recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lulong** (kinesisk: 卢龙县; pinyin: *Lúlóng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Qinhuangdao.

Fylket hadde 415 534 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Den store Usnisa vijaya dharani-sutrasøylen (*Da Foding zunsheng tuoluoni jingchuang*, 大佛顶尊胜陀罗尼经幢) fra jurtsjen-dynastiets tid er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Storkommuner:

* Lulong (卢龙镇), Panzhuang (潘庄镇), Yanheying (燕河营镇), Shuangwang (双望镇), Liutiangezhuang (刘田各庄镇), Shimen (石门镇)

Kommuner:

* Xiazhai (下寨乡), Liujiaying (刘家营乡), Chenguantun (陈官屯乡), Yinzhuang (印庄乡), Gebo (蛤泊乡), Mujing (木井乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 102 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og fører gjennom provinsene Hebei, Liaoning, Jilin og Heilongjiang. Den er innom byene Qinhuangdao, Shenyang og Changchun underveis til Harbin.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  秦皇岛市-行政区划网

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside Arkivert 12. mai 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Molino de Cazorla** (Cazorla mølle) ligger i kommunen San Bartolomé de Tirajana på Gran Canaria. Den befinner seg i utkanten av Los Altos de Fataga, og er en av de beste eksemplene på bruk av vannhjul på Gran Canaria. Anlegget kan dateres tilbake til det nittende århundre, men det har også blitt forandret senere.

Furutre, steinsøyler, en vannkanal av mørtel, tegltak osv. supplerer maskineriet av tre, jern og stein, og utgjør anlegget av «industriell arkeologi» sammen med vannhjulet med en navhøyde på 12 meter, møllebygningen og møllerens hus.
Den ble bygget i 1880 og fikk sitt nåværende utseende etter en endring i begynnelsen av det tjuende århundre. Ombygningen var en lokal begivenhet etter at eierne hadde bygd et vannmagasin som var mer enn dobbelt så stort som det opprinnelige.
De som deltok i åpningen vil aldri glemme opplevelsen da vanntrykket ble for sterkt og ødela den opprinnelige vanntilførselen. Denne har senere blitt forsterket av en trappeformet tårn som til nå har motstått påkjenningen av vann og tid .

Referanser
----------

1. 1 2  «El Molino de los Cazorla, en Fataga». Cabildo de Gran Canaria. 2014. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 14. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Molino de Cazorla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Luliangs beliggenhet (rosa) i byprefekturet Qujing i Yunnan.
**Luliang** (kinesisk: 陆良县; pinyin:  *Lùliáng Xiàn*) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Qujing.

Befolkningen var på 567 057 innbyggere i 1999, og var ved utgangen av 2004 steget til ca. 610 000.

Fylket har et areal på 2.096 km².

Cuan-Longyan-stelen
-------------------

Cuan-Longyan-stelen (爨龙颜碑) er en viktig gravstele som ble oppsatt i Luliang. Den stammer fra 458 under Liu-Song-dynastiet (420-479) under Sørdynastienes tid. Stelen står inne i Zhenyuanpu folkeskole, 14 km sør for fylkessenteret i Zhongshu.

Steinstelen minnes den lokale mandarinen Cuan Longyan, og ble gjenoppdaget i 1826 av den høylærde Ruan Yuan, som da var Qing-dynastiets guvernør av Yunnan og Guizhou. Det som gjør denne stelen så viktig, er dens kalligrafi; den er interessant for studiet av utviklingen av kinesisk skrift og skrivekunst. Den er i regelskrift, men vitner om en overgangsfase i utviklingen mot kanselliskrift.

Stelen ble beskyttet i 1961 som kulturminne.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 326 løper gjennom området. Den begynner i Xiushan i Chongqing og går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Tablet of Cuan Longyan[*død lenke*] Nettsted sist besøkt 25. oktober 2008
3. ↑  Beskrivelse av stelen i Copybook for Chinese Calligraphy Arkivert 29. september 2008 hos Wayback Machine. Nettsted sist besøkt 25. oktober 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Fossorial** (av la. *fossōrius* ‎(utrustet/tilpasset for graving/hulegraving), via *fodiō* ‎(grav)) er et uttrykk som beskriver en arts adapsjon til sitt naturlige miljø (habitat), i dette tilfellet adapsjon/modifisering av (fram)lemmene for å kunne grave i jorden, for eksempel grave ganger og huler. Eksempler på fossoriale arter er mange typer insekter og virvelløse dyr, insektetere (Eulipotyphla), for eksempel muldvarper (Talpidae) og furespissmus (Solenodontidae), som begge er spesielt godt utrustet til å grave ganger og huler.

Dyr som er tilpasset en fossorial tilværelse kan i en fellesbetegnelse kalles **fossorialer**. Man kan også snakke om fossorialt utrustede dyr eller fossoriale egenskaper, samt semi-fossorial adapsjon med mer.

Se også
-------

* Terrestrial
* Trelevende
* Limnisk
* Marin

Referanser
----------

1. ↑  H. W. Shimer (1903). *Adaptations to Aquatic, Arboreal, Fossorial and Cursorial Habits in Mammals. III. Fossorial Adaptations.* The American Naturalist. Vol. 37, No. 444 (Dec. 1903), pp. 819-825.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: fossorial – ordbokoppføring |

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
***Fossispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske liten (ca. 3 millimeter), bred, matt, brungul bladbille, hode og antenner mørke. Antennene består av 8 ledd og er korte og klubbeformede. Hodet er bredere enn langt. Pronotum er avrundet firkantet, kraftig punktert. Dekkvingene er jevnbrede og har 8 punktstriper av svært grove punkter og fire lave, opphøyde lengderibber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Arten lever på planter i lindefamilien.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Mexico, Guatemala og Jamaica.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Fossispa*** Staines, 1989
							+ *Fossispa lutena* Staines, 1989

Litteratur
----------

* *Fossispa* på ITIS
* Hispines of the World - *Fossispa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fossispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fossispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Fossispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Molle Cappelen** (født *Bergljot Ambrosia Heyerdahl* 15. april 1922 i Kristiania, død 28. juli 1986 samme sted) var en norsk arkitekt.

Etter å ha tatt Statens Kunst- og Håndverksskole i 4 år, avsluttet hun med det ett-årige Statens Arkitektkurs («krisekurset») i 1946. Samme året giftet hun seg med sin medstudent Per Cappelen (1922–78). De startet felles praksis *Cappelen, Molle & Per* i 1950, men hadde jo efter den andre verdenskrig vært engasjert i gjenreisingen av Kirkenes der det ble samfunnshus og kino. Ekteparets firma stod bak rådhuset i Gjenreisningsbyen Kristiasund, de vant konkurransen i 1947 (omkamp 1948), og det stod ferdig i 1953. Andre ting de gjorde var Vennersborgvegen 17 i 1954, Morgedalsvegen 13 og Smithswingen 13 i 1957, Ormbergvegen 5 i 1960.
Men, mest kjent ble ekteparets firma for en ombygging av Midtåsen 19B i Oslo fra 1936, som ga de Treprisen 1964 på ti tusen kroner og et tresnitt.
Ellers nevnes Steinerskolen i Bærum i Gamle Grav vei 5 i 1975 og Rudolf Steinerskolen i Oslo, Flyveien 2 i 1976.

I et annet firma, *Cappelen Molle & Per, Eliassen og Lambertz-Nilssen* stod de for det nye bygget til Institutt for samfunnsforskning i Munthes gate 31.
Det stod ferdig i sin teglstein i 1960 og Molle og de andre vant Sundts premie for super arkitektur 1960–61
men altså i samkvem med partnerne Trond Eliassen og Birger Lambertz-Nilssen.
Hun drev også eget firma med Sven Erik Lundby, som utferdiget en enebolig av tre i 1959, men nok ble mest kjent for Brumunddal kirke som stod ferdig 1965 (konkurransen vant de 1960), et eksempel på en *naustkirke* var det.
Ellers: Sauland skule i Hjartdal.

* Rådhuset i Kristiansund til høyre i bildet (1947) Rådhuset i Kristiansund til høyre i bildet (1947)
* Institutt for samfunnsforskning i Munthes gate 31, Oslo (1960) Institutt for samfunnsforskning i Munthes gate 31, Oslo (1960)
* Brumunddal kirke (1965) Brumunddal kirke (1965)

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Molle\_Cappelen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Molle\_Cappelen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID af5cc67c-9798-492b-9e9e-2ae81ea6bc82, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 25. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Molde Cappelen (utdypende)». Store norske leksikon.
6. ↑  Arne Gunnarsjaa (1999). *Norsk arkitekturleksikon*. Abstrakt forlag. s. 159.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Nimrim** (hebraisk for «ren» eller «sunt»)  er et vann som er nevnt to ganger i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). Først i Jesajas bok , og deretter i *Jeremias bok*. Lite annet er kjent om Nimrim annet at det var i området Moab ettersom stedet er nevnt i forbindelse med flere byer som var moabittenes kontroll på den tiden, en gang rundt 626-586 f.Kr. blant annet Hesjbon, Soar (tidligere kjent som Bela i henhold til *Første Mosebok*)  og Horonaim.

Uklarheten angående Nimrim gjenspeiles i at forskerne ikke kan enes om Nimrim var en elv, en innsjø eller en by. Det har uansett vært forsøkt å identifiseres som en elv sørøst for Dødehavet. Kirkehistorikeren Eusebius av Cæsarea i *Onomastikon*, et verk om bibelske stedsnavn, forsøkte å plassere en by, Bennamareim, til Nimrim av Soar. Tilsvarende navn finnes i Wadi Numeireh, åpningen av havet ved Burj Numeirah, Nimrim av Ghor es-Safiyeh. Det er mulig at vannene til Nimrim kan bli søkt etter enten i Moiyet Numeirah eller i vannkilden høyere opp hvor det ligger ruiner av en by i fruktbart distrikt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Nimrim», *Topicalbible.org*
2. ↑  Nettbibelen: *Jesajas bok* 15:6[*død lenke*]
3. ↑  Nettbibelen: *Jeremias bok* 48:34[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelen: *Første Mosebok* 14:8[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* «Nimrim» i *Netbible*
**«Da Doo Ron Ron»** er en amerikansk popsang med melodi og tekst av Phil Spector, Jeff Barry og Ellie Greenwich, som ble en slagersingle for The Crystals i 1963. Sangen var produsert av Spector i hans Wall of Sound-stil. Den 8. juli 1963 nådde «Da Doo Ron Ron» en tredjeplass på Billboard Hot 100-singlelisten. Den kom 22. juni 1963 inn på den britiske singlelisten og lå der i seksten uker med nummer fem som høyeste plassering. Sangen kom også inn på den britiske singlelisten 19. oktober 1974 og lå der i åtte uker med nummer femten som høyeste plassering.

Ifølge Darlene Love (en annen av Spectors plateartister) ble sporet opprinnelig spilt inn av The Blossoms med Love som ledesanger. Før utgivelsen fant sted slettet Spector Loves stemme og erstattet den med stemmen til The Crystals' Dolores «La La» Brooks, selv om han beholdt The Blossoms backingvokaler.

The Ikettes spilte inn sangen og ga den ut på albumet *Soul The Hits* i 1965. I 1973 spilte de den inn igjen og ga den ut på albumet *Gold & New* i 1974.

Bette Midler spilte inn en coverversjon av sangen for albumet *Bette Midler* i 1973. Sangen ble fremført i en medley sammen med «Uptown» og «Don't Say Nothin' Bad (About My Baby)».

Bootleggede studioinnspillinger av «Da Doo Ron Ron» finnes med slike artister som Bob Dylan, The Rolling Stones samt The Beach Boys (fra *Keepin' the Summer Alive*-perioden).

Sangen ble en nummer én-slager på Billboards singleliste i 1977 og satte i gang karrieren til tenåringsidolet Shaun Cassidy (Teksten ble endret litt for at den skulle bli en gutt/jente-sang – «His name was Bill» ble endret til «Her name was Jill» og pronomenene ble tilpasset). Den ble utgitt på Warner/Curb. Produsent var Michael Lloyd.

Jenterockbandet The Donnas innspilte en versjon av «Da Doo Ron Ron» som single. Den ble senere inkludert på deres gjenutgivelse i 1998 av deres CD fra 1997 med samme tittel som bandet.

Andre artister som har spilt inn coverversjoner av denne sangen innbefatter The Carpenters, Jack Nitzsche, The Raindrops, Iain Matthews samt The Searchers.

I 2004 ble «Da Doo Ron Ron» rangert som nummer 114 på Rolling Stones liste over The 500 Greatest Songs of All Time.

Norske versjoner
----------------

Gunnar Jørstad og Finn Evensen har skrevet norske tekster. Jørstads tittel er «Da Doo Run Run». «Har du dong dong» er Evensens norske tittel.

### Innspillinger

| År | Sangittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | «Da Doo Run Run» | *12 «freske» låter og en 11-åring* | Arne Fagerholt | Gunnar Jørstad | LP | Nett 540 |
| 1992 | «Har du dong dong» | *Holiholihooo ...* | Bjellekang | Finn Evensen | CD | RCA Victor 74321-10254-2 |

Referanser
----------

1. ↑  Chart Stats - The Crystals - Da Doo Ron Ron
2. ↑  Chart Stats - The Crystals - Da Doo Ron Ron (1974)
3. ↑  Da Doo Ron Ron Songfacts
4. ↑  The Rolling Stone 500 Greatest Songs of All Time Arkivert 14. januar 2009 hos Wayback Machine. Rolling Stone.com
**Øystein Geving Bjørnes** (født 1967 i Steinkjer) er en norsk lokalpolitiker (Høyre) og fysioterapeut.

Han vokste opp på Nordsileiret i Steinkjer i Nord-Trøndelag. Han ble uteksaminert fra Steinkjer videregående skole i 1986. Bjørnes avla førstegangstjenesten hovedsakelig ved Steinkjersannan i 1986-1987. Han studerte fysioterapi ved Reha-Akademie Berlin, hvor han ble uteksaminert i 1992. Bjørnes har vært fysioterapeut i Volda og Kolvereid før han flyttet til Steinkjer i 2012. 

Bjørnes var i sin ungdom aktiv i Unge Høyre på Steinkjer. Fra midten av nittitallet og fram til i dag har han hatt diverse verv innenfor helse og idrett. Han har vært brukerrepresentant i styret til Helse Nord-Trøndelag i ti år, sittet i flere utvalg hos Helse Midt-Norge, to perioder som styremedlem i Nord-Trøndelag Idrettskrets, samt flere år i sentralstyret til Landsforeningen for hjerte- og lungesyke. Fra mars 2018 er Bjørnes varaordfører i Steinkjer Kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Øystein Bjørnes - Ansatte - Steinkjer kommune». *www.steinkjer.kommune.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 12. november 2017. Besøkt 29. mars 2018.
2. ↑  Øverlid, Bjørn Erik, Trønder Avisa EAVIS, side 10, Lørdag 10 Juni 2017, Hentet 11 Juni 2017
3. ↑  Kari Aarnes (22. juni 2017). «Øystein Bjørnes er ny varaordfører i Steinkjer». Steinkjer Kommune. Arkivert fra originalen 27. juni 2017. Besøkt 26. juni 2017.
**Roald Noralv Kirkeby-Garstad** (født 4. juni 1909 i Vikna i Nord-Trøndelag, død 18. juli 1988 i Namsos) var en norsk lensmann og politiker (Sp). Han var Viknas ordfører fra 1980 til 1983.

Han vokste opp på slektsgården Garstad i Vikna som sønn av gårdbruker, lensmann og stortingsmann Ivar Kirkeby-Garstad og hustru Agnes Horseng. En eldre bror var gårdbruker og ordfører Lars Kirkeby-Garstad. Han giftet seg i 1935 med Astrid Borgan. Etter Namdals folkehøgskole og landbruksskole ble han i 1933 lensmannsbetjent og fullmektig i Vikna og Nærøy, etter hvert med sin egen far som lensmann. I 1947 ble han konstituert i farens stilling, og i 1948 ansatt som lensmann. I 1965 ble lensmannsdistriktet delt, så Kirkeby-Garstad var lensmann i Vikna frem til han avgikk med pensjon i 1976.

Kirkeby-Garstad var formann i Vikna Senterparti, styremedlem i Nord-Trøndelag Senterparti og satt i Vikna kommunestyre fra 1952 til 1963 og igjen fra 1968 til 1983. I sin siste periode, fra 1980 til 1983, ble han som 71-årig pensjonist valgt til ordfører. Han var styreformann i Vikna Sparebank fra 1963 til 1979 samt styremedlem i Namdalens Aktie-Dampskibsselskab/Namdalens Trafikkselskap fra 1965. Han hadde også verv i mållag og ungdomssamlag.

Han døde på Namdal sykehus i 1988 og ble begravet fra Rørvik kapell.

Referanser
----------

1. 1 2  *Norges lensmenn: 1967*. Oslo: Norges Lensmannslag. 1967. s. 221.
2. 1 2  Bondø, Georg (22. juli 1988). «Roald Kirkeby-Garstad til minne». *Trønder-Avisa*: 5.
3. ↑  Nordbøe, Sturla (28. desember 1979). «Viknaordføreren fylkets nestor». *Trønder-Avisa*: 14.
4. ↑  «Dødsfall». *Trønder-Avisa*: 5. 20. juli 1988.

Portal: Trøndelag
**Maria Niederndorfer** (født 29. april 2002) er en østerriksk alpinist, som representerer klubben SK Eska Wels.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Niederndorfer deltok i sitt første FIS-renn i desember 2018, i slalåm i Pass Thurn i Østerrike. Under det østerrikske juniormesterskapet i alpint 2019 i januar kom hun på 20-.plass i storslalåm, 35.-plass i super-G og 21.-plass i utfor. Under det åpne nederlandske mesterskapet i alpint 21. februar kom hun på 13.-plass i storslalåm. Hun deltok i Østerriksk mesterskap i alpint 2019, og kom der på 27.-plass i storslalåm og 21.-plass i slalåm.

### Sesongen 2019/20

Under det østerrikske juniormesterskapet i alpint i desember 2019 kom hun på femteplass i kombinasjonen. Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på sjuendeplass i super-G, og hun kom også på sjuendeplass i kombinasjonen. Hun kom på ellevteplass i storslalåm og tiendeplass i slalåm.

Under østerriksk juniormesterskap i alpint 2020 vant hun slalåm. Hun kom hun på 14.-plass i storslalåm og ellevteplass i super-G. Hun deltok i åpent nederlandsk mesterskap i alpint 2020 i februar, og kom der på 12.-plass i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. 1 2  FIS - *Maria Niederdorfer - Results*, besøkt 23. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Maria Niederdorfer* Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 23. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Jerzens (AUT) - National Junior Championships - Women's Slalom*, besøkt 23. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maria Niederndorfer – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Maria Niederndorfer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maria Niederndorfer – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Maria Niederndorfer – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Aarhus tollkammer** (**Aarhus Toldkammer**) er et byggverk som ligger sentralt plassert ut mot havneområdet i Aarhus. Det er tegnet av arkitekt Hack Kampmann og oppført i perioden 1895–1897. Tollkammeret er et av Kampmanns hovedverk.

Bygningen er utformet som en vinkel og i møtet mellom to fløyer ligger inngangspartiet. Dette er markert med et firekantet tårn og på hver side er det et mindre, åttekantet tårn. Inspirasjon til dette har Kampmann fått fra Aarhus` byvåpen. Tårnene og utformingen av dem gir bygningen et preg av middelalder. 

Ved inngangspartiet er det plassert to hundehoder, på skorstenene fugler av metall og på takrennene er det anbrakt små spyd.

Bygningen er utført av mursten og hver mursten har stemplet inn initialene ATA for Aarhus Toldkammer. 

Århus tollkammer ble fredet i 1985.

I 2006 gjennomgikk bygningen en omfattende restaurering som ble premiert av Aarhus kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Århus Toldkammer fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 20. juni 2014)

Kilder
------

* Dansk Arkitektur Center
* Århus kommune premierer restaurering
* Toldkammeret - med bilder av interiøret
* Om Kampmann hos Weilbach

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkia Tsjekkias flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(to 7. plasser) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 2 
(3 pallplasseringer) |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2003 Sveits’ flagg Rapperswil | Sprint |
| Bronse | 2001 Finlands flagg Tammerfors | Stafett |

**Rudolf Ropek** (født 4. oktober 1970 i Potštejn er en tidligere tsjekkisk orienteringsløper som blant annet representerte den svenske orienteringsklubben Strängnäs-Malmby OL og den finske klubben Kangasala SK. Han løp for det tsjekkiske landslaget.

Karriere
--------

Ropek var gjennom flere sesonger en del av den internasjonale orienteringseliten. Han ble nummer syv i Verdenscupen sammenlagt både i 1994 og i 1996. Sammen med Michal Horacek, Michal Jedlicka og Radek Novotny tok han bronse som ankermann på det tsjekkiske laget under VM i finske Tammerfors i 2001. To år senere tok han VM-sølv på sprintdistansen i sveitsiske Rapperswil. Han ble kun slått av britiske Jamie Stevenson og kunne henvise Thierry Gueorgiou til tredjeplass.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jx20041020017, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rudolf Ropek – World of O Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** NKC
 |
Aksjeselskapet **Solberg Spinderi** ble grunnlagt i 1818 under navnet Drammens Bomuldsspinneri og er en av landets eldste bedrifter. Stiftelsesmøtet var 26. mars 1818, og dette regnes også som etableringsdato for A/S Solberg Spinderi. I 1821 flyttet bedriften til Solbergelva i daværende Nedre Eiker kommune, for å utnytte vannkraftressursene i Solbergelva.

Selskapet er fortsatt aktivt og holder til i samme lokalene, men i mindre omfang enn tidligere. En konkurs på 1990-tallet førte til en nedbemanning og endring i eierskapet. Virksomheten fortsatte produksjonen med maskinene i spinneri-bygningen etter konkursen, mens de øvrige gamle bygningene ble solgt.

Bygningene
----------

Området har utviklet seg til å bli en næringspark med mange forskjellige virksomheter, fra regnskapskontor til møbelsnekkere. Kommunen og Voksenopplæringen var inntil 2012 leietakere. 

Spinneribygningen rommer per 2021 bedriften. A/S Solberg Spinderi, butikken som kalles Fabrikkutsalget og andre virksomheter som leier lokaler av Solbergs eiendomsselskap.. 

Veveri-bygget
På området ligger videre en gul kontorbygning som kalles Kanselliet. På 2020-tallet eies dette bygget av Drammen kommune, og huser blant annet Solberg Opplæringssenter, Kommunen eier også bygningen som kalles Verkstedet. Verkstedet, ved inngangsporten til området, har blitt en del av kommunens kulturtilbud.

Det gamle veveriet ble gjort om til leiligheter og næringseiendom.

Området hadde tidligere eget vannverk og kloakkverk, men dette ble revet i forbindelse med byggingen av Spinnerisletta omsorgsboliger. Selskapets gamle arbeiderboliger er nå private hjem og leiligheter. Det gamle kapellet, Fredtun kapell, brukes av Nedre Eiker kirke til blant annet konfirmantundersvisning og speidergruppemøter.

Kanselliet

Referanser
----------

1. ↑  «Solberg Spinderi i perioden 1818 – 1968». Eiker Arkiv. Besøkt 4. oktober 2021.
2. ↑  «Vår historie». *Solberg Spinderi*. Besøkt 4. oktober 2021.
3. 1 2  «Solberg Spinderi». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 27. april 2021.

Litteratur
----------

* Ludvig Throndsen: *A.s Solberg spinderi 150 år* (utg.1968)

Eksterne lenker
---------------

* A/S Solberg Spinderis nettsider
* Kulturminneåret 2009 om Solberg spinderi
* *Verkstedet*s nettsider
***When a Man Sees Red*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Lloyd.

Handling
--------

Matrosen Larry Smith oppdager at søsteren hans er død, etter å ha blitt bortført av en skruppelløs kjeltring. Han reiser deretter til sjøs igjen som styrmann, under kaptein Sutton. Men etter en krangel med kapteinen, forlater Larry skipet i en havneby i Sørishavet. Der møter han, og forelsker seg i, Violet North, en kvinne med et heller tvilsomt rykte som er elskerinnen til millionæren Lewis.

Larry frir til henne, men Violet reiser sin vei sammen med Lewis uansett. Men senere får Larry vite at det var Sutton som var ansvarlig for søsterens dødsfall. En stund senere blir lystbåten til Lewis vraket i et forlis, og de havner på en øy. Sutton finner henne igjen, men prøver å selge henne til de innfødte på øya som straff etter å ha motstått hans seksuelle fremskritt. Men Larry redder henne, og dreper Sutton - både for å hjelpe Violet, og for å hevne søsterns dødsfall.

Skuespillere
------------

* William Farnum som Larry Smith
* Jewel Carmen som Violet North
* G. Raymond Nye som Kaptein Sutton
* Lulu May Bower som søsteren til Larry
* Cora Drew som moren til Larry
* Marc B. Robbins som Logan
* A. Burt Wesner som Lewis
* Horace B. Carpenter
* Frank Ellis

Referanser
----------

1. ↑  WHEN A MAN SEES RED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *When a Man Sees Red* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *When a Man Sees Red* på AllMovie Rediger på Wikidata
Innsiden av Callao-hulen på Luzon, der beina ble funnet.  Foto: Ervin Malicdem, 2013. 
**Homo luzonensis** kan ha vært en selvstendig art av mennesker (*Homo*).

Det er kun gjort funn i Callao-hulen (engelsk *Callao Cave*) nord på øya Luzon i Filippinene. De første funnene av et fotbein ble gjort i 2010, men funnet ble da tolket som å være av et lite menneske. I 2011 og 2015 ble det gjort nye funn. Funnene ble første gang publisert som mulige funn av en egen art i 2019.  

Det ble i 2011 og 2015 funnet rester etter to voksne og ett barn, som består av to fingerbein, to tåbein og sju tenner.[] Til sammen med funnene fra 2010 er det 13 små funn.[] Ut fra størrelsen på tennene er individene vurdert å ha vært relativt små av vekst.[] Ut fra den enkle formen på tennene og formen på fotbeinet er individene vurdert å ikke å være mennesker.[] Det har ikke vært mulig å trekke ut DNA-materiale fra funnene.

Ett av beina er datert til å være om lag 67.000 år gamle.[]

Et hjortebein ble funnet i de samme sedimentene. Det har merker som ser ut som om det er kuttet med steinverktøy. Beinet kan være et tegn på at Homo luzonensis var redskapsmakere og jegere.

I 2018 ble det oppdaget steinredskaper og et slaktet nesehornskjelett som er mer enn 700.000 år gamle, ikke så langt fra Callao-hulen. På grunn av tidsgapet mellom funnene er det imidlertid vanskelig å si om det er noen sammenheng.

Øya Luzon må ha vært vanskelig for gamle homininer å nå, siden øya ikke har vært knyttet til fastlandet de siste 2.5 millioner år.

Referanser
----------

Fotbeinet fra Callao-hulen.
1. ↑  lorent Détroit, Armand Salvador Mijares, Julien Corny, Guillaume Daver, Clément Zanolli, Eusebio Dizon, Emil Robles, Rainer Grün, Philip J. Piper. A new species of Homo from the Late Pleistocene of the Philippines. Nature, 2019; 568 (7751): 181 DOI: 10.1038/s41586-019-1067-9
2. ↑  ScienceDaily: New species of early human found in the Philippines, 20.4.2019 - .
3. ↑  Michael Greshko and Maya Wei-Haas: New species of ancient human discovered in the Philippines, National Geographic, 10.4.2019 -
4. ↑  Michael Greshko and Maya Wei-Haas: New species of ancient human discovered in the Philippines, National Geographic, 10.4.2019 -
5. ↑  Michael Greshko and Maya Wei-Haas: New species of ancient human discovered in the Philippines, National Geographic, 10.4.2019 -
**Det europeiske innovasjonsrådet** (European Innovation Council - EIC), inngår i et finansieringsprogram under Europakommisjonen, med prosjekter fra enten enkeltstående forskere eller små og mellomstore bedrifter (SMB) som målgruppe. EIC skal fremme radikal og banebrytende (disruptiv) innovasjon og oppskalering i Europa. Det skal også fremme såkalte oppdrag («missions»), som er en portefølje av aktiviteter der en skal oppnå et målbart mål innenfor en gitt tidsramme og der aktivitetene skal ha effekt («impact») både for forskning og samfunn.

EIC er ment å være Europakommisjonens hovedkanal for banebrytende og markedsnær innovasjon og vil inkludere tilgang til risikokapital og støtte til små og mellomstore bedrifter med stort vekstpotensial. Verktøyet for enkeltstående kalles Stifinner («Pathfinder») og for SMB Aksellerator («Accellerator»).

En pilot for EIC ble etablert i 2017 under rammeprogrammet Horisont 2020. Fra 2021 ligger EIC under rammeprogrammet Horisont Europa.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Særprogrammet for Horisont Europa». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 10. september 2018. Besøkt 30. november 2020.
2. 1 2  «The European innovation council (EIC)». *European Commission - European Commission* **(engelsk)**. Besøkt 30. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Sørkappfonna** er en 14 km lang og 5 km bred, totalt 70 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i sørlige Sørkapp Land. Breen strekker seg fra Randbreen og Rundtuva (576 m) i øst, til Olsokbreen før havet i vest. Nordlig begrensning er mot Brazybreen, Lathambreen og Vassilievbreen. I sør strekker Sørkappfonna seg ned til Belopolskijbreen og Mønsåsen (414 m). Breen er en massiv innlandsbre og har ingen utløper til hav bortsett fra i overgangen til Vassillievbreen mot Isbukta helt i nordøst. I vest går overgangen til Olsokbreen ned til Stormbukta med store morener. 

Foto av Sørkapp Land med Sørkappfonna midt i bildet, sett fra vest. Mot Storfjorden i øst ses Isbukta. Nederst til venstre ses Stormbukta i vest. I forgrunnen ser vi også den sørvestlige sidebreen Belopolskijbreens store endemorener.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Regnet fra nord og med klokken har den sidebreene Brazybreen, Lathambreen, Vassilievbreen og Randbreen i nord og øst, Svartkuvbreen, Keilhaubreen og Toppbreen i sørøst, Mathiasbreen og St. Nikolausbreen i sør, videre den ganske store Belopolskijbreen i sørvest og til slutt den betydelig større Olsokbreen i vest.

Sørkappfonna har sitt navn etter Sørkapp.

Referanser
----------

1. ↑  Sørkappfonna *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Anders Skrondal** (født 14. august 1885 på Kyrkås i Jämtland, død 20. desember 1977) var en norsk prest.

Liv
---

Anders Skrondal var sønn av bonden og ingeniøren Hans Sivertsen (1857–1947) og Dordi Jakobsdatter Sæter (1854–1913). Han tok middelskoleeksamen i Volda i 1904 og gikk på underoffisersskole i Kristiania, før han ble student i 1909 og *cand. theol.* i 1915. I 1916 ble han stiftskapellan i Bergen bispedømme, men alt samme år ble han utnevnt til sogneprest i Vanylven. Fra 1924 var han sogneprest i Sunndal, og fra 1933 til 1955 i Orkdal. Han var prost i Orkdal fra 1938 til 1955. Siden flyttet han til Trondheim.

Skrondal skrev to avhandlinger om grundtvigianismen i Norge, utgitt i *Bibliotheca Norvegiæ Sacræ* (1929 og 1936). For den første fikk han den teologiske doktorgraden i 1930. Han bidra til *Orkdalsboka* (1958–1964) og andre lokalhistoriske utgivelser.

Utmerkelser
-----------

Skrondal var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (1933), Det Norske Videnskaps-Akademi (1954) og Kirkehistorisk Samfunn.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Anders Skrondal, født Kirkaas, Jämtland, Sverige, (14.august 1886 - 20.desember 1977).», besøkt 23. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Anton Aure: *Prestar som talar nynorsk*. Risør: Erik Gunleikson, 1924.
* *Prester i den Norske kirke og andre teologiske kandidater*. Oslo: Land og kirke, 1974.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Det europeiske fortellersenteret** (Europeisk Fortellersenter AS) er et selskap som holder til i kultursenteret Sandnes Brygge i Sandnes, og er et senter for fortelling og fortellerkunst i Europa. Senteret ble stiftet i 2007 og holdt frem til mai 2008 til i Rådhusteateret i Sandnes.

Senteret arrangerer fortellerforestillinger, formidler fortellere, gjennomfører fortellerutdanning, og initierer forskning omkring fortellingenes funksjon. På vegne av offentlige og private aktører utfører senteret prosjektoppdrag. For Stavanger2008 (europeisk kulturhovedstad 2008) arbeidet senteret med prosjektet Odins øye, som siktet mot å kartlegge hvilke verdier folk flest ønsker at fremtiden skal bygges på. Disse verdiene skulle bygges inn i fortellinger som skulle formidles på ulike arenaer.

Europeisk Fortellersenter samarbeide med Stavanger 2008 ført til gjennomføring av til sammen 70 arrangement med 15 000 tilskuere. Under samarbeidet med S2008 ble det tatt et initiativ til dannelse av et europeisk nettverk for fortellere. Dette samarbeide fortsetter enda. Neste samling for og etablere nettverket er i Sveits i august 2009.

Senteret planlegger å sette igang innsamling av muntlige fortellinger. Målet er at muntlige fortellinger skal gjøres tilgjengelige via digitaliserte filer som lagres på en tjener og kan lastes ned av forskere og privatpersoner. Senteret samarbeider med forskningsinstitusjoner i Stavanger, Bergen og i Østfold. Senteret har inngått samarbeid med Sandnes kommune, og hadde frem til 2008 lokaler og scener i Rådhusteateret.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: Fortellersenteret satser videre[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Sørjukagirsk** (også kalt *kolyma-* eller *skogjukagirsk*; russisk: южноюкагирский, колымский юкагирский, лесной юкагирский,  *juzjnojukagirskij, kolymskij jukagirskij, lesnoj jukagirskij*) er et jukagirsk språk som snakkes i nordøstlige Russland, primært i byene Nelemnoje og Zyrjanka i Republikken Sakha og i Srednekolymsk, Sejmtsjan og Balygytsjan i Magadan oblast.

Helt fram til 1980-tallet hadde ikke sørjukagirsk hatt noe skriftspråk; skriftspråket, som er en versjon av det kyrilliske alfabetet, ble først brukt i publikasjonen «Yukaghir folklore» (Irina Nikolajeva 1989) og brukes i dag i skolene i Nelemnoje. Sørjukagirsk er ett av to overlevende jukagirske språk. Det andre jukagirske språket, nordjukagirsk, snakkes i dag i byene Andrjusjkino og Kolymskoje i nordlige Sakha. Det har tidligere eksistert to andre jukagirske språk, omokisk og tsjuvansk, men disse hadde dødd ut innen begynnelsen av 1900-tallet. Den jukagirske språkfamilien regnes konvensjonelt som en isolert språkfamilie, men en hypotetisk uralsk-jukagirsk språkfamilie har blitt foreslått.

Referanser
----------

1. ↑  «Yikaghir, Southern» **(engelsk)**. Ethnologue. Besøkt 15. mars 2017.
2. ↑  «About the Yukaghirs» **(engelsk)**. Suomalais-Ugrilainen Seura. Besøkt 15. mars 2017.
3. ↑  Björn Collinder (1940). *Jukagirisch und Uralisch* **(tysk)**. Uppsala: Almqvist & Wiksell.

| * v
* d
* r
Jukagirske språk |
| --- |
| Levende språk | Nordjukagirsk **·** Sørjukagirsk |
| Utdødde språk | Omokisk **·** Tsjuvansk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** UNESCO lang
 |
**Sørkedalens Idrettsforening (SIF)** (stiftet 1886 som **Sørkedalens Skiklub**) er et norsk idrettslag tilhørende Sørkedalen i Oslo. Idrettsforeningen ble startet av Carl Grøttum. Grøttum var klubbens første formann. 

Skiidrett var klubbens kjerne i mange år, go klubben er best kjent for de historiske skiløperne de hadde tidlig på 1900-tallet. I tillegg til skikongen Lauritz Bergendahl er kjente navn Johan Kristoffersen, Ingvar Langlien, Johan Grøttumsbråten (gikk til BUL) og Lars Bergendahl. Peder Grøttumsbråten vant klubbnes første kongepokal i 1889. 

Navneskiftet til *Sørkedalens Idrætsforening* kom i 1905, da sykkelsport ble en voksende aktivitet, og ble tatt opp som idrett i klubben. 

Klubben fikk overta det gamle bygget til Sørkedalen skole i 1926, klubbhuset fikk navnet «Lokalet». «Lokalet» ble et slags samfunnshus, til bruk for alle foreninger i Sørkedalen. Klubblokalet ble utvidet i 1980, med tilbygget *Bergendahlsstua*. Klubben har egen lysløype på rundt 2 kilometer.

Sørkedalens IF har gått fra å være en toppidrettsklubb for skiidrett, til å bli en fleridrettsklubb med et breddidrettsaspekt. Sykkelgruppen har trappet ned, mens fotball friidrett og orientering kom til. De senere år er også alpint blitt en stadig større del av satsingen. Allidrettsgruppen for de yngre medlemmene tilbyr sosiale aktiviteter.

Klubben har opprettholdt sin tradisjon som arrangør av skirenn. Lauritz Bergendahls Minneløp (første gang arrangert 1972) og Sørkedalsrennet (siden 1980) er de største. Klubben arrangerer også Sørkedalsløpet (siden 1974), sykkelløpet Sørkedalen Grand Prix (siden 1980) og en uformell akekonkurranse som arrangeres årlig i Kjelsåsveien.

Tabellen (2020)
---------------

| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bygdø Monolitten | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 2 | Ellingsrud 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 3 | Frigg 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 4 | Grüner 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 5 | Huk | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 6 | Jardar | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 7 | Nordby | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 8 | Oldenborg 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 9 | Sørkedalen | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| 10 | Wam-Kam 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0–0 | 0 | **0**  |
| Rediger |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
***When a Man Loves*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Chester Bennett.

Handling
--------

John Howard Bannister forlater England, og reiser til Japan etter å ha brutt forlovelsen med Gladys Lee. I Tokyo møter han Yuri San, adoptiv-datteren til butikk-eieren Takamura. Charlotte Heathcote, som ønsker å gifte seg med Bannister, følger etter John til Japan. Når hun misunnelig sjalu på Johns oppmerksomhet til Yuri, skriver Charlotte et brev til Johns far: Lord Bannister. Når John blir kalt hjem igjen på grunn av falske nyheter om Lord Bannisters sviktende helse, avskjærer Charlotte en melding John hadde skrevet til Yuri hvor han tok avskjed - og Charlotte lyver for henne om Johns virkelige motiver for å reise tilbake til hjemlandet.

Men John innser snart at han har blitt narret hjem. Ando Masuki blir nektet Yuris hånd i ekteskap av Takamura, og han sier at datterens blod er britisk. Ando forsøker deretter å drepe Yuri og Takamura, men John redder dem i tide. John tar med Yuri til England som sin nye brud, men Lord Bannister nekter å akseptere Yuri som hans svigerdatter. Men senere kommer Sir Robert Eastbourne med nyheten om at Yuri faktisk er hans egen datteren, som han hadde gitt fra seg kort tid etter fødselen.

Skuespillere
------------

* Earle Williams som John Howard Bannister
* Tom Guise som Lord Bannister
* Margaret Loomis som Yuri San
* Edward McWade som Takamura
* Margaret McWade som Yaki
* John Elliott som Sir Robert Eastbourne
* George Hale som Ando Masuki
* Jean Calhoun som Gladys Lees
* William Buckley som Martin Bradley
* Lillian Langdon som Lady Balfour
* Barbara Tennant som Charlotte Heathcote

Referanser
----------

1. ↑  WHEN A MAN LOVES

Eksterne lenker
---------------

* (en) *When a Man Loves* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *When a Man Loves* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *When a Man Loves* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Rok Perko** (født 16. juli 1985 i Tržič) er en slovensk tidligere alpinist. Han spesialiserte seg på fartsdisiplinene utfor og super-G.
Under juniorverdensmesterskapet i 2005 vant han gull i utfor og sølv i super-G. Perko debuterte i verdenscupen 27. november 2004 i Lake Louise. Han ble nummer 22 i utfor under VM i Val-d’Isère 2009. Hans første pallplassering i verdenscupen kom 15. desember 2012 i utfor i Gröden.

I OL 2010 i Whistler ble han nummer 14 i utfor, 95 hundredeler bak vinneren Didier Défago. Han ble skadet under trening til utforrennet i Vinter-OL 2014 i Sotsji, og kunne ikke delta.

Referanser
----------

1. ↑  Slovenia's Perko, France's Roger out of downhill sports.yahoo.com (8. februar 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rok Perko – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Rok Perko – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Rok Perko – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Rok Perko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Rok Perko – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Rok Perko – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Den nasjonale forskningsetiske komité for samfunnsvitenskap og humaniora** (**NESH**) er en av de fire nasjonale forskningsetiske komiteene i Norge. Komiteen har som sitt ansvarsområde den forskningsetiske virksomhet innen samfunnsvitenskap og humaniora.

NESH er en uavhengig instans, opprettet ved stortingsvedtak i 1990, som skal fungere som nasjonal utkikkspost, opplyser og rådgiver i forskningsetikk innenfor de aktuelle fagområder. Komiteen har samtidig ansvar for forebygging av vitenskapelig uredelighet innen sitt virkeområde.

Tilsvarende nasjonale etiske komitéer er oppnevt for fagområdene medisin og helsefag, (NEM) og naturvitenskap og teknologi (NENT). Medlemmer oppnevnes av Kunnskapsdepartementet etter tilrådning fra Norges forskningsråd.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted

| * v
* d
* r
De nasjonale forskningsetiske komiteene |
| --- |
| 
* Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag
* De regionale komiteer for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk
* Den nasjonale forskningsetiske komité for samfunnsvitenskap og humaniora
* Den nasjonale forskningsetiske komité for naturvitenskap og teknologi
* Nasjonalt utvalg for gransking av uredelighet i forskning
* Nasjonalt utvalg for vurdering av forskning på menneskelige levninger
* Den etiske nemnda for patentsaker

 |
**Malmö Opera** (tidligere kjent som *Malmö Stadsteater* og senere *Malmö Opera och Musikteater*) er en musikkdramatisk virksomhet med et eget musikk- og operahus i Malmö, Sverige. Det er et av Nordens største operahus. Huset ligger ved Östra Rönneholmsvägen 20 i sentrale Malmö. Virksomheten drives av Malmö Opera och Musikteater AB, som eies 90 prosent av Region Skåne og 10 prosent av Malmö by.

Historikk
---------

Malmö Opera er etterkommer av Malmö Teater, som ble grunnlagt i 1808. Dette første store teateret i Malmö stengte dørene i 1938, etter at **Föreningen Malmö Stadsteater** (grunnlagt 1931) ble opprettet for å gi Malmö en mer moderne teaterbygning og byteater med både taleteater, opera, operetter og liknende, ballett, pantomime og symfonisk konsertvirksomhet.

Stengningen av gamle Malmö Teater skjedde etter at foreningen fikk gjennomslag: Bygningen til **Malmö Stadsteater** ble reist i årene fra 1933 til 1944, og takket være en entusiastisk og innflytelsesrik ordfører ved navn Emil Olsson ble bygget altså fullført mens Europa var midt i andre verdenskrig. Da hadde bygget vært på tegnebrettet i ulike versjoner helt siden 1920. Den offisielle innvielsen av bygget skjedde 23. september 1944, og det ble da ansett for å være Nord-Europas mest moderne teater. Bygget kombinerer en funksjonalistisk oppdeling med klassiske trekk, og er særlig kjent for sin rikt kunstnerisk utsmykkede foajé.

Stadsteateret drev omfattende og variert virksomhet fra 1944 til 1990-tallet, og har spilt en sentral rolle i Sveriges kulturhistorie.

På begynnelsen av 1990-tallet ble virksomheten splittet opp i ulike virksomheter for de ulike kunstformene: Teatervirksomheten ble til **Malmö Dramatiska Teater**, som senere (i 2008) byttet navn igjen og tok det nygamle navnet **Malmö Stadsteater** til sitt eget. Virksomheten for moderne dans ble til **Skånes Dansteater** (som erstattet den tidligere ballettvirksomheten). Den symfoniske konsertvirksomheten ble til **Malmö Symfoniorkester** (MSO). Og operaen ble til **Malmö Opera och Musikteater**, som senere byttet navn til **Malmö Opera**. Det sceniske behovet for orkestermusikk ble ivaretatt av nyopprettede **Malmö Operaorkester**. Alle disse ble etterhvert frittstående selskaper med Malmö by og Region Skåne som eiere.

Mange av disse nye selskapene fikk egne, nye, lokaler. For eksempel fikk Malmö Symfoniorkester tilhold i *Malmö Konserthus*, mens Malmö Dramatiska Teater fikk den nyrenoverte scenen Hipp (i den gamle teaterbygningen *Hippodromen*, et tidligere lystteater) som sin nye hovedscene.

Malmö Opera derimot har i all hovedsak beholdt den opprinnelige Stadsteater-bygningen, med unntak av at den mindre scenen «Intiman» disponeres av teaterselskapet.

Malmö Opera (altså bygningen som tidligere het «Malmö Stadsteater») har vært fredet som kulturminne siden 13. desember 1994.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Rolf Daleng** (født 15. mars 1930 i Mosjøen, død 18. mars 1986) var en norsk ballettdanser og koreograf.

Daleng var fra Halsøy i Mosjøen og reiste til Oslo i 1949 for å studere ballett. Frem til 1955 var han også på studiereiser til Stockholm, London og New York City. Fra 1956 var han ved Operakompaniet i Oslo, og ble i 1958 med i den første besetning tilsatt ved Operaballetten på det nystartede Den Norske Opera. Hans største roller fra denne tiden var *Jason* i *Medea* og *Naiden* i *Månerenen*, begge av den svenske Birgit Cullberg. Ellers huskes *Franz* i *Coppelia* og bondepas de deux fra *Giselle*.

I 1962 spilte han karakteren Alfred i dramafilmen *Tonny* (1962). Året etter fikk han Statens kunstnerstipend på 10 000 kroner og reiste til New York City for det. Sommeren 1964 gjestet han Det norske teatret i *Dans ropte fela*, og året efter i West Side Story, samme året som han forøvrig vant Polarsirkelens kunstnerpris på 3 500 kroner. I 1968 var han i Spelemann på taket ved Det norske teatret. I 1977 hadde han regi da Trøndelag teater satte opp Zorba the Greek.

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  *Polarsirkelens kunstnerpris til ballettdanseren vefsnværingen Rolf Daleng* i Nordlands Avis den 23. juli 1965.
3. 1 2  Store norske leksikon: Rolf Daleng
4. ↑  Anne Borg, *Rolf Daleng*, nekrolog i Aftenposten den 21. mars 1986.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rolf Daleng hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Rolf Benjamin Wegner** (født 7. desember 1898, død 1986) var en norsk jurist, politimester i Skien og sorenskriver i Halden.

Han ble cand.jur. i 1925 og overrettssakfører i 1927. Han var politifullmektig i Rogaland (der hans far da var politimester) en kort periode og var deretter dommerfullmektig i Lyngdal fra 1926 til 1928. Han ble i 1928 ekstraordinær politifullmektig i Ålesund, en stilling han hadde til han ble avsatt under okkupasjonen i 1942. I 1945 ble han politimester i Skien og i 1951 ble han sorenskriver i Halden. Han gikk av med pensjon i 1968 og flyttet deretter til Oslo.

Han var formann i menighetsrådet i Halden, formann i barnevernsnevnden og formann for psykiatrisk kontrollkommisjon i Østfold.

Han var sønn av amtmann og politimester Benjamin Wegner og far til politimester Rolf B. Wegner og tingrettsdommer Jens-Sveinung Wegner. Han utgav en bok om den norske slekten Wegner i 1963.

Referanser
----------

1. ↑  «Wegner, Rolf Benjamin», i Karl Georg Jacobsen, *Haldenbiografier*, bd. 2, s. 175–176, 1975
2. ↑  R.B. Wegner, *Familien Wegner*, Halden, 1963, 242 s.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |