ved Hofteatret den første danske ballettskole, og ble hovedkraft og inspirasjon for flere dansegenerasjoner etter de mange årene med pietisme. Han oppnådde ved avskjeden å få hele sin gasje som hoffdansemester som pensjon, og bosatte seg deretter i Paris. Før han reiste fikk han innsatt sønnen Pierre Jean Laurent i samme embete.

Ved avskjeden skrev han til Christian VII: «Jeg har uddannet alle Elever ved Teatret af begge Køn, der endnu er til Pryd for Hoffet og Byen. Før mig var den gode Dans slet ikke eller lidet kendt her; det er mig, som har bibragt Danskerne Smagen herfor».

Referanser
----------

1. ↑  Ulrik Langen (2008). *Den afmægtige - en biografi om Christian 7*. Jyllands-Postens Forlag. s. 45.
2. ↑  Charlotta Dorothea Biehl (2000). Marianne Alenius, red. *Mit ubetydelige levnets løb*. Museum Tusculanum. s. 183.
3. ↑  Henning Urup (2007). *Dans i Danmark: danseformerne ca. 1600 til 1950*. Museum Tusculanum. s. 89.
4. ↑  Robert Neiiendam (1979–84). «Pierre Laurent». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Besøkt 19. mars 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Mišo Brečko** (født 1. mai 1984) er en slovensk fotballspiller som for tiden er klubbløs. Han spiller også for det slovenske herrelandslaget. 

Han har tidligere spilt for Factor Ljubljana og Era Šmartno i sitt hjemland, samt for 1. FC Köln, Hamburger SV, Hansa Rostock og Erzgebirge Aue i Tyskland.

Klubbkarriere
-------------

Brečko startet sin karriere med ungdomsfotball i klubben NK Rudar Trbovlje. Under utdannelsen spilte han enkelte kamper for Factor Ljubljana på tredje nivå i Slovenia. I 2003/2004-sesongen spilte han for Šmartno, hvor fikk han 21 kamper for i Prva Slovenska nogometna liga, som er det øverste nivået i landet. Han gikk til Hamburg i juli 2004 og fikk syv kamper i sin første sesong.

I 2005/2006-sesongen ble han lånt ut til Hansa Rostock, hvor han fikk over 20 seriekamper, før han sesongen etter ble lånt ut til Erzgebirge Aue. Etter to vellykkede sesonger i 2. Bundesliga var han tilbake i Hamburg og fikk spille 14 kamper i 2007/2008-sesongen. Sommeren 2008 gikk han vederlagsfritt fra Hamburg til 1. FC Köln, og signerte en treårsavtale som i 2010 ble forlenget med ytterligere tre år.

Landslagskarriere
-----------------

Brečko første landslagserfaring kom med ungdomslandskamper for Slovenia U-17, U-19 og U-21. Han fikk blant annet 15 kamper for Slovenia U21. Brečko fikk sin landslagsdebut på seniornivå i en vennskapskamp mot Slovakia den 17. november 2004 i Trnava. Han var én av 23 som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Matjaž Kek.

Referanser
----------

1. ↑  «Samir Handanovič ustavil Slovake» **(slovensk)**. RTV Slovenia. 17. november 2004. Besøkt 5. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mišo Brečko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mišo Brečko – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (de) Mišo Brečko – fussballdaten.de Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Mišo Brečko – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Mišo Brečko – as.com Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Slovenias tropp – VM i fotball 2010 |
| --- |
| 
* 1 S. Handanovič
* 2 Brečko
* 3 Džinič
* 4 Šuler
* 5 Cesar
* 6 Ilič
* 7 Pečnik
* 8 Koren
* 9 Ljubijankič
* 10 Birsa
* 11 Novakovič
* 12 J. Handanovič
* 13 Jokić
* 14 Dedič
* 15 Krhin
* 16 Šeliga
* 17 Kirm
* 18 Radosavljevič
* 19 Filekovič
* 20 Komac
* 21 Stevanovič
* 22 Mavrič
* 23 Matavž
* Landslagstrener: Kek

 | Flagget til Slovenia |
En tallerken med løk- og potetpakora.  Foto: «Knowledge Seeker» 
**Pakora** eller **pakoda** (hindi पकोड़ा, tamil பக்கோடா urdu پکوڑا [pakōṛā], *pl.*  पकोड़े [pakōṛē]) er en indisk matrett som blir laget ved dypping av grønsaker eller kjøtt i ei røre av mel fra kikerter og frityrkokt i vegetabilsk olje. Grønnsaker som ofte blir brukt til pakora er blomkål, løk, aubergin, tomat, potet og spinat, mens kylling er et vanlig kjøttslag.

Pakora blir servert som et lite snacksmåltid, gjerne sammen med indisk te, eller som forrett. Retten er ofte en del av *iftar*, kveldsmåltidet der en bryter ramadan-fasten, for sørasiatiske muslimer. De er også utbredt som hurtigmat i Storbritannia, der de finnes både i indiske restauranter og i andre matutsalg som kiosker og matbutikker. I Skottland er det til og med utviklet en haggis-pakora.

Japansk tempura kan minna litt om pakora, men er mindre krydret.

Referanser
----------

1. ↑  «Pakora». *vegetarbloggen.no* **(engelsk)**. Besøkt 19. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pakora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oppskrift på løkkpakora (engelsk)
* Oppskrift på kyllingpakora Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
En **klimakvote** er en tillatelse til å slippe ut ett tonn CO2. Kvoter setter en markedspris på CO2-utslipp. Muligheten for å handle kvoter på tvers av grenser innenfor Europa skal sikre at reduksjonene skjer der hvor det økonomisk er mest hensiktsmessig.

Med henblikk på å etterleve forpliktelsene i Kyoto-avtalen vedtok EUs medlemsland i 2005 å etablere et felles handelssystem til handel med CO2-kvoter. Handelen med CO2-kvoter skjer innenfor rammene av det europeiske system for handel med utslippsrettigheter. Systemet er kalt European Union Emissions Trading Scheme (ETS). Den første fasen av systemet varte fra 2005 til 2007. I kvotesystemets andre fase, fra 2008, ble tildelingen av kvoter redusert.

Klimakvoter i Norge
-------------------

I Norge ble det i 2005 innført et nasjonalt kvotesystem. Fra 2008 ble det norske systemet utvidet til å omfatte flere virksomheter. Samme år ble Norge tilsluttet ETS. I perioden 2008 til 2012 er følgende norske bransjer med i kvotesystemet: energianlegg (over 20 MW), raffinering av mineralolje, røsting og sintring av jernmalm, produksjon av støpejern og stål, sement og kalkproduksjon, produksjon av glass, glassfiber og keramiske produkter, treforedling, kunstgjødselproduksjon og offshore petroleumsvirksomhet. Dette utgjør totalt 112 virksomheter, som står for nærmere 40 prosent av de norske utslippene av klimagasser.
Fra 2013 utvides kvotesystemet. Aluminiumsindustrien og ferrolegeringsvirksomheter blir kvotepliktige. Virksomhetene vil måtte levere inn klimakvoter for utslipp av flere klimagasser enn tidligere. I 2013-2020 vil omtrent 50 prosent av de norske klimagassutslippene være omfattes av klimakvotesystemet. 
Det finnes ulike typer kvoter, herunder EUA og CER. EUA er kvoter fra EUs kvotemarked som Norge er en del av. CER er klimakvoter fra prosjekter som skal bidra til å begrense utslippene av klimagasser i utviklingsland. Felles for disse er at hver kvote tilsvarer utslipp av ett tonn CO2, og at de er godkjent under Kyoto-avtalen. 

I Norge er det Miljødirektoratet som kontrollerer at bedriftene i kvotesystemet hvert år leverer inn kvoter tilsvarende sitt utslipp av klimagasser det foregående året. 

### Kritikk

I desember 2012 sendte NRK to *Brennpunkt*-dokumentarfilmer hvor programleder Erling Borgen viste hvordan Norges regjering og næringsliv har kjøpt kvoter fra et selskap som hugger ned regnskogen, fra damanlegg i Kina som har gjort at mennesker er blitt tvangsflyttet, og fra en fabrikk som forurenser fattige landsbyer I India.

Referanser
----------

1. ↑  «Oppgjørets time». *NRK*. 4. desember 2012. Besøkt 17. mars 2022. «Norsk dokumentarserie om Norges kjøp av klimakvoter.»

Eksterne lenker
---------------

* Video laget av Klima- og forurensningsdirektoratet i samarbeid med Klimaløftet: Klimakvotesystemet
* «Klimakvoter er butikk og politikk», artikkel i *Aftenposten* 17. januar 2007
* Point Carbon, prissetting av utslippskvoter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Pierre Lacroix** (født 3. august 1948 i Montréal i Québec i Canada, død 13. desember 2020 i Las Vegas i Nevada i USA) var en kanadisk ishockeyfunksjonær.

Karriere
--------

Lacroix ble den 24. mai 1994 utnevnt av National Hockey League til *general manager* av sportsfranchisen Quebec Nordiques, etter at han i 21 år hadde virket som spilleragent. Han forble dette også etter at han flyttet til Denver i den amerikanske delstaten Colorado. Der fikk han navnet endret til Colorado Avalanche. Med Avalanche vant han Stanley Cup i 1996 og i 2001. Etter sesongen 2005/06 trakk han seg ut av den daglige drift embedet som franchisens president. Hans oppgave som *General Manager* ble overtatt av François Giguère.

Lacroix var med på å stifte Colorado Avalanche Charity Fund, som i hans periode fra 1995 til 2006 innbragte i alt 11 millioner dollar for veldedige formål i Colorado. Den 8. april 2008 ble han opptatt i Colorado Sports Hall of Fame.

Lacroix døde den 13. desember 2020 i Las Vegas av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2   www.ledevoir.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Agence QMI (13. desember 2020). «Pierre Lacroix est décédé des suites de la COVID-19» **(fransk)**. Le Journal de Québec. Besøkt 13. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på Colorado Avalanches nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Minnesmerke over Fechter
Inskripsjonen på minnesmerket lyder: «...er wollte nur die Freiheit» (norsk: «...han ønsket seg bare friheten»).
**Peter Fechter** (født 14. januar 1944, død 17. august 1962) var en murerlærling fra Øst-Berlin som 18 år gammel ble det første dødsofferet for Berlinmuren.

Fluktforsøk
-----------

Omkring et år etter at oppførelsen av muren startet, fredag den 17. august 1962 ca. kl. 14:15, forsøkte han å flykte fra DDR sammen med sin 18-årige venn og arbeidskollega Helmut Kulbeik. Planen var å gjemme seg i et snekkerverksted ved muren og, etter å ha observert de østtyske grensevaktene, hoppe ut av et vindu inn i den såkalte dødsstripen som lå mellom muren og et parallelt gjerde som var under oppførelse, løpe gjennom den og klatre over muren i nærheten av Checkpoint Charlie inn i bydelen Kreuzberg i Vest-Berlin.

Da de hadde klatret opp på muren begynte imidlertid de østtyske grensevaktene å skyte på dem. Kulbeik klarte å komme over muren, men Fechter ble truffet av flere skudd og falt tilbake til dødsstripen hvor han ble liggende hjelpeløs. Han begynte å skrike om hjelp, og det dannet seg store menneskemengder på begge sider av muren. På østsiden ble menneskene omgående spredt av de østtyske soldatene, og på vestsiden ble et stort politioppbud samlet. De vesttyske politimennene forsøkte å kaste bandasjer inn til Fechter, men kunne ikke få seg til å gå inn. Hverken de østtyske grensevaktene i DDR eller de amerikanske soldatene ved Checkpoint Charlie forsøkte å hjelpe ham, selv om en stadig økende menneskemengde høylytt oppfordret dem til å gjøre det. Peter Fechter blødde ihjel og døde etter en time. Folkemengden i Vest-Berlin ropte «mordere» til de østtyske soldatene, som fjernet liket. De amerikanske soldatene hadde fått ordre av sine overordnede om å ikke foreta seg noe.

Reaksjoner
----------

Drapet på Peter Fechter og grensevaktenes grusomhet førte til raseri i den vesttyske befolkningen. Det var også skuffelse over okkupasjonssoldatenes passivitet. En buss med sovjetiske okkupasjonssoldater ble steinet av oppbragte berlinere, og også amerikansk militært personell ble utsatt for verbale og fysiske angrep i etterkant av episoden.

Begravelse, monument
--------------------

Peter Fechter ble begravet på Oppstandelsesgravlunden i Berlin-Weißensee. Etter den tyske gjenforeningen ble det bestemt å gjøre hans grav til æresgrav. I Zimmerstrasse på stedet hvor han ble drept ble det etter gjenforeningen oppført et monument for Peter Fechter.

To tidligere østtyske grensevakter ble dømt til fengsel for drapet i mars 1997.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Checkpoint Charlie, la historia del paso más famoso del Muro de Berlín»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Fechter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |


Portal: Tyskland
**Klimameldingen**, St.meld. nr. 21 (2011–2012) *Norsk klimapolitikk* ble avgitt 25. april 2012. 

Den avløser St.meld. nr. 34 (2006–2007) *Norsk klimapolitikk* fra 22. juni 2007, og som den gamle legger den føringer for norske regjeringens klimatiltak i dette århundre for å tilfredsstille Kyoto-avtalen og redusere utslippet av CO2 (karbondioksid)og andre klimagasser.
Stoltenberg-regjeringen la fram begge klimameldingene. De inneholder sektorvise planer for redusert utslipp av CO2 i Norge og i den første klimameldingen fremfor alt kjøp av klimakvoter i utlandet, noe som vakte sterk kritikk fra miljøvernhold, blant annet for å ha vært for langsiktig og ikke berøre petroleumsindustrien i tilstrekkelig grad.[] I den nye meldingen (St.m. 21) legges det opp til at 2/3 av Norges klimakutt skal tas nasjonalt.

Meldingen må ses i sammenheng med klimaforliket. Det legges opp til å kutte utslipp av klimagasser (målt som CO2-ekvivalenter) med 30 % innen 2020, med 1990 som referanseår, med ytterligere 10 % om mange nok andre land legger seg på tilsvarende mål. Norge skal bli karbonnøytralt innen 2050, om en får en "ambisiøs internasjonal klimaavtale på plass" innen 2030.

Sektorer for miljøtiltak
------------------------

* Petroleum og energi
* Transport
* Industri
* Primærnæringer
* Avfall

Eksterne lenker
---------------

* St.meld. nr. 21 (2011–2012) – Norsk klimapolitikk
* Klimaforliket vedtatt
* St.meld. nr. 34 (2006–2007) – Norsk klimapolitikk
* Miljøstatus i Norge: Mål og nøkkeltall for klima
Pakkuber er små firkantede kuber for pakking av klær
En **pakkube** eller **pakkekube** er en liten firkantet pose designet for å seksjonere og kategorisere klær i bagasje. På denne måten kan man organisere og gruppere innholdet i bagasjen slik at man lettere skal kunne finne igjen de klærene man leter etter uten å rote til de andre. Pakkekubene skal også gjøre det enklere å komprimere klærene slik at bagasjen totalt sett tar mindre plass.

Pakkekuber er ofte helt eller delvis gjennomsiktige slik at man kan se innholdet, for eksempel ved at de er laget av netting, og har glidelåser eller annen åpne/lukke-mekanisme. De kommer ofte i sett med forskjellige størrelser som passer inni hverandre.

Pakkekuber brukes blant annet av ryggsekkturister, personer på jobbreiser og feriereisende. Pakkekuber kan også brukes til organisering i hjemmet, eksempelvis til å huse sengetøy, utstyr til hekling, sesongbekledning utenfor sesong, med mer.

Som et alternativ til pakkekuber kan man benytte bager og sekker med innebygde smårom for organisering av innholdet. Pakkekuber gjør det mulig å oppnå noen av de samme fordelene i sekker og bager uten annen inndeling enn store hovedrom, og på en modulær måte.

Se også
-------

* Pakksekk
* Ryggsekk
* Skulderveske, bag eller veske med en lang stropp
* Tørrsekk

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Packing Cubes: Why You Need Them». Travel Fashion Girl.
3. ↑  «Two experienced business travelers reveal their favorite packing tips». Business Insider.
4. ↑  «Secrets of My Travel Drawer: Avid Travelers Recommend 20 Must-pack Items Vetted by Countless Miles, Mishaps, and Serendipity». Huffington Post.
5. ↑  «How to Use Packing Cubes». Besøkt 29. mars 2019.
6. ↑  «Packing Cubes Are Essential To Organize Your Luggage». Top Travel Tips.
**Klimakvoteloven** (**Lov om kvoteplikt og handel med kvoter for utslipp av klimagasser**) har som formål å begrense utslippene av klimagasser gjennom et system med kvoteplikt for utslipp av klimagasser og fritt omsettelige utslippskvoter.

Å kjøpe kvoter innebærer å kjøpe en tillatelse til å slippe ut klimagasser. Én kvote tilsvarer utslipp av ett tonn karbondioksid. Fastlandsindustrien, ​olje- og gassvirksomheten og luftfarten har plikt til å betale kvoter for sine utslipp. Alle andre kan frivillig velge å kjøpe kvoter for sine utslipp.

Norge er tilsluttet EUs kvotesystem. Dette innebærer at EUs kvotehandelsdirektiv med tilhørende bestemmelser i utgangspunktet gjelder på lik linje for norske kvotepliktige bedrifter som for kvotepliktige bedrifter i EUs medlemsland.

Miljødirektoratet har det administrative hovedansvaret for å forvalte og håndheve klimakvoteloven. Loven forvaltes av Kongen, Miljøverndepartementet og Miljødirektoratet.

Eksterne lenker
---------------

* Klimakvoteloven hos Lovdata.
* Klimakvoteloven hos Miljøverndepartementet
**Klimakonferansene i Sarpsborg** eller **CC8** og **CC9** (forkortelse for **Climate Conference 08**/**09** (klimakonferanse 08/09)), er to konferanser avholdt på Hafslund hovedgård i Sarpsborg. Konferansene har fokus på klima og miljø. CC8 ble avholdt 5.–6. juni 2008, mens CC9 ble arrangert 4.–5. juni 2009. Arrangørene er Club de Madrid, Bellona og Hafslund ASA.

CC8
---

**CC8** ble avholdt 5. (verdens miljødag) til 6. juni 2008. Den var en del av forhandlingene om en ny klimaavtale som skal erstatte Kyoto-avtalen. Forhandlingene avholdes generelt av FN, og ble startet ved klimatoppmøtet på Bali i 2007, og skal fullføres ved et nytt toppmøte i København i 2009. Konferansen samlet forskjellige internasjonale representanter fra ulike områder innen politikk (herav mange statsledere), klima, næringsliv, utdanning og andre organisasjoner, blant annet Ricardo Lagos, Gro Harlem Brundtland (begge spesialutsendinger for klimaendringer i FN), Lord Nicholas Stern, Göran Persson, Jennifer Mary Shipley og Kjell Magne Bondevik, samt flere representanter for Bellona, herunder lederen Frederic Hauge.

Konferansen avsluttet med en felles uttalelse fra de ulike deltakerne, utformet som et åpent brev til verdens ledere. Brevet besto av fem punkter: Teknologisk utvikling, forskning og investeringer, prioritering av lavkarbon teknologi, effektiv internasjonal pengebistand og nasjonale allianser i klimakampen.

### Klimakonsert

Lørdag 7. juni ble det avholdt konsert med blant annet Madcon, Surferosa, Henning Kvitnes, Bertine Zetlitz, Ida Maria, deLillos'85, CC Cowboys og Kaizers Orchestra. Konferansierer var Thomas Numme og Harald Rønneberg.

Referanser
----------

1. ↑  Marte-Kari Melkerud (7. juni 2008). «Grønt håp etter klimakonferansen». *Sarpsborg Arbeiderblad*: 8.

Eksterne lenker
---------------

CC9
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

CC8
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* CC8 dekket av Sarpsborg Arbeiderblad
* CC8 på Bellonas hjemmesider
Peter Egges plass og Krambugata 2.  Foto: Kjersti Lie (2021) 
**Peter Egges plass** er en plass i Midtbyen i Trondheim som ligger ved Schjoldagerveita og sørenden av Krambugata, avgrenset av Trondheim folkebibliotek mot sør og bakgårder tilhørende henholdsvis Søndre gate mot vest og Dronningens gate mot nord.

Peter Egges plass fikk sitt navn i 1988 og er oppkalt etter forfatteren Peter Egge (1869–1959). Plassen oppstod etter sanering av bygårder i den søndre delen av Krambugata på slutten av 1960– og begynnelsen av 1970-tallet. Plassen ble deretter tatt i bruk som parkeringsplass før den ble opparbeidet som en bilfri plass med brostein og beplantet på begynnelsen av 1990-tallet. Den fikk da også flere utsmykninger utformet av billedhuggeren Bård Breivik. Dette arbeidet ble bekostet av Trondheim kommune og Norges Bank. Banken hadde for øvrig sin siste Trondheimsavdeling i Peter Egges plass nummer 2, et bygg mellom plassen og Kjøpmannsgata som ble oppført i 1993 og som siden ble tatt i bruk av Husbanken. 

Ved utgravning for et nytt næringsbygg ved Peter Egges plass og Krambugata 2 i 2016 fant man rester av det man trodde kunne være Klemenskirken fra rundt år 997. Utgravningene skulle siden bli presentert i et besøkssenter i underetasjen på dette bygget, et bygg som for øvrig ble tildelt Trondheim kommunes byggeskikkpris for 2020.

Bildegalleri
------------

* Peter Egges plass med Krambugata og Dronningens gate 1b midt i bildet (1988).Peter Egges plass med Krambugata og Dronningens gate 1b midt i bildet (1988).
* Peter Egges plass og Trondheim folkebibliotek (t.v.) og bakgårder til Søndre gate (t.h.) (1988).Peter Egges plass og Trondheim folkebibliotek (t.v.) og bakgårder til Søndre gate (t.h.) (1988).
* Trondheim folkebibliotek og Peter Egges plass (2010).Trondheim folkebibliotek og Peter Egges plass (2010).

Referanser
----------

1. ↑  Terje Bratberg, Trondheim byleksikon 2008. «Peter Egges plass» s. 423.
2. ↑  Riksantikvaren.no – De nye funnene under Klemenskirken Publisert 20. juni 2017, besøkt 11. juli 2022)
3. ↑  Arkitektnytt.no – Byggeskikkpris til Pir II Arkivert 11. juli 2022 hos Wayback Machine. (Publisert 26. mars 2021, besøkt 11. juli 2022)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 423–424. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |