recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gjøvik Bandyklubb** (stiftet 1936) er et tidligere norsk idrettslag fra Gjøvik som kun drev med bandy. Idretten ble spilt på Gjøvik fra og med begynnelsen av 1930-årene, men i starten som en undergruppe av Gjøvik Skøiteklub. Gjøvik Bandyklubb hadde enkelte fine resultater de første 30 årene av sin levetid og ble lenge regnet som klubben utenfor norsk bandys kjerneområder Drammensdistriktet, Bærum og Oslo som hevdet seg best. Klubben spilte totalt sju sesonger i eliteserien i etterkrigsårene fram til den endelig rykket ned i 1960. Klubben spilte deretter i lavere divisjoner fram til den ebbet ut på begynnelsen av 1990-tallet. Norges Bandyforbund vedtok i 2012 å arbeide for å reetablere bandy på Gjøvik og i oktober samme år bestemte de seg i Gjøvik for å prøve å blåse liv i bandy'n.

Arve Engebretsen representerte Gjøvik Bandyklubb på det norske landslaget (3 kamper, debut 1952). Flere fotballspillere fra Gjøvik-Lyn har spilt bandy for klubben, deriblant Rolf Bjørn Backe og Tom Henning Hovi.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Riis (18. mai 1961). «Gjøvik Bandyklubb feirer 25-års jubileum». *Aftenposten*.
2. ↑  «Kort fra årsmøtet i bandyseksjonen». Norges Bandyforbund. juni 2012. Arkivert fra originalen 11. juli 2012. Besøkt 14. juli 2012.
3. ↑  Gjøvik Bandyklubb Community
Høydalsfjorden i Kinn kommune i Vestland fylke. Foto: Helge Høifødt 
Flyfoto av Flora i Sunnfjord, med Høydalsfjorden midt i bildet og Eikefjorden øverst. Høydalsfjorden ender i Osstrupen i øst (til høyre) Foto: 2012 
**Høydalsfjorden** er en fjordarm av Solheimsfjorden i Kinn kommune i Vestland.

Fjorden ligger like sør for Florø og strekker seg 13 kilometer sørøstover. Fjorden har to innløp, et mellom Ålvorsundet på vestsiden av Ålvora og et større innløp mellom Ålvora og Neståa. Like innenfor innløpet ligger de to øyene Litle og Store Timberøya og lenger inn i fjorden ligger Hjortøya. Sør for Litle Timberøya ligger Stongasundet mellom øya Stavøy og fastlandet. Sundet går sør til Brufjorden.

Det ligger flere bruk på nordsiden av fjorden som Holmesund og Steinhovden. Sør for Hjortøya ligger Langeneset som strekker seg 2 kilometer nordvestover i fjorden. Helt inne på nordsiden av neset ligger Høydal, som har gitt navn til fjorden. Nord for Høydal smalner fjorden inn og de siste 2,5 kilometrene inn til bunnen av fjorden kalles Osstrupen. 

Fylkesvei 611 går langs sørsiden av fjorden og krysser Osstrupen. På nordsiden av fjorden går fylkesvei 5697.

Referanser
----------

1. ↑  Høydalsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

* Utsyn over Høydalsfjorden mot vest, fra Langeneset. Fortegnet panorama.  Foto: 2015Utsyn over Høydalsfjorden mot vest, fra Langeneset. Fortegnet panorama.  Foto: 2015
* Utsyn over Høydalsfjorden mot øst, fra Langeneset. Fortegnet panorama.  Foto: 2015Utsyn over Høydalsfjorden mot øst, fra Langeneset. Fortegnet panorama.  Foto: 2015
* Fylkesvei 542 går over Osstrupen bru, ei betongbru over Osstrupen, en fjordarm av Høydalsfjorden. Fortegnet panorama.  Foto: 2015Fylkesvei 542 går over Osstrupen bru, ei betongbru over Osstrupen, en fjordarm av Høydalsfjorden. Fortegnet panorama.  Foto: 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ivar Kristiansson Hognestad** (1888–1973) var en gårdbruker og Arbeiderpartiet-politiker fra Time som var stortingsrepresentant for Rogaland fra 1934 til 1957.

Bakgrunn
--------

Hognestad gikk årene 1908–1910 landbruksskolen på Tveit i Nedstrand. Han drev farsgarden 1917–1954, og dyrket ham mye opp og var dessuten en de første i distriktet som tok til med kulturbeite. Åren 1927–1936 var ham landbruksansvarleg i stavangeravisen *1ste Mai*, og skrev ellers mange artikler i ymse aviser og tidsskrift. I 1933 gav han ut boken *Jorden og bøndene*.

Hognestad var medlem av herredsstyret i Time i periodene 1919–1922, 1928–1940 og 1947–1952. Han var styreformann i den lokale trygdekassen og i overlikningsnemnda.

Politisk virke
--------------

Fra 1930 til 1957 var Hognestad medlem av landsstyret i Arbeiderpartiet. Ved stortingsvalget høsten 1933 ble han vald til stortingsrepresentant for Rogaland fylke og Arbeiderpartiet. Gjennom gjentatte gjenvalg ble han sittende på Stortinget til 1957. Etter 2. verdenskrigen var han sekretær i Finanskomiteen fra 1945 til 1952 og formann i samme komite i 1953 til 1954. Den siste fireårsperioden på Stortinget ledet ham Landbrukskomiteen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 319[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Norsk Allkunnebok. VI. bandet. 1955
* Stortingsbiografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
| Operasjon Jordkreps 19 |
| --- |
| En syrisk SAM-installasjon |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 9. juni 1982 |
| Sted | Bekaadalen, Libanon |
| Resultat | Israelsk militær suksess |

 |
| Stridende parter |
| Israels flagg Israel | Syrias flagg Syria |
| Styrker |
| Rundt 90 jagerfly  1 drone | Rundt 100 jagerfly  30 SAM-batterier |
| Tap |
| Ingen | 80 fly ødelagt30 SAM-batterier ødelagt |

| **Militære operasjoner under Libanon-krigen 1982** |
| --- |
| Slaget om Beaufort - Slaget om Jezzine - Operasjon Jordkreps 19 - Slaget om Sultan Yacoub - Beleiringen av Beirut - Massakrene i Sabra og Shatila |

Et israelsk fly som ble brukt under operasjonen
**Operasjon Jordkreps 19** (hebraisk: מבצע ערצב-19‎, Mivtza Artzav Tsha-Esreh) var en av de største israelske militæroperasjonene under den første Libanon-krigen. Operasjonen ble gjennomført av Israels flyvåpen, og var hovedsakelig et angrep på de syriske sovjetisk-produserte SAM-missilene. Operasjonen markerte den første gangen i historien at et vestlig flyvåpen hadde lyktes i å ødelegge et helt nettverk av denne typen missiler, og var det største luftslaget siden Koreakrigen.

Israels flyvåpen hadde siden Jom kippur-krigen forsøkt å arbeide fram en måte å kjempe mot nettverk av SAM-missiler. Økende spenninger mellom Israel og Syria over Libanon eskalerte på begynnelsen av 1980-tallet og kulminerte i at Syria satte opp SAM-batterier i Bekaadalen i Libanon. Den 6. juni 1982 invaderte Israel Libanon for å kaste PLO ut av landet, og den tredje dagen av krigen bestemte den israelske ledelsen seg for å sette igang «Operasjon Jordkreps 19» etter harde kamper mellom syriske og israelske styrker.

Slaget varte i omkring to timer, og på slutten av dagen hadde Israels flyvåpen ødelagt 17 av de 19 SAM-batteriene som var stasjonert i Bekaa-dalen og skutt ned 29 syriske fly uten å ha mistet et eneste fly selv. Dagen etterpå fortsatte Israel med å ta ut SAM-batterier som hadde sluppet unna gårsdagens angrep. Etter slaget begynte Syria å trekke seg tilbake fra krigen, og en amerikansk-meglet våpenhvile markerte slutten for Syrias involvering i krigen mot Israel i Libanon for denne runden. Israel okkuperte senere halve Libanon.

Referanser
----------

1. ↑  Pollack (2002), p. 533
2. ↑  Morris (1999), s. 528
3. ↑  Cohen (1990), s. 615
4. ↑  Pollack (2002), s. 533
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. september 2008. Besøkt 10. september 2008.
**Gjøvik Symfoniorkester** er et symfoniorkester tilsluttet NASOL. Orkesteret er lokalisert i og samarbeider med Gjøvik kommune gjennom Gjøvik Kunst- og Kulturskole. Orkesterets faste prøve- og konsertsted er Gjøvikhallen på Gjøvik gård, men orkesteret opptrer også andre steder, blant annet i Gjøvik Kirke.

Historie
--------

Orkesterets tidlige forløper ble stiftet på Gjøvik Gård i 1903 av fiolinist Inga Volckmar. Orkesteret har i tidligere epoker hatt navnene Gjøvik Orchester, Gjøvik Orkesterforening og Gjøvik Byorkester. Gjøvik Symfoniorkesters historie 1903 til 2003 er beskrevet i 100-årsjubileumsboken *Orkesterplass*.

Besetning
---------

I vårsesongen 2013 besto orkesteret av ca 40 faste musikere. På konserter har orkesteret full symfonisk besetning med ca 50 musikere (inkl forsterkning av innleide profesjonelle musikere):
Piccolo, fløyte 1-2, obo, klarinett, bassklarinett, fagott 1-2, horn 1-4, trompet 1-2, trombone 1-3, tuba (ved behov), slagverk (antall etter behov), piano (ved behov), harpe (ved behov), 1. fiolin (8), 2. fiolin (6), bratsj (6), cello (6), kontrabass (2). På konsert er hver solo- og førstestemme bemannet med profesjonelle musikere. Det legges særlig vekt på å legge til rette for musikkelever og studenter.

Konserter/solister
------------------

Gjøvik Symfoniorkester har på 2000-tallet arrangert konserter bl.a. i samarbeid med følgende gjesteartister/solister: Arve Tellefsen, Håvard Gimse, Einar Steen-Nøkleberg, Atle Sponberg, Henning Kraggerud, Ragnhild Hemsing, Eldbjørg Hemsing, Guro Kleven Hagen, Per Arne Glorvigen (Tango for 3), Tine Thing Helseth, Gunilla Süssmann, Ronnie Le Tekrø, Sølvguttene og Terje Tønnesen. Orkesteret har i denne perioden også spilt felleskonserter sammen med øvrige regionale symfoniorkestere som Lillehammer Symfoniorkester og Romerike Symfoniorkester. På enkelte konserter i løpet av året inviterer Gjøvik Symfoniorkester byens Junior- og Veslefrikk-orkestre slik at barn og ungdom kan få erfare samspill med et stort orkester, i tråd med sin formålsparagraf om generelt å fremme interesse for symfonisk musikk.

Musikalsk ledelse
-----------------

* Rolf Bækkelund: Dirigent 1962 til 1997
* Alf Richard Kraggerud: Dirigent 1997 til 2001
* Geir Tore Larsen: Dirigent 2002 ->

Referanser
----------

1. ↑  Inga Volckmar (født 1866) var kona til dr. Hans Volckmar og søster til ordfører og stortingsmann Alf Mjøen.
2. ↑  Martin Bækkelund: *Orkesterplass: med Gjøvik Byorkester gjennom 100 år*. Gjøvik Byorkester/Alfa forlag, 2002. ISBN 82-92253-04-1

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
| Operasjon Fenkil |
| --- |
| Konflikt: Den eritreiske selvstendighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 8. februar 1990 – 10. februar 1990 |
| Sted | Massawa, Eritrea |
| Resultat | Eritreisk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Det eritreiske folks frigjøringsfront | Etiopias flagg Etiopia |
| Kommandanter og ledere |
|  Petros Solomon | Etiopias flagg Mengistu Haile Mariam  Etiopias flagg Tesfaye Gabre Kidan |
| Tap |
|  | 9,000 |

**Operasjon Fenkil** eller **Slaget om Massawa** var en væpnet kamp om den eritreisk havnbyen Massawa. Det startet 8. februar 1990 da Det eritreiske folks frigjøringsfront kom med et overraskelsesangrep mot byen og Etiopias hær. De eritreisk opprørerne angrep fra land og sjø. Slaget varte i tre dager inntil eritreerne vant og frigjorde byen og områdene rundt. Som følge av angrepet fra de eritreiske opprørerne svarte Etiopia tilbake med å bombe byen i seks dager på rad. Det var de sivile som stort sett ble rammet, ettersom opprørerne hadde fulgt de etiopiske soldatene innover i landet mot Ghinda.
**Ethnologisches Museum** er et museum i Berlin for utenomeuropeiske kunst- og kulturgjenstander. Det tilhører de statlige prøyssiske museene i Berlin. Museet er lokalisert i Humboldt Forum. 

Ethnologisches Museum ble grunnlagt i 1873, og er med over 500 000 utstillingsobjekter et av de viktigste, største og eldste etnologiske museer i verden. Det har sin opprinnelse i de brandenburgiske kurfyrstenes kunst- og raritetskabinett. Kurfyrstene samlet allerede på 1600-tallet objekter fra fjerne verdensdeler. Denne samlingen ble til *Königlich Preußische Kunstkammer*, som i 1829 ble omdannet til *Ethnographische Sammlung* og i 1856 fikk lokaler i Neues Museum på Museumsinsel.

Utstillinger
------------

Ethnologisches Museum har permanente utstillinger om Amerikas arkeologi, indianerne i Nord-Amerika, Stillehavet, Øst-Asia og Afrika. Det inneholder også et eget museum for barn. Museet har også en musikketnologisk avdeling og et vitenskapelig bibliotek.

Se også
-------

* Museum für Asiatische Kunst

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ethnologisches Museum (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Kunst | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
***Dialogen i helvete mellom Machiavelli og Montesquieu*** (fransk: *Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu*) er en politisk satire og pamflett som ble skrevet av Maurice Joly, en fransk advokat og satiriker med politiske synspunkter som var konservative, monarkistiske og legitimistiske. Pamfletten var et angrep på Napoleon IIIs politiske ambisjoner, og ble utgitt i Genève og deretter i Brussel i Belgia i 1864.

Ettersom det var ulovlig å kritisere monarkiet, forsøkte Joly å smugle sin pamflett inn i Frankrike. Politiet konfiskerte så mange eksemplarer de kunne, og pamfletten ble forbudt. Etter at forfatterskapet ble tilbakeført til Joly, ble han stilt for retten den 25. april 1865 og dømt til 15 måneders fengsel ved *Sainte-Pélagie*. Den 14. juli 1878 begikk Joly selvmord.

Satiren angriper Napoleon IIIs politiske ambisjoner, og benytter djevelske renkesmeder i helvete som dramaturgisk grep. Napoleon III angripes i en dialog mellom Machiavelli og Montesquieu, som sitter i helvete og diskuterer verdensherredømmet. I 25 dialoger forsvarer «Montesquieu» (forfatteren) de humanistiske verdier som Maurice Joly anklager Napoleon III for å ha avskaffet, mens Napoleon III er forkledd som «Machiavelli» for å unngå den franske sensuren.

Joly synes selv å ha lånt fra en populær roman av Eugène Sue, *Folkets mysterier*, hvori konspiratorene var jesuittene. Jøder nevnes ikke i noen av disse to arbeidene.

Ingen av disse to arbeidene nevner jødene som konspiratører. Jolys verk dannet likevel grunnlaget for den storslåtte konspirasjonsteorien i det velkjente russiske falsumet *Sions vises protokoller*, som beskrev en angivelig plan om jødisk verdensherredømme og har blitt brukt av antisemitter som «bevis» i kampen mot jødene. De såkalte «protokollene» er imidlertid et nesten ordrett plagiat fra satiren til Joly.

Eksterne lenker
---------------

* *Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu* ved Prosjekt Gutenberg
* «Dialogue in Hell», engelsk oversettelse
**Ketisk** (IFA: /ˈkɛt/, russisk: Кетский язык, *ketskiy yazyk*, «ketisk språk»), eller mer spesifikt **kimbat ketisk**, tidligere kalt **ostjakisk** (IFA: /ˈɒstiæk/, russisk: Остыганна ӄа', *ostyganna ka*) og **Jenisej ostjakisk**, er det siste gjenlevende jenisejiske språket. Det klassifiseres som nordjenisejisk, og snakkes av ketere i Krasnojarsk kraj i den sibirske føderasjonskrets i Russland.

Språket er utrydningstruet, og antallet talende gikk ned fra 1 225 i 1926 til 537 i 1989. Ifølge katalogen Ethnologue ble språket talt av mellom 550 og 990 mennesker i 1995. Under en folketelling i 2005 var antall talende 485. I 2010 ble det talt av bare 210 mennesker av en etnisk befolkning på 1 220.

Språkforskeren Edward Vajda la i mars 2008 fram resultatene av mer enn ti års forskning på ketisk, og konkluderer med at de jeniseiske språkene er i slekt med na-dené-språkene i Nord-Amerika, og med disse danner familien dené-jenisejiske språk. Denne avhandlingen av Vajda er blitt tatt godt imot av forskere som har studert både jenisejiske og na-dené-språk, og av andre anerkjente språkforskere.

Referanser
----------

1. ↑  «UNESCO Atlas of the World's Languages in danger». *www.unesco.org*. Besøkt 3. juni 2016.
2. ↑  Lewis, M. Paul (red.) (2019). «Ethnologue: Languages of the World, Twentysecond edition» **(engelsk)**. Tex.: SIL International. Besøkt 7. oktober 2019.
3. ↑  Vajda 2008

Kilder
------

* Vajda, Edward (2008). *A Siberian Link with Na-Dene Languages* (PDF). Dene-Yeniseic Symposium, Fairbanks, Western Washington University, mars 2008, besøkt 7. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Ket fairy tale Cuckoo, Youtube, publisert av Zakharii 28. mai 2014
* Ket Language Structure, Youtube, publisert av Edward Vajda 5. november 2015
* The Sound of the Ket langauge (Numbers, Greetings, Sample Text), Youtube, publisert av I Love Languages! 24. februar 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL **·** NKC **·** UNESCO lang
 |
Risotto
**Risotto** er en italiensk risrett. Opprinnelsen til retten er fra den flate Posletta i Nord-Italia, hvor risdyrking er vanlig, altså den østre delen av Piemonte, Lombardia og Veneto. 

Grunnlaget for risotto er rundkornede ristyper som *arborio*, *carnaroli* og *vialone nano*. Denne risen skiller ut store mengder stivelse under koking, omtrent som den norske grøtrisen.

Risotto i måltidet
------------------

Risotto er en *primo*, en forrett, og et alternativ til pasta, suppe (*minestre*), gnocchi (pastasort) eller polenta (dampet mais). Etter *primo* kommer så *secondo*, hovedretten. Risotto er dermed ikke et fullverdig måltid, men skal sørge for karbohydrater. Dette er forklaringen på at risotto ofte ikke er tilsatt kjøtt eller fisk, og oftest serveres i begrensede mengder.

Tillaging av risotto
--------------------

Risotto lages gjerne med løk eller sjalottløk i en panne med olivenolje. Risottorisen stekes til risen er blank, men ikke brunet. Så tilsettes en mindre mengde kraft som så kokes inn under stadig omrøring. Dette gjentas flere ganger til risen er myk, og stadig omrøring gjør at stivelsen frigjøres fra risen og skaper en kremaktig konsistens. Risen skal gjerne være litt *al dente*, dvs. at den skal gi tyggemotstand, og inneholde nokså mye fuktighet, italienerne sier *all'onda*, med bølger. I en enkel risotto rører man så inn klumper av kaldt smør og revet parmesan.

Tilsetninger og varianter
-------------------------

Risotto serveres gjerne i den enkle, klassiske formen uten mange tilsetninger. *Risotto alla milanese* er tilsatt safran, mens *risotto al barolo* er smakssatt med rødvin. 

Imidlertid er det også svært vanlig å tilsette sopp og grønnsaker, slik som artisjokker, squash eller asparges. En klassisk rett fra Venezia er risi e bisi, som er risotto tilsatt erter. 

Kjøtt, fisk og skalldyr kan også inngå i en risotto. Imidlertid kutter man gjerne parmesanosten i en risotto med fisk. *Risotto al nero di seppia* er blekksprutrisotto farget svart med blekket fra blekkspruten. 

Utenfor Italia har risottonavnet vært mye brukt og misbrukt på risretter av alle slag. Toro markedsførte i mange år en poserisotto som egentlig ikke var annet enn en alminnelig gryterett med grønnsaker, som skulle tilsettes kjøttdeig. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
**Diagonaldekk** er dekk for kjøretøy hvor *cordlagene* (trådlagene) ligger diagonalt over hverandre. Denne dekktypen ble mindre brukt på 1970-tallet, og i dag leveres ingen biler med diagonaldekk.

Til å begynne med var vinkelen mellom cordlagene 90 grader, men dette ga dårlig sidestabilitet. I mange år var vinkelen 45 grader, før den til slutt endte opp på 40 grader. Dekkene klassifiseres etter hvor mange cordlag det er. Hvis det står *4 ply* på dekket, så besto det av fire lag bomullscord tidligere, mens etter hvert så betød det at dekket består av et antall cordlag som tilsvarer fire lag bomullscord i styrke.

Fordeler og ulemper
-------------------

Fordelene med diagonaldekk framfor radialdekk er:

1. I lave hastigheter (under 50 km/t) er diagonaldekk mer behagelige.
2. Kjøretøyet blir noe lettere på rattet i lave hastigheter.

Ulempene er:

1. Dårligere veigrep, både i svinger og ved akselerasjon og bremsing. Dette kommer av at diagonaldekket ikke beholder hele anleggsflaten mot veien.
2. Kortere levetid på grunn av mindre stabil slitebane. Et radialdekk kan ha opptil 50% lengre levetid enn et diagonaldekk.
3. Bilen ruller tyngre. Dette er fordi cordtrådene gnisser mer mot hverandre. Man kan vente opptil 5% høyere drivstofforbruk.

Kilder
------

* Land Rover Monthly juli 2005: *Tyres know how* (vedlegg)
* *Alt om bilen*, Det Beste A/S, ISBN 82-7010-036-6
**Etidiumbromid** (EtBr) er en interkalerende agent som brukes til merking av nukleinsyrer i forbindelse med gelelektroforese. Molekylet har tilnærmet lik størrelse som et basepar i DNA og kan tvinge disse fra hverandre. Etter behandling blir nukleinsyrer synlige under ultrafiolett lys. EtBr er sterkt mutagen og dermed også potensielt karsinogen.

EtBr er aromatisk, med kjemisk formel C21H20BrN3, bygd opp i en trisyklisk struktur anilin-grupper (aminobenzen) på hver sin side av et pyridin.

Risiko
------

Etidiumbromide er sterkt mutagen og irriterer i kontakt med øyne, hud, slimhinner og pusterør. På grunn av sin mutagene karakter antas EtBr å være karsinogen, selv om langvarige effekter av påvirkning ikke er studert. Ingen karsinogenese er observert direkte.

Sikkerhet
---------

Ved tillaging av stockløsninger og annen håndtering der det kan dannes støv av EtBr må avtrekk benyttes. Over lengre tidsrom eller under arbeid med konsentrerte løsninger bør dobbelt sett hansker benyttes, og den ytterste bør skiftes ved kontaminasjon. Hanskene bør være av nitril, da latex-hansker ikke beskytter tilstrekkelig.

Ved kontakt med hud eller øyne, skyll med store mengder vann. Ved inntak må lege kontaktes snarest. Søl av vandige løsninger bør absorberes, mens fast form må tørkes opp forsiktig for å unngå støv.

Avfallshåndtering
-----------------

### Elektroforesegeler

Geler som er tilsatt eller har blitt behandlet med EtBr bør behandles som spesialavfall.
**Norra Möckleby** er et småsted i Mörbylånga kommune i Kalmar län på Öland i Sverige. Stedet liggerer en drøy mil øst for Färjestaden. Det bodde 185 innbyggere her i 2015.

Navnet ble skrevet *Myklæby* i 1343, og benevnelsen *Norra* skiller plassen fra Södra Möckleby som ligger sørvest på Öland. Plassen har også vært kalt *Östra Möckleby*, i 1429. Et annet navn som har vært brukt er Långanäs (*Langenæss*, 1283), for å unngå navneforveksling. Den første delen av navnet, *Möckle-*, kommer fra det gammelsvenske ordet *mykil*, som betyr stor.

Norra Möckleby kyrka ligger øst i byen, og stammer fra slutten av 1100-tallet, men stod ferdig slik den står i dag i 1824.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska småorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per småort*, Statistiska centralbyrån, 31. mars 2022, Wikidata Q113505564,
2. ↑  Hallberg, Göran. *Ortnamnen på Öland*. 1985. s. 27-28. ISBN 91-20-07049-7.
3. ↑  Visit Öland - *Norra Möckleby Kyrka*, besøkt 3. juni 2019.

| * v
* d
* r
Mörbylånga kommune i Kalmar län i Sverige |
| --- |
|  | Algutsrum **·** Arontorp **·** Degerhamn **·** Färjestaden **·** Gårdby **·** Kastlösa **·** Mörbylånga **·** Skogsby **·** Vickleby |  |
Gravhaug på Tallberget.
Tallberget sett fra andre siden av Østensjøvannet.
**Tallberget** er en ås i bydel Østensjø i Oslo. Den ligger vest for Østensjøvannet, ikke langt unna Abildsø og Manglerud. Navnet kommer fra norrønt *tall*, «furu». 

På toppen av åsen, rett syd for Manglerud videregående skole, ligger et gravfelt fra jernalderen. Her finnes fem graver, som bærer tydelig preg av å ha blitt plyndret. Gjennom gravfeltet går en oldtidsvei. Gravfeltet er fredet i henhold til lov om kulturminner.

På østsiden av turveien igjennom åsen sees store flyttblokker.

Kilder
------

* Brække, Arne (red.) (1991). *Historien om bydelen Manglerud/Abildsø*.
* «Østensjøvannet rundt Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.». *Østensjø kulturkart*, produsert av Østensjø historielag og Østensjøvannets venner

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tallberget – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Tallberget». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Omtale hos Østensjøvannets venner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
«Velkommen til Krim!» (Qırımğa hoş kel'diñiz!) på krimtatarisk kyrillisk på en lufthavnbuss på Simferopol internasjonale lufthavn.
*Krimtatarisk må ikke forveksles med tatarisk.*
**Krimtatarisk** eller **krimtatarsk** er et tyrkisk språk.

Krimtatarisk brukes av ca. 300 000 krimtatarer, ca. halvparten på Krim og resten der de havnet på grunn av den krimtatariske diaspora. De fleste utenom Krim bor i Usbekistan, men noen bor også i Tyrkia, Romania og Bulgaria.

Krimtatarisk

Skriftspråk
-----------

I 1876 ble de krimtatariske dialektene ført sammen til et felles skriftspråk av İsmail Gaspıralı. I 1928 ble det arabiske alfabetet erstattet av et felles tyrkisk latinsk alfabet. Dette ble i 1938 erstattet av et modifisert kyrillisk alfabet. Fra 1990-tallet har det latinske alfabetet økt i popularitet, men det kyrilliske brukes fortsatt. Det nåværande latinske alfabetet baseres på det tyrkiske med tillegg av bokstavene Ñ och Q.

### Krimtatarisk latinsk alfabet

| A a | B b | C c | Ç ç | D d | E e | F f | G g | Ğ ğ | H h | I ı | İ i |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| /a/ | /d/ | /dʒ/ | /tʃ/ | /d/ | /e/ | /f/ | /g/ | /ɣ/ | /x/ | /ɯ/ | /i, ɪ/ |
| J j | K k | L l | M m | N n | Ñ ñ | O o | Ö ö | P p | Q q | R r | S s |
| /ʒ/ | /k/ | /l/ | /m/ | /n/ | /ŋ/ | /o/ | /ø/ | /p/ | /q/ | /r/ | /s/ |
| Ş ş | T t | U u | Ü ü | V v | Y y | Z z |
| /ʃ/ | /t/ | /u/ | /y/ | /v, w/ | /j/ | /z/ |

### Krimtatarisk kyrillisk alfabet

| А а | Б б | В в | Г г | Гъ гъ | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж | З з | И и | Й й |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| /a/ | /b/ | /v, w/ | /g/ | /ɣ/ | /d/ | /ɛ, jɛ/ | /ø, jø, jo, ʲo/ | /ʒ/ | /z/ | /i, ɪ/ | /j/ |
| К к | Къ къ | Л л | М м | Н н | Нъ нъ | О о | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| /k/ | /q/ | /l, ɫ/ | /m/ | /n/ | /ŋ/ | /o, ø/ | /p/ | /r/ | /s/ | /t/ | /u, y/ |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Дж дж | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю |
| /f/ | /x/ | /ts/ | /tʃ/ | /dʒ/ | /ʃ/ | /ʃtʃ/ | // | /ɨ/ | /ʲ/ | /ɛ/ | /y, jy, ju, ʲu/ |
| Я я |
| /ja, ʲa/ |

Eksterne lenker
---------------

* Omniglot: Crimean Tatar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** UNESCO lang **·** UNESCO lang **·** UNESCO lang
 |
Vegskilt som peker mot *Baksidevegen* i Ottadalen.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
**Solsida** - i formene Solsida eller Solsiden - er en betegnelse som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen og ikke minst i Ottadalen som går i retning øst - vest. Betegnelsen angir den siden av dalen som får mest sol, altså den siden som ligger på nordsiden av dalen og vender sørover. Den andre siden av dalen kalles baksida. Gårdene på solsida var i de fleste tilfelle å foretrekke lokalklimatisk. Det er også verdt å merke seg at de eldste gårdstuna ligger midt i dalsida og der går den gamle hovedveien fra tun til tun. Nede i dalbunnen, der hovedveien gjerne går i dag, var det kaldere og dårlige grunnforhold. 

Veien langs solsida av dalen kalles ofte *Solsidevegen* i ulike varianter. For eksempel heter veien på solsida i Skjåk dels *Nordberg solside*, dels *Skjåk solside* Fylkesveg 2646.    Sistnevnte er et navn som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den vegen som går på solsida av dalen, det vil si den siden av dalen som får mest sol. Ettersom de fleste gårder ligger på solsida av en dal, er Solsidevegen normalt også hovedvegen gjennom dalen. Solsidevegen var derfor normalt en høyere standard enn baksidevegen. I vår tid, etter bygging av ny vei for gjennomgangstrafikken, er dette ofte blitt omvendt. Det var mindre konfliktfylt å bygge ny vei på baksida.

Også i byer brukes betegnelsen *Solsiden*, f.eks. i Risør hvor havna ligger i retning øst-vest og skaper en side med sol og en side med mer skygge, særlig i lav vintersol. 

I overført betydning betegner «solsiden», mer generelt, de høyere sosiale lag; de økoniomisk vellykkede. «Livet på solsiden»: Livet som rik.[]

Referanser
----------

1. ↑  www.vegvesen.no
2. ↑  www.norgeskart.no
3. ↑  Fylkesveg 2646 heter Skjåk solside www.norgeskart.no
4. ↑  www.norgeskart.no
**Svingervann naturreservat** er et område i Vågsbygdmarka vest for Kristiansand. Etter at reservatet ble opprettet i 2005, er det blitt utvidet i 2017 og 2019. Det dekker (per 2021) 2,5 kvadratkilometer.

Området er et mye brukt friluftslivsområde, og skogen er gammel og tilnærmet uberørt av inngrep. Her er stor variasjon av vegetasjonstyper, med frodig edellauvskog og sumpskog i dalene, og skrinn furuskog på kollene. Stedvis er skogen dominert av eik, noen steder også rik sumpskog med innslag av barlind.

Plante- og dyrelivet er vernet mot skade og ødeleggelse. Motorisert ferdsel er forbudt. Dessuten er sykling og ridning bare tillatt på veier og stier som er avmerket for dette på vernekartet.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 7. oktober 2021.
2. ↑  (no) Svingervann naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om vern av Svingervann naturreservat, Kristiansand og Songdalen kommuner, Vest-Agder». Lovdata. Besøkt 7. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
Kanalbroen sett fra Elbens strand
Kart som viser ny strekning i gult og tidligere strekning i rødt
**Wasserstrassenkreuz Magdeburg** (Magdeburg vannveiskryss) er en farbar akvedukt ved Magdeburg i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Broen ble åpnet i 2003 og forbinder Elbe-Havelkanalen med Mittellandkanalen, ved å krysse Elbe. Kanalbroen er verdens lengste farbare akvedukt, med en lengde på 918 meter.

Tidligere lå Elbe-Havelkanelen og Mittellandkanalen på hver side av Elben ved Magdeburg og fartøyer som skulle forflytte seg mellom kanalene ble nødt til å gjøre en omvei på 12 kilometer og dessuten gå gjennom Niegrips sluse. Dette innebar at både trafikken fra den ene siden ble nødt til å gå oppstrøms på Elben som ikke sjelden gjør 4-5 knop, i tillegg til å skulle sluses.Fra tid til annen har også Elben hatt lav vannstand som har medført problemer, bl.a. med omlasting.

Historie
--------

Kanalingeniører begynte å planlegge en samordning av de to kanalene allerede i 1919 og en etappe i dette prosjektet (Rothense løfteverk) sto klart i 1938. Den andre verdenskrigens vansker og senere den kalde krigens manglende samarbeid gjorde at prosjektet ikke ble fullført.

Tysklands gjenforening i 1989 og behovet for effektiv transport med båt medførte at kanalbroen igjen ble et prioritert prosjekt. Arbeidet ble påbegynt i 1997, tok seks år og kostet 500 millioner euro. Kanalbroen knytter nå Berlins indre havn med havnene langs Rhinen.

Brofakta
--------

Kanalbroen krysser Elben og er 918 meter lang, hvorav 690 meter over land og 228 meter over vann. Bredden er 34 meter og dybden i elven 4,25 meter. Spennet er 106 meter høyt og frigangen under boren er 90 meter x 6,25 meter. Broen ble påbegynt 1998 og stod klar 2003. 
Konstruksjonen krevde 24 000 tonn stål og 68 000 kubikkmeter betong.

Sluser
------

I tillegg til kanalbroen ble det oppført en dobbelsluse for å flytte fartøyene fra de ene nivå på Mittellandkanalen og et annet på Elbe-Havelkanalen. I tillegg ble det byggen en enkeltsluse ved Rothensee, for å komme til og fra Magdeburgs havn på Elben. Denne enkeltslusen er parallell med Rothensees løfteverk og kan ta imot større fartøyer enn selve løfteverket.

Turisme
-------

Kanalbroen er åpen for trafikk og har både parkering, sykkel- og gangfelt og informative skilter om broens oppføring og historie. Selve broen ligger ved Hohenwarte ved Magdeburg.

Referanser
----------

1. ↑  «Magdeburg Canal Bridge». *Structurae*. Nicolas Janberg ICS. Besøkt 7. januar 2011.
2. ↑  Omvei mot strømmen Arkivert 24. september 2011 hos Wayback Machine. fra kanaler.arnholm.nu

Litteratur
----------

* Karl Jüngel, *Das Wasserstraßenkreuz bei Magdeburg*, udatert, cirka 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wasserstraßenkreuz Magdeburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* dw-world.de News Article
* Snopes Photo Gallery
* Google Maps view of bridge
**Washington Mills AS** (tidligere **Orkla Exolon AS**) er en norsk produsent av silisiumkarbid. Bedriften har ca. 135 ansatte, og holder til på Gjølme i Orkdal. Bedriften er en hjørnesteinsbedrift i kommunen.

Bakgrunn
--------

Bedriften ble grunnlagt 4. juni 1962 med Orkla Grube Aktiebolag, Christiania Spigerverk og The Exolon Company, Tonawanda, New York, USA som eiere. I dag eies den av Washington Mills i USA.

Produktene brukes hovedsakelig til finkeramikk, skjæring, sliping og polering. Hovedproduktene brukes til skjæring av solcelleskiver og til bruk i produksjon av dieselpartikkelfiltre, som bidrar til å rense avgassen fra dieselbiler. Produksjonen går hovedsakelig til eksport, og bedriften eksporterer sine produkter til store deler av verden. I tillegg er det et markedet for silisiumkarbid i Norge.

Det er ytterligere en produsent i Norge, Fiven ASA produserer silisiumkarbid i Lillesand, med foredlingsbedrift på Eydehavn.

Produksjonen
------------

Silisiumkarbid fremstilles ved å brenne en blanding av petrolkoks og kvartssand i åpne bingeovner med temperatur på opptil 2 500 grader. Under brenningen skjer en kjemisk prosess. Kraftforbruket pr. tonn produsert SiC utgjør ca. 8 500 kWh og bedriften bruker totalt cirka 100 GWh pr. år.

Etter brenning knuses og siktes silisiumkarbid til forskjellige kornstørrelser, fineste kornstørrelse er i området 1 mikron (1/1000-dels millimeter). Det har vært en sterk dreining mot mikrokornprodukter de siste årene og bedriften produserer nå i all hovedsak mikrokorn.

De kjøper inn en del silisiumkarbid fra sin amerikanske eier til videreforedling i tillegg til egen produksjon.

Utslippstillatelsen fra Statens forurensningstilsyn (SFT) tillater utslipp av 150 tonn støv ved full produksjon. Bedriften hadde et utslipp på 83 tonn i 2005. For svoveldioksid (SO2) tillates utslipp av inntil 450 tonn ved full drift, utslippet i 2005 var på cirka 300 tonn. Bedriften har hatt en positiv utvikling i reduksjon på utslipp til luft, og overholder utslippskravene fra SFT.

Produksjon av silisiumkarbid har en relativt omfattende massetransport og produksjonsprosessen medfører utslipp av støvpartikler og SO2.

Referanser
----------

1. ↑  , Fiven ASA

Eksterne lenker
---------------

* Selskapets hjemmeside
Kart over elva.
Washitas elveløp i Anodarko, Oklahoma.
**Washita River** er ei elv som renner parallelt med og munner ut i Red River, gjennom delstatene Texas og Oklahoma i USA, og munner ut i Lake Texoma, et kunstig reservoar bak Denison-demningen 100 km nord for Dallas. Hele vassdraget er ca. 720 km langt, og starter i Roberts County i det såkalte «Texas Panhandle» nord i Texas. Elvas totale nedslagsfelt er 23 585 km². Elva er regulert.

Navnet er på språket cheyenne og homonymt med navnet på elva Ouashita, som den ikke må forveksles med. Ofte kalles elva *False Washita* for å hindre forveksling med *Ouashita*. Stedet *Washita Battlefield National Historic Site* ved elva er et slagsted hvor general Custer overvant cheyenne-folket i slaget ved Washita i 1868.

Eksterne lenker
---------------

* «Washita River» fra *Handbook of Texas Online*
* Washita River Paddling Information

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Zhu Shuzhen** (kinesisk: 朱淑真, trolig født ca 1063, aktiv fra 1095, død ca 1131 – flere andre årstall forekommer) var en kvinnelig kinesisk dikter som levde under Songdynastiet. Hennes eksistens har latt seg definitivt bekrefte. Ifølge legenden var hun gift med en embedsmann, men var ikke lykkelig i ekteskapet og hadde en elsker som delte hennes interesse for poesi. Foreldrene var helt uforstående og brente hennes dikt. Bare en hundredel sies å ha overlevd. Mye er ukjent om hennes liv og detaljer som fødsels- og dødsdato betraktes alla som svært vage.

Den første som nevner Zhu Shuzhen var embedsmannen Wei Duanli på 1100-tallet. Han sa at han hadde hørt flere av diktene på et lokalt vertshus i traktene rundt Hangzhou, og samlet de diktene han kunne finne. Samlingen kalte han *Hjertesorg* idet de fleste behandlet ulykkelig kjærlighet på en eller annen måte. Det totale antallet bevarte dikt som attribueres Zhu er 339 shi-dikt og 33 ci-dikt. Ettersom hun har enkelte henspillinger til Li Qingzhaos dikt, må hun han vært kjent med denne dikterinnens verker.

Flere forsøk på å avgjøre hvor Zhu Shuzhen levde er blitt gjort gjennom historien. Utover Hangzhou er hun blitt plassert i Haining av Tian Yiheng, som anså at hun var brordatter av dikteren Zhu Xi, mens andre har plassert henne på forskjellige steder i de nordlige delene av Songdynastiet basert på ledetråder i hennes dikt.

Referanser
----------

1. ↑   data.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Haun Saussy Kang-I Sun Chang: *Women Writers of Traditional China*, Stanford University Press, 1999, s. 100-106

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** MusicBrainz
 |
**Shafaroud-demningen** er en demning for vannforsyning og irrigasjon i Iran, som i 2017 er under bygging i elva Shafaroud 65 km fra Rasht.

Bygging av demningen er en trussel mot den unike skogen i området
Demningen er en gravitasjonsdam bygget av valsebetong (RCC). Dammen er 137 meter høy og 372 meter lang. Eier er vassdragsmyndigheten til provinsregjeringen i provinsen Gilan.

Dambyggingen har vært omstridt fordi de opprinnelige planene ville medføre neddemming av 350 ha av den svært spesielle hyrkanske løvskogen. Behovet for dammen er også uklart, ettersom Gilan er et nedbørrikt område med en årsnedbør på 1200 mm. Planene er justert så bare 93 ha skog vil bli ødelagt.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Kilder
------

* «Shafaroud». Malcolm Dunstan & Associates. Besøkt 9. januar 2017.
* «Gov’t Approves Shafaroud Dam Project». Financial Tribune. 27. oktober 2015. Besøkt 9. januar 2017.
* Fatemeh Shokri og Atefeh Rezvan-Nia (1. februar 2016). «Hyrcania Forests set for UNESCO registration». Iran Daily. Besøkt 9. januar 2017.
**Amund Venger** (født 19. oktober 1943, død 14. september 2013 i Eidsvoll) var en norsk agronom og politiker (Senterpartiet). Han tilhørte Røkholt-Venger ætten som sønnesønn av landbruksminister Anders Venger.

Han var statssekretær ved Miljøverndepartementet og fylkeslandbrukssjef 1984-1986 under Kåre Willochs regjering. Deretter assisterende generalsekretær og generalsekretær i Norges Bondelag. Han var medlem i Eidsvoll menighetsråd og en forkjemper for statskirkeordningen.

Nei til EU
----------

Amund Venger var en sentral figur under EU-kampen.

Venger var også viktig under oppryddingen i organisasjonen Nei til EU. Etter at kampen var vunnet satt organisasjonen igjen med flere regninger enn de hadde penger til å betale. Amund Venger var på det tidspunktet både generalsekretær i Norges Bondelag og Bondelagets mann i Nei til EU. Han sørget for at omtrent halvparten av gjelda ble betalt, det bidro til at SV og andre organisasjoner også betalte sin del.

Konflikten med Norges Bondelag
------------------------------

Konflikten oppsto da Venger ble presset til å slutte som generalsekretær etter EU-avstemningen i 1994. Han inngikk da en avtale om at han fortsatt skulle være ansatt i Bondelaget og ha samme lønn som før, fram til fylte 60 år. I ettertid var partene uenige om innholdet i arbeidsavtalen.[] 7. mars 2007 inngikk de et forlik som løste alle uenigheter mellom partene.[]

Litteratur
----------

* Holmsen, Andreas: Røkholt-Venger ætten. En slektsoversikt. Flekkefjord 1943. 45pp. [MH]

Referanser
----------

1. ↑  Amund Venger til minne. *Nationen*, 21. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amund Venger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Amund Venger hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Miljøverndepartementet, statssekretærer
* (no) – Venger reddet Nei til EU
* (no) Venger appellerer til bondegrasrota
* (no) Bondelaget. Forlik mellom Bondelaget og Amund Venger
* (no) Nationen. Forlik mellom Amund Venger og Bondelaget


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger: | **Generalsekretær i Norges Bondelag**(1988–1995) | Etterfølger:**Harald Milli** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Amund Østensen Tande** (født 12. juli 1810 på Tande i Øyer, død 13. april 1885 samme sted) var en norsk bonde, lokalpolitiker og forfatter.

Amund Tande var sønn av Østen Olsen (død 1827) og Ingeborg Amundsdatter. Han ble oppdratt hos besteforeldrene sine, som ga ham den første undervisningen før han kom i omgangsskolen. Etter farens død giftet moren seg på ny, men sønnen arvet gården Tande og drev den siden i 40 år, før han overlot den til sin egen sønn i 1872.

Tande ble innvalgt i kommunestyret i Øyer ved det første valget etter at formannskapsloven var trådt i kraft, og ble siden ordfører. Dette vervet beholdt han i 16 år. I alt satt han 34 år i kommunestyret, og var dessuten forlikskommissær i 27 år. Han var også medlem av flere kommunale og amtlige kommisjoner.

I 1877 utga Tande *Amund Tandes Levnetsbeskrivelse*, som foruten å være en selvbiografi også inneholder opplysninger om skolevesenet, husstell, overtro og annet i Gudbrandsdalen i eldre tid. I årenes løp skrev han også en rekke artikler om lokalpolitikk i *Kristians Amtstidende*, *Lillehammer Tilskuer* og andre aviser.

Litteratur
----------

* J. B. Halvorsen: *Norsk Forfatter-Leksikon 1814–1884* V. Kristiania: Den norske forlagsforening, 1901.
**Apollo** er en av de største turoperatørene i Skandinavia med over en million reisende årlig. Apollo Resor AB har hovedkontor i Stockholm og tilbyr pakkereiser til blant annet Hellas, Kroatia, Kanariøyene, Thailand, Dubai og India. Bestilling av reiser foregår for det meste via internet. Selskapet eies fra 2015 av tyske REWE Group. Turoperatøren har siden 1997 sitt eget charterflyselskap, Novair.

Historie
--------

Apollo Resor ble grunnlagt i 1986, og hadde da reiser fra Stockholm til fire greske reisemål: Athen, Athens riviera, Poros og Naxos. Senere er selskapet utvidet kraftig, og antall destinasjoner er økt betydelig. Selskapet etablerte eget kontor i Danmark i 1995, i Norge (Kirkegata 15 i Oslo) i 1999 og i Finland i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Reiseoperatøren Apollos nettsider. «Vår historie».

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (sv) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (fi) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (da) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
**Kettlermonumentet** var en minnesten i Beijing over den tyske diplomat von Kettler som ble drept under bokseropprøret. Clemens August von Kettler (født 22. november 1853 i Potsdam i Tyskland, drept 20. juni 1900 i Beijing) var Tysklands ambassadør i Kina da bokseropprøret brøt ut. Han var på vei fra den tyske legasjon til det kinesiske utenriksdepartement (*Zongli yamen*) for å protestere mot boksernes tiltakende trakassering av de utenlandske legasjoner da han ble myrdet på gaten.

Drapet var en hevnaksjon mot von Kettler, som i ukene forut for dette hadde skutt mot kinesere, blant annet skutt ned en mann som synes å ha vært helt ikketruende skjønt kledd som en bokser, og kidnappet sønnen hans – for så senere å skyte ham under et kolerisk anfall. 

Noen år senere ble det satt opp en minneportal på det sted han ble drept, i gaten *Chongwenmen da jie* (kjent av utlendingene som Hatamengaten). Arbeidet med monumentet begynte 25. juni 1901 og ble ferdigstilt 8. januar 1903. Den var en hvit marmor*pailou* (seremoniell port) med inskripsjoner på kinesisk, tysk og latin som uttrykte keiserens beklagelse. 

Minnesmerket ble i 1918, kort etter Tysklands nederlag under første verdenskrig, avskaffet. Portalen fikk neste året et nytt navn: *Dygdens seier-porten*, og i 1953 endret man dette til *Beskyttelse av Freden-porten*.
**Frisøya** er en øy som ligger i Tromøysund, i munningen av Neskilen på Eydehavn.

Øya skal ha navnet sitt etter sjøfolk fra Friesland som brukte denne havna. Den ble benyttet til lagring av trelast som skulle til utlandet. Det har tidligere vært gruvedrift på øya, da hovedsakelig med utvinning av jernmalm. Anders Henriksen Friisø som var fra øya, startet opp Friisøen Skibsverft på øya rundt 1850. Han bygget 30 skip frem til 1906, da skipsbyggingen opphørte. 17 av disse på bygd på Frisøya. Fra 1884 var det også gjestgiveri på øya, men dette ble nedlagt da eieren døde kun fire år senere, i 1888. Johannes Frisø var øyas siste beboer, og han flyttet fra øya i 1965. I 1971 ble bygningene brent ned under en brannøvelse holdt av Arendal Smelteverk. 

Da Det Norske Nitridaktieselskap starta utbygging i Bukkevika på Eydehavn ble en fyrlykt som sto på Bukkevikskjær fjernet. Istedenfor ble det satt opp en ny rett over sundet på østsiden av Frisøya i 1929. Fyrlykta står der den dag i dag (2012).

Arendal kommune kjøpte Frisøya da de også kjøpte areal i Bukkevika av Saint-Gobain CM for utbygging av Arendal havn, som var ferdig i 2008. Det gjorde at øya ble friområde for allmennheten.

Fyrlykta på Frisøya  Foto: KEN

Kilder
------

* Berntsen, Harald: *Trekk av Stokkens historie ca. 1600-1962*, 1981, ISBN 8299078709
* Archaeology & Conservation Services – De gamle jerngruvene i Neskilen ved Arendal

Eksterne lenker
---------------

* Fyrlykta på Frisøya[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Et menneskeøye: 12 - fovea centralis
**Fovea centralis**, ofte bare kalt **fovea**, er en del av øyet og ligger som en liten grop midt i den gule flekk på netthinnen. Skarpsynet kommer fra fovea, som har svært mange tapper, men ingen staver.

Hos mennesker har fovea en diameter på ca 1,0 mm, og mennesker ser skarpt i bare 2,5° av synsfeltet. Omtrent halvparten av nervefibrene i synsnerven overfører informasjon fra fovea, mens hele resten av netthinnen bruker den andre halvparten. Den gule fargen som dekker fovea motvirker sannsynligvis kromatisk aberrasjon. 

Ettersom fovea ikke inneholder staver, fungerer den dårlig i svakt lys. Når astronomer skal se på lyssvake objekter, ser de på siden av objektet for at lyset skal falle på stavene.

Fovea finnes i øynene til mange arter fisker, krypdyr og fugler. Hos pattedyr er det bare aper og mennesker som har fovea. Formen på fovea varierer blant de ulike gruppene. Mange fugler, fisker og krypdyr har en dyp konveks fovea, mens aper, mennesker og noen fugler med binokulært syn har en grunn konkav fovea. En dyp fovea kan fungere som en fokusindikator, tilsvarende autofokus på et kamera.

De fleste fugler har én fovea i hvert øye, men mange arter som er avhengige av god evne til å bedømme fart og avstand, har to. Dette gjelder blant annet rovfugler, terner, papegøyer, svaler og duer. De har en dyp fovea nær punktet der synsnerven går ut av øyet og en grunn fovea i den øvre delen av øyet. Den ekstra foveaen gjør at området med skarpsyn blir større. Noen terner og svaler har tre foveaer.

Referanser
----------

1. ↑  L. Harkness og H.C. Bennet-Clark (1978). «The deep fovea as a focus indicator». *Nature* (272): 814–816. ISSN 1476-4687. doi:10.1038/272814a0.
2. ↑  «The nervous system and senses». Ornithology: The Science of Birds. Besøkt 1. september 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Annenkovøya** (engelsk: Annenkov Island) er en ubebodd øy utenfor Sør-Georgia i Sør-Atlanteren. Øya tilhører det britiske oversjøiske territoriet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Øya ligger 15 km vest for Sør-Georgia og er 7 km lang. Høyeste punkt er Olstadtoppen på 650 moh. Olstadtoppen er navngitt etter den norske oppdageren og zoologoen Ola Olstad.

Historie
--------

Øya ble oppdaget i januar 1775 av en britisk ekspedisjon under ledelse av James Cook. Øya ble navngitt Pickersgills Island etter løytnant Richard Pickersgill som var med på ekspedisjonsskipet «Resolution». Øya ble sett på nytt av en russisk ekspedisjon i 1819 under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen med skipet «Vostok». Russerne trodde de var de første til å oppfage øya og øya ble navngitt løytnant Mikhail Annenkov, som var offiser på ekspedisjonsskipet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Annenkov Island». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 12. februar 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |