recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Boog & Elliot 3 – Sirkusvenner*** er en amerikansk animasjonsfilm fra 2010, og er oppfølgeren til *Boog & Elliot 2 – Villdyrene mot Kjæledyrene* fra 2008. Begge er data-animerte filmer produsert av Columbia Pictures.

Handlingsreferat
----------------

En vår våkner Boog etter vintersøvnen, og gleder seg til å tilbringe tid sammen med sine beste venner. Men vennen Elliot har tatt avstand fra Boog etter at han startet en familie med Giselle. De er nå foreldre til tre barn: Gisela, Giselita og Elvis. Boog er skuffet over at alle andre ønsker å tilbringe mer tid sammen med familiene deres, noe som får ham til å reise på tur sammen med Dinkleman. Men dette fører ham imidlertid snart til et omreisende sirkus som heter Maslova Family Circus.

Ved sirkuset møter han Doug, en lat, selvsentrert, slem og skitten grizzlybjørn som er lei av å opptre i sirkuset på sidelinjen. Han krever langt mer anerkjennelse som konge av skogen, herskeren over dyrelivet. Doug finner på en plan for å overbevise Boog om å bytte sitt liv i skogen mot Dougs plass ved sirkuset. Boog blir etter hvert vanvittig forelsket i Ursa, en kvinnelig grizzlybjørn født i Russland som blant annet kan sjonglere og danse.

Gisela og Giselita blir imidlertid mistenkelige når de ser at Doug (forkledd som Boog) som behandler alle naturens skapninger som slaver, så de bestemmer seg for å reise til sirkuset for å redde Boog. De andre dyrene i naturen ønsker at Boog skal komme hjem til dem igjen, men han ønsker ikke lenger å forlate sirkuset eller Ursa.

Skuespillere
------------

* Matthew J. Munn som Boog / Doug
* Matthew W. Taylor gir stemme til blant annet Elliot.
* Melissa Sturm som Ursa og Giselle.
* Karley Scott Collins som Gisela. Et rådyr som er Giselle og Elliot's eldste barn.
* Ciara Bravo som Giselita. Et rådyr som er Giselle og Elliot's nest eldste barn.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Boog & Elliot 3 - Sirkusvenner* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film
«Humlesekken» utenfor Nevlunghavn er en flyttblokk.
Flyttblokk i Surte i Västra Götalands län.
Ruggesteinen på Bolga Foto: Kristin Bolgård 
**Flyttblokk** er en stein som har blitt lagt igjen av en isbre etter at breen har trukket seg tilbake. Opprinnelig har flyttblokken frosset inn i isbreen og så blitt transportert av gårde ettersom isbreen har beveget seg. Blokkene kan ha blitt transportert over lange avstander, slik at en flyttblokk derfor kan være av en annen bergart enn grunnen den ligger på. Ved å studere bergartene til flyttblokkene kan man si noe om hvor de kommer fra, og dermed vite hvor isbreen har beveget seg.

Ut fra hvor kantete eller rund en flyttblokk er, kan man si noe om den har ligget lenge nederst i breen eller ikke. Er den fin og rund, har den blitt pusset og slipt når den har ligget nederst i breen og blitt skurt mot fjellet som breen har beveget seg over.

Steinene har kommet inn i isbreene enten nedenfra, ved at underliggende fjell har sprukket opp, og så har de løse steinen frosset fast i breen, eller ovenfra, ved at stein har rast ned på breen.

Ruggestein
----------

I Norge finnes mange flyttblokker som er minner etter den siste istiden for ca. 10 000 år siden. Noen av disse steinene er store og kan rugges på og kalles **ruggesteiner**. Et eksempel er Knutmannsteinen i Stavanger, og et annet er Ruggesteinen på Bolga, en øy i Nordland.

Kampestein
----------

I folkloristikken har slike steiner blitt tilskrevet kamper mellom troll eller jotner, hvilket har ført enkelte til å tro at det er opphavet til navnet **kampestein**. Men sammenhengen er at ordet kommer av gammelnorsk "kumbr", dialektalt "kump", som vi kjenner fra begrep som "klump" , "kubbe" og matretten "kompe". Gammelnorsk "trékumbr" har blitt til "trekubbe".

Til flere flyttblokker er det knyttet sagn om at trollet kastet dem etter kirken eller noe annet det ikke likte og så landet steinen der den ligger i dag. Senere ble slike flyttblokker forklart med at de var fraktet dit under syndfloden. Det var først på 1800-tallet at forståelsen av at det hadde vært en istid dukket opp, slik at flyttblokkene fikk sin naturlige forklaring.

I nyere tid er flyttblokkene blitt objekt for en nyere variant av fjellklatring, nemlig buldring (etter den engelske betegnelsen *boulder*).

Referanser
----------

1. ↑  Geikie, Sir Archibald (1882). «Textbook of geology». Besøkt 12. desember 2009.
2. ↑  Ruggesteinen - Meløy kommune
3. ↑  Det Norske Akademis ordbok. «Kamp». Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Besøkt 20. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Glacial erratics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Glacial erratic – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Masi-gruppen** (nordsamisk: Mázejoavku) (også kalt Samisk Kunstnergruppe/Sámi Dáidujoavku) ble etablert i 1978 og bestod av åtte unge kunstnere, i alfabetisk rekkefølge: Aage Gaup, Trygve Lund Guttormsen, Josef Halse, Berit Marit Hætta, Britta Marakatt-Labba, Hans Ragnar Mathisen, Rannveig Persen og Synnøve Persen.

Masi-gruppen ble forløperen til Samisk kunstnerforbund som ble stiftet i 1979. Gruppen var sentralt i arbeidet med innkjøp av samisk samtidskunst til De Samiske Samlinger i Karasjok.

Et samisk kulturopprør
----------------------

Masi-gruppen fikk avgjørende betydning for utviklingen innen samisk kultur- og kunstforståelse og var inspirert av ideer og strømninger i norsk kunstliv på 1970-tallet. De første årene medførte en rekke reiser og utstillinger fra gruppens medlemmer, og det høye aktivitetsnivået bidro til økt fokus på samisk kunst.

Kunstneriske uttrykk, produksjoner og utstillinger var arenaer for kritiske ytringer og politisk kamp mot undertrykkelse lokalt og globalt. Det vokste fram en forståelse blant denne generasjonen kunstnere at «det samiske» skulle være mindre synlig. Kunstnerne og kunsten skulle i større grad bevege seg i en global verden og i en global kunstnerisk tradisjon.

Gruppens kunstneriske retning var klart i tråd med tidens krav om samiske kulturelle og politiske rettigheter, samtidig var den i opposisjon til tidens krav samisk uniformering og kulturelle ensretting. Gruppas syn var et kunstnerisk opprør mot de kulturelle stereotypiene, forestillingen om at samisk kunst måtte inneholde visuelle referanser til det som tradisjonelt ble oppfattet som samisk: ikoner fra runebommer, primærfargene fra de samiske koftene eller bruk av naturmaterialer.

Referanser
----------

1. ↑  Nordlys, 16. oktober 2003.
2. ↑  Dagbladet - kronikk: Global urbefolkningskunst, av Morten Johan Svendsen.
3. ↑  Museumsnett:[*død lenke*], Naturens renhet - Fra Savio til samtiden.
4. ↑  Katalog: Mázejoavku, (2004) 25 års jubileet for Samiske Kunstneres Forbund

Se også
-------

* Samisk kunst

Eksterne lenker
---------------

* Samisk kunstnersenter
* Samisk kunstnerforbund
**Arne Bugge Amundsen** (født 13. august 1955) er en norsk teolog og kulturhistoriker, bosatt i Fredrikstad. I 1996 ble han professor i folkloristikk ved Universitetet i Oslo. Fra 2003 er han professor i kulturhistorie samme sted. I perioden 2005-2006 var han undervisningsleder og stedfortreder for instituttleder ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk (IKOS). Fra 2007-2014 var han instituttleder ved IKOS. Fra 2014 er han dekan ved Det humanistiske fakultet, også Universitetet i Oslo.

Hovedvekten i Amundsens forskning ligger på nordeuropeiske forhold i perioden 1500-1900, og med følgende temaer: Folkereligiøsitet og kirkehistorie, adels- og herregårdskultur, kirkehus og kirkegårder, ritualer og ritualforståelse, Pietisme og opplysningstid, visjonære og ekstatiske bevegelser, vekkelsesbevegelser, folkebevegelser, museumshistorie og museumsteori og regionalkultur og identitetskonstruksjon.

I 2016 ble han valg inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for kulturfag og estetiske fag.

Siden 2002 har han vært medlem av Kgl. Gustav Adolfs Akademien, Uppsala.

Siden 2004 har han vært medlem av Societas Scientarum Fennica/Finska Vetenskaps-Societeten, Helsinki/Helsingfors.

Referanser
----------

1. ↑   www.dnva.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  dnva.no DNVA-medlemmer Arkivert 12. juni 2019 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Arne Bugge Amundsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Arne Bugge Amundsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Masha'il bint Fahd al Saud** (født 1958, død 15. juli 1977 i Jidda) var en saudiarabisk prinsesse, som ble henrettet for påstått utroskap, selv om det sies at hun ble ulovlig drept i 1977, i en alder av 19 år.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var barnebarn av prins Muhammad bin Abdul Aziz, som var en eldre bror av den daværende kongen av Saudi-Arabia, Khalid bin Abdul Aziz. Hennes familie sendte henne, etter eget ønske, til Libanon for å gå på skole der. Mens hun var det, ble hun forelsket i en mann, Khaled Mulhallal al-Sha'er, som var nevø av den saudiarabiske ambassadøren til Libanon og de begynte på en affære. 

### Drapssaken

Da de kom tilbake til Saudi-Arabia, kom det frem i lyset at de hadde kommet opp med unnskyldninger for møte hverandre alene ved flere anledninger, og da ble påstander om utroskap rettet mot dem. Etter forsøk på å forfalske sin egen drukning og ble tatt i et forsøk på flykte fra Saudi-Arabia sammen med elskeren Khalid, forkledd som en mann, men hun ble gjenkjent av en pass-sensor ved Jeddah flyplassen, og dermed var hun tilbake til hos familien sin. 

Ifølge Sharia-loven kan en person kun være dømt for utroskap ved vitnesbyrdet fra fire voksne mannlige vitner som har sett den seksuelle penetrasjonen, eller ved den anklageres egen innrømmelse av skyld, som i et slikt tilfelle må si tre ganger i retten "Jeg har begått ekteskapsbrudd." Det var ingen vitner til selve penetrasjonen. 

Hennes familie oppfordret henne til ikke å tilstå noe som helst, men i stedet for å bare love aldri å se kjæresten hennes igjen skal hun angivelig ha gjentatt sin tilståelse: «Jeg har begått ekteskapsbrudd Jeg har begått ekteskapsbrudd Jeg har begått ekteskapsbrudd..." Den 15. juli 1977, ble hun offentlig henrettet i parken i Jeddah. Prinsessen ble skutt seks ganger i hodet, i stedet for å bli steinet til døde som er den vanlige avstraffelsesmetoden for utroskap. 

Prinsessen ble gjenstand for den britiske dokumentaren, Death of a Princess. Filmen var planlagt å vises på TV den 9. april 1980 først i Storbritannia og deretter i USA. Begge sendingene forårsaket rasende protester og sterke diplomatiske, økonomiske og politisk press fra sinte saudi-arabere.
**Erling Arne Magnus Eide** (født 16. oktober 1940) er en norsk professor  i sosialøkonomi og tidligere statssekretær i Forbruker- og administrasjonsdepartementet fra mai 1984 til desember 1985. Han har vært professor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo siden 1983. 

Eide er dr. philos. og tok doktorgraden i 1979. Da var han tilknyttet Sosialøkonomisk institutt ved Universitetet i Oslo, hvor han gikk gradene fra vitenskapelig assistent. I 1978-1979 var han forsker ved University of Cambridge. Han har også hatt studieopphold i Paris og Torino. 

Han var statssekretær i Forbruker- og administrasjonsdepartementet fra mai 1984, da han efterfulgte Halvor Stenstadvold. Etter at han fratrådte i desember 1985 var han spesialrådgiver i departementet i en begrenset periode før han gikk tilbake til universitetet.

Kilder
------

* *Erling Eide statssekretær i FAD* Aftenposten Morgen – 03. mars 1984 – Side: 8
* *Hvem Hva Hvor* 1985 side 86

Eksterne lenker
---------------

* (no) Erling Eide hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Erling Eides side hos Universitetet i Oslo

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Erling Fagerheim** (født 14. november 1907, død 11. november 1987) var en norsk offiser og prest, født i Stryn av foreldre gårdbruker Elias Monsen Hogrenning og hustru Johanne Torsdatter.

Fagerheim ble i 1929 uteksaminert fra Underoffisersskolen for kavaleriet. I 1938 tok han teologisk embedseksamen ved Det teologiske menighetsfakultet. Etter å ha arbeidet som lærer ble han i 1939 innkalt til det militære, og 1. april 1940 tilsatt som instruktør ved Befalsskolen for kavaleriet.

Under den tyske invasjonen ble Fagerheim tatt til fange. Etter at krigsfangene i Sør-Norge var frigitt, forsøkte han å ta seg til Åndalsnes, men da han kom fram var byen på tyske hender. Han ble identifisert som tidligere krigsfange og truet med henrettelse av en tysk offiser, men klarte å unnslippe og ta seg hjem til Stryn.

I 1941 flyktet Fagerheim til Sverige, hvorfra han tok seg via Sovjetunionen, Irak, India, Sør-Afrika og Island til Storbritannia. Her ble han løytnant i Den norske brigaden i Skottland. I 1942 ble han ordinert til prest i Den norske sjømannskirken med kong Haakon og kronprins Olav til stede. Han var en av to teologer som av den norske eksilregjeringen fikk dispensasjon til å tjenestegjøre samtidig som stridende offiser og feltprest.

Fagerheim var 1943–44 nestkommanderende og feltprest ved Den norske garnisonen på Svalbard. I 1944 kom han til Finnmark som kaptein og feltprest i 2. Bergkompani. Etter krigen tjenestegjorde han som feltprest ved Distriktskommando Nord-Norge og Distriktskommando Vest-Norge, inntil han i perioden 1949–53 ble brigadeprest ved Tysklandsbrigaden og deretter brigadeprest ved Brigaden i Nord-Norge. Etter dette var han i en tid sokneprest i Hamarøy og endelig sokneprest i Sirdal 1961–77.

Erling Fagerheim er hedret med Haakon VIIs Frihetskors.

|  |  |
| --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Haakon VIIs frihetskors |

 |

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Erling Fagerheim, (14.november 1907 - 11.november 1987).», besøkt 8. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Håland, Karthon: *Med krage og pistol. Presten Erling Fagerheims dramatiske krigsopplevelser*, Oslo: Luther, 1978, s. 80.

Litteratur
----------

* Karthon Håland: *Med krage og pistol*, Luther Forlag, 1978

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
Side av originalen til DN I.409 Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. et brev fra dronning Margrete til kong Håkon VI, hvor dronningen klager sin nød over forholdene på Akershus. Ca. 1370. *vita skulin j thet min kære herra, at jak ok mine thiænara liidhum stora nøødh, vm mat oc dryk, swa at hwargæ iak ælla the fangom vara nøødthorfft.* «Vite skal I det, min kjære herre, at jeg og mine tjenere lider stor nød på mat og drikke, så at hverken jeg eller de får vår nødtørft.»
Et **diplom** (fra gresk *diploos*, «[noe som er brettet] dobbelt») er i moderne forstand et dokument som bekrefter at en person har gjennomført en utdanning eller et kurs, eller har fullført en bragd. I noen land kalles et diplom utstedt av et universitet for *testamur* eller *testimonium*.

Historiske diplomer
-------------------

*Utdypende artikkel: Middelalderdiplom*
Historisk sett er diplomer aktstykker fra middelalderen, særlig rettsakter. Norske diplomer fra middelalderen er samlet i Diplomatarium Norvegicum. I Riksarkivet finnes en egen samling, Diplomsamlingen.

Titler med diplom
-----------------

Ordet diplom kan inngå i titler, som for eksempel *diplom markedsøkonom*. Slike titler er rangert under de egentlige akademiske titler, men viser at en person har en viss formell utdanning innen området. De utstedes særlig av utdanningsinstitusjoner som ikke har status som høyskole eller universitet.

Diplomeksamen
-------------

Diplomeksamen er i Norge betegnelse på den høyeste eksamenen ved flere høyskoler. Studentene oppnår diplom etter å ha gjennomført en omfattende, selvstendig fagoppave.

Eksterne lenker
---------------

* Diplomsamlingen i Arkivverket
* Arkivet Diplomer fra middelalderen finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket og består av avfotograferinger av diplomer i Diplomatarium Norvegicum. Gitt av Institutt for historie og klassiske fag, NTNU.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
***Boogeyman 3*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2008, regissert av Gary Jones. Hovedrollene spilles av Erin Cahill, Chuck Hittinger og Mimi Michaels. Dette var den tredje og siste filmen i *Boogeyman*-serien, etter *Boogeyman* og *Boogeyman 2*.

Handling
--------

Sarah Morris er en student som er med på et radio-program på college, hvor hun forsøker å hjelpe folk med de ulike problemene deres: for eksempel en mann som nettopp har avsluttet forholdet til kjæresten sin. En annen student, Audrey, overnatter på Sarahs rom den natten. Men Boogeyman dukker opp og kveler Audrey. Men når andre studenter kommer og oppdager dødsfallet ser det ut til at Audrey har begått selvmord ved hengning. Kort tid senere oppdager Sarah en dagbok blant Audreys eiendeler, hvor hun leser om Boogeyman. Deretter forsøker Sarah å advare vennene hennes Lukas, Jeremy, Ben, Lindsey og kjæresten hennes David.

Men flere av vennene hennes begynner snart å dø på forskjellige grusomme måter. Lukas får ansiktet sitt dyttet inn i knust glass. Jeremy blir knust i to, og klemt inn i en låst bagasjerom. Ben blir drept etter å ha krøpet inn i et ventilasjonssystem. Sarah opplever snart visjoner om deres dødsfall, og at de blir dratt inn i Boogeymans alternative verden. Men folk nekter å tro på Sarahs påstander om at det egentlig er Boogeyman som står bak alle disse dødsfallene. Senere blir Sarahs venninne Lindsey oppdaget inni en vaskemaskin. Sarahs psykiater, Dr. Kane, blir også slått i hjel av Boogeyman. 

Sarah innser at Boogeyman lever av menneskers frykt for ham. David blir trukket inn i et mørkt skap av Boogeyman, før Sarah klarer å redde ham. Når politiet og noen andre studenter dukker opp påstår Sarah at hun stod bak alle dødsfallene selv, i forsøk på å forhindre at Boogeymans makt vokser. Hun insisterer på at hun stod bak alt som har skjedd, men når politiet tar henne med i heisen stopper den mellom ett par etasjer. Sarah blir trukket opp i heissjakten av Boogeyman, samtidig som de to politibetjentene stirrer i vantro på at hun forsvinner.

Skuespillere
------------

* Erin Cahill som Sarah Morris
* Chuck Hittinger som David
* Mimi Michaels som Lindsay
* George Maguire som Jeremy
* WB Alexander som Lukas
* Matt Rippy som Roger Kane
* Nikki Sanderson som Audrey Allen
* Elyes Gabel som Ben
* Galina Talkington som Katie
* Jayne Wisener som Amy
* Kate Maberly som Jennifer
* Nikolai Sotirov / Vladimir Yossifov som Boogeyman

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Boogeyman 3* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Boogeyman 3* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Boogeyman 3* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Boogeyman 3* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Boogeyman 3* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Boogeyman 3* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Boogeyman 3* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Boogeyman 3* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Helsingfors–Riihimäki-banen** er en del av Finlands jernbanenett og løper mellom Helsingfors, Kervo, Hyvinge og Riihimäki. Banestrekningen er elektrifisert og utrustet med automatisk trafikkovervåkning. Det er fire spor mellom Helsingfors og Kervo av hvilke to danner Kervos stadsbana, og mellom Kervo og Riihimäki løper det to spor. Banedelens lengde er 71,4 banekilometer.

Helsingfors–Riihimäki-banen ble åpnet 17. mars 1862.

Stasjoner
---------

* HelsingforsHelsingfors
* BöleBöle
* KottbyKottby
* ÅggelbyÅggelby
* BocksbackaBocksbacka
* MalmMalm
* MosabackaMosabacka
* ParkstadParkstad
* DickursbyDickursby
* SandkullaSandkulla
* BjörkbyBjörkby
* KorsoKorso
* SavioSavio
* KervoKervo
* KytömaaKytömaa
* AinolaAinola
* TräskändaTräskända
* SaunakallioSaunakallio
* PurolaPurola
* NuppulinnaNuppulinna
* JokelaJokela
* HyvingeHyvinge

Nedlagte stasjoner
------------------

Stasjonene Monni, Palapuro og Takoja ble lagt ned i 1996.

Kilder
------

* Banförvaltningscentralen. *Beskrivning av Finlands bannät 2007*
* Mikko Alameri och Ilkka Hovi (1984). *Rautatiet ja pienoisrautatiet*. Helsingfors: Tammi. ISBN 951-30-6104-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helsinki–Riihimäki railway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Diplodoma laichartingella*** er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet spredt i Sør-Norge og dessuten i Vest-Finnmark. Denne arten skiller seg fra de fleste sekkspinnere ved at begge kjønn har vinger og at hannens antenner er trådformede. I kroppsformen kan den minne om en knoppmøll (Prodoxidae).

Utseende
--------

En liten til middelsstor (vingespenn 10-15 millimeter), noe bredvinget, brun møll med hvite flekker på vingene. Antennene er tynne, trådformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Hodet er "rufsete" kledt med brungule hår. Kroppen og forvingene er sjokoladebrune, forvingen med tallrike, små hvite flekker. Bakvingen er brunsvart med lysere skjell ved roten. I motsetning til mange andre sekkspinnere har begge kjønn vinger.
Larven utvikler seg inne i en larvesekk som er ca. 1 centimeter lang og 4-5 millimeter bred, og er dobbel, med en indre, hard sekk som er trekantet i tverrsnitt og en ytre, løs sekk som er kledt med insektrester, sandkorn og annet materiale som gir kamuflasje.

Levevis
-------

Denne arten kan finnes i skog, men også i mer åpne habitater. Larven lever på trestammer eller på bakken der den eter mest lav og alger, men trolig også døde insekter. Larveutviklingen tar to eller tre år. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni-juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa og det sørlige Sibir. I Norge er den funnet spredt i Sør-Norge og dessuten i Vest-Finnmark.

Systematisk inndeling / nordiske arter
--------------------------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Overfamilien Tineoidea
									* Familien sekkspinnere, Psychidae Boisduval, 1828
										+ Underfamilien Naryciinae
											- Slekten *Diplodoma* Zeller, 1852
												* *Diplodoma laichartingella* Goeze, 1783

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 511. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Diplodoma laichartingella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *brun algesekkspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *brun algesekkspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *brun algesekkspinner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *brun algesekkspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *brun algesekkspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Diplodoma laichartingella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Diplodoma laichartingella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Latvisk kart som viser en tunnel fra Helsingfors til Tallinn med kobling til Rail Baltica.
**Helsingfors–Tallinn-tunnelen** er en foreslått undersjøisk tunnel som vil gå under Finskebukta og knytte den finske hovedstaden med den estiske.

Tunnelens lengde vil bli mellom 60 og 80 km avhengig av traséen, og den vil dermed bli den lengste undersjøiske tunnelen i verden. Prosjektet drives forover av ordførerne i Tallinn og Helsingfors, henholdsvis Edgar Savisaar og Jussi Pajunen. Begge byene har lovet €100 000 til forberedende undersøkelser, selv om de relevante myndighetene i hvert land ikke har godtatt å bidra med noen form for finansiering. Det planlegges å sende en søknad til EU for å skaffe de resterende nødvendige midlene for en grundigere kartlegging, noe man regner med vil koste mellom 500 000 og 800 000 euro. Den 13. januar 2009 skrev aviser om at søknaden til EU gjennom Interreg, et program for å stimulere interregionalt samarbeid, hadde blitt avslått. En ekspert ved Finlands utenriksdepartement foreslo at avslaget kan ha vært på grunn av politisk spenning innen Estland, mellom den nasjonale administrasjonen og byen Tallinn, som kontrolleres av rivaliserende politiske grupper. Uansett sier begge byene at de vurderer å dekke kostnadene til en forundersøkelse selv.

Kostnaden til å bygge selve tunnelen varierer, fra om lag en milliard euro for en godstunnel, til mange milliarder euro dersom passasjerer skal kunne reise gjennom den. Det tenkes at de økonomiske fordelene vil bli betydelige, både ved økt samarbeid og økonomisk integrasjon mellom de to byene (København og Malmö har blitt brukt som eksempel), og i et bredere perspektiv på grunn av bekvemme passasjerreiser mellom det sørlige Finland og de baltiske statene og en fast forbindelse for godstrafikk mellom Finland og Rail Baltica, som er et jernbaneprosjekt som vil forbinde Baltikum med Polen, Tyskland og resten av Europa.

Referanser
----------

1. ↑  Mike Collier. "Helsinki mayor still believes in Tallinn tunnel", *The Baltic Times*, 3. april 2008 (engelsk).
2. ↑  "Helsinki-Tallinn Rail Tunnel Link? Arkivert 4. april 2008 hos Wayback Machine.", *YLE News*, 28. mars 2008 (engelsk).
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. januar 2009. Besøkt 5. april 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Preliminary Plan for the Helsinki-Tallinn Tunnel from 1997, Helsingin Sanomat, 19. august 2008.

**Studier:**

* Usko Anttikoski. "Fixed transport connections across the Baltic from Finland to Sweden and Estonia. Preliminary feasibility assessment."[*død lenke*] 2007.
* "Emerald, Vision 2050" 2007.
* Ilkka Vähäaho, Pekka Raudasmaa. "Feasibility Study, Helsinki–Tallinn, Railway Tunnel" Geoteknisk avdeling i Eiendomsdepartementet i Helsinki. 2008.
* Jaakko Blomberg, Gunnar Okk. "Opportunities for Cooperation between Estonia and Finland 2008" Statsministerens kontor, Finland. 2008.

Portal: Estland
**Monte Hacho** (spansk: *Monte del Hacho*) er et lavt fjell ved byen Ceuta i Spania, på nordkysten av Afrika. Monte Hacho ligger ved kysten av Middelhavet og Gibraltarsundet, like ovenfor Gibraltar, og er sammen med Gibraltarklippen regnet som en av søylene til Herkules (den andre kandidaten er Jebel Moussa). 

I antikken ble åsen kalt «Mons Abila». 

Monte Hacho ligger på Alminahalvøya og en festning ligger på toppen, Fortaleza de Hacho, som ble bygd av østromerne, før araberne, portugiserne og til slutt spanjolene tok over området. Det blir i dag styrt av den spanske hæren. Det ligger også et kloster på Monte Hacho, Ermita de San Antonio og her finnes et monument over Generalissimo Francisco Franco og starten på den spanske borgerkrigen i Nord-Afrika i 1936.

Referanser
----------

1. ↑  Monte Hacho - peakbagger.com

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Fortaleza de Hacho

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Fu Chais spyd, i Hubeis provinsmuseum
Kong **Fu Chai av Wu** (kinesisk: 吳王夫差), regent 495-473 f.Kr. var den siste kongen av Wu, en stat i det gamle Kina; han hersket mot slutten av Vår- och høstperioden. 

Som sønn til kong Helü av Wu ble han konge i 495 f.Kr. I begynnelsen av hans styre beseiret han styrkene fra Yue ved Fujiao og erobret Yues hovedstad. I stedet for å helt og holdent annektere fiendelandet, noe hans statsminister Wu Zixu (伍子胥) foreslo, sluttet han fred med kong Gou Jian av Yue. Etter dette slaget bygde han Hankanalen og førte sin hær nordover. Ved Ailing beseiret hans hær staten Qi. 

I 482 f.Kr. da han forsøkte å skape enighet ved et møte med hertugene i Huangchi, ble hans hovedstad overrasket av kong Gou Jian av Yue. Noen år senere ble Wu beseiret og annektert av Yue, og kong Fu Chai begikk selvmord i sitt palass.

Litteratur
----------

* Paul A. Cohen: *Speaking to History: The story of King Goujian in twentieth-century China*. Asia : local studies/global themes ; v. 16. Berkeley, Calif.: University of California Press, 2008. ISBN 978-0-520-25579-1 (hbk.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Helsesekretærforbundet i Delta**, inntil 2016 **Norsk Helsesekretærforbund** (**NHSF**), er en partipolitisk uavhengig yrkesorganisasjon som arbeider for å fremme helsesekretærenes interesser overfor Helse- og omsorgsdepartementet, og bidra til en positiv utvikling i sosial- og helsesektoren til beste for både pasienter, pårørende, arbeidsgivere og arbeidstakere. Forbundet er engasjert i arbeidet for at det ansettes personell med riktig fagkompetanse i forhold til arbeidsoppgaver, og er en pådriver for kvalitetssikring av helsesekretærens tjenester.

Helsesekretærforbundet i Deltas overordnede målsetting er å ivareta medlemmenes yrkes- og utdanningsmessige interesser, øke og bedre anseelse og yrkesfaglige standard samt lønns- og arbeidsvilkår. 

Forbundet er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.

Yrkesorganisasjonen ble stiftet 7. juni, 1968, har ca 4 630 medlemmer, og gir ut medlemsbladet *Helsesekretæren*. Helsesekretæren er det eneste fagbladet for helsesekretærer og andre som arbeider innen medisinsk kontortjeneste. 
Leder i forbundet er Gro Bengtson.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Helsesekretærforbund på Facebook Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund |
| --- |
| 
* AVYO
* Befalets Fellesorganisasjon
* Delta
* Farmasiforbundet
* Finansforbundet
* Kriminalomsorgens Yrkesforbund
* Lærernes Yrkesforbund
* Negotia
* Norges Politilederlag
* Norske Meierifolks Landsforening
* Norsk Tollerforbund
* Parat
* Personellforbundet
* SAFE
* Skatteetatens landsforbund
* Skolelederforbundet
* STAFO
* Yrkestrafikkforbundet

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tormod Valaker** (født 21. mars 1947 i Bergen) er cand. philol. med nordisk hovedfag, i tillegg til fagene tysk, engelsk og samfunnsfag.

Tormod Valaker er lærer, journalist og forfatter. Han har siden 2005 vært spesialrådgiver i Hordaland fylkeskommune. Før det jobbet han i 33 år ved Slåtthaug videregående skole (tidligere Fana yrkesskole), først som undervisningsleder, så studieinspektør.

I sin ungdom var han politisk aktiv i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF) som leder av fylkeslaget i Hordaland og deltok som 16-åring på landsmøtet i 1964 der Ola Teigen overtok etter Reiulf Steen.

Forfatter
---------

Han har utgitt følgende bøker:

* *Litt fascisme, hr. statsminister! Historien om de borgerlige avisene og fascismen* (1999).
* *Vitenskap og lidenskap. Historien om Helmer Dahl og det nye teknologiske Norge* (2000).
* *Hest for alle pengene – sport, spill og vestlandsk travhumor* (2003).
* *Godtfolk, en serie portretter av frodige vestlendinger* (2004).
* *Ja, vi elsker dette travet* (2007).

Boka «Litt fascisme, herr statsminister!», handler om hvordan borgerpressen i Norge – særlig Aftenposten – skrev om det som skjedde i Tyskland og Italia på 1930-tallet.

Mens svensk og dansk presse på 1990-tallet tok et oppgjør med holdningene de hadde til Mussolini og Hitler, fant Valaker at den norske ikke har gjort det. Like etter at boken kom ut, beklaget Aftenposten sin holdning på lederplass.

Tormod Valaker opprettet i 2007 enkeltmannsforetaket Forlaget Vestavind som ga ut «Ja, vi elsker dette travet'», en serie med intervjuer og portretter fra inn- og utland.

Travjournalist
--------------

Valaker har fulgt norsk travsport som medarbeider i Bergens Tidende siden 1986 og Trav- og Galopp-Nytt like lenge. Han har også skrevet reisereportasjer, intervjuer og kronikker i BT.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Tornefuglene*** (engelsk: *The Thorn Birds*) er en bestselgende roman av Colleen McCullough som ble publisert i 1977.

I 1983 ble boken tilpasset en mini-serie som gikk på TV. Den ble USAs nest mest sette mini-serie av alle tider. Serien ble produsert av TV-veteranen David L. Wolper. 

Både boken og mini-serien fant sted på en fiktiv sauestasjon i villmarken i Australia og fokuserer historien på familien Cleary og spenner over en periode på 54 år fra 1915 til 1969.

Handling
--------

Historien begynner i New Zealand den 8. desember 1915, og Meghann "Meggie" Cleary feirer bursdag som den eneste datteren til Padriac ("Paddy") en irsk gårdsarbeider, og Fiona ("Fee") hans kone. Familien inkluderer også hennes fem eldre brødre. Hennes favoritt-bror er den eldste, Frank, en opprørsk ung mann som ønsker å begynne som smed. I motsetning til de andre brødrene, har Frank svart hår og øyne, antatt å være arvet fra deres oldemor fra Maori.

Paddy har en velstående søster, Mary Carson, enke som bor i New South Wales, Australia - på Drogheda, en enorm sauestasjon. En dag mottar Paddy et tilbud fra Mary om jobb på eiendommen hennes. I 1921 flytter hele Cleary-familien fra New Zealand til Australia. I Drogheda møter de snart Ralph de Bricassart, en ung, dyktig og ambisiøs prest. Som straff for å fornærme en biskop, har han blitt forvist til et avsidesliggende sogn i byen Gillanbone - i nærheten av Drogheda. Ralph har blitt venn med Mary Carson, og håper at en stor donasjon fra henne til den katolske kirken kan frigjøre ham fra hans eksil. 

Franks forhold til faren hans, Paddy, har aldri vært fredelig. De to slåss ofte om Fees oppmerksomhet. Paddy forteller Frank at han ikke er hans biologiske sønn. Det avsløres at Fee, datteren til en fremtredende New Zealand-borger, hadde en affære med en gift politiker. Resultatet, Frank, var allerede atten måneder gammel når Fee giftet seg med Paddy. Fee føder senere tvilling-gutter, James og Patrick, men viser veldig liten interesse for sønnene sine. Kort tid senere dør Meggies elskede lillebror, Hal. Med Frank borte og Hal død, klamrer Meggie seg til Ralph de Bricassart, som har vært hennes konstante mentor og venn. Når hun blir en voksen kvinne, begynner noen å stille spørsmål ved deres nære forhold, inkludert Ralph og Meggie selv. 

Mary Carson, motivert av misunnelse, utarbeider en plan for å skille Ralph fra Meggie. Maggie skriver ett nytt testamente, som avslører den egentlige størrelsen på hennes rikdommer. Drogheda er ikke sentrum for hennes formue, slik Ralph og Paddy lenge har trodd, men er bare en hobby. Maggies rikdom kommer fra et gigantisk finansimperium, verdt over tretten millioner pund. Størrelsen på hennes legat kan garantere Ralphs raske vekst innenfor kirken. Hun tvinger derfor Ralph til å velge mellom Meggie, eller hans egen ambisjon. Hun sørger også for at hennes bror og alle barnebarna hans får et hjem på Drogheda så lenge noen av dem lever. Ralph reiser kort tid senere til Sydney, for å begynne sitt nye liv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NLA
 |
**Reidar Furu** (født 5. mai 1906 på Høvik Verk i Bærum, død 4. januar 1973 i Oslo) var en 
norsk kontrabassist og filharmoniker. Han er gravlagt på Nordre gravlund.

Reidar Furu ble født som eldstemann i en søskenflokk på fem. Faren var murer Gustav Olsen ved Høvik Verk. I 1945 skiftet de fire sønnene etternavn til Furu. Broren Hans Furu (1911-1965) var også kontrabassist med ansettelse i Bergen Filharmoniske Orkester fra 1939-1943 og i Oslo Filharmoniske Orkester fra 1943 til sin tidlige død. Brødrene Reidar og Hans Furu på 1. pult i Filharmoniens kontrabassgruppe var kjente profiler i Universitetets aula ved de ukentlige abonnementskonsertene i de 20 første etterkrigsåra. De kan oppleves på YouTube med Oslo Filharmonien og solisten Camilla Wicks i Fartein Valens fiolinkonsert i en film tatt opp i mars 1950.

Filharmoniker
-------------

Filharmonisk Selskaps Orkesters ledelse i 1951. F.v.: Reidar Furu, Odd Grüner-Hegge (sjefdirigent), Ernst Glaser (konsertmester) og Eigil Beck (intendant) Foto: Svein Abraham Sturlason. Eier: Nasjonalbiblioteket 
Reidar Furu fikk sin kontrabassutdanning i Stockholm og ble i 1931 etter prøvespill bassist i Oslo Filharmoniske Orkester hvor han virket til sin avgang i 1970. Furu mottok i 1932 et studiestipendium fra Johan Selmer og Marie Selmers legat, Han var Filharmoniens solobassist fra 1943 til 1957. Hans etterfølger som solobassist ble Henrik Lindemann.

Orkesterformann
---------------

Som Filharmoniens orkesterformann fra 1950 til 1955 tok Furu helhjertet del i planlegging og gjennomføring av de fire store norgesturnéene som tok sin begynnelse med Nord-Norge i 1951 og fortsatte i 1952, 1953 og 1954 med store turnéer til Sørlandet, Vestlandet og Østlandet. Odd Grüner-Hegge medvirket som dirigent, og Filharmonien nådde på den måten titusener av tilhørere i Distrikts-Norge. En annen viktig sak som ble løst i Reidar Furus formannstid var pensjonsordningen for musikerne og deres etterlatte. Filharmonisk Selskaps styreformann var overrettssakfører Iver Holter Alnæs som kjempet en hård kamp for orkestrets utvidelse, orkesterselskapets økonomiske konsolidering og musikernes sosiale rettigheter.

Pedagog
-------

Reidar Furu underviste i en årrekke ved Musikkonservatoriet i Oslo hvor blant andre Alf Blyverket (Kringkastingsorkestret) og Rolf Windingstad (Oslo-Filharmonien) samt komponisten Finn Mortensen var hans elever i kontrabass.

Studiomusiker og all round bassist
----------------------------------

I 1930-, 40- og 50-årene var Reidar Furu en svært aktiv kontrabassist som ble mye brukt i kino-, teater- og restaurantorkestre samt ved grammofoninnspillinger og innspilling av filmmusikk. Han var medlem av Ingebret Haalands solistensemble som samlet mange av Oslos beste musikere og ga jevnlige konserter i Universitetets aula med kongefamilien blant tilhørerne på 1. rad. Han spilte også kammermusikk og medvirket ved mange framføringer av Franz Schuberts Forellenkvintett. Domkantor Rolf Karlsen benyttet Reidar Furu som fast bassist i Collegium Musicum ved konserter og radiosendinger.
**Reidar Johansen Kvinge** (født 24. oktober 1959 i Oslo) er norsk kirkeleder. Kvinge ble valgt til unionsleder for Syvendedags Adventistkirken i 2010. Han var kirkesamfunnets øverste leder i Norge fram til 2017, da han etter eget ønske gikk over i en oppgave som pastor for Syvendedags Adventistkirken i Mjøndalen.

Biografi
--------

Reidar Johansen Kvinge er født og oppvokst i Oslo. Han har teologisk utdannelse fra Newbold College[*død lenke*] i Bracknell i England, der han tok en BA i teologi i 1982, og fra Andrews University i Michigan i USA der han fullførte Master of Divinity i 1987.
Kvinge tok klinisk pastoral utdannelse (Clinical Pastoral Education) ved Memorial Hospital i South Bend i Indiana, USA i 1987.
Han ble ordinert til pastoral tjeneste i Syvendedags Adventistkirken i 1990.
Kvinge tjenestegjorde som pastor for Adventistkirkens menigheter i Stavanger og Sandnes i perioden 1997-2010. Før tjenestetiden i Rogaland var han pastor i Skien og Mosjøen.
Kvinge ble valgt til unionsleder (øverste nasjonale leder) for Syvendedags Adventistkirken i Norge i mai 2010 for perioden 2010-2015. Han ble gjenvalgt til stillingen for perioden 2015-2020 ved generalforsamlingen i 2015, men trakk seg fra stillingen våren 2017.

Referanser
----------

1. ↑  Tor Tjeransen (15. mars 2017). «Kvinge trekker seg som unionsleder». Besøkt 11. november 2019.
**Reidar Lauritz Godø** (født 15. juli 1915, død 10. oktober 2007) var en norsk marineoffiser, som i hovedsak tjenestegjorde i Kystartilleriet.

Ved krigsutbruddet i 1940 tjenestegjorde Godø på Oscarsborg festning, og ved det tyske angrepet på Norge var han med på senkinga av «Blücher». Godø forlot Norge ombord på MK «Sigurd» 13. mars 1941 og ankom Lerwick 16. mars.. Han deltok i den norske Brigaden i Skottland, og i 1944 blei han sjef for Kystartilleriets skole- og øvingsavdeling, da denne blei oppretta.

Etter krigen hadde han mange ulike stillinger i Kystartilleriet, inntil han i 1967 blei generalinspektør for våpengreina. I 1972 blei han stabssjef i Forsvarets overkommando. Sin siste post hadde han fra 1976 til 1980 som sjef for militærmisjonen i Brussel.

Godø nådde viseadmirals grad. Han mottok Krigsmedaljen, Deltagermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje og den britiske Defence Medal. Han var kommandør av St. Olavs Orden, storkorskommandør av den svenske Sverdordenen og storridder med stjerne av Den islandske falkeorden. Han mottok også tyske æresbevisninger.

Referanser
----------

1. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. s. 305. ISBN 8252109837.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Ben Ammi Ben-Israel** (hebraisk: בן עמי בן-ישראל; «*sønn av mitt folk*», født *Ben Carter* 12. oktober 1939, død 27. desember 2014) var en amerikansk rabbiner og grunnleggeren av The African Hebrew Israelites of Jerusalem, en av flere grupper med afroamerikanske jøder.

Han var inspirert av Wentworth Arthur Matthew, og ledet *A-Beta Hebrew Cultural Center* i Chicago fra 1966. Han var opptatt av at USAs svarte befolkning måtte «bryte opp fra fangenskapet», en formulering som bygger på en sammenligning mellom israelsfolkets slavetid i Egypt og afroamerikanernes status i USA. I 1967 ledet han en gruppe på 350 som utvandret til Liberia, og siden til Israel i 1969. Menighetens status i Israel var lenge uavklart.

Tekster på norsk
----------------

* Et utdrag fra hans bok *Gud, den svarte mann og sannheten* er utgitt på norsk i antologien *Svart Messias*, 2011.

Eksterne lenker
---------------

* kingdomofyah.com Arkivert 1. januar 2009 hos Wayback Machine.
* Erklæring fra israelsk UD om Ben Ammis menighet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Ian Wolfram Cornwall** (født 1909, død 1994) var en britisk arkeolog, som har ytt betydelig bidrag til den økologiske arkeologien, særlig gjennom studiet av beinrester fra dyr på arkeologiske funnplasser. Han underviste ved University of London.

Cornwell skrev lærebøker som *Bones for the Archaeologist* (1956, ny utgave 1974) og *Soils for the Archaeologist* (1958). Han skrev også flere bøker: *The world of ancient man* (1964) og *Prehistoric Animals and their Hunters* (1968). 

Hans bok for barn om menneskehetens opprinnelse, *The making of man* (1960), ble tildelt Carnegie Medal in Literature for 1960. I de tre bøkene fra 1960-tallet samarbeidet han med illustratøren Marjorie Maitland Howard. Han skrev også *Ice ages, their nature and effects* (1970) og romanen *Hunter’s half-moon* (1967), med handlingen lagt til sen-paleolitisk tid.

Referanser
----------

1. ↑  springerreference.com Terry O'Connor om Cornwell; se også korrekturversjonen[*død lenke*].
2. ↑  british and irish archaeological bibliography
3. ↑  carnegiegreenaway.org.uk I.W. Cornwall Arkivert 17. mai 2013 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
Rollefiguren Boone Carlyle ble spilt av Ian Somerhalder.
**Boone Carlyle** er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost*, en seire som fortalte om en rekke overlevende etter en flystyrt på en mystisk øy i Stillehavet. Boone, som ble spilt av Ian Somerhalder, er introdusert allerede i første episode som stebroren av en annen overlevende i krasjet, Shannon Rutherford (spilt av Maggie Grace). Han forsøker å bidra så mye som han kan med å bedre levevilkårene til de overlevende og blir til sist tatt hånd om av John Locke som en farsfigur (spilt av Terry O'Quinn).

Ulikt mange av de andre figurene i serien i løpet av den første sesongen, som fikk sin rolle omskrevet basert på skuespillerne selv, var Boone hovedsakelig den samme figuren gjennom hele produksjonen fra planleggingen og til filmingen. Hans rolle ble generelt godt tatt imot av filmkritikere og fans. *USA Today* beskrev ham som en «umoden, privilegert ung mann som streber etter modenhet.» Han rolle ble dog tatt livet av da han dør fra skader etter å ha styrtet i et (annet) fly.

Referanser
----------

1. ↑   Keveney, Bill, (25. mai 2005): «Gathering the Dearly Departed», USA Today.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost

Eksterne lenker
---------------

* «Boone Carlyle» på *Lost Wiki*
Gudinnen for visdom: «Sophia» (gresk: «Σοφία»). Celsus-biblioteket i Efesos, Tyrkia.
**Visdom** kan defineres som kunnskap oppnådd av egen erfaring og dermed å kunne dømme hva som er rett handling i en gitt situasjon. Visdom kan også defineres på mange andre måter og sett i sammenheng med flere forskjellige ting, f.eks. moral, innsikt, forståelse, medfølelse og høy levealder, og anses som en sjelden, positiv, personlig egenskap, eller som en dyd i de fleste trosretninger. Intelligens, følelser og spiritualitet har også likheter med visdom, men er ikke det samme. For eksempel er det mulig å ha intelligens og derfor forstå *hva* noe er, men likevel mangle praktisk erfaring til å vite *hvorfor* det er sånn. Likevel er det ikke slått fast en bestemt definisjon om nøyaktig hva det betyr å være vis, ved hjelp av vitenskapelige studier.

Arthur Schopenhauer sa at det er bedre å foklare kompliserte ting enkelt, enn enkle ting kompliserte. På samme måte brukers gjerne parabeler, med hverdagslige ting og ord som forklarer noe som ikke kan forstås ved kunnskap, men som man likevel forstår, hos figurer som Jesus og Buddha, og andre religiøse skikkelser, filosofer, munker osv.

Referanser
----------

1. ↑  Meriam-Webster Dictionary:
2. ↑  Cambridge Dictionaries Online:
3. ↑  Oxford Dictionaries:  Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Medical News Today:
5. ↑  Fredriksson, Gunnar (1997). *Schopenhauer*. Forlaget Oktober. ISBN 82-7094-794-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |