recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter Straarup** (født 19. juli 1951 i Fredericia) var ordførende direktør i Danske Bank, som er Danmarks største finanskonsern.

Familie
-------

Straarup er gift med amerikanskfødte Rickie Straarup (født Retchin), sammen har de to barn. De bor i Gentofte ved København.

Utdanning og karriere
---------------------

Han startet som lærling i Landmandsbanken, som i 1968 fikk navnet Danske Bank. Han gjennomførte militærtjeneste i Den Kongelige Livgarde i 1971. I 1979 tok han yrkesøkonomisk diplomutdanning (HD) innen regnskap på Handelshøjskolen i København. 

Fra 1975 ble han arbitrasjehandler hos Danske Bank i København. I perioden 1976-77 jobbet han i London, som leder for «Loan Administration» i Scandinavian Bank Ltd. Etter dette returnerte han til Danmark og ble kontorsjef for Danske Bank fra 1977 til 1981. Et nytt utenlandsopphold fulgte deretter, som «representant» ved representasjonskontoret til Danske Bank i Houston fra 1981 til 1983. Han ble så leder for utenlandske bankrelasjoner i Den Danske Bank i København, før han igjen flyttet til utlandet og ble filialdirektør i Singapore fra 1983 til 1985, deretter tilsvarende i bankens kontor i New York fra 1985 til 1986. 

Han ble bankdirektør i Den Danske Bank i København i 1986, og har vært ordførende direktør siden 1. april 1998.

I 2008 ble Straarup utnevnt til ridder av 1. grad av Dannebrogordenen.

Tillitsverv
-----------

* Formann for Finansrådet – Danske Pengeinstitutters Forening inntil 2006.
* Sitter i VL-gruppe 46
* Medlem i Den trilaterale kommisjon.
* Medlem i styret for Danmark-Amerika-fondet.
* Medlem i Institut International d'Etudes Bancaires.

Kilder
------

* Mikkelsen, Ole *Straarup*, ISBN 9788702060645, Gyldendal 2007.
* Mørch, Søren og Hansen H. Per: *Den Danske Bank*, Centrum 1997.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på bankens hjemmeside
* Bildearkivet til Finansrådet[*død lenke*]
* VL-Gruppe 46

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook
 |
***Almuevennen*** (1848–1893) var et norsk illustrert ukeblad, beregnet «paa Oplysnings Fremme blandt Menigmand». Det ble grunnlagt av den daværende kjøpmann og stortingsrepresentant fra Stavanger, senere mangeårig statsrevisor og boktrykkerieier i Kristiania, Chr. Johnsen, som var bladets eier gjennom hele dets levetid. Bladet var i 1850- og 60-årene blant de mest betydelige presseforetak i Norge, både med hensyn til politisk innflytelse hos allmuen og til økonomisk utbytte. Det gikk sterkt tilbake i begge henseender, særlig etter at det konkurrerende bladet *Folketidende* ble utgitt av politikeren Søren Jaabæk i 1865, og *Verdens Gang* begynte å gjøre seg gjeldende fra 1870-årene.  

Sognepresten Ole Barman publiserte mellom annet artikkelserien 'Forlis af fiskerbaade og redningsmidler for fiskere' i bladet.  

I sine velmaktsdager, omkring 1870, ble *Almuevennen* utgitt i 22 000 eksemplarer. Det var opprinnelig liberalt, men ble etter hvert mer konservativt, og var etter riksrettstiden 1883-84 utpreget høyrevennlig.

Bladets faktor var Christian Holtermann Knudsen, fram til han enten sluttet eller ble bedt om å slutte da han ville starte sosialistavisa Vort Arbeide i 1884.

*Almuevennen* var også tittelen på to danske tidsskrifter (Århus 1839–1859, København 1842–1853).

Kilder
------

* (da) Artikkelen bygger på det danske Salmonsens konversationsleksikon 2. utgave (1915–1930).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Encyclopædia Britannica
 |
Administrativ inndeling av Danmark i Middelalderen
**Kong Valdemars jordebok** (dansk *Kong Valdemars Jordebog*, latin *Liber Census Daniæ*) fra 1231 er den første matrikulering av Danmarks jordeiendommer med tanke på beskatning. Den gir et verdifullt innblikk i rikets maktforhold og sosiale struktur. Ut over datidens Danmark inneholder jordeboken opplysninger om det danske Estland.

Jordeboken inneholder et utall separate håndskrifter, deriblant *Hovedlisten*, som omfatter kongens inntekter fra len og handelsplasser, en paverekke, en kongerekke, en gåtefull *broderliste*, en Hallands-, en Femern- og en Falster-liste, to Estlandslister, *Øylisten*, som omfatter alle danske øyer, vedtekter for munker av Benediktinerordenen, en reisebeskrivelse fra Blekinge til Tallinn, med mere.

Jordeboken ble kjøpt av svensken Johan Gabriel Sparfvenfeldt på slutten av 1600-tallet. Boken ble av ukjente årsaker delt i to deler, og ble ikke sammenføyd igjen før 1800-tallet ved Kungliga Biblioteket i Stockholm. Boken ble i 1929 overlevert til det danske Rigsarkiv.

Jordebokens matrikulering ble ikke avløst før i 1688, da man innførte Christian Vs matrikkel. Det sier kanskje mer enn mange ord om hvilket avgjørende redskap jordeboken var.

Referanser
----------

1. ↑  Salvesen, Helge. (2017, 14. mars). Valdemars Jordebok. I Store norske leksikon. Hentet 14. mars 2017.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
**«Almost Persuaded»** er en engelsk salme skrevet av Philip B. Bliss. Melodien er «Cæsarea», også skrevet av Bliss. Hymnen ble publisert i *The Charm: A Collection of Sunday School Music* i 1871.

*«Han som nesten er overtalt er nesten frelst og å være nesten frelst er å være fullstendig fortapt»* var ordene som Rev. Mr. Brundage avsluttet én av sine prekener med. P.P. Bliss, som var blant tilhørerne, var meget imponert over tanken og begynte umuddelbart på komposisjonen, som viste seg å bli én av hans mest populære sanger.[1]

*«Én av de mest imponerende tilfellene, da denne salmen ble fremført, var i the Agricultural Hall i London i 1874, da Mr. Gladstone var nærværende. På slutten av prekenen bad Mr. Gladstone menigheten om å bøye sine hoder, mens jeg sang «Almost Persuaded». En dødsens stillhet rådet gjennom hele tilhørerskaren på femten tusen, mens sjeler gjorde sine beslutninger for Kristus»*.[1]

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er «Nesten kristen».

### Innspillinger (i utvalg)

* John Olav Larsen med Daniel Strøm, orgel. Innspilt 30. oktober 1958. Utgitt på 78-platen Musica A 5247[2] samt på EP-platen RCA REP 359.

Referanser
----------

1. 1 2   Sankey, Ira: *My Life and the Story of the Gospel Hymns*. Side 112
2. ↑  John Olav Larsen med Daniel Strøm, orgel: *Nesten kristen* (P.P. Bliss) (Musica A 5247, 78-plate)

* Almost Persuaded
**Kong Tang av Shang** (hanzi: 商汤; hanyu pinyin: *Shāng Tāng* ; død ca. 1753 *eller* ca. 1646 *eller*  ca. 1588 f.Kr.), også kalt **Chéng Tāng** (成湯), familienavn (姓) **Zǐ** (子), personlig navn (名) **Lǚ** (履), stilnavn (字) **Tàiyǐ** (太乙), var den første kongen av det kinesiske Shang-dynastiet. Han styrtet den «tyranniske» kong Jié av det tidligere dynastiet Xià etter at Shāng-styrkene beseiret Xià i et slag ved Mingtiao. Overgangen fra Xià til Shāng har tradisjonelt i Kina blitt tolket som at Shāng hadde overtatt Himmelens mandat etter Xià hadde mistet det grunnet vanstyre, men senere historikere har tenkt det heller har dreid seg om stridigheter mellom ulike stammer. Han blir tradisjonelt regnet for å ha vært en god konge. Tāngs etterkommere i 17 generasjoner hersket over riket han grunnla. 

Tāng skal ha hersket over Shāng som et rike underlagt Xià dynastiet i 17 år, og siden i flere år som konge med Anyang som hovedstad. Når regjeringstiden hans var er ukjent; Liu Xin regnet Shāng-dynastiet for å ha blitt oppretta i det 18. århundre f.Kr, mens *Bambusannalene* tidsetter grunnleggelsen til c. 1556 f.Kr, og noen moderne historikere regner Shāng for å ha vart fra c. 1600 til 1046 f.Kr.

Litteratur
----------

* *These Bones Shall Rise Again: Selected Writings on Early China* **(engelska)**. State University of New York Press. 2014. ISBN 978-1438447476.
* *Understanding Early Civilizations: A Comparative Study* **(engelska)**. Cambridge University Press. 2003. ISBN 978-0521822459.
* *Shiji, 史记* **(kinesiska)**. Chinese Text Project.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Shi Gui** | **商族首領Hersker av Shāng**(ca. 1692–ca. 1646 f.Kr.) | Etterfølger:**Da Ding av Shang** |
| Forgjenger:**Jié av Xià** | **商朝国君Konge av Shāng**(ca. 1675–ca. 1646 f.Kr.) | Etterfølger:**Da Ding av Shang** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Peter Torjesen** (født 28. november 1892 i Norge, død 14. desember 1939 i Hequ i Shanxi i Kina) var en kinamisjonær med tilknytning til Den Norske Kinamission. 

I 1918 kom han til Kina. tre år senere valgte han Hequ fylke i provinsen Shanxi som sitt arbeidssted. Her gjorde han mye humanitært arbeid. Han var en sterk bidragsyter i samfunnet innen helse og undervisning. Han etablerte mange vennskap med lokale folk.

Han ble drept 14. desember 1939 ved en stort japansk bombeangrep under den annen sino-japanske krig.

Posthumt minne
--------------

I 1988 meddelte Hequs fylkesmyndigheter Torjesens slekt om at Peter var på fylkeslisten over «folkets helter», og at man aktet å hedre med en minnebauta, Avdukningen av marmormonumentet, med Peters historie inngravert i gull, fant sted i august 1990.

Referanser
----------

1. ↑   Runeberg forfatter-ID torjepet, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

Kari Torjesen Malcolm: *We Signed Away Our Lives: How One Family Gave Everything for the Gospel*, ISBN 0-87808-780-X , **norsk** oversettelse: *Vi ga Ham våre Liv: Familien som ga alt for evangeliets skyld*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Peter Strasser** (født 1. april 1876 i Hannover i Tyskland, død 6. august 1918) var en tysk marineoffiser som var kommandant for den tyske keiserlige marine under første verdenskrig. Strasser ble drept da han fløy krigens siste tyske bombetokt over Storbritannia. Oppdraget ble utført med luftskip.

I en alder av femten år begynte Strasser i den tyske keiserlige marinen (Kaiserliche Marine). Etter å ha tjenestegjort om bord SMS «Stein» og SMS «Moltke», begynte Strasser ved sjøkrigsskolen i Kiel. Strasser steg fort i gradene og han ble forfremmet til løytnant i 1895. Deretter tjenestegjorde han blant annet ombord på SMS «Mars», SMS «Blücher», SMS «Panther», SMS «Mecklenburg» og SMS «Westfalen» mellom 1897 og 1902. Etter utbruddet av den første verdenskrig i august 1914 ble operasjonene med tyske luftskip som Strasser hadde arbeidet med i flere år begrenset. Under første verdenskrig tjenestegjorde Strasser under slaget ved Helgolandbukta i Nordsjøen. I 1915 begynte tyske bombetokt over England og de angrep flere britiske havnebyer.

I løpet av den første verdenskrig var de tyske bombetoktene først og fremst rettet mot Storbritannia, men også mot Paris og andre viktige byer og havner i Europa. Strasser deltok i minst et bombetokt mot England minst en gang i måneden.[] Strasser levde ikke til slutten av den første verdenskrigen. Under et nattlig bombeangrep mot Norwich møtte Strasser og hans luftskip et britisk rekognoseringsfly og ble skutt ned rett utenfor kysten av Norfolk. Ingen av mannskapet på 23 om bord i det tyske luftskipet overlevde. Dette var det siste tyske angrepet med luftskip over Storbritannia under den første verdenskrig.[]

Referanser
----------

Litteratur
----------

* *Peter Strasser der F.d.L. - der Führer der Luftschiffe*, af Thor Goote med forord af Hermann Göring. (1938, udvidet udgave 1939).

Eksterne lenker
---------------

* http://dieselpunks.org/profiles/blogs/knights-of-the-air-peter Arkivert 12. august 2014 hos Wayback Machine. (Knights of the Air: Peter Strasser)
* Arkivert 7. august 2014 hos Wayback Machine. (The End of Zeppelin L70 - August 5 1918)
* (The Aviators)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Første verdenskrig
***Almost an Angel*** er en amerikansk film fra 1990, regissert av John Cornell.

Handling
--------

Terry Dean er en profesjonell innbruddstyv som spesialiserer seg på å sabotere elektroniske overvåkingssystemer. Han blir løslatt fra enda et opphold i fengsel. Etter forslag fra en annen innsatt, bestemmer Terry seg for å bytte til bankran i stedet. Han planlegger å få sikkerhetskameraene til å ta opp TV-programmer som han kan koble til en modifisert fjernkontroll, og deretter gå inn i banken forkledd som en kjendis. I forvirringen over dette uventede utseendet håper han kan tjene til å forvirre de ansatte ved banken. Terrys første ran (forkledd som Willie Nelson) er vellykket, men kort tid senere blir han vitne til en ung gutt som i ferd med å bli overkjørt av en varebil. Impulsivt skyver han barnet vekk, men han blir selv truffet av lastebilen.

På sykehuset har han en tåkete opplevelse hvor han møter Gud (spilt av Charlton Heston). Selv om Terry har levd et syndig liv, har hans siste gjerning - impulsiv som den var - gitt ham en ny mulighet til å redde sjelen sin – ved å gjøre Guds arbeid som en engel. Men etter å ha våknet opp igjen, forsøker Terry et annet bankran - denne gangen forkledd som Rod Stewart. Men en gjeng ranere blander seg inn. Mens de rømmer, forsøker en av kjeltringene å skyte Terry, men pistolen ble lastet med løspatroner av en av de andre kjeltringene. Men Terry tenker at han er en udødelig engel, og revurderer sine væremåter, søker råd i en kirke, og så følger han det han mener er en rekke "tegn" til en annen by.

Ved en pub møter han Steve Garner (spilt av Elias Koteas) en forbitret ung mann som sitter i rullestol. Steve og Terry blir snart gode venner. Samtidig blir Rose gradvis forelsket i ham, men er skeptisk når Terry kunngjør at han er en slags engel. Men når Terry blir distrahert faller han rett foran en lastebil i fart, og er i ferd med å bli overkjørt. Rose blir sjokkert over å være vitne til at lastebilen passerer rett gjennom ham, noe som beviser at han faktisk er en engel. Terry fortsetter deretter å gjøre Guds arbeid.

Skuespillere
------------

* Paul Hogan som Terry Dean
* Elias Koteas som Steve Garner
* Linda Kozlowski som Rose Garner
* Doreen Lang som Mrs. Garner
* Douglas Seale
* Ruth Warshawsky som Irene Bealeman
* Parley Baer som George Bealeman

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 9. april 2016.
2. ↑  «Almost an Angel (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 29. juni 2023.
3. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 29. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Almost an Angel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Almost an Angel* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Almost an Angel* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Almost an Angel* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Almost an Angel* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Almost an Angel* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Almost an Angel* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Almost an Angel* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Almost an Angel* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
Tangdyrkning ved Zanzibar
Undervannsdyrkning av *Eucheuma* i Filippinene
**Algekultur** er en form for akvakultur som omfatter oppdrett av algearter.

Størstedelen av de alger som dyrkes med vilje, hører til kategorien mikroalger (også kalt phytoplankton, mikrofytter eller planktonalger). Makroalger, alminneligvis kjent som tang, har også mange kommersielle og industrielle anvendelsesmuligheter, men på grunn av deres størrelse og de særlige krav til det miljø de skal vokse i, egner de seg ikke så godt til dyrkning (dette kan dog endre seg med fremkomsten av nyere tangkultivatorer, som grunnleggende er algevaskemaskiner som bruker oppstrømmende luftbobler i små beholdere).

Kommersiell og industriel algedyrkning har mange anvendelsesmuligheter, herunder produksjon av matvareingredienser såsom omega-3-fettsyrer eller naturlige farvestoffer og farvestoffer, matvarer, gødning, bioplast, kjemiske råmaterialer, legemidler og algebrennstoff, og kan også anvendes til forurensningsbekjempelse.

Den globale produksjon av oppdrettede vannplanter, som overveiende domineres av tang, vokste i produksjonsmengde fra 13,5 millioner tonn i 1995 til litt over 30 millioner tonn i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  *In brief, The State of World Fisheries and Aquaculture, 2018* (PDF). FAO. 2018.
**Moskvakanalen** (inntil 1947 kalt Moskva-Volga kanalen) er en kanal som knytter sammen Moskvaelven med elven Volga, hovedtransportåren i den europeiske delen av Russland. Kanalen ligger i Moskva og Tver oblast nord for Moskva.

Kanalen ble bygget av politiske fanger i stalintiden i Sovjetunionen; arbeidet startet i 1932 og var fullført i 1937. Kanalen er 128 kilometer lang. Takket være kanalen har Moskva tilgang til fem hav; Kvitsjøen, Østersjøen, Det kaspiske hav, Azovhavet og Svartehavet, det er derfor Moskva noen ganger kalles for «havnebyen til de fem hav». I tillegg til transport forsyner kanalen også Moskva med om lag halvparten av nødvendig ferskvann og breddene av kanalens ulike reservoarer benyttes for rekreasjon. 

Kanalen er imidlertid dårlig vedlikeholdt og nødvendig opprustning er anslått å komme på mellom 1,5 – 3 milliarder rubler (ca. 350 – 700 millioner norske kroner).

Se også
-------

* Liste over kanaler i Russland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moscow Canal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Moskovskij Prospekt nær Seiersparken.
**Moskovskij prospekt** (russisk: Московский проспект) er navnet på en 10 km lang gate i St. Petersburg i Russland. Den strekker seg fra Sennajaplassen og Sadovajagaten til Seiersplassen, der den deler seg i motorveiene M20 og M10. Gaten følger omtrent Pulkovo-meridianen, og det ligger hele 10 undergrunnstasjoner langs den – det høyeste antallet for en gate i St. Petersburg.

Gaten krysser blant annet Fontanka-elven, Obvodnyj-kanalen og Ligovskij Prospekt. I krysset med Ligovskij Prospekt finnes Triumfbuen.

Moskovskij Prospekt ble påbegynt i det 18. århundre, og het da Tsarskoselskaja Doroga (Veien til Tsarskoje Selo) fordi den ledet til Tsarskoje Selo. I 1770-årene ble milepæler i marmor satt opp langs veien, og flere av disse har overlevd frem til i dag. 

Frem til begynnelsen av det 20. århundre var området rundt den sydlige delen av gaten regnet som utkanten av byen, men etter den russiske revolusjon ble denne delen av byen kraftig bygget ut, og det finnes mange gode eksempler på typisk stalinistisk arkitektur fra 1930-50-tallet i dette området. En av de viktigste er kanskje Sovjethuset fra 1941.

En del av gaten løper langs Seiersparken, som ble oppført etter den andre verdenskrig. Langs gaten finnes dessuten Det russiske nasjonalbiblioteket, med et nybygg oppført i 1998.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moskovsky Prospekt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Russland
**Marilyn Ferguson** (født *Marilyn Louise Grasso* i Grand Junction, Colorado 5. april 1938, død 19. oktober 2008 i California) var en amerikansk journalist og sakprosaforfatter som med boken *The Aquarian Conspiracy* (1980) sies å ha definert New Agebevegelsen. 

Hun fremstilte New Age som et nettverk av grupper og personer, som en bevegelse uten et sentralt organ, men med en felles visjon. Hun «brukte de vitenskapsfilosofiske begrepene *paradigme* og *paradigmeskifte* for å beskrive overgangen til et nytt verdensbilde. Selv om mange andre forfattere innenfor New Age-feltet har brukt disse begrepene, var det først og fremst hennes bok som ga dem slagordmessig status innenfor New Age.».

Hun utga og redigerte *Brain/Mind Bulletin* fra 1975 til 1996.

Referanser
----------

1. ↑   www.latimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sitat fra Mehren & Skys innledning i antologien *New Age*, 2007. Et utdrag fra *Vannmann-konspirasjonen* inngår i denne antologien.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |
Stasjonen fra Vosstanija-plassen
**Moskovskij-stasjonen** (russisk: Моско́вский вокза́л, *Moskovsky vokzal*), også kalt **Moskvastasjonen**, er en sentral jernbanestasjon ved Nevskij prospekt og Vosstanija-plassen i St. Petersburg, med en lett gjenkjennelig nyrenessantisk bygningsfasade. Stasjonen er endestasjon for St. Petersburg–Moskva-jernbanen og andre jernbanelinjer fra det sentrale og sørlige Russland, Sibir, Øst-Ukraina og Krim.

Stasjonen ble oppført i 1844-51 av arkitekt Konstantin Thon. Fasaden har to etasjer med korintiske søyler, og er toppet med et to-etasjers klokketårn. Stasjonens interiør ble rekonstruert i 1950-52 og 1967, men fasaden forble uforandret. En Lenin-byste på en høy pidestall ble samtidig satt inn i hovedhallen, men denne ble i 1993 erstattet av en bronsebyste av Peter den store.

Galleri
-------

* Stasjonen på 1900-talletStasjonen på 1900-tallet
* Stasjonen på SeiersdagenStasjonen på Seiersdagen
* VelvingeneVelvingene
* Stasjonens hoved billett- og ventehallStasjonens hoved billett- og ventehall

Referanser
----------

1. 1 2  Moskovsky Railway Station i *Encyclopaedia of St. Petersburg* (tilgjengelig på engelsk og russisk)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Moskovsky Rail Terminal (Saint Petersburg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Moskva jernbanestasjonen hos encspb.ru (russisk)

Portal: Russland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kong Lavring** var en folkrockgruppe fra Asker og Oslo, som ble dannet i 1974 av Per Ladegård og Jørn Erik Jensen. Sistnevnte hadde også en fortid i folkrockgruppa Folque. Bandets navn ble hentet fra eventyret om Lillekort.

Musikalsk var gruppen nært beslektet med Folque, og hadde de samme britiske forbildene som dem i band som Fairport Convention, Steeleye Span, og i artister som Bert Jansch, Martin Carthy og Richard Thompson. Repertoaret besto av norske folkeviser og folketoner arrangert for moderne, elektriske instrument, men de gjorde også bruk av tradisjonelle instrument som dulcimer, krumhorn og torader.

Besetningen på den første LP-en var Liv Nelle Solberg (sang, melodika), Jørn Jensen (sang, gitar, dulcimer, mandolin, krumhorn), Per Ladegård (gitar, mandolin, dulcimer), Geir Holmsen (bass) og Arne Hågensen (trommer). Produsent var Ingar Helgesen.

Da Geir Holmsen sluttet for å spille med Chipahua og Jon Eberson, ble han erstattet av Knut Ellevold. I tillegg kom også felespilleren Trond Villa med i en kort periode. Han var kamerat av Jørn Jensen fra Folque, men begge dro til Sverige og ble med i kvartetten Folk och Rackare.

På oppfølgeren *Den 2den* besto bandet av følgende medlemmer: Marit Jordbræk (sang), Petter Lindstad (trommer), Knut Ellevold (sang, bass), Per Ladegård (sang, gitar, mandolin, dulcimer), Lars Just Nilsen (blokkfløyter) og Tone Halling (sang, el-piano, el-spinett).

Andre som var med på innspilling av *Den 2den* er; Ann Modin (horn), Werner Johannessen (bassoon), Kirsti Corneliussen (langeleik), Svein Helge Birkeflet (piano) og Trond Villa (fele).

Diskografi
----------

### Album

* *Kong Lavring* (NorDisc NORLP 301, 1977 / Pan Records PACD 19, 2003). Produsert av Kong Lavring og Ingar Helgesen.
* *Den 2den* (NorDisc NORLP 319, 1978 / Pan Records PACD 20, 2003). Produsert av Per Ladegaard.

### Singler

* *«Langebergs låttn» / «Damen i radioen»* (NorDisc NOR 7003, 1978). Produsert av Per Ladegaard.

Referanser
----------

1. ↑  Damen i radioen på YouTube

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kong Lavring på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kong Lavring på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (no) Kong Lavring på Rockipedia Rediger på Wikidata
* (no) Diskografi med platecovere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nils Fredrik Røn(n)beck** (født  22. mars 1820 i Kalix i Sverige, død 4. januar 1891) var en svensk-norsk polarskipper og islos som oppdaget Frans Josefs land i 1865.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nils Fredrik ble født 22. mars 1820 på *Storön* i Kalix i Norrbotten i Sverige, som tredje barnet til Johan Olofsson Söderlund og Anna Lisa Olofsdotter. I 1830 flyttet familien fra Storön til Kamlunge, også i Kalix, og tok gårdsnavnet *Rönnbäck* til familienavn. 

### Til Borge

Bare 17 år begav den unge Nils Fredrik seg i 1837 til Haparanda, og via Karesuando, Kautokeino og Alta kom han til Hammerfest i 1838, etter å ha fulgt den gamle og 80 mil lange ruten langs elvene til Norge. På 1830-tallet var det flere påfølgende uår i Norrbotten, og mange av befolkningen søkte lykken i Norge, hvor det var bedre jobbmuligheter i tilknytning til fiske og selfangst.

Nils Fredrik var gift to ganger, i begge tilfeller med kvinner av svensk herkomst, og fikk tilsammen ti barn, fem med hver kone. Første giftermål var i 1847 med Marie Caroline Eriksdatter (f. 1828 i Övertorneå i Sverige). Konen døde kun 35 år gammel og ingen av deres barn overlevde småbarnsstadiet. Neste giftermål var i 1864 med Marie Lovise Johannesdatter Strömbeck (f. 1841 i Talvik), hennes far hadde innvandret fra Sverige og var ansatt på kobberverket i Kåfjord. To av deres fem barn døde også i ung alder, mens de tre som nådde voksen alder døde barnløse. Det finnes følgelig ingen etterkommere til Nils Fredrik.

I Hammerfest gjorde Nils Fredrik raskt lykke og skaffet seg allerede i 1841 en egen seilskute.

Nils Fredrik døde 4. januar 1891, ved at han gled på en stein i havnen i Hammerfest og druknet. Ved sin død var han i virkeligheten nesten 71 år, men av ukjente grunner ble det oppført 1814 (1824 er overstrøket) som fødselsår i kirkeboken ved begravelsen. Dette til tross for det ved begge hans giftermål i samme kirke er oppgitt 22/3-1820 som fødselsdato.

Kilder
------

* Leif Larsson: *Nils Fredrik Rönnbäck*, storon.se
* Norsk Polarhistorie
Almoravidenes rike
**Almoravidene** var et berbisk dynasti som på sitt høydepunkt omkring år 1100 hersket over Maghreb og al-Andalus. Dynastiet startet som en muslimsk asketisk bevegelse rundt 1040, men utviklet seg snart i en militaristisk retning. I løpet av 1050-årene ekspanderte almoravidene til de kontrollerte et område tilsvarende det moderne Marokko. Marrakech ble grunnlagt som rikets hovedstad i 1062. Nabostaten Tlemcen falt i 1080.

I løpet av 1090-årene ble også al-Andalus (dagens Spania) erobret. Her ble almoravidene ønsket som redningsmenn av befolkningen etter flere tiår med strid og splittelse under de såkalte taifa-kongedømmene.

Allerede på 1130-årene begynte riket å falle sammen etter en rekke nederlag mot de kristne. Almohadenes erobring av Marrakech i 1147 markerer sluttpunktet på almoravidenes herredømme.

Herskere
--------

* Yusuf ibn Tashfin (1061–1106)
* Ali ibn Yusuf (1106–42)
* Tashfin ibn Ali (1142–46)
* Ibrahim ibn Tashfin (1146)
* Ishaq ibn Ali (1146–47)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Almoravid dynasty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**«Almost Like Being in Love»** er en amerikansk sang med melodi av Frederick Loewe og tekst av Alan Jay Lerner. Den ble skrevet i 1947.

Sangen ble gjort populær av David Brooks og Marion Bell (i rollene som Tommy Albright og Fiona MacLaren) i musikalen *Brigadoon*.

Den ble senere fremført i filmversjonen fra 1954 av Gene Kelly.

Sangen ble gjenopplivet i dyster balladeversjon av Michael Johnson (# 32 i 1978). Den ble også gjort populær av den britiske sangeren Shirley Bassey. Nat King Cole spilte inn mer enn én versjon av den på plate. En senere versjon med Colo ble anvendt som avslutningssang i spillefilmen *En ny dag truer* (*Groundhog Day*) med Bill Murray i hovedrollen.

Andre sangere som har spilt inn «Almost Like Being in Love» på plate innbefatter Ella Fitzgerald, Judy Garland, Dean Martin og Frank Sinatra.

I 1961 fremførte Judy Garland den i en medley med «This Can't Be Love» på Judy at Carnegie Hall-konserten.

Norsk versjon
-------------

Gunnar Kaspersen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Det er vår». Jens Book-Jenssen med Sirkusrevyens orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Musica A 8946 i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  IBDB: The official source for Braodway information
2. ↑  «IBDB Home Page Brigadoon». Arkivert fra originalen 23. oktober 2012. Besøkt 14. mai 2010.
3. ↑  Brigadoon – Soundtracks[*død lenke*] hos Internet Movie Database
4. ↑  Groundhog Day hos Internet Movie Database
5. ↑  Se plateetiketten
> Som en uvoren brann til å gå ut i all slags vær nevntes i Arendal den mørkskjeggede los Salve Kristiansen fra Merdø
> 
> 
> åpningssetningen
> 
> 

***Losen og hans hustru*** (*Lodsen og hans hustru*) er en roman fra 1874 av den norske forfatteren Jonas Lie.

Romanen regnes som den første *sjøroman* og den første *ekteskapsroman* i norsk litteratur. Hovedpersonen er losen *Salve Kristiansen* og hans hustru *Elisabeth*. De to er barn av henholdsvis en fraktemann og en fyrvokter. Salves temperament og sjalusi slites av at hustruen tidligere hadde vært forlovet med en sosialt høyestestående sjøoffiser. Sjalusi, tvil og kvernende mistanker er ved å fortære losen inntil Elisabeth tvinger ham ut av tvangstankene. Skildringen av Elisabeth og hennes initiativkraft for å redde mannen og forholdet, gjorde at Lie ble hyllet av Camilla Collett som «den første ridder i vår litteratur for den våknende menneskeverdighet i kvinnen».

Referanser
----------

1. ↑  Levander, Hans (1997). *Hvem er hvem i litteraturen: litterære skikkelser fra A til Å*. [Oslo]: Kunnskapsforl. ISBN 8257306703.
**Røsslyng** (*Calluna vulgaris*) er ei plante i lyngfamilien, den er eneste arten i slekten *Calluna*. Slekten er nær beslektet med poselyngslekta (*Erica*). Røsslyng ble kåret til Norges nasjonalblomst av radioprogrammet Nitimen i 1976. Lyngarten kan lokalt ha andre navn.

Røsslyng er ei eviggrønn dvergbusk med oppstigende og halvkuleaktig vekstform som blir 20-50 cm høy. Barken er først grønn eller lysebrun med fine hår. Senere blir den brun med tynne striper, og til slutt er den gråbrun og skaller av i strimler. Knoppene sitter skjult under bladene. Bladene er meget små, nåleformede, korsvis motsatte. Bladrandene er innrullet oppover, randen er hel med fine hår. Blomstene sitter i et endestilt aks og er klokkeformete med rødfiolette beger og krone. Duften er fin og krydret. Frukten er kapsler med mange frø.

Røsslyng er en viktig næringskilde for hjortedyr og villsauer om vinteren. Lirype spiser unge skudd og frø. Det første leddet i navnet kommer av norrønt *hross*, «hest», og viser til at planten ble brukt til hestefôr.

Røsslyng er også en viktig trekkplante for bier og gir en mørk, gul lynghonning.

Utbredelse
----------

Røsslyng vokser i Europa og Lilleasia på myrer og heier. Den er vanlig i hele Norge med unntak av Finnmark hvor den fins kun ved spredte lokaliteter.

Arten har også blitt spredt til USA, Australia, New Zealand, og Falklandsøyene hvor den regnes som en uønsket art. 

Langs vestkystene av Europa har røsslyng dominert vegetasjonen i en kulturlandskapstype som kalles lyngheilandskapet.

Referanser
----------

1. ↑  «Norges Nasjonalblomster og fylkesblomstene». *Aktiv I Oslo.no* **(norsk)**. Besøkt 28. september 2022.
2. ↑  «Norway's National Flower Explained - The Norway Guide». *thenorwayguide.com* **(engelsk)**. 27. september 2022. Besøkt 28. september 2022.
3. ↑  Andre navn og betegnelser

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Røsslyng* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Røsslyng* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Røsslyng* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Røsslyng* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Calluna vulgaris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Calluna vulgaris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Nils Gunnar Lie** (født 23. november 1950) er en norsk journalist og programleder med betydelig fartstid i NRK og TV 2. Han regnes som en av pionerene i TV 2.

Lie er utdannet lærer og har i tillegg statsvitenskap og engelsk grunnfag. 

Han ble ansatt i NRK i 1976. Han startet i radioen der han var innom både *Utenlandsprogrammet* og *Dagsnytt*-redaksjonen. I 1980/1981 var han NRKs korrespondent i København. I 1983 gikk han over til fjernsynet og var programleder i *Dagsrevyen*, debattprogrammet *Antenne 10* og i *Frokost-TV* (1989). 

I 1992 gikk han over til det nyetablerte *TV2* hvor han ledet debattprogrammet *Holmgang* fra 1992 til 1998 og den norske versjonen av *Jeopardy!* (1996–1997). Fra 1998 til 2005 var han nyhetsanker i *TV 2 Nyhetene*, deretter programleder for *God morgen, Norge!* sammen med Signe Tynning. I 2012 ble han ansatt i innenriksavdelingen i *TV 2 Nyhetene*, hovedsakelig som live-reporter. Her var han til han gikk av med pensjon i 2016.

Lie er født og oppvokst i Øystese i Kvam, Hordaland og er gift med Signe Lie (f. 1950), som er sendeleder i NRK P2.

I 1989 ble han både tildelt Kringkastingsprisen og kåret til Årets TV-navn. I 2001 fikk han Alf Helleviks mediemålspris.

Referanser
----------

1. ↑   samlaget.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Siste dag i TV 2 for Nils Gunnar Lie (65): – En epoke er over». tv2.no. 31. august 2016. Besøkt 20. juni 2017.
3. ↑  *Med hjartet på rette staden. Kringkastingsringen 50 år 1955–2005* **(norsk)**. Kringkastingsringen. ISBN 978-82-90645-08-8.
4. ↑  «Her er årets TV-navn». *TV 2* **(norsk)**. 8. desember 2009. Arkivert fra originalen 11. mars 2016. Besøkt 20. juni 2020.
5. ↑  Weiberg-Aurdal, Jan Magnus (18. juni 2020). «VGTV-duoen Stig Øystein og Espen fikk gjev nynorskpris». *Medier24.no* **(norsk)**. Besøkt 20. juni 2020.
**Los Quetzales nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Los Quetzales*) er en nasjonalpark sentralt i Costa Rica. Størsteparten av parken befinner seg i kantonen Dota i provinsen San José, men deler av den tilhører kantonene Tarrazú og Aguirre i provinsen Puntarenas. Avstanden fra hovedstaden San José er 47 kilometer.

Nasjonalparken ble oppretta i januar 2006. Den omfatter tre ulike tropiske skogstyper: fjellregnskog, svært fuktig skog og subalpin paramo. De har til sammen 14 ulike økosystemer. I nasjonalparken lever det blant annet 14 endemiske fuglearter. Den mest kjente er quetzal, som nasjonalparken har navnet sitt etter. Den har også 116 ulike pattedyrarter. Nasjonalparkens høyeste punkt, Cerro Vueltas, er 3190 moh, mens det laveste punktet er 1260 moh.

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Eksterne lenker
---------------

* (en) Los Quetzales National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Los Quetzales nasjonalpark hos SINAC
* Los Quetzales nasjonalpark hos Costa Rica Infolink
**Almås** er en gård i Vefsn, som ligger sentralt i Drevjadalen. Gården ligger i sørøsthellingen av fjellet Toven. Mot sørvest grenser gården til Straum (Vefsn), og mot nordøst mot Båtstrand. Grensen mot øst går langs elva Drevjo.

Historie
--------

Den første bosettingen på Almåsen går tilbake til 1630-32. Det var Gulle Andersson på Straum som lot datteren og svigersønnen Nils Pålson bygge seg en husmannsplass i utmarken til Straum. I 1645 er statusen hevet til rydningsplass, og fra 1645 er Almås matrikulert som egen gård.

På 1870-tallet ble det vurdert å bygge kirke på Almåsen. Dette ble det ikke noe av, men Almåsen kirkegård er gravplass for den øvre delen av Drevjedalen.

Referanser
----------

1. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Almåsen». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 64. ISBN 978-82-990173-6-7. «Almåsen ligg...»
2. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Almåsen». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 64. ISBN 978-82-990173-6-7. «Den første busetninga...»
**Nils Gregoriusson Skilbred** (født 20. august 1860 i Gjerpen, død 2. mai 1943 samme sted) var en norsk snekker, gårdbruker og politiker for Venstre.

Drøyt 15 år gammel begynte Skilbred i snekkerlære. I 1881–82 tok han amtsskolen i Bratsberg og seinere kurs ved teknisk kveldsskole i Skien. Her var han bosatt og arbeidde som bygningssnekker fra 1885 til 1894. I denne tida var han leder i flere arbeiderforeninger, og han var også medlem av kommunestyret i Skien.

Han flytta så tilbake til Gjerpen, der han forpakta et bruk på Frogner. I 1908 kjøpte han bruket. Samme året overtok han farsgården Skjelbred, men blei boende på førstnevnte bruk.

Fra 1898 til 1919 var Skilbred medlem av formannskapet i Gjerpen, fra 1908 til 1910 også viseordfører. Han hadde flere andre verv i kommune og næringsliv.

Han representerte Bratsberg amt på Stortinget i tre valgperioder fra 1898 til 1906. Fra 1895 til 1897 var han vararepresentant. Det var han også fra 1907 til 1909 (da for Gjerpen krets i samme amt). I 1910-12 var han igjen innvalgt representant (Gjerpen krets). Så fulgte nye tre nye varaperioder for Gjerpen, og endelig en periode for Telemark. Store deler av varaperiodene, blant annet fra februar 1913 til juni 1920, møtte han fast for Gunnar Knudsen, som da var statsminister.

Skilbred var tildelt 7. juni-medaljen og Haakon VIIs jubileumsmedalje.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 640[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 797[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 640–641.
4. ↑  Vilhelm Haffner: *Stortinget 1903–1906*, Kristiania 1903, side 17.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Gregoriussen Skilbred hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Bilbombe i Bagdad 14. april 2005. De fleste irakere i Norge er flyktninger.**Irakere i Norge**, det vil si personer født i Irak, er en av de største gruppene innvandrere i Norge, og omfatter 28 935 personer pr. 1. januar 2012.

De fleste irakerne har kommet til Norge som flyktninger, eller gjennom familiegjenforening. Ca 3100 har kommet til Norge som kvoteflyktninger via FN, 6700 har søkt asyl direkte og 6055 har kommet via familiegjenforening.

Irakerne har relativt kort botid i Norge, de fleste har kommet etter 1998. 85% av irakerne har mindre enn 10 års botid i Norge. 40% har mindre enn 5 års botid. Det er en overvekt av menn blant norsk-irakerne: ca. 59% menn til 41% kvinner, og irakere er den innvandrergruppen med størst manneoverskudd. Relativt mange har giftet seg med en norsk statsborger. Menn fra Irak har inngått 1109 ekteskap i Norge, og i alt 194 av disse ble inngått med en kvinne uten innvandrerbakgrunn.

Irakerne bor forholdsvis spredt i Norge. Bare 27% bor i Oslo. Det bodde pr 1.1.2006 irakere i 268 av i alt 431 norske kommuner. Det bor relativt flest irakere i Hå, Fredrikstad, Askim, Drammen, Kristiansund, Nøtterøy, Sarpsborg, Oslo, Lillestrøm, Skien, Tønsberg, Gjøvik, Sandefjord, Larvik, Nordre Follo, Kristiansand og Bergen

Irakerne deltar i stor grad i videregående utdanning, men kommer på grunn av kort botid i Norge dårlig ut i forhold til en rekke andre integreringsindikatorer: jobb, eie bolig, inntekt, høyere utdanning og valgdeltagelse. Av kvinnene er omtrent 33 % i arbeid (2012).

Kjente irakere i Norge
----------------------

* Mullah Krekar
* Namaa Alward
* Kaltham Alexander Lie
* Walid al-Kubaisi
* Samir Ibrahim Zedan
* Farouk Al-Kasim
* Thee Yezen Al-Obaide

Se også
-------

* MUF

Litteratur
----------

* Kristin Henriksen. *Fakta om 18 innvandrergrupper i Norge*. Statistisk sentralbyrå, 2007. ISBN 978-82-537-7221-9 (pdf)
* Adrian Haugen Ordemann. «Irakere i Norge – et demografisk portrett». *Samfunnsspeilet*, nr 4, 2016
* Steffen R. M. Sørum (psevdonymet Kazzab al-Abyad). *"Fundamentalt nå!"* , 2002. Oslo: Forlaget Oktober

Referanser
----------

1. ↑  Personer med innvandringsbakgrunn, etter innvandringskategori, landbakgrunn og kjønn. 1. januar 2012 Arkivert 18. september 2012 hos Wayback Machine. SSB, 22. august 2012
2. ↑  Lars Akershaug: Kvinneminister mener norsk-irakere må jobbe mer VG, 20. september 2012
**Jason** av Tarsus var en tidlig kristen som i Apostlenes gjerninger nevnes som apostelen Pauli gjestgiver i Thessaloniki.

### I Bibelen

Ifølge det som sies i Apostlenes gjerninger (Apg 17,5) lot Jason både apostelen Paulus og hans ledsager Silas komme og bo i hans hus under Pauli annen misjonsreise. Det var etter at de kristne var blitt utestengte fra byens synagoge. Medlemmer av byens jødiske menighet anklaget deretter Jason for øvrigheten, men han var i stand til å betale kausjon og ble satt på frifot igjen.. Jason reiste ifølge Romerbrevet 16,21 senere til Korint der han atter traff Paulus.

### Andre kilder

Senere skal Jason sammen med Sosipater ha kommet seg til Korfu og forkynt den kristne lære der, hvorpå Kerkyyllinoa, øyas hersker, kastet dem begge i fengsel. Sosipater skal ha lidd martyrdøden der, mens Jason ble løslatt av Kerkyylinoas' etterfølger, Datianos.

Jason æres som helgen; hans minnedag i den katolske kirke er 12. juli (25. juni i den ortodokse kirke). Han regnes som en av de sytti disipler og skal ha blitt biskop i Tarsus.

Ltiteratur
----------

* (de) Ekkart Sauser: «Jason und Sosipatros» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 16, Herzberg 1999, ISBN 3-88309-079-4, sp. 809–810.
* Eintrag in *Vollständiges Heiligen-Lexikon* (1858)

Eksterne lenker
---------------

* Eintrag in www.heiligenlexikon.de
Prosciutto di Parma
Prosciutto di Parma
**Parmaskinke** (*prosciutto di Parma*) er en spekeskinke av svin fra Parmadistriktet i det nordlige Italia. Den kan markedsføres under en rekke navn, så lenge kravspesifikasjonene opprettholdes.

Parmaskinke lages i dag av krysninger mellom italiensk landrase og Duroc. Grisene fôres stort sett med mais og soya. De to siste månedene fôres den utelukkende med mais, for å oppnå ønsket spekklag. Grisen må før slakting være frisk og sunn, ha fastet i 15 timer, og ha en slaktevekt på cirka 165 kg. Før 1960 var sort friulisk gris det mest vanlige råstoffet, men denne griserasen er nå nærmest borte.

Å produsere en parmaskinken kan ta alt fra tolv til atten måneder, avhengig av skinkens størrelse. Først vaskes skinken, så saltes den og lagres i to måneder. Etter saltingen vaskes skinken flere ganger for å fjerne saltet. Skinken henges så til tørk på et solrikt, luftig sted. Luften er viktig for den endelige kvaliteten på skinken. Tørketiden på hver skinke varierer etter klimaet og størrelsen på skinken. Når skinken er fullstendig tørr, henges den igjen på et luftig sted i romtemperatur i opp til atten måneder.

Vanligvis serveres parmaskinken *crudo*, det vil si rå, men tørket, skåret i papirtynne skiver og rullet rundt grissini (brødpinner) eller melon.

Beskyttet geografisk betegnelse
-------------------------------

Ifølge jordbrukspolitikken i EU har noen veletablerte produkter, inkludert enkelte lokale parmaskinketyper, et navn som regnes som beskyttet geografisk betegnelse (på engelsk: *Protected designation of origin*) og andre, men mindre strenge, beskyttelsestyper basert på geografisk opprinnelse av tradisjonsrike spesialiteter. 

Det er tre berømte typer av spekeskinke som eksporteres:

* Prosciutto di Parma, fra Parma i Italia
* San Daniele, fra Udine i Italia
* Colli Berico-Euganei, fra Veneto-regionen

Andre geografisk beskyttede spekeskinker har forskjeller i farge, smak og konsistens:

* Prosciutto di Carpegna (område nær Montefeltro)
* Prosciutto di Modena
* Prosciutto di Norcia
* Prosciutto Toscano

Referanser
----------

1. ↑  Per Berg. 2002. *Hvor ble det av spekeskinkegrisen*. Animalia.no Arkivert 6. desember 2010 hos Wayback Machine. Besøkt 2012-04-09

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Teatre** for diverse musikk- og dramaoppvisninger begynte å åpne i Napoli (Italia) i midten av 1600-tallet som en del av den generelle spanske politikse og kulturelle ekspansjon inn i *Kongedømmet Napoli* som var blitt et spansk lydrike. Ingen av de tidlige teatre fungerer som dette nå, da alle ble erstattet av senere facsiliteter i modten av 1700-tallet. I mange tilfeller står dog bygningene og brukes i dag til andre ting. Dette inkluderer:

La Commedia
-----------

Bygget omkring 1550 var teatret hjemmet til profesjonelle tropper fra Spania som spilte i «provinsene». Her ble grunnlaget for masker og kostymefigurer lagt i den innovative Italienske Commedia dell'arte. Teateret ble revet og erstattet av kirken *San Giorgio dei Genovesi* som fortsatt står. Denne skulle betjene den Genovesiske befolkning i Napoli på denne tid. I mange år ble dog kirken kalt *San Giorgo alla commedia vecchia* (gammelt teater).

Teatro dei Fiorentini
---------------------

*Teatro dei Fiorentini* ble bygget i det første tiåret av 1600-tallet. Det skulle erstatte det ikke fungernde *Commedia*-teateret og fungerte inn på 1700-tallet og overlevde mange år med omkringliggende byfornyelse. Et etablisiment som kaller seg *Fiorentino* eksister i dag på den samme stedet, men har ikke fungert som teater på mange år. I dag er det en bingohall.

San Bartolomeo
--------------

Forløperen til dagens opera *San Carlo* var teateret *San Bartolomeo*. Det ble bygget i 1620, og var stedet for oppføringen av den første relle opera i Napoli, dvs. arbeid av Monteverdi og andre fra nord, som hadde begynt å sive sydover. 

*San Bartolomeo* ble lukket da teateret San Carlo åpnet i 1737. Bygningen ble konvertert til en kirke og står den dag i dag.
**Los Yoses** er et nabolag (*barrio*) som hovedsakelig befinner seg sørvest i San Pedro i kantonen Montes de Oca i Costa Rica. Den aller vestligste delen av Los Yoses tilhører distriktet Catedral i hovedstadskantonen San José. Los Yoses avgrenses i nord av Avenida Central, i øst av Paseo de la Segunda República, i sør av elva Ocloro og i vest av Calle 33.

Området var opprinnelig en kaffeplantasje eid av Francisco Montealegre. Det har navnet sitt fra et tre i slekta Sapium (*yos* på spansk), som vokste der i stort antall, ettersom det ga skygge til kaffeplantene. Da Montealegre døde i 1942, bestemte etterkommerne hans seg for å urbanisere de ti kvartalene som plantasjen utgjorde. Resultatet ble det første modernistiske nabolaget i Costa Rica, utforma av arkitekten Enrique Maroto Montejo (1920–2001). Det såkalte «Casa Maroto» fra 1953 står som et emblem for landets modernistiske arkitektur.

Los Yoses er i dag et velstående område. Her ligger blant annet de to høyhusa Torre Latitud Los Yoses og Torre Los Yoses, ambassadene til Italia, Chile og Venezuela, såvel som det norske honorære konsulatet.

Eksterne lenker
---------------

* «La arquitectura moderna tica nació en los cafetales de Los Yoses», *La Nación*, 10. juni 2012.
* Los Yoses markert i Google Maps