recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fiskekniv i plett.Foto: Mekonnen Wolday / Kommandør Chr. Christensens Hvalfangstmuseum, SSJ.01981.
Fiskekniv i rustfritt stål stemplet 'Rostfrei 18/8' og gravert Kosmos/Jahres flagg på skaftet. Foto: Mekonnen Wolday / Kommandør Chr. Christensens Hvalfangstmuseum, SSJ.01982.
**Fiskekniv** er brukt både som betegnelse på en kniv til å gjøre opp eller renske fisk med og på en kniv til å spise fisk med.

Fiskekniver til å spise med har gjerne litt kortere blad enn vanlige bordkniver, men bladet er bredere og har en butt egg. Knivblader og gaffeltinder av jern er ikke egnet til å spise fisk med for de setter smak på maten. I mange hjem ble dette derfor både på 18- og 1900-tallet dekket med to sølvgafler når man serverte fisk. Men for dem som hadde anledning til det kom det etter hvert egne fiskebestikk av plett, sølv eller rustfritt stål. Skaftene var gjerne laget av metall eller ben, men omkring 1900 var det også populært med skaft av perlemor.

Litteratur
----------

* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk*, med tegninger av Torill Sand. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se fiskekniver i DigitaltMuseum.
**Giovanni Dominici** (født 1356 i Firenze i Italia, død 1419 i Buda i Ungarn) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av den venetianske byen Ragusa i Dalmatia. Dominici tilhørte Dominikanerordenen.

Biografi
--------

I 1406 deltok han på konklavet som valgte pave Gregor XII (1406–15), og han ble senere pavens skriftefar og rådgiver. Han ble kreert til kardinal den 9. mai 1408 av pave Gregor XII. 

På grunn av skismaet var det to pretendenter til pavetronen, og ting ble ikke bedre da det like etter ble valgt en tredje pave. Dominici bidro med diplomati og kloke råd til å bringe paveskismaet til en avslutning ved å oppfordre pave Gregor XII til å gå av.[] Det var han som brakte pavens abdikasjon til konsilet i Konstanz, hvor også en av motpavene gikk av, mens den tredje ble avsatt. Deretter ble det valgt en ny pave som var akseptabel for alle, Martin V (1417–31). På den tiden frasa Dominicis seg offentlig kardinalverdigheten, for på denne måten vise dem som anklaget ham for politiske ambisjoner, at han ikke brydde seg om denne verdens heder.[]

Dominici hadde opplagt et svært stort ry som diplomat og forhandler som supplement til sin teologiske lærdom, men pave Martin V ga ham en umulig oppgave.[] Han utnevne ham til legat til Böhmen med oppgave å imøtegå innflytelsen fra husittene, en gruppe med synspunkter som lignet på dem som fulgte John Wyclif i England. Jan Hus var blitt brent på bålet i 1414 under konsilet i Konstanz, og Dominici kom til Praha like etter. Byen var i opprør, og Hus var en nasjonalhelt. Universitetet i Praha hadde utropt ham til martyr, og hans tilhengere væpnet seg og var villige til krig mot keiseren. Dominici prøvde å innføre tiltak for å sette en stopper for husittene, men kong Venceslas IV av Böhmen nektet å akseptere dem, så legaten var tvunget til å forlate landet.

Han fortsatte til Ungarn, men ble rammet av en feber like etter sin ankomst. Han døde den 10. juni 1419 i Buda (den ene halvparten av dagens Budapest) og ble gravlagt i kirken St. Paul Eremitten der. Mange mirakler skal ha skjedd ved hans grav før den ble ødelagt av tyrkerne.

Han ble saligkåret av pave Gregor XVI den 9. april 1832.

Referanser
----------

1. ↑   katolsk hierarki ID domingio[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
Murer på San Michele.
**San Michele**, kalt «De dødes øy» på folkemunne, er gravplassen til Venezia. Gravplassen dekker hele øya. Hen et knyttet sammen med bydelen Cannaregio, som den ligger like nordøst for. 

Sammen med naboøya *San Cristoforo della Pace* var øya et populært sted for lokale reisende og fiskere. Mauro Codussis Chiesa di San Michele in Isola fra 1469, den første kirken fra renessansen i Venezia, og et kloster, ligger på øya. 

San Cristoforo ble utvalgt ut som gravplass i 1807 og utformet av Antonio Selva. Dette skjedde under den franske okkupasjonen da det ble avgjort at det var helsefarlig å gravlegge de døde på fastlandet. Kanalen som skilte de to øyene ble fylt i 1836 og den større øya ble hetende San Michele. Øya fungerte en stund også som fengsel, men det er i dag stengt. De døde ble ført til øya på spesielle gravgondoler, og av dem som ligger gravlagd her finner man Igor Stravinskij, Josef Brodskij, Sergej Diaghiljev, Ezra Pound og Luigi Nono. Andre attraksjoner på øya er Cappella Emiliana.

Gravplassen er fortsatt i bruk, men på grunn av plassmangel blir de døde etter en tid gravd opp og plassert i massive beinhusbokser av betong i en annen del av gravplassen, som det er vanlig i flere europeiske land.

Litteratur
----------

* Hubertus Adam: *Die Insel der Toten*. I: NZZ Nr. 54, 6. März 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilde fra Google Maps
* Written in Stone - Liste over hvor kjente forfattare ligger gravlagd

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
**Ronny Mandt Hvambsal** (født 1967) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte målvakt for Strømsgodset.

Ronny Hvambsal hadde vært både fotballmålvakt på juniornivå og en lovende skihopper for Kongsberg Idrettsforening da han i 1988 valgte å satse på fotball.
Etter en sesong med seniorfotball for Efteløt i 7. divisjon, hvor han vekslet mellom å spille målvakt og spiss, tok Hvambsal kontakt med Strømsgodset. Han fikk sjansen i en turnering i Bærum, hvor han overbeviste med sin spenst, reaksjonsstyrke og blikk for spillet. Han fikk sin debut for Strømsgodset 2. juli 1989 i en hjemmeseier i 2. divisjon over Faaberg. I 1990-sesongen var han en periode førstevalg foran Gabor Valo i en sesong Strømsgodset tilbragte i Eliteserien.

Foran 1993-sesongen forlot Hvambsal Strømsgodset til fordel for Moss. Hvambsal meldte i august 1994 at et brudd i hånden som ikke ville lege seg skikkelig tvang ham til å legge opp.

Hvambsal fortsatte spille fotball som spiss i 4. divisjon for Skrim, før han i 1996 gikk til Kongsberg i 5. divisjon hvor han igjen spilte målvakt.

I 2002 gjeninntrådte Hvambsal for Strømsgodset som reserve for førstemålvakt Thomas Solvoll. Det ble med én sesong. Av hensyn til familien valgte Hvambsal å avslå tilbudet om å forlenge kontrakten. I stedet valgte han å gå tilbake til Kongsberg for å bli spillende trener sammen med Trygve Hagen.

Midtveis i 2005-sesongen ble Hvambsal nok en gang klar for en gjeninntreden hos Strømsgodset som trengte ny reservemålvakt for Thomas André Ødegaard etter at Tommy Lillehagen brakk benet. Hvambsal spilte fire kamper i 2005 for Strømsgodset i Ødegaards fravær.

I 2006 spilte Hvambsal sin siste sesong med seniorfotball i 2. divisjon for Åmot med Trygve Hagen som trener.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 412554, besøkt 17. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arne Thoresen (8. september 1990). «Ronny akrobat». *Dagbladet*. s. 25. «Og SIF-lederne jubler, både over framgangen til laget og Ronny. - En stor keeper, selv om han bare er 1,75. Reagerer kjapt, har enormt bra spenst og timing, kompenserer for høyden med hurtige forflytninger. Leser motstandernes angrep så raskt at han rekker et steg før avslutningene kommer, sier SIF-trener og daglig leder Harald Ramsfjell om lagets siste skanse.»
3. ↑  Arne Thoresen (8. september 1990). «Ronny akrobat». *Dagbladet*. s. 25.
4. ↑  «Hvambsal må gi seg». *Moss Avis*. 22. august 1994. s. 17.
5. ↑  Jostein Nilsen (13. november 2002). «Hvambsal gir seg i SIF». *Drammens Tidende*. s. 19.
6. ↑  Magne J. Nilsen (29. juli 2005). «Peter Cech er førstevalget, men vi prøvde på Hvambsal først». *Drammens Tidende*. s. 4.
7. ↑  Ole John Hostvedt (3. november 2005). «Hvambsal til Åmot». *Laagendalsposten*. s. 14.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ronny Hvambsal – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Ronny Hvambsal – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
883 cm³ Evolution-motor fra 2006
**Harley-Davidson Evolution motor** (populært kalt **Evo**) er en amerikansk motorsykkel-motor.

Evolutionmotoren er en luftkjølt 45 graders V-twin-motor, produsert fra 1984 av Harley-Davidson for deres motorsykler. Den ble laget i 1340 kubikkcentimeter sylindervolum for å erstatte Shovelhead-motoren på de større syklene til produsenten. Motoren ble igjen erstattet av Twin Cam88s i 1999. Den ble også produsert i størrelsen 1100 cm³ og lages fremdeles i 883 cm³ og 1200 cm³ for Harley-Davidson Sportser.

Mange finansanalytikere mener at motoren reddet selskapet fra sikker konkurs, da den nye motoren var en markant forbedring fra den tidligere Shovelhead. Hovedforskjellen er driftsikkerhet, mindre oljelekkasjer, og bedre egenskaper til å tåle å bli presset hardt under alle forhold, i forhold til alle forgjengerne. Sylinderne og stemplene er begge laget i aluminium, noe som gir bedre luftkjøling, og eliminerer også problemer som oppstår når to forskjellige metaller som går sammen blir varmet opp, og oppfører seg forskjellig.
Abelas våpenskjoldAbelas våpenskjold
**Giovanni Francesco Abela** (født 1582, død 1655) var en maltesisk adelsmann som i begynnelsen av det 17. århundre skrev en viktig avhandling om Malta, *Della Descrittione di Malta isola nel Mare Siciliano: con le saksøke antichità, ed altre notizie*.

Biografi
--------

Abela ble født i Valletta. Foreldrene var Marco Abela og Benarda Vella, hvis oldefar var Barone di Pietra Lunga. Abelas forfedre har styrt Malta under mer enn én periode, og var en del av den kongelige familien i Spania.[]

Hans avhandling er fortsatt en viktig kilde for førstehåndsinformasjon om en rekke forhold i maltesisk kultur, slik som folklore, stedsnavn, maltesisk språk, maltesisk historie og arkeologi.[] Hans beskrivelse av de maltesiske øyene ble oversatt til latin av G.A. Seinero i 1725,.

Tidlig på 1600-tallet bygde Abela om sitt hus i Marsa til et historisk museum, det første på Malta. Mange av gjenstandene finnes nå i Maltas arkeologiske museum .

Han ble gravlagt i kapellet i Valletta. Et college i Msida er oppkalt etter Abela.

Se også
-------

* Beleiringen av Malta (1565)
* Birgu
* Ġgantija

Referanser
----------

1. 1 2 3   Dizionario Biografico degli Italiani, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   OPAC SBN, SBN-identifikator IEIV048706, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   FINA Wiki, FINA Wiki ID 1797, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   opac.vatlib.it, VcBA-ID 495/121529[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 106132042[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jo2003192703, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  Marsa Local  -Town at a Crossrosd:History of Marsa Arkivert 14. juli 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Ronny Hornschuh** (født 2. februar 1975 i Neuhaus am Rennweg) er en tysk tidligere skihopper som representerte SCM Zella-Mehlis.

Han var på det tyske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i junior-VM i Vuokatti i 1992 og i Harrachov i 1993. Han ble nummer 2 sammenlagt i kontinentalcupen i 1993/94, og ble også nummer 4 i 1995/96.

I verdenscupen debuterte han med 25.-plass i normalbakken i Liberec 15. januar 1994. Sammenlagt i verdenscupen var 26.-plass i 1998/99 hans beste plassering. Samme sesong fikk han sin beste sammenlagtplassering i den tysk-østerrikske hoppuka, med 34.-plass. Han var fire ganger blant de 10 beste i enkeltrenn i verdenscupen, best var 2.-plass i storbakken i Harrachov 19. desember 1998. Hans siste verdenscuprenn var i Oberstdorf i desember 2000.

Ronny Hornschuh ble i juni 2011 utnevnt til hovedtrener for det tyske B-landslaget i skihopping. Han hadde siden 2008 vært trener sammen med Stefan Horngacher. I 2015 ble han trener for det sveitsiske hopplandslaget.

Referanser
----------

1. ↑  «Resultat verdenscup hopp». *VG*. 25. februar 2003.
2. ↑  «Skisprung-Trainer Ronny Hornschuh wechselt in die Schweiz». *Welt*. 19. mai 2015.

Kilder
------

* inSüdthüringen.de: Hornschuh steigt Trainerleiter empor (11. juni 2011)
* LIVE-Wintersport.com: News aus dem Deutschen Skiverband Arkivert 14. mars 2012 hos Wayback Machine. (28. april 2008, besøkt 11. juni 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ronny Hornschuh – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
*For TV-serien, se Gjensyn med Brideshead (TV-serie)*
*For filmen, se Gjensyn med Brideshead (film)*
***Gjensyn med Brideshead*** (*Brideshead Revisited*) er en britisk roman av Evelyn Waugh fra 1945. Romanen handler om hvordan verdenskrigen forandret den engelske overklassen. Handlingen kretser rundt kaptein Charles Ryder som under andre verdenskrig vender tilbake til det storslagne engelske slottet *Brideshead*, der han tilbrakte mye tid i sin ungdom, og om hans minner fra den tiden. Ryder er protagonisten i fortellingen. Handlingen strekker seg tilbake til 20-tallet, og fram til 1945. Tematikken er katolisisme, alkoholmisbruk, overklasse og homofili. Det ble også laget en TV-serie i 1981, regissert av Charles Sturridge og Michael Lindsay-Hogg.

TV-serien
---------

 Slottet Howard som var kulisse for TV-serien
TV-serien fikk mange priser og ble enormt populær over hele verden. Blant annet fikk Anthony Andrews en Golden Globe for sin skuespillerprestasjon som den dypt ulykkelige Lord Sebastian Flyte. Laurence Olivier fikk en Emmy for sin rolle som den døende Lord Marchmain. Serien har blitt kåret til Englands beste TV-serie noensinne. Serien gjorde det engelske slottet Castle Howard, der mye av serien ble spilt inn, verdensberømt og til et svært populært turistmål.

Forholdet mellom Charles Ryder og Sebastian Flyte
-------------------------------------------------

Kunstneren Charles Ryder og den  alkoholiserte Sebastian Flyte blir venner da de starter på University of Oxford. Forholdet mellom dem er nært, og det antydes at de kan ha et  homofilt forhold. Det blir fortsatt debattert omkring hvorvidt deres romantiske forhold var platonisk eller ei.

Rolleliste
----------

* Jeremy Irons – Charles Ryder
* Anthony Andrews – Sebastian Flyte
* Diana Quick – Julia Flyte
* Phoebe Nicholls – Cordelia Flyte
* Simon Jones – Bridey, Lord Brideshead
* Claire Bloom – Lady Marchmain
* John Gielgud – Edward Ryder
* Laurence Olivier – Lord Marchmain
* Stéphane Audran – Cara
* Charles Keating – Rex Mottram
* Nickolas Grace – Anthony Blanche
* John Grillo – Mr. Samgrass
* Jane Asher – Celia Ryder

Eksterne lenker
---------------

* IMDb – Brideshead Revisited

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Minnestein over Falcone hvor han ble drept
**Giovanni Falcone** (født 18. mai 1939 i Palermo, død 23. mai 1992 i Capaci nær Palermo) var en italiensk dommer som på 1980- og 1990-tallet fikk en hovedrolle i kampen mot mafiaen, og ble myrdet på grunn av dette.

Etter at en kampanje mot mafiaen på Sicilia oppnådde viktige resultater, slo mafiaen tilbake med drapene på Falcone og hans kollega Paolo Borsellino (som døde kort tid senere, den 19. juli 1992). Falcone ble drept da han sammen med sin kone Francesca Morvillo – som også var dommer – og sine livvakter kjørte på motorveien mellom Palermo og Palermo internasjonale flyplass, som dengang het Punta Raisi. En bombe under veien ble detonert da de passerte i en fart som ble beregnet til omkring 160 km/t. Alle i bilen omkom momentant.

Etterforskere mener at mordet ble bestilt av Salvatore Riina, som senere er fengslet for livstid for andre forbrytelser. 

Flyplassen i Palermo fikk etter drapene navnet «Aeroporto Falcone e Borsellino», og et minnesmerke av kunstneren Tommaso Geraci med inskripsjonen «*Falcone - Borsellino - De Andre - Det nye Sicilias stolthet*» er reist der.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Babelio, Babelio forfatter-ID 113712, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   allthatsinteresting.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giovanni Falcone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things
 |
Carotos bilde viser et oljemaleri av et barn som holder en tegning i høyre hånd.
**Giovanni Francesco Caroto** (født 1480 i Verona, død 1555 i Verona) var en maler som virket i den italienske høyrenessansen. Hans verk kjennetegnes ved sin rike veronesiske farve.[]

Biografi
--------

Han var født i Verona. Der studerte han under Liberale da Verona (1445-1526/29), en maler hvis likhet med Mantegnas verk er påfallende.[] Caroto tok i bruk Mantegnas klassiske orientering og linjeføring under et midlertidig opphold i Mantova.[] Da han reiste tilbake til Verona, malte han religiøse verk og portretter i olje, tempera og freskoteknikk.

Enkelte av hans verk viser innflytelse fra Milanos renessanse på 1500-tallet (det som på italiensk kjennes som Cinquecento), deriblant Francesco Bonsignori og Giulio Romanos verk, som han ble kjent med på flere reiser til Milano.[] Landskapsoppfattelsen i bakgrunnen av hans Madonna-malerier har et diffust uttrykk, i likhet med Leonardo da Vincis verk.[] Senere verk har likhetstrekk med Rafaels klassiske strenghet.[]

Han er kjent for, sammen med den yngre Antonio Badile, å ha undervist den prominente manieristiske maleren Paolo Veronese, som hovedsakelig var aktiv i Venezia. Carotos verk forveksles ofte med broren Giovannis.

Caroto var den mest fremtredende maleren i Verona i sin samtid.

Verk
----

Eksempler på hans kunst finnes i *Castello Sforzesco* i Milano, *Chiesa de Carit* i Mantova, i *Uffizi* og Pitti-palasset i Firenze og i museer i Dresden og Budapest.

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jo20221154510, besøkt 29. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sapere.it, oppført som Giovàn Francésco Caròto, De Agostini ID Caròto,+Giovàn+Francésco[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Frick Art Reference Library Photoarchive, Frick Art Reference Library Artist File ID b253793[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Art Renewal Center, Art Renewal Center artist ID 3577[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500010796, utgitt 2. november 2017, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** ICCU **·** Discogs
 |
**Isobel av Huntingdon** (født 1199, død 1251) var andre og yngste datter av David av Skottland, 8. jarl av Huntingdon og gift med Robert Bruce, 4. lord av Annandale og gjennom henne kom kravet til den skotske tronen, først ved hennes sønn, Robert Bruce, 5. lord av Annandale, i 1290 og deretter senere ved dennes sønnesønn, Robert Bruce, den 7. lord av Annandale.

Isobel eide store eiendommer i egen rett i både England og Skottland, og da den fjerde Robert døde i 1245 og Isobel selv i 1251, arvet det femte Robert, kalt for «konkurrenten» i forbindelse på den skotske tronestriden, eiendommer i begge land i en slik grad at det gjorde ham til en av de mest betydningsfulle menn i enten England eller Skottland.

Isabels sønn, Robert Bruce, 5. lord av Annandale var regent og anerkjent som mulig arving til den skotske tronen i årene rett før hun døde.

Barn
----

De fikk to barn:

* Robert Bruce, 5. lord av Annandale
* Beatrice Bruce, gift med Hugh de Neville.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10248.htm#i102478, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Family of Robert of Brus and Isobel of Huntingdon
3. ↑  Robert Bruce, 5th Lord of Annandale, *Discover Scotland*
4. ↑  McNair, Ronald (1982): *Robert the Bruce King of Scots*, Scott, Carroll & Graf Publishers Inc, New York, s. 10
Isofix-fester i bil
Barnesete med Isofix-fester
**Isofix** er en internasjonal standard for festepunkter for barnesikringsutstyr som barneseter i bil, og har vært standard for nye biler siden 2007.

Systemet er registrert av International Organization for Standardization (ISO) under betegnelsen «ISO 13216», og gjør at et barnesete enkelt og raskt kan monteres og fjernes fra en bil, uten å bruke bilens bilbelter, og allikevel ivareta sikkerheten.

Systemet er basert på to fester nede på barnesetet som forankres til to fester i bilens baksete, og enten et ben som settes mot gulvet, eller et tredje, høyt festepunkt (toppanker), som festes til et forankringspunkt bak i bilen. Man kan enkelt og raskt flytte bilseter mellom biler med systemet, og det er også mindre fare for feilmontering i forhold til bilseter som festes med bilbelte. Setet gir også ekstra sikkerhet da det ikke vil bevege seg ved sidekollisjoner.

Det finnes både forovervendte og bakovervendte barneseter med Isofix-systemet, og bakovervendt er påbudt på alle barneseter i Norge for barn fra 0 til 10 måneder. Bakovervendte barneseter med Isofix står som oftest på en base, som muliggjør at setet kan stå bakovervendt.

Andre standarder
----------------

I USA finnes Lower Anchors and Tethers for Children (LATCH) og Canada har Lower Universal Anchorage System (LUAS).

Referanser
----------

1. ↑  Forbrukerrådet – Dette er Isofix Arkivert 22. juni 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  NAF – Hva er Isofix Arkivert 19. mars 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  Forbrukerrådet - Forskjellige plasseringer av ISOfix Arkivert 8. desember 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  Forbrukerrådet - Test av ISOfix-fester Arkivert 8. desember 2008 hos Wayback Machine.
5. ↑  Forbrukerrådet - Les mer om Isofix Arkivert 19. desember 2010 hos Wayback Machine.
6. ↑  Forbrukerrådet - Montering av bilbarnestol med ISOfix Arkivert 8. desember 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Forbrukerrådet - Test av ISOfix-fester
***Papuana sumbawana*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 20 millimeter), nokså bred, blankt brunsvart hornbille. Dekkvingene har kraftige punktrader. Hannen har et kort horn i pannen, pronotum er noe uthulet foran med et par små knøler.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten lever, som navnet skulle antyde, på Sumbawa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana sumbawana*** Miyake & Yamaya, 1999

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av en hann
* (en) *Papuana sumbawana* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana sumbawana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Papuana sumbawana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Peter Siegwart Blumenthal Petersen** (født 1. juni 1826 i Stavanger, død 1. desember 1878) var en norsk lærer og historiker.

Liv
---

Siegwart Petersen var sønn av Johan Fredrik Petersen (1798–1836), som først var offiser ved Norske Jægerkorps, og siden lærer i Stavanger og i Trondheim. Han var elev ved Trondheim katedralskole og ble student i 1846. Deretter studerte han filologi ved universitetet i Christiania. I løpet av studietiden arbeidet han også som lærer i Tromsø (fra 1847 til 1848). En tid var han til og med konstituert som fogd i Tromsø, fordi det ikke kunne oppdrives noen jurist. Fra 1849 til 1854 arbeidet han ved Nissens pikeskole og Nissens latin- og realskole i Christiania. I 1853 tok han filoogisk embetseksamen.

Fra 1854 var han lærer i historie og geografi ved Krigsskolen, og ble samme år også ansatt som assistent ved Riksarkivet. I 1859 ble han avsatt fra denne siste stillingen fordi han hadde offentliggjort statsråd Colletts rapporter i *Morgenbladet* («Statsraad Colletts Rapporter til Carl Johan»). I løpet av tiden i Riksarkivet foretok han reiser til Stockholm, Uppsala og København for å gjøre studier i arkivene der.

Petersen fratrådte stillingen ved Krigsskolen i 1860 og ble året etter ansatt som redaktør for den offisielle *Rigstidenden* og *Christiania Intelligenssedler*. Fra 1863 arbeidet han igjen ved Nissens skole, før han i 1865 ble ansatt som adjunkt ved Kristiania katedralskole. Her rykket han i 1876 opp til overlærer, og beholdt denne stillingen til sin død.

Petersen var i mange år kasserer og sekretær for Det norske Oldskriftsselskab og Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring. Fra 1858 var han med i bestyrelsen av det norske teatret i Kristiania. Han utga en *Norges Historie* til bruk i skolen som utkom i mange utgaver, og ble videreført av Gustav Storm etter Petersens død. Han skrev også lærerbøker i verdenshistorie og geografi.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 1026[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Siegwart Blumenthal Petersen, Norsk biografisk leksikon ID Siegwart\_Blumenthal\_Petersen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Petersen, Peter Siegwart Blumenthal», i *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880* IV. Kristiania: Den norske forlagsforening, 1896.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Daily Chronicle*** var en London-avis som ble grunnlagt i 1872. Avisen ble i 1876 oppkjøpt av Edward Lloyd for £30 000. Under en rekke ulike redaktører økte dens anséelse, deriblant under Henry Massingham og Robert Donald, som tok over i 1904. Under eierskapet til United Newspapers Limited i 1914 hadde avisen større salgstall enn *The Times*, *The Daily Telegraph*, *Morning Post*, *Evening Standard* og *Daily Graphic* til sammen.

Avisen var et organ for venstresiden innenfor det liberale partiet, og var en støttespiller til David Lloyd George og Storbritannias deltagelse i første verdenskrig. Avisen ble også kjent gjennom sin reporter Arthur Conan Doyle, og hans detektivhistorier om Sherlock Holmes.

Den 9. april 1918 desinformerte statsminister David Lloyd George det britiske underhuset om slagkraften til British Army. John Frederick Denison Maurice skrev et brev til ledende engelske aviser om dette, men istedenfor å granske anklagene ble Maurice tvunget til å trekke seg fra de militære styrkene. Han ble deretter ansatt som krigs-korrespondent i avisen.

Dette fikk Lloyd George til å opprette en interessegruppe for å kjøpe avisen, og dermed kvitte seg med Maurice. Redaktøren trakk seg i protest mot det han oppfattet som sensur. Etter å ha tilhørt en rekke eiere, ble avisen i 1926 oppkjøpt av Sir David Yule.

I 1930 ble *Daily Chronicle* slått sammen med avisen The Daily News, til den nye avisen News Chronicle.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daily Chronicle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
*For ferskvannsinnsjøen med Loch Leven Castle, se Loch Leven*
Loch Leven lokalisert i Skottland
**Loch Leven** er en fjordarm på vestkysten av Skottland. Den går i østlig retning fra Loch Linnhe ved Ballachulish til fjordbunnen ved landsbyen Kinlochleven, og har en lengde på om lag 14 kilometer. I bredde varierer den fra 200 til 1800 meter.

Motiv fra Loch Leven
Landsbyen Glencoe ligger på sørsida av fjorden.

Det er sju mindre øyer i den vestlige delen av fjorden. Noen av disse er steinete og dekket av røsslyng, mens andre er dekket av gress.

I 1975 ble det bygget en bro over fjorden ved Ballachulish, og veien nordover til Fort William som tidligere gikk rundt fjordarmen og gjennom Kinlochleven går nå over denne brua. Under brua i fjordmunningen kan tidevannstrømmen bli svært sterk, og nå hastigheter over sju knop. Fjorden er likevel farbar også for større båter helt inn til Kinlochleven, og ble benyttet av skip som fraktet bauksitt til smelteverket der stengte i 2000.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Siegfried Handloser** (født 25. mars 1895 i Konstanz, død 3. juli 1954 i München) var en tysk SS-general og lege som virket som sjef for Wehrmachts medisinske avdeling under andre verdenskrig.

Handloser ble etter krigen dømt til livstid i fengsel for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Straffen ble senere omgjort til 20 år, men som mange andre tyske krigsforbrytere, ble han løslatt allerede på 1950-tallet.

Han ble født i Konstanz, og ble knyttet til det militære helseapparatet under første verdenskrig. I 1938 ble han armegruppelege for Armegruppekommando 3, og i oktober 1939 ble han utnevnt til æresprofessor. Etter krigsutbruddet ble han sjef for Wehrmachts medisinske avdeling, og dermed den øverste innen det tyske militære helseapparatet.

Man kom etter krigens slutt til at han hadde vært fullstendig klar over de medisinske eksperimenter som ble utført på krigsfanger og fanger i konsentrasjonsleirer, uten å gjøre noe for å stoppe dette. Dette førte til at det amerikanske militærtribunalet tok ut tiltale, og stilte ham for retten i Nürnberg under Legeprosessen.

Tiltalen hadde tre punkter:

1. Konspirasjon for å begå krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten som angitt i punkt 2 og 3
2. Krigsforbrytelser i form av medisinske eksperimenter uten testsubjektets samtykke på krigsfanger og sivile i okkuperte områder, samt deltagelse i massemord på fanger i konsentrasjonsleirer
3. Forbrytelser mot menneskeheten i form av tilsvarende eksperimenter på tyske borgere

Handloser erklærte seg ikke skyldig. I likhet med de andre tiltalte ble han frikjent på punkt 1 fordi retten mente at den ikke hadde jurisdiksjon til å dømme i det spørsmålet. Han ble kjent skyldig på punkt 2 og 3, og dømt til livstids fengsel i august 1947. Dette ble i 1951 omgjort til 20 års fengsel, og i 1954 ble han løslatt under et amnesti. Han døde like etter av kreft, 59 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   www.encyclopedie.bseditions.fr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 139875980, besøkt 4. mars 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
Utsyn over Loch Ness med Urquhart-borget i framgrunnen. Foto: Sam Fentress   

Foto: Sam Fentress

**Loch** er et skotsk ord som kan vise til innsjøer, bukter eller fjorder. En mindre loch blir kalt en **lochan.**

Navnet er av gælisk opprinnelse og blir også brukt i Ulster og Nord-Irland, hvor mange skotter har bosatt seg. I resten av Irland bruker en det tilsvarane ordet lough. Den skotske uttalen av loch er [lɒx], og ordet blir ofte brukt til å forklare engelskmenn hvordan en uttaler en ustemd velar frikativ. På engelsk kan også siste lyden uttales som en k.

Den best kjente lochen er Loch Ness, mens andre store og kjente skotske innsjøer er Loch Awe, Loch Lomond og Loch Tay. Loch Long, Loch Fyne, Loch Linnhe og Loch Eriboll er sjø-lochar, eller skotske fjorder. På samme måte som norske fjorder og fjordsjøar er de fleste lochane blitte skapte av isbreer som skar seg ned i fjellet. Men også noen nyskapte innsjøer har fått loch-navn, slik som demningsjøane Loch Sloy, Loch Laggan og Loch Treg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Papuana woodlarkiana*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En nokså stor (ca. 25 millimeter) og kraftig, matt brunsvart hornbille. Den er den største og kraftigste arten i slekten *Papuana*. Hannen har et nokså langt, krumt horn i pannen og pronotum er kraftig uthulet, uthulingen dekker mesteparten av oversiden og er kantet av et høytm hornlignende framspring øverst og to mindre horn på sidene. Mesteparten av pronotum har grov, nettmasket mikroskulptur. Dekkvingene har tydelige punktrader. Hunnen mangler hornet i pannen, pronotum er jevnt rundet uten påfallende mikroskulptur.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Queensland, på Salomonøyene, Bismarckarkipelet, Admiralitetsøyene og i Indonesia fra Sumatra i vest til Ny-Guinea i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Pentodontini Mulsant, 1842
						* Slekten *Papuana* Arrow, 1911
							+ ***Papuana woodlarkiana*** (Montrouzier, 1855)
								- ***Papuana woodlarkiana laevipennis*** Arrow, 1911
								- ***Papuana woodlarkiana tenuistriata*** (Aulmann, 1911)
								- ***Papuana woodlarkiana woodlarkiana*** (Montrouzier, 1855)

Kilder
------

* Dynastidae du monde- nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten
* (en) *Papuana woodlarkiana* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana woodlarkiana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Papuana woodlarkiana* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Papuana woodlarkiana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Papuana woodlarkiana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**«Beth»** er en sang skrevet og fremført av det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.

Sangen ble først utgitt på musikkalbumet Destroyer fra 1976. Den ble utgitt 28. juli 1976 på B-siden av singelen *Detroit Rock City*. Singelen solgte dårlig, men «Beth» ble lagt merke til, så singelen ble utgitt på nytt med sangen på A-siden, noe som førte til at den ble den Kiss-singelen som har oppnådd høyest plassering noensinne på Billboard-singellisten i USA, der den endte på en 7.-plass. Singelen solgte til Gullplate; bare én annen Kiss-singel har solgt til gullplate, nemlig *I Was Made for Lovin' You*, som ble utgitt 20. mai 1979.

Sangen er en ballade skrevet av trommeslager Peter Criss og Stan Penridge. Låta ble opprinnelig fremført av Criss' tidligere band LIPS, og bar tittelen *BECK* i 1971. LIPS spilte inn et par demoer av denne versjonen. På Destroyer-versjonen av Beth ble Criss akkompagnert av et piano og strykeinstrumenter. Det var bare Peter Criss som var til stede av Kiss-medlemmene da den ble innspilt i studio. Den kom med i siste liten på albumet, og Gene Simmons og Paul Stanley ville opprinnelig ikke ha den med fordi det ikke var en typisk Kiss-sang. Manager Bill Aucoin insisterte, og sangen kom med likevel. Bandet fikk «People's Choice Award» for sangen i 1977, og dette er en av de få bransjeprisene bandet har fått noensinne.

I 1988 ble sangen gitt ut på samlealbumet *Smashes, Thrashes & Hits*, men da var Criss' vokal erstattet med trommeslager Eric Carrs vokal.

I mai 2009 fremførte American Idol-deltakeren Adam Lambert sangen under sin opptreden med Kiss.

Kiss-album med «Beth»
---------------------

* 1976 *Destroyer*
* 1977 *Alive II* – (konsertinnspilling)
* 1978 *Double Platinum*
* 1988 *Smashes, Thrashes & Hits* – (Eric Carr på vokal)
* 1996 *Kiss Unplugged* – (konsertinnspilling – akustisk)
* 1996 *You Wanted the Best, You Got the Best!!*
* 1997 *Greatest Kiss*
* 2001 *The Box Set*
* 2002 *The Very Best of Kiss*
* 2003 *The Best of Kiss: The Millennium Collection*
* 2003 *Kiss Symphony: Alive IV* – (konsertinnspilling)
* 2005 *Gold*
* 2008 *Ikons*
kartNes kommune dekket øygruppa Tarva, halvøya Nes nord for Bjugnfjorden og halvøya Val/Valsneset i nord.
**Nes** er et sogn i Ørland kommune og en tidligere kommune i Sør-Trøndelag. 

Nes kirke er sognekirke. Sognet omfatter grendene Nes, Tørrem, Hellem og øya Tarva.

Kommunen ble fradelt Bjugn kommune 1. januar 1899 og hadde ved etableringen 1 258 innbyggere. På samme tidspunkt ble også Stjørna (Skjørn) fradelt Bjugn. 1. januar 1964 ble Nes, Bjugn, Jøssund og den nordre delen av Stjørna (Nord-Stjørna) slått sammen til den nye kommunen Bjugn. Nes hadde da 1 107 innbyggere.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Nes i Sør-Trøndelag

Referanser
----------

1. ↑  Solbue, Harald (1957). «Nes». I Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck. *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Sør-Trøndelag: Nordre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 569–576. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (PDF). Statistisk sentralbyrå. 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**OBS!** *Denne artikkelen handler om arter som eter insekter, ikke om ordenen av insektetere (Eulipotyphla).*
Bredstripesvale er en typisk insekteter.  (*Cecropis abyssinica*)
En **insekteter** er en kjøtteter som hovedsakelig ernærer seg av insekter og lignende små dyr, typisk for å dekke sitt daglige behov for næring, og insekter er en spesielt proteinrik næringskilde. Et alternativt uttrykk for å spise insekter er **entomofag**, et begrep som også refererer til mennesker som spiser insekter.

Å være insekteter må ikke forveksles med ordenen av insektetere (Eulipotyphla, tidligere også kalt Lipotyphla og Insectivora), som er en gruppe med insektetende pattedyr. Å være insekteter inkluderer nemlig et betydelig mer omfattende utvalg med arter enn hva denne gruppen utgjør.

Svært mange fugler har insekter som primærføde, men det er mange flere arter som utnytter denne proteinrike næringskilden for å overleve. Eksempler på sånne arter er for eksempel maurpinnsvin, piggsvin, muldvarper, spissmus, almiquier, frosker, øgler, flaggermus og edderkopper. De fleste insekteterne er små, men maurslukere og jordulv blir ganske store. Mange insektetende arter har en form for adapsjon til å fange og ete insektene, men noen dyr eter også insekter som en naturlig del av det daglige kostholdet, for eksempel brunbjørn.

Mange insekter og kjøttetende planter er også insektetere. Eksempler på insekter som eter insekter er øyenstikkere, geithams, marihøner og knelere.

Fotogalleri
-----------

Under er fotoeksempler på et fåtall arter som eter insekter.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Miller, George A. (2009). «"WordNet - About Us." : entry on *insectivorous*.». Princeton University. Besøkt 1. april 2010.
2. ↑  Gullan, P. J.; Cranston, P. S. (2005). *The Insects: An Outline of Entomology*. Malden: Blackwell Publishing. s. 455. ISBN 978-1-4051-1113-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
Portal: Den andre verdenskrig

**RMS «Laconia»** var et havgående passasjerskip som ble bygd i 1921 av Swan Hunter & Wigham Richardson-verftet for rederiet Cunard Line. Skipet, som var etterfølgeren til rederiets første «Laconia», gikk i rute mellom Liverpool, Boston og New York.

I januar 1923 begynte «Laconia» på sin første jordomseiling, som varte i 130 dager og hadde 22 anløpshavner. Den 8. september 1925 kolliderte skipet i Atlanterhavet med den britiske skonnerten «Lucia P. Dow», og den 24. september 1934 kolliderte «Laconia» med det amerikanske lasteskipet «Pan Royal».

Den 12. september 1942 ble «Laconia» senket av den tyske undervannsbåten «U156» nord-nordøst for Ascension utenfor Afrikas kyst. Skipet hadde et mannskap på 136. I tillegg til mannskapet var det 80 sivile, et militært personell på 268 og om lag 1 800 italienske krigsfanger om bord.
Etter at skipet var senket satte den tyske ubåtkapteinen Werner Hartenstein i gang en stor redningsoperasjon for å redde de om lag 1 500 overlevende. Det ble tilkalt flere tyske ubåter som befant seg i området, og det ble sendt ut en radiomelding med følgende ordlyd: 
«Hvis skip i nærheten kan komme til hjelp ifm. redningen av overlevende fra Laconia vil jeg ikke angripe disse hvis jeg ikke selv blir angrepet fra skip eller flyvåpen. Jeg har plukket opp 193 menn. 4,53° syd, 11,26° vest. Tysk ubåt.»

Hartenstein og to andre tyske ubåter, U506 og U507, samt en italiensk ubåt som hadde kommet til, fortsatte letingen etter overlevende i tre dager. På den tredje dagen ble de angrepet av et amerikansk B24 bombefly. Dette til tross for radiomeldingen som var sendt ut og at ubåtene hadde flere hundre overlevende om bord og på dekk. På grunn av angrepene måtte ubåtene kutte linene til livbåtene de hadde på slep og dykke umiddelbart. De amerikanske bombene bommet på ubåten som ble angrepet, men traff en livbåt hvor samtlige ble drept. Noe senere ble de overlevende plukket opp av franske skip.

Denne episoden førte til at de tyske ubåtene fikk ordre om ikke på noen måte hjelpe overlevende fra skip de senket. Dette var til da blitt gjort ved mange anledninger.

Kilder
------

* *The Laconia Incident* av Gudmundur Helgason. (en)

Referanser
----------

1. ↑  The Times (London) 24. september 1934: *Casualty reports*. Side 45.
2. ↑  The New York Times 25. september 1934: *Steamers crash in fog off Cape*. Side 45.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
***Dyschiriodes aeneus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Dyschiriodes aeneus* finnes i hele Europa. Den er utbredt østover i Asia.

Utseende
--------

*Dyschiriodes aeneus* har en litt sylindrisk form på kroppen, med en metallisk glans, i motsetning til de like artene i slekten *Clivina* som har en matt farge (ikke metallisk). Mange av artene i denne slekten er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme. Brystskjoldet (pronotum) er avskilt fra dekkvingene av en tydelig innsnøring (hals). Antennens tredje ledd er kortere enn andre leddet.

Levevis
-------

*Dyschiriodes aeneus* finnes på steder med sand, blant annet langs innsjøer og vassdrag. De lever som predatore på mindre dyr.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dyschiriodes aeneus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dyschiriodes aeneus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dyschiriodes aeneus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Dyschiriodes aeneus* - BILDE - Photo catalog of the Central European Carabidae[*død lenke*]
* *Dyschiriodes aeneus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Xyloryctidae** er en familie av sommerfugler som nesten utelukkende fins på den sørlige halvkulen, med de fleste artene i Australia. De hører til gruppen Gelechioidea, som er svært mangfoldig på dette kontinentet.

Utseende
--------

Små til ganske store (vingespenn 20–70 mm) sommerfugler med avlange, avrundede forvinger, som oftest mer eller mindre brunlige eller hvite, enkelte mer fargerike. Av utseende kan de minne om viklere eller nattfly. Kroppen er temmelig kraftig og hårete, hodet forholdsvis lite. Antennene er vanligvis trådformede, men de er smalt fjærformede hos noen hanner, halvparten til to tredjedeler så lange som forvingene. Labialpalpene er ikke påfallende store. Forvingene er avlange, avrundet firkantede, framhjørnet noen ganger sigdformet uttrukket. De er vanligvis enten brunspraglete eller hvite, ofte med spredte, små, svarte flekker. Bakvingene er ensfarget grålige, brede og avrundede med korte hårfrynser. Bakkroppens ryggledd har kraftige, pigg-aktige børster ved bakkanten. Beina er korte og kraftige, føttene (tarsene) tynne.

Levevis
-------

Larvene lever på lav, levende planter eller døde eukalyptus-blader. De kraftige åmene lever i silkerør som de spinner. De artene som angriper levende planter kan finnes på over 20 ulike plantefamilier, men halvparten av artene lever på familiene Myrtaceae og Proteaceae. De voksne sommerfuglene flyr om natten.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Overfamilien Gelechioidea
									* Familien **Xyloryctidae** – ca. 500 arter fordelt på over 60 slekter

Kilder
------

* Powell, J.A. (2003) Lepidoptera (Moths, Butterflies). side 631–664 i: Resh, V.H. og Cardé, R.T. (red.): *Encyclopedia of Insects*. Academic Press. ISBN 0-12-586990-8
* Billedgalleri over australske arter, fra *Australian Moths Online*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Xyloryctidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Xyloryctidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Xyloryctidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Xyloryctidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xyloryctidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Xyloryctidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata