recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ordenen for håndverksfortjenester** (fransk: *Ordre du mérite artisanal*) er en fransk orden innstiftet 11. juni 1948 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats innen håndverk. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av departementet for håndverk.

Inndeling
---------

Ordenen for håndverksfortjenester var inndelt i tre grader:

* Kommandør (*commandeur*)
* Offiser (*officier*)
* Ridder (*chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for håndverksfortjenester består av en femtagget stjerne, men strålegrupper i vinklene. Stjernen er i gull for de to øverste gradene, men i sølv for den laveste. Midtmedaljongen bærer et kvinnehode, republikkens personifikasjon, *en face*. Medaljongen er omgitt av en blåemaljert bord med innskriften «REPUBLIQUE FRANÇAISE» og «• 1948 •» Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en laurbærkrans. På revers har midtmedaljongen omskriften «MÉRITE ARTISANAL, LABEUR, QUALITÉ» (*håndverksfortjeneste, arbeid, kvalitet*).

Ordenstegnet for de forskjellige grader er identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.

Ordensbåndet er blått med fire sølvstriper i midten. 

  

* Båndstriper for Ordenen for håndverksfortjenester
* KommandørKommandør
* OffiserOffiser
* RidderRidder

Tildeling
---------

Ordenen for håndverksfortjenester ble tildelt mottagere som utmerket seg ved innsats for å opprettholde, utvikle og utbre håndverksfagene, fremme kvalitet i håndverkernes arbeid, og ved fremragende ferdigheter og kvaliteter i utøvelsen av sitt fag. Også innsats for håndverksfagenes organisasjoner kunne belønnes med denne ordenen. Det var satt begrensninger på det årlige antall tildelinger av ordenen.

En minstealder på 40 år og minimum tjue års innsats som håndverker var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende åtte års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til offiser og deretter ytterligere fem års tjeneste før eventuell forfremmelse til kommandør. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes. 

Utledninger kunne også tildeles Ordenen for håndverksfortjenester, da direkte til den grad som ble ansett passende.

Kilder
------

* *Décorations officielles françaises*, Paris: Administration des monnaies et médailles, 1956, s. 117–118 og 201
* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 139
*For fenomenet å dele opp flerleddede faste uttrykk, se* særskriving.
**Orddeling** er et typo­grafisk grep som kan gjøres hvor man deler et ord ved linje­skift, slik at første delen av ordet blir stående igjen på slutten av en linje, men fort­settes på neste linje. Ved ord­deling skal man alltid benytte seg av bindestrek for å vise at de to adskilte delene henger sammen. Hvor i ordet man skal dele ved ord­deling følger to regler, nemlig enkonsonant­regelen og ordledds­regelen. Enkonsonant­regelen er å dele slik at den delen av ordet som havner i begynnelsen av neste linje, begynner på en konsonant (*ek-sem-pel, me-dium*). Ordledds­regelen er når man deler mellom leddene i ordet (*eks-emp-el, medi-um*). Sist­nevnte regel er fore­trukket ved lengre, flerleddede og sammen­satte ut­trykk, mens først­nevnte regel er å fore­trekke for usammen­satte ord.

Det er en utbredt mis­forståelse at ord­deling er det samme som særskriving, nemlig deling av sammen­satte ord midt i en setning.

En vanlig feil ved skriving på data­maskin er å framtvinge ord­deling, altså å dele ordet med binde­strek etter­fulgt av linje­skift. I stedet for kombina­sjonen binde­strek og linje­skift, skal man bruke myk binde­strek, som gjør at ordet kan deles hvis det, avhengig av hvordan teksten flyter, passer å fort­sette resten av ordet på neste linje.

Se også
-------

* Sammensetning (lingvistikk)
* Samskriving (grammatikk)
* Særskriving
* Bindestrek

Eksterne lenker
---------------

* Språkrådet om orddeling og særskriving

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Ordenen for folkets frihet 1941–1944
**Ordenen for folkets frihet 1941–1944** (bulgarsk: *Орден „за Народна свобода 1941–1944"*) er en bulgarsk orden innstiftet 9. september 1945 til belønning av deltagelse i det bulgarske folks revolusjonære kamp. Ordenen kunne tildeles både bulgarere og utlendinger. I Folkerepublikken Bulgarias ordensvesen rangerte Ordenen for folkets frihet 1941–1944 på nivå fire. Etter at Bulgaria endret styresett og innførte flerpartidemokrati og markedsøkonomi ble ordenen avskaffet i 1991.

Inndeling
---------

Ordenen for folkets frihet 1941–1944 har to klasser:

* 1. klasse
* 2. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for folkets frihet 1941–1944 består av en femtagget utbøyd stjerne. Stjernen er i hvit emalje for 1. klasse, i rød emalje for 2. klasse. I midten har stjernen en medaljong med portrett av dikteren og nasjonalisten Hristo Botev (1848–1876), som deltok i apriloppstanden i 1876. Medaljongen med portrettet er i gull for 1. klasse, i sølv for 2. klasse. Medaljongen er omgitt av en grønnemaljert bord med innskriften «За народна свобода 1941–1944» (*for folkets frihet 1941–1944*).

Ordenen ble opprinnelig båret direkte på brystet, men ble senere opphengt i bånd. Ordensbåndet er rødt med en bred lys blå kantstripe for 1. klasse og en smal og en bred lys blå kantstripe for 2. klasse.

Tildeling
---------

Ordenen ble tildelt bulgarske partisaner som deltok i andre verdenskrig, samt andre som kjempet mot aksemaktene. Den kunne tildeles bulgarske statsborgere, så vel som personer fra andre land. Georgi Dimitrov var den første mottager av ordenen. I perioden 1945 til 1991 ble 68 265 personer tildelt Ordenen for folkets frihet 1941–1944. Den kunne også tildeles posthumt.

Kilder
------

* Furlan, Marjan: *Socialist Bulgaria. Orders and Medals 1944–1991*, Toronto: Militaria House, 1997, s. 18–19
* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 155–156
* Petrov, Todor: *Bulgarian Orders and Medals 1878–2005*, Sofia: Voenno izdatelstvo, 2005, s. 213–214. ISBN 954-509-317-X
**Lille Bislett** (2–28; ingen oddetallsadresser) er en gatestump på Bislett i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Det dreier seg om en ca. 150 meter lang gangvei langs vestsiden av en plass med samme navn sørvest for Bislettgata og Bislett stadion, mellom Dalsbergstien og Bislettgata. Plassen strekker seg bortover mot Sofies plass.

Navnet ble vedtatt i 1952. Med utbyggingen i området er plassen, som i sin tid ble islagt om vinteren, betydelig redusert i størrelse. Den har imidlertid et par ballspillplasser. Det hele er en del av et gateløp som ble regulert i 1871, men ikke fullstendig opparbeidet. Tre blokker på vestsiden av gangveien har adresse til den. Det er også forbindelse vestover til Pilestredet.

Bebyggelsen inngår i det såkalte Langaardkvartalet (oppført 2006–07), der det inngår boliger, barnehage, skolelokaler (Sonans privatgymnas) og næringslokaler. Plassen ble åpnet etter en større istandsetting den 19. juni 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Oslo kommune om Langaard barnehage
2. ↑  Lillebislett.blogspot.no

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lille Bislett». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 332. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Mur og betong nr. 1/2008 beskriver Langaardkvartalet

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lille Graah**, hennes egentlige navn **Anne Knudsdatter Graah**, (født 22. januar 1908 i Kristiania, død 19. januar 2001 i Oslo) var kringkastingsmedarbeider og Norges første hallodame. Lille Graah ble ansatt i NRK i 1946 og ble i institusjonen i mer enn 30 år, først som hallodame og senere som reporter.

Graah vil nok huskes best for å ha ansvar for *Ønskekonserten*. Etter at Østlandssendingen ble opprettet i 1959 virket hun her som reporter.

Forut for ansettelsen i NRK hadde hun bak seg opphold i Moskva, hvor hun bl.a studerte teater. Under krigen ble hun med i en illegal avisgruppe. Hun ble arrestert og sendt først til Grini, deretter til Tyskland. Hun ble reddet fra fangeleieren i Ravensbrück og kom til Sverige med de hvite bussene våren 1945..

I 1977 mottok hun St. Hallvard-medaljen

Referanser
----------

1. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 27. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ottosen, Kristian (1921-2006) (1995). *Historien om nordmenn i tysk fangenskap 1940-45: historien om Ravensbrück-fangene*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203260780.
4. ↑  «Tidligere mottakere av St. Hallvard-medaljen». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 10. januar 2014. Besøkt 30. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Bergamo-Alpene** er en stor fjellkjede i den italienske regionen Lombardia, nord for byen Bergamo.

Avgrensning
-----------

Bergamo-Alpene begrenses

* i vest av Comosjøen,
* i nord av Valtellina, Apricapasset og Val di Corteno (mot Bernina-Alpene resp. Sobretta),
* i øst av Val Camonica og Lago d'Iseo (mot Adamello).

I syd, ved byen Bergamo, grenser Bergamo-Alpene mot Posletta.

Topper
------

Viktige topper i Bergamo-Alpene er

* Pizzo di Coca (3050 moh.)
* Pizzo Redorta (3037 moh.)
* Monte Gleno (2883 moh.)
* Corno Stella (2620 moh.)
* Monte Legnone (2610 moh.)

Daler og videre inndeling
-------------------------

I nord danner Bergamo-Alpene en massiv fjellkjede i vest–østlig retning. Det er bare mindre daler som strekker seg innover i Bergamo-Alpene fra Valtellina på denne siden. Derimot er det flere lange daler som strekker seg mot denne hovedkjeden sydfra. De største er Val Brembana og Val Seriana, som er hhv. 40 og 50 km lange. Fjellene mellom disse to dalene, Comosjøen og Val Camonica er betydelig lavere enn hovedkjeden (2512 moh. i *Piz Arera*), og betegnes også som «Bergamo-Foralpene» (*Prealpi Bergamasche*)

Geologi
-------

Vanligvis regnes Bergamo-Alpene til Sentral-Alpene. Spesielt de sydlige delene (Bergamo-Foralpene) består imidlertid til store deler av kalkstein. Man kan derfor også se at Bergamo-Alpene omtales som del av De sydlige kalkalper.

Natur, kultur og historie
-------------------------

San Marco-passet (1985 moh.) mellom Val Brembana og Valtellina har siden middelalderen vært en viktig handelsrute fra Venezia via Bergamo til Graubünden og Sydvest-Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  Pizzo Coca *Touristlink*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bergamo Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Bergedorf** (plattysk *Bardörp*) er et distrikt (*Bezirk*) i Hamburg. Distriktet var tidligere en selvstendig by. Lohbrügge, Vierlande og Marschlande hører til distriktet. Den sentrale bydel i distriktet Bergedorf ligger ved elven Bille. På en øy i denne ligger slottsparken til Bergedorf slott, og Bergedorf har også en gammel bydel.

Bergedorf var tidligere en selvstendig by som fikk byrettigheter i 1275. Fra 1420 til 31. desember 1866 hørte byen under både Lübeck og Hamburg, men i 1866 solgte Lübeck sine rettigheter til Hamburg.

* Bergedorfs plassering sørøst i Hamburg.Bergedorfs plassering sørøst i Hamburg.
* Bergedorf slottBergedorf slott

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bezirk Bergedorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bergedorf nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |

Portal: Tyskland
Kart over konvoiruter, 1941  Foto: Dennis Richards, HMSO 
**Berge Mevatne** (født 15. april 1897, død 21. september 1978) var en norsk skipsfører i handelsflåten. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Mevatne var fra Tysnes i Hordaland og reiste ut i utenriksfart i 1914. Han tok styremannskolen i 1917, radioskolen i 1919 og skipsførerskolen i 1921.

Fra 1939 var Mevatne kaptein på Christian Haalands rederi sin DS «Alaska».

Redningsskip i konvoifart
-------------------------

Mevatne førte i 1942 DS «Alaska». Skipet hadde tatt om bord last i Colombo på Ceylon. Den 8. oktober kom skipet til Freetown i Vest-Afrika og den 16. oktober sluttet DS «Alaska» seg til konvoi SL 125 med Storbritannia som mål. Den 30. oktober ble DS «Alaska» utpekt til redningsskip, da konvoiens opprinnelige redningsskip var senket.

Det britiske troppetransportskipet «President Doumer» ble torpedert av en tysk undervannsbåt og gikk ned. DS «Alaska» tok opp overlevende, men ble i løpet av tiden dette tok skilt fra konvoien. DS «Alaska» ble selv torpedert og sterkt skadet. Til tross for dette klarte skipsfører Mevatne å bringe skip og mannskap til sikker havn i Portugal, etter at de 53 overlevende fra «President Doumer» var overført til en britisk korvett. Skipet ankom Lisboa 13. november.

Utmerkelser
-----------

I statsråd 2. juli 1943 ble skipsfører Mevatne tildelt Krigskorset «for fremrakende [sic] innsats ved å bringe d/s «Alaska» i havn under særdeles vanskelige og farefulle omstendigheter». Den lange innstillingen om dekorering var kommet til etter Handelsdepartementets initiativ, med tilslutning fra Forsvarsdepartementet og Nortraship. Krigskorset ble tildelt av kong Haakon under en audiens i 1943. For sin innsats under krigen ble Mevatne også tildelt Krigsmedaljen. Mevatne ble også hedret av britene og utnevnt til offiser av Order of the British Empire. Videre mottok Mevatne Lloyd's War Medal for Bravery at Sea og Norges rederiforbunds gullmedalje.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigskorset | Krigsmedaljen | Offiser av Order of the British Empire |

 |

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, norsk krigsseileregister person-ID 221863, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7  Sverre K. Dalland (2008). «Et gjennombarket folkeferd». *Sogeskrift for Tysnes*: 46–50.  *Bygger i stor grad på bøkene* Skip og menn *av Birger Dannevig og* Nortraships flåte *av Jon Rustung Hegland.*
3. 1 2 3 4  Ernst Berge Drange (1986). *Tysnes - Gards- og ættesoge*. 1. Tysnes: Tysnes sogelag. s. 170.
4. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 103.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**SS «Semiramis»** er det største seilskipet som har blitt bygd i Stavanger, som en bark som målte 1018 netto registertonn. 

Strømstenens Verft, som lå nordvest for Badedammen, hadde bygd 14 store skip fra 1866 til 1877 under ledelse av skipsbyggmestrene Christian og Rasmus Hærem. SS «Semiramis», som ble bygget av tre, hadde tre master og stor seilføring. Skipet ble sjøsatt i 1876 og var et dyrt prosjekt for det lokale rederiet ledet av Ths. S. Falck i Stavanger. Byggingen kostet 278 000 kroner, som var en stor sum på slutten av 1800-tallet.

På reisen fra Pensacola til Rio de Janeiro forulykket SS «Semiramis» og måtte forlates den 13. oktober 1896 ved hjelp av en lokal skonnert som hentet besetningen på 16 mann og fraktet dem til New York. Skipet ble senere observert drivende og det ble dermed stukket i brann for å fjerne vraket.

Litteratur
----------

* Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S, 1933

Eksterne lenker
---------------

* Skipsverft og reperbaner, Stavanger Arkivert 11. januar 2012 hos Wayback Machine. *Besøkt 2013*
* Bark Semiramis, Sjøhistorie *Besøkt 02.07.19*
* Semi ramis, Digital Museum *Besøkt 02.07.19*
**«Stugunøset på Filefjeld»** (ofte skrevet Fillefjell eller Filefjell), er et maleri av I.C. Dahl fra 1851 fra den nasjonalromantiske tidsperioden. Bildet henger i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. 

Bildet forestiller fjellet Støgonøse (1433 moh.) på Filefjell i Valdres. Fjellet ligger i Oppland fylke, et kort stykke øst for fylkesgrensen med Sogn og Fjordane. I.C. Dahl malte bildet etter sin siste tur til Valdres i 1850 og basert på en skisse på den høye fjellryggen nord for Otrøvatnet. Dahl var på dette tidspunkt 62 år og klatret med store vanskeligheter opp på Stugunøset for å tegne utsikten mot Suletind. Det måtte hentes folk fra dalen for å bære ham ned igjen. 

Maleriet ble solgt til Kunstforeningen i Christiania i 1852. Året etter ble det loddet ut av foreningen og vunnet av Wilhelm Adelsten Maribo.Bildet ble gitt testamentarisk i gave til Nasjonalgalleriet av Maribo i 1901.

Maleriet var motiv for et av postens frimerker i serien «Norsk Malerkunst» 1976.

Se også
-------

* Norges nasjonalmalerier

Referanser
----------

1. ↑  Thommessen, Skogheim, Kuyper Valdres: turguide fra Vassfaret i sør til Jotunheimen i nord 1992
2. 1 2 3  Dahl, J.C. (1788-1857) (1988). *Johan Christian Dahl 1788-1857: jubileumsutstilling 1988 : Nasjonalgalleriet 27. februar-1. mai 1988, Bergen billedgalleri 19. mai-3. juli 1988*. Oslo: Nasjonalgalleriet. s. 269. ISBN 8290744056.
3. ↑  Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design (1992). *Norske malerier: katalog*. Oslo: Nasjonalgalleriet. s. 96. ISBN 8290744188.
4. ↑  Sogn og Fjordane fylkesleksikon Landskapsmålaren J.C. Dahl - statue i Bergen Arkivert 3. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Stugunøset på Filefjeld i gigapixeloppløsning fra Google Art Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |

Portal: Kunst
**Øyvind Sørum** (født 22. oktober 1970) er en norsk pianist og organist.

Øyvind Sørum er utdannet ved Bergen Musikkonservatorium 1990-94 og ved Musikhögskolan i Malmö 1996-98. Videre har han musikkvitenskap hovedfag fra Universitetet i Oslo 2006. Han var repetitør i Den norske Opera 2000-2006, og underviste i teori og akkompagnement ved Barratt Due musikkinstitutt 1994-96. Han har studert hos blant annet Jiri Hlinka, Håvard Gimse og Hans Pålsson Han har vært solist med Helsingborgs Synfoniorkester og Musikhögskolan i Malmös symfoniorkester. Han har også gitt ut en solo- CD med verker av Hilding Rosenberg på det svenske selskapet Malmö Audio Production (MAP).

Siden 2003 har Øyvind Sørum jobbet som kirkemusiker, først og fremst i Nes på Romerike. I 2018 ble han kåret til årets mannlige utøver i Nes kommune for sin mangeårige innsats for musikklivet i kommunen. I Nes kirke har han siden 2004 hatt over 60 egne konserter både som pianist, organist, cembalist og dirigent.

Øyvind Sørum har hatt tallrike konserter både som solist og kammermusiker og har samarbeidet med flere av landets mest kjente musikere. Som dirigent har han gjort flere norske førstegangsfremførelser av verker av blant annet Britten og MacMillan.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øyvind Sørum på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Øyvind Rabbås** (født 7. desember 1958) er en norsk professor i filosofi ved Universitetet i Oslo. Han har oversatt tekster av Aristoteles og Platon til norsk.

Rabbås ble *mag. art.* ved universitetet i Oslo i 1988 og *dr. philos.* ved universitetet i Princeton i 1996. Han ble førsteamanuensis ved universitetet i Oslo i 1996 og har vært professor siden 2007. Rabbås' forskningsområder er Platon og Aristoteles. Han har oversatt Platons *Theaitetos* og Aristoteles' *Nikomakiske etikk* til norsk. Han er en av de fem som startet *Agora. Journal for metafysisk spekulasjon* og var i syv år medredaktør i tidsskriftet.

Referanser
----------

1. ↑   CONOR.SI, CONOR.SI-ID 293030243, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Øyvind Rabbås i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Øyvind Rabbås i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Hjemmeside ved Universitetet i Oslo

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
***The Phantom Melody*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Douglas Gerrard og med Monroe Salisbury i hovedrollen.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Grev Camello bor på sin storslåtte eiendom i Italia, i nærheten av Sir James Drake og hans familie. Gregory Baldi, en fetter av greven, frir til Mary Drake. Selv om greven også er forelsket i den samme kvinnen, skjuler han de virkelige følelsene sine av respekt for fetteren sin. Når første verdenskrig bryter løs, verver Camello seg straks til militæret. Gregory overbeviser Marys bror Oliver om at Oliver nylig skal ha drept en motstander i en duell, og at den eneste måten å unnslippe en drapssiktelse på er å forkle seg - for å verve seg til militæret under Gregorys navn.

En såret grev Camello kommer senere tilbake fra frontlinjene. Etter at Gregory blir rapportert død, frir greven til Mary. Men kort tid før bryllupet deres skal finne sted, kommer Gregory uventet tilbake. I desperat behov for penger, begraver han sin kusine levende i familiens hvelv. I mellomtiden kommer Oliver også tilbake, etter å ha oppdaget Gregorys dobbelthet og hykleri. I den påfølgende konflikten mellom dem blir Gregory myrdet.

Skuespillere
------------

* Monroe Salisbury som Camello
* Jean Calhoun som Mary Drake
* Charles West som Gregory Baldi
* Henry A. Barrows som Sir James Drake
* Ray Gallagher som Oliver
* Joe Ray som Gustave Tornelli
* Milton Markwell som Baron Ferrera
* Lois Lee som Paulette

Referanser
----------

1. ↑  «The Phantom Melody (1920)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 1. mai 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 1. mai 2023.
3. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 1. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Phantom Melody* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Phantom Melody* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Phantom Melody* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Phantom Melody* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Penitentes*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Jack Conway.

Handling
--------

I en landsby i New Mexico på 1600-tallet: Etter at en gruppe indianere angrep og drepte alle, unntatt to munker og en liten baby ved navn Manuel, gjør naboen Penitentes-familien krav på all eiendom i området - inkludert eiendommen som tilhører Manuels familie. Mange år senere, under en regional fiesta, legger pastor David, den lokale religiøse lederen, merke til den Manuel - nå som voksen - og spør Penitentes om hans bakgrunn.

Men høvdingen for Penitentes-familien frykter har hemmelighetene deres skal bli avslørt, og overtaler følgerne sine til å velge Manuel som deres årlige offer - som skal bli korsfestet på den kommende langfredagen. Dolores, Manuels kjæreste, forsøker å redde ham. Men han insisterer på å delta i seremonien. På oppfordring fra pastor David beordrer oberst Banca troppene sine om å stoppe seremonien, og Manuel slipper så vidt unna korsfestelsen. Senere avslører en av de gamle munkene Manuels virkelige identitet og arv.

Skuespillere
------------

* Orrin Johnson som Manuel.
* Seena Owen som Dolores.
* Paul Gilmore som oberst Juan Banca.
* Irene Hunt som Señorita Carmelia.
* Josephine Crowell som moren til Carmelia.
* F.A. Turner som pastor Rossi.
* Charles Clary som pastor David.
* Dark Cloud som en Indianer-høvding.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 8. april 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  The Penitentes
4. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Penitentes* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Penitentes* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Penitentes* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Penitentes* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Penitentes* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Saleslady*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Frederick A. Thomson.

Handling
--------

Fattigdom tvinger Helen Shirley å flytte fra landsbygda til New York, på leting etter et nytt levebrød. Sjenert og lite sofistikert, blir Helen et lett offer for en beryktet gjeng som forsøker å utnytte unge kvinner. Nesten pengeløs blir Helen også kastet ut av rommet hun hadde flyttet inn i.

Men den unge Bruce Kerwin, en velstående New Yorker som har blitt tiltrukket av hennes skjønnhet, får vite om hennes situasjon. Burke sørger for at den unge kvinnen får en jobb ved et varemagasin, og de begynner etter hvert et romantisk forhold.

Skuespillere
------------

* Hazel Dawn som Helen.
* Irving Cummings som Bruce.
* Dorothy Rogers som Lizzie.
* Clarence Handyside som faren til Bruce.
* Arthur Morrison som Burke.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  THE SALESLADY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Saleslady* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ciise Aden Abshir** (født 1. juni 1986) er en somalisk fotballspiller som fra 31. desember 2019 er klubbløs.

For noen år siden trakk det internasjonale fagbladet World Soccer. Han måtte rømme Somalia på grunn av borgerkrigen. da hadde abshir allerede opplevde et proffopphold både i Tanzania og Malta hvor han vant seriemesterskap i Tanzania 2003-2004 med Simba Sports Club. Ciise var en lovende målscorer på landslaget, og er nominert til kåringen av tiårets beste somaliske spiller. Han kom til Norge og lillestrøm sportsklubb som prøve-spiller, og fikk tilbud to års prøff kontrakt. men uheldig og langvarig tretthetsbrudd i ankelen gjorde at karrieren måtte bygges på nytt. 

Ciise har tidligere spilt for Elman FC all time goal scorere fra Somalia, Simba SC fra Tanzania og Pietà Hotspurs fra Malta.[]

Abshir har 24 U-21 landskamper og 13 mål for Somalia. Han scoret vinnermålet, da Somalia slo Tanzania 1–0 i CECAFA-turneringen 3. januar 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Abshir takker av
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ciise Aden Abshir – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Ciise Aden Abshir – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ciise Aden Abshir – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ciise Aden Abshir – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Ciise Aden Abshir – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Ciise Aden Abshir – FBref Rediger på Wikidata
«***21's rapport***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for alle» og noterte der at den var laget av Olaves Pedersen og at den synges på melodien «Sørensens Reinlender».

Teksten
-------

**1.**Jo Herr Løytnant nå skal Dem få høre lell  

åssen det gikk tell akkurat i kveld.  

Det som nå ingens tid har hendt meg før  

hendte da, for reint ut, jeg ble kastet på dør.  

Den tid at vi gikk på Bøida stan møtte vi en spellemann  

han ble med vors for å spelle han.  

Utenfor ved neste gård der sto det tre tøser som var særdeles galante å se.  

Kan I og tør I og vil I så hei,  

her skal det bli dans i en fyk og i en fei,  

for jeg og så førr og så firs vi er folk  

som ingen dansemenster inn i byen tørr love svolk.  

  

**2.**Tøsene dem vart nå først unnselig  

aldri grann vi tre brydde oss om det.  

Spellemann spell opp og så fort du kan  

så får jeg og førr og firs nok dansen istand.  

Liksom reven lar seg ta på åt straks dem hørte felelåt  

ga dem aldri unnseligheten på båt.  

Der ble dans foruten stans te langt på kveld.  

Gudbevare Dere vel da for spas og for spell  

fram og tebars og så opp og så ner  

gikk den nå en reinlender som aldri mest dem ser.  

For jeg og så førr og så firs vi er folk  

som ingen dansemenster inn i byen tørr love svolk.  

  

**3.**Jaggu gikk dei deilig ja men best det var  

kom en sevil kar reint som en dromedar.  

Hei sa han, det var rett sa han, la meg få en dans.  

Å er du for en, sa jeg, jo jeg, sa han heter Hans.  

Hør min kjære Hans sa jeg, ja takk  

skal du ha sa jeg men pakk deg nå bare uten snikk og snakk.  

Nei gud nei sa han Hans for jeg her hime her.  

Vi er like faen glad å helst som du er  

ut kom han ut i en rødende rapp.  

Jaggu fikk han danse lell, førr i fra vors han slapp  

for jeg og så førr og så firs vi er folk  

som ingen dansemester inn i byen tørr love svolk.  

  

**4.**Men som det med dansen nå gikk aller best  

og tøsene var mest løstig og trefest  

satte dem med en gang i et skrål og et skrik  

for i fra vårs vekk så bleik som ei lik.  

Det var husbondsfolket som kom hjem  

Hans, han hadde henta dem, heldig var dem som De veit nok hvem.  

Spellemann fortelle kan å vondt det gjør  

når at en ta hellig folk blir kasta på dør.  

Huff dem slo hardt men vi klarte vors au  

dem kan legge merke tell vi tok tebeins og flau.  

For je og så førr og så firs vi er folk  

som ingen dansemester inn i byen tørr love svolk.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1974
Må ikke forveksles med 21 Jump Street (film).

***21 Jump Street*** var en amerikansk kriminalserie som gikk på Fox fra 1987 til 1991. Serien handlet om en gruppe unge politibetjenter ved en politistasjon i USA. 

Serien startet 12. april 1987 og holdt på til 27. april 1991 i USA. Det ble sendt totalt 103 episoder (5 sesonger), på ca. en time hver. En spinnoff med navn *Booker* basert på karakteren Dennis Booker ble laget, men varte kun en sesong, fra september 1989 til juni 1990. 

Serien ble sendt på norsk TV og den ga Johnny Depp (Tom Hanson) en bra start på skuespillerkarrieren, ved å bli et tenåringsidol. Dette irriterte Depp, men han hadde en kontrakt som han ble først løst fra etter den fjerde sesongen, og han forlot da serien sammen med Dustin Nguyen.

Plot
----

Serien handlet om en gjeng med unge politibetjenter, som på grunn av sitt unge utseende gjorde det mulig for dem å jobbe sivilt som spanere på både high school og college med å fakke unge lovbrytere. Typiske temaer var alkoholisme, rasisme, homofobi, narkotikamisbruk, aids, seksualforbrytelser og promiskuitet. Hver episode hadde ble som oftest avsluttet på sluttet av episoden. Serien hadde et sterkt grunnleggende moralsk budskap, og hadde ofte på korte klipp etter episodene amerikansk TV, med meldinger innenfor emnet i episoden, spilt inn med skuespillerne fra serien.

Skuespillere
------------

* Johnny Depp som betjent Thomas «Tom» Hanson, Jr. (1987–1990)
* Holly Robinson som betjent Judith «Judy» Anne Hoffs
* Dustin Nguyen som betjent Harry Truman Ioki (1987–1990)
* Peter DeLuise som betjent Douglas «Doug» Penhall (1987–1990)
* Frederic Forrest som førstebetjent Richard Jenko (1987)
* Steven Williams som førstebetjent Adam Fuller (1987–1991)
* Richard Grieco som betjent Dennis Booker (1988–1989)
* Michael DeLuise som betjent Joseph «Joey» Penhall (1990–1991)
* Sal Jenco som Sal «Blowfish» Banducci (1987–1990)
* Michael Bendetti som betjent Anthony «Mac» McCann (1990–1991)

Gjesteskuespillere
------------------

Skuespillere som deltok i gjesteroller var blant andre: Bridget Fonda, Sherilyn Fenn, Jason Priestley, Josh Brolin, Maia Brewton, Mindy Cohn, David Paymer, Brad Pitt, Christina Applegate, Vince Vaughn, Pauly Shore, Blair Underwood, John Waters, Shannen Doherty, Rosie Perez, Gregory Itzin, Kareem Abdul-Jabbar, Tim Russ, og Thomas Haden Church.

Filmadaptasjon
--------------

I 2012 kom filmen 21 Jump Street basert på TV-serien, men med andre hovedrollekarakterer (spilt av Channing Tatum og Jonah Hill). Phil Lord og Chris Miller har regien. I tillegg fikk Johnny Depp en cameorolle i filmen som sin opprinnelige karakter *Tom Hanson*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *21 Jump Street* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *21 Jump Street* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *21 Jump Street* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *21 Jump Street* på Metacritic Rediger på Wikidata
* 21 Jump Street side

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Negros med rødt
**Negros** er Filippinenes fjerde største øy og den største øya i Visayas. Arealet er 13 309 km².

Administrativt er øya delt mellom provinsene Negros Oriental og Negros Occidental. Befolkningen var i 2000 på 3,7 millioner og består hovedsakelig av folket visayas.[] Øya, som er vulkansk og når en høyde på 2 497 meter, har rik skogvekst.[] Aktive vulkaner er Mandalagan og sannsynligvis Malaspina og Bacon.[] Hovedprodukter på øya er ris og kakao. 

På øya ligger de to provinsene Negros Occidental og Negros Oriental.

Geografi
--------

Negros er omgitt av større og mindre øyer. I nordvest er Panay og den mindre Guimaras, hinsides Guimarasstredet og Panaybukten. I øst er øya Cebu, på den andre siden av Tanonstredet, og i sørøst den mindre øya Siquijor og lenger borte den store øya Bohol. Godt mot sør er Mindanao, hinsides Mindanaosjøen, og langt mot vest er Palawan, bortenfor Sulusjøen. Visayassjøen atskiller Negros fra Filippinenes største øy, Luzon.

Øyas form kan ligne på en sokk. Kystlingen er relativt jevn og glett; det er bare noen få steder at man har dypere bukter, som bukten ved Bais City. Noe utenfor kystene er det flere steder korallrev og småøyer, som Apo i sør, Danjugan Island i vest og Sipaway i øst.

Øyas topografi var i sørøst vulkanfjellene Cuernos de Negros, og i nord er vulkanene Mandalagan, Kanlaon og Silay. I nordøst og nordvest er det store sletteområder, der det bedrives et tildels intensivt jordbruk. Sørvest på øya er elvesystemet rundt elven Ilog, som munner ut i et 50 km² stort delta.[]

Referanser
----------

1. ↑  «2010 Philippine Yearbook» (PDF) (23rd utg.). Manila, Philippines: Philippine Statistics Authority. s. 37. Besøkt 14. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** GeoNames
 |
Rizal-monumentet og den katolske domkirken i Dumaguete City, hovedstaden i Negros Oriental.
**Negros Oriental** er en filippinsk provins i landsdelen Visayas. Den omfatter den sørøstlige halvparten av øya Negros. Den andre halvbarten er dekket av provinsen Negros Occidental. Provinshovedstaden er Dumaguete City.

Todelingen av øya følger omtrent språkgrensen mellom cebuano og ilongo; tre fjerdedeler av de cebuanospråklige områdene ligger i Negros Oriental, som er økonomisk og kulturelt orientert mot Cebu og Cebu City i øst.

Navnet Negros Oriental
----------------------

Øya het tidligere *Buglas*. Mange av innbyggerne var mørkhudede fra en av de første immigrasjonsbølger til de filippinske øyne, en gruppe spanjolene kalte *negritos*. Spanjolene gav øya navn etter dem. *Oriental* betyr *østlige*.

Politisk inndeling
------------------

Negros Oriental er delt i 5 "cities" (bykommuner) og 20 "municipalities" (landkommuner).

### Bykommuner (cities)

* Bais City
* Canlaon City
* Bayawan City (Tulong)
* Tanjay City
* Dumaguete City

### Landkommuner (municipalities)

* Amlan (Ayuquitan)
* Ayungon
* Bacong
* Basay
* Bindoy (Payabon)
* Dauin
* Guihulngan
* Jimalalud
* La Libertad
* Mabinay
* Manjuyod
* Pamplona
* San Jose
* Santa Catalina
* Siaton
* Sibulan
* Tayasan
* Valencia (Luzurriaga)
* Vallehermoso
* Zamboanguita

Historie
--------

De spanske koloniherrer hadde foretatt og holdt fast en administrativ todeling av Negros på frem til 1734. Da ble hele Negros samlet til et militærdistrikt administrert fra Iloilo.

Bosetning i spanskorganiserte landsbyer i østdelen er belagt fra og med 1787. De eldste er Dauin, Tayasin, Jimalalud, Guihulngan og Baco.

I 1865 ble hele øya en militær-politisk provins med Bacolod som hovedstad. Den første guvernøren var Emilio Saravia. Negros ble igjen delt i to provinser i 1890. Siquijor ble utskilt fra Negros Oriental i 1901 som egen underprovins (senere selvstendig provins).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Negros Oriental – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Regioner og provinser i Visayas på Filippinene |
| --- |
| Western Visayas | Aklan **·** Antique **·** Capiz **·** Iloilo **·** Guimaras | Filippinenes flagg |
| Central Visayas | Bohol **·** Cebu **·** Siquijor |
| Eastern Visayas | Biliran **·** Eastern Samar **·** Leyte **·** Northern Samar **·** Samar **·** Southern Leyte |
| Negros Island | Negros Occidental **·** Negros Oriental |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |



1. ↑  «2020 Census of Population and Housing (2020 CPH) Population Counts Declared Official by the President». *folketellingen 2020*. Filippinenes statistikkbyrå. 7. juli 2021.
**Negotiorum gestio** eller **uanmodet forretningsførsel** er et rettslig begrep som innebærer at en person forvalter en annens interesser på dennes vegne uten først å ha fått godkjennelse eller anmodning om å gjøre det. Et eksempel er at en oppdager en vannlekkasje hos naboen som er på ferie, og straks bestiller rørlegger. Naboen vil da ha plikt til å betale for rørleggeren. Vilkåret er at det er snakk om en forholdsregel som en må gå ut fra at innehaveren ville ha ønsket foretatt om han hadde vært i stand til å treffe en avgjørelse selv. Reglene om negotiorum gestio kan gi krav på erstatning og de kan frita for straff, f.eks. vil en kunne gå fri for straff for innbrudd dersom en knuser naboens vindu for å stoppe vannlekkasjen. Som straffrihetsgrunn sees prinsippet ofte på som en del av nødretten.

Negotiorum gestio stammer fra romerretten og finnes som prinsipp i de fleste vestlige land. I Norge er reglene ulovfestede.

Referanser
----------

1. ↑  Andenæs, J. (2004) *Alminnelig strafferett*. 5. utg. Oslo, Universitetsforlaget, s. 191.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Nettverket **Nei til OL** var et bredt sammensatt nettverk som arbeidet mot et OL i Tromsø 2018, stiftet januar 2007 av ni initiativtakere fra Tromsø, og formelt avsluttet mars 2010. 

Nettverket ble gradvis utvidet med medlemmer fra hele Norge i perioden kampen for et OL i Tromsø pågikk. Disse medlemmene som ikke frontet nettverket offentlig, utgjorde etter hvert en betydelig innsats mht lobbyvirksomhet og påvirkning mot politiske partier og idrettsorganisasjoner like mye som mot sine lokale medier.

Nettverket Nei til OL var opprinnelig en fortsettelse av den såkalte motmeldingen til OL i Tromsø 2014 som ble sendt av politiske idealister fra Tromsø, rettet mot Idrettsstyret og Regjeringen, utarbeidet første gang allerede i 2004. Motmeldingen ble senere tilpasset søknaden for et OL i Tromsø 2018 og utgjorde ved begge søknadene, både i 2014 og 2018, en rekke mot- og innsigelser til Tromsøs OL-søknad.

De fleste i nettverket hadde bakgrunn fra ulike politiske verv eller tilslutninger, mens andre hadde idretts- og friluftsliv i landsdelen som bakgrunn.
**Radioplanet** var en norsk nettradio med fokus på ungdom i alderen 15-25 år. Radioen ble drevet av ungdom, og hadde per 2007 rundt ti frivillige. I 2006 ble Radioplanet nominert til «Årets Nettradio» av RadioAssistant.com.

Bakgrunn
--------

Radioplanet ble startet i 2002. Den gangen var det Eirik Sandmo som stod som eier og ansvarlig. I 2005 fikk radioen nye eiere, med Christian Laland og Stian Røste i spissen. Stian Røste var daglig leder, mens Christian Laland var ansvarlig redaktør. Radiokanalen hadde en redaksjon med ungdommer i alderen 18–26 år. Radioens nettside var en viktig del av satsingen. Radioen var kun tilgjengelig via Internett, og hadde som mål å gi ungdom i Norge et radiotilbud, utenom de kommersielle stasjonene på FM-båndet. Radioen fikk tilskudd fra Frifond til drift og betaling av blant annet TONO-avgiften. Radioplanet ble lagt ned i slutten av 2009 etter syv års drift.

Referanser
----------

1. ↑  Radioassistant.com Hall of Fame 2006 Arkivert 12. april 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  RadioAssistant.com Radioplanet er lagt ned[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Radioplanet
***RadioSelskapet*** er et norsk radio-talkshow som gikk på NRK Radio fra 2005 til 2013. Programmet var et aktuelt talkshow om politikk, utenriks, kultur og kuriosa, og ble ledet av Nina Stensrud Martin og Kristian Bendiksen. Det ble sendt på P2 og gikk alle hverdager. Programmet var rettet mot et yngre publikum en det som P2 normalt appellerte til.

*Radioselskapet* var P2s storsatsing i 2005 og overtok sendeflaten til P2s ettermiddagsmagasin *Wok*.

Nina Stensrud Martin ble årets programleder under Prix radio 2008.

Programmet gikk første gang på lufta den 3. januar 2005. Siste sending gikk 11. oktober 2013.

Referanser
----------

1. 1 2  «Inviterer til radioselskap». *www.vg.no* **(norsk)**. 3. januar 2005. Besøkt 16. januar 2019.
2. ↑  «P2 vil trekke yngre lyttere». *journalisten.no* **(norsk)**. 3. januar 2005. Besøkt 16. januar 2019.
3. ↑  Sørheim, Sarah (3. januar 2005). «P2 jakter på unge lyttere». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. januar 2019.
4. ↑  Hverven, Marit (26. september 2008). «Stensrud Martin Årets programleder». *NRK*. Besøkt 4. januar 2019.
Sendermasten i Gleiwitz fotografert i 2005. Den 118 meter høye sendemasten anses for å være verdens høyeste tretårn og den eneste gjenværende tresendemast. **Radiosender Gleiwitz** var en tysk radiosender i byen Gleiwitz (Gliwice), i Schlesien (nå i Polen). Senderen lå nær grensen til Polen og ble verdensberømt på grunn av det fingerte angrepet SS sammen med andre utførte langs grensen den 31. august som påskudd for Hitler-Tysklands angrep på Polen den 1. september 1939. Aksjonene den kvelden var organisert og planlagt av sjefen for Reichssicherheitshauptamt, Reinhard Heydrich.

Den 118 meter høye sendemasten ved Gleiwitz-senderen står fremdeles og anses nå for å være verdens høyeste tretårn og den eneste gjenværende tresendemast.

Overfallet på Gleiwitz-senderen 1939
------------------------------------

Om kvelden den 31. august 1939 trengte SS Sturmbannführer Alfred Naujocks og fem-seks andre tyske SS-folk seg inn i Gleiwitz-senderen. Alle var sivilt antrukket og ga seg ut for å være polske frihetskjempere.

Aksjonen var nær gått galt siden Gleiwitz-senderen ikke sendte ut egne programmer, men kun videresendte programmer fra senderen i Breslau. Omsider fant man en mikrofoninngang som kunne benyttes til å utsende meldinger om driftsforstyrrelser slik at det ble mulig å utsende meldingen som var hele formålet med aksjonen.

Programmene som var under sending, ble avbrutt, og et på forhånd skrevet og ca. 4 minutter langt opprop – angivelig på vegne av den polske minoriteten – ble kringkastet isteden.

Et lik som var medbrakt fra en KZ-leir ble etterlatt som et slags bevis på det polske overfallet. Hele aksjonen varte i kun noen få minutter.

### Påkledning

Ofte er det feilaktig beskrevet at de deltakende SS-menn var iført polske uniformer. Det er riktig at SS på forhånd for aksjonen hadde skaffet seg polske militæruniformer og at det samme natt fant sted andre aksjoner langs grensen til Polen. Det kan ikke utelukkes at disse SS-folkene deltok der og i visse tilfeller kan ha brukt de polske uniformene. Deltakerne i Gleiwitz-overfallet var imidlertid sivilkledte og opptrådte som sivile, polske opprørere.

Referanser
----------

Portal: Den andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kristín B. Pálsdóttir** (født 1948 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.

Biografi
--------

Kristín B. Pálsdóttir er en av pionerene innen moderne islandsk filmproduksjon for både TV og kino.

Hun ble opplært i Storbritannia, der regisserte hun forskjellige fjernsynsprogrammer fra 1974. Inkludert diverse kultur elementer som musikk, mangfoldige barneprogrammer og TV-dramaer.

Kristín var med å starte *Umbi filmselskapet* i 1983. Dette året regisserte hun *Message to Sandra*, en langfilm om en middelaldrende forfatter som ender opp med å nedprioritere boken som kan gi han sitt livs gjennombrudd, etter at han ansetter en ung vaskedame.

Siden 1982 har Kristín B. Pálsdóttir vært involvert i flere betydningsfulle filmer. Hun var blant annet assisterende regissør for filmen *Under the Glacier* i 1989 og *Children of Nature* i 1991. I tillegg har hun vært med å redigere lyd og bilde i en rekke flere produksjoner, men ikke kreditert for alle.

I sammenheng med *West Nordic* sin kortfilmserie i 1992, *Northern Tales*, regisserte Kristín det islandske bidraget *This Horse is Mine*. Hun var også assisterende regissør på to andre filmer, *The Mother of the Sea* (fra Grønland) og *Hannis* (fra Færøyene).

Filmografi
----------

* 1983 – *Message to Sandra* (*Skilaboð til Söndru*)
* 1992 – *Northern Tales* segment: *This Horse is Mine* (*Hestar og huldufólk*, segment)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristín Pálsdóttir på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kristín Pálsdóttir hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ordenstegn for Kristusordenen
**Kristusordenen** (italiensk: *Ordine Supremo del Cristo*) er den fornemste av de pavelige ordenene.

Tildeling
---------

Pave Paul VI erklærte i 1966 at ordenen utelukkende skulle tildeles katolske regjerende monarker og statsoverhoder for ekstraordinære grunner og da i tilknytning til viktige hendelser eller feiringer.

Viktor Emmanuel III og sønnen, den senere Umberto II, ble begge tildelt Kristusordenen i etterkant av Lateranoverenskomsten.

Johannes Paul II gjorde den til nå siste tildelingen av Kristusordenen i 1985 da ordenen ble tildelt Angelo de Mojana di Cologna i tilknytning til hans 25-årsjubileum som den 77. fyrsten og stormesteren i Malteserordenen.

Litteratur
----------

* Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Monkoo (red.): *World Orders of Knighthood & Merit – Volume I*, Burke's Peerage & Gentry, Wilmington 2006, ISBN 0-9711966-7-2.
* Hyginus Eugene Cardinale: *Orders of Knighthood, Awards and the Holy See*, Van Duren Publishers, Gerrards Cross 1983, ISBN 0-905715-12-8.
**Kristín Helga Gunnarsdóttir** (født 1963) er en islandsk barnebokforfatter, romanforfatter og spaltist. Hun er særlig kjent for bøkene om Fiasol. Hun har også skrevet for tv og teatret, og arbeidet som nyhetsjournalist for tv-kanalen Stöð 2. 

Hun har studert journalistikk og spansk ved universitetene i Utah, Barcelona og Háskóli Íslands.

Hun har vunnet Vestnordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris i 2008 for *Draugaslóð* [Spøkelsesspor] – en av flere bøker hvor hun blander islandsk folklore med moderne spenningsfortellinger. Hennes bok fra 2017 *Vertu ósýnilegur – Flóttasaga Ishmaels* [Vær usynlig – Ishmaels flukthistorie] er nominert til Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris for 2018.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kristín Helga Gunnarsdóttir; forlagid.is
4. ↑  Kristín Helga Gunnarsdóttir; islit.is
5. ↑  Tilnefningar til Barna- og unglingabókmenntaverðlauna Norðurlandaráðs 2018 Arkivert 20. juli 2018 hos Wayback Machine.; Rithöfundasamband Íslands, 26.3.2018
6. ↑  Vertu ósýnilegur - Kristín Helga Gunnarsdóttir; ruv.is, 2.2.2018

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |