recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jørgen Kocks hus i Malmö er et godt eksempel på et verdslig, sengotisk hus i Norden
**Jørgen Kock** (født 1487 i Westfalen, død 1556) var en dansk politiker, myntmester og borgermester i Malmø.

Jørgen Kock hadde sin slekt fra Tyskland, og i 1518 ble han Christian IIs myntmester i Malmø. Her laget han mynter som hjalp til med å finansiere kongens felttog mod Sverige. I 1523 utnevnte Christian II ham til borgermester i Malmø, og da kongen samme år måtte flykte fra landet, tog Jørgen Kock kampen opp og gjorde et godt forsøk på å forsvare Malmø, som da var beleiret. Etter at byen overgav seg i 1524, fikk han likevel et godt forhold til den nye kongen, Frederik I. Han fortsatte som borgermester og myntmester og ble også adlet.

Lutheraner
----------

Kock var en ivrig tilhenger av den lutherske læren, og Malmø ble raskt reformasjonens første senter i Danmark. Han åpnet opp for lutherske predikanter og kalte dem til seg. Kock fikk tillatelse til å beslaglegge det kirkelige gods og omdanne det til verdslige formål.

Grevens feide
-------------

Under grevefeiden stod han på bøndenes og borgernes side. I denne krigen hadde han nær forbindelse med Københavns borgermester Ambrosius Bogbinder og Lübecks borgermester Jürgen Wullenweber i kampen for den fordrevne Christian II. Da Malmø
måtte overgi seg til Christian III og kapitulerte i 1536, lyktes igjen Jørgen Kock med å komme på seierherrens side. Han vendte tilbake til Malmø i 1537 og var på denne tiden blitt rik. Av den grunn hjalp han Christian III med store lån, og i 1540 ble han igjen borgermester i Malmø.

Referanser
----------

1. ↑  *Jørgen Kock den Ældre (1487/88?-1556)*, danskmoent.dk. Besøkt 29. oktober 2016
2. ↑  *Kock, Jørgen*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 29. oktober 2016
3. ↑  *Kock, Jørgen*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 29. oktober 2016

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Finlands nasjonalteater. I forgrunnen en statue av forfatteren Aleksis Kivi, utført av skulptøren Wäinö Aaltonen

**Finlands nasjonalteater** (fi: *Suomen Kansallisteatteri*) ligger i den nordre enden av Järnvägstorget i sentrum av Helsingfors. Nasjonalteateret er Finlands eldste profesjonelle finskspråklige teater. De første oppsetnIngene var i Björneborg med premiere 13. oktober 1872, da under namnet Finska Teatern (fi: *Suomalainen Teatteri*). 

Nasjonalteaterets første scene i hovedstaden var den gamle Arkadiateatern ved Riksdagshuset i Helsingfors. Den nåværende teaterbygningen ble tegnet av arkitekt Onni Tarjanne (tidligere *Onni Törnqvist*) og ble innviet i 1902. I denne forbindelse ble også teaterets navn endret til dagens.

Bygningen fikk flere tilbygg på 1930-tallet og i 1954 ble fløyen med den lille scenen ferdigstilt, og som har egen inngang fra Kaisaniemiparken. Denne nye fløyen ble tegnet av arkitektene Kaija og Heikki Siren.

Scener
------

Scener i Finlands nasjonalteater:

* Stora scenen (885 plasser)
* Lilla scenen (309 plasser)
* Willensauna (152 plasser)
* Omapohja (78 plasser, men kan variere. Befinner seg i nabobygningen)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Finnish National Theatre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**France 3** (norsk oversettelse: *Frankrike 3*) er en av Frankrikes statlige tv-kanaler. Kanalen eies av det statlige kringkastingsselskapet France Télévisions, som også driver kanalene France 2, France 4 og France 5. France 3 er bygget opp av en rekke regionale tv-kanaler, og i 2021 var den Frankrikes tredje største tv-kanal med 9,4 prosent markedsandel.

Bakgrunn
--------

Forløperen til France 3, *La 3e Chaîne Couleur*, begynte sine sendinger 20. desember 1972. Kanalen ble en sentralkanal for ORTFs regionale tv-kanaler og sendte kun i farger. I begynnelsen sendte kanalen kun tre timer hver kveld og nådde rundt en firedel av den franske befolkningen – kanalen dekket hovedsakelig Paris, Ile-de-France og landets nordlige regioner.

I 1974 ble det franske kringkastingsselskapet ORTF delt opp i syv ulike organisasjoner – blant annet tre fjernsynsselskaper: TF1, Antenne 2 og FR3 – forløperen til France 3. *FR3* var en forkortelse for France Régions 3, og kanalen fikk ansvar for å drifte og utvikle 22 regionale tv-stasjoner og 29 regionale radiostasjoner, fordelt på elleve kringkastingssentre. 

### Omorganiseringer

I 1980-årene ble det franske tv-markedet radikalt endret. TF1 ble privatisert, og en rekke private tv-kanaler ble etablert. Antenne 2 og FR3 tapte terreng i tv-markedet, blant annet mistet de 30 prosent av sin markedsandel mellom 1987 og 1989. I et forsøk på å redde de statlige kanalene, ble Antenne 2 og FR3 slått sammen i ett felles selskap: France Télévisions. I 1992 ble kanalene omdøpt til henholdsvis France 2 og France 3. I 1998 inngikk France 3 et samarbeid kanalen TPS om å lansere en satellittkanal kalt *Régions*. Fra 2000–2005 ble France 4, France 5 og France Ô med i selskapet France Télévisions.

I januar 2009 ble France 3 og de andre offentlige kanalene reklamefrie mellom klokken 20.00 og 06.00, siden har tv-reklamene forsvunnet helt fra France Télévisions' kanaler.

Referanser
----------

1. ↑  «Médiamétrie – Yearly Médiamat 2021» (PDF). *www.mediametrie.fr* **(engelsk)**. Mediametrie. 5. januar 2022. Besøkt 7. juli 2022.
2. ↑  «Médiamétrie - Communiqués de presse - Télévision - L'audience de la télévision en 2017». *www.mediametrie.fr* **(fransk)**. Mediametrie. 2. januar 2018. Arkivert fra originalen 25. juli 2018. Besøkt 25. juli 2018.
3. 1 2  «Television history: the French exception?». *InaGlobal* **(engelsk)**. 21. januar 2011. Besøkt 2. desember 2017.
4. ↑  Rollet, Brigitte. "Television in France", in *Television in Europe*, sider 39–40. Eds. Coleman, James A.; Rollet, Brigitte. Intellect Books, 1997. ISBN 1-871516-92-7
5. ↑  Hart, Jeffrey A. *Technology, Television, and Competition: The Politics of Digital TV*, side 46. Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-82624-1
6. ↑  «European Public Broadcasters' Crisis: Tax and Ad Ban Hit French Channels». *The Hollywood Reporter* **(engelsk)**. Besøkt 2. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) France 3 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sivert Cortsen Adeler** (også **Sijvert Coertz**) (født 1647 i Hoorn i Nederlandene, død 24. januar 1683 ved Kappstaden) var en dansk-norsk sjøoffiser, kommandant på Dansborg.

Han var eldste sønn av Cort Adeler og hustru Engelke Sophronia, også kjent som Engeltje Sijverts. Han kom til sjøs med faren til Danmark hvor han i 1663 ble utnevnt til kaptein og i 1668 ble anvendt som befalingsmann på skipet *Færø* som var blitt utsendt for å gjenopplive handelsforbindelsene med Ostindia. Skipet ankom Trankebar i mai 1669 og i samme år og det etterfølgende var han i Bantam på Java. Her inngikk han et forbund med kongen av Bantam, som tillot danskene å opprette en handelslosje. Med seg på hjemreisen fikk Adeler en kostbar diamant til Christian V samt et brev fra Bantamkongen med ønske om å få tilsendt våpen.

Schoutbynacht
-------------

I september 1670 vendte Adeler tilbake til København, og ble den etterfølgende måned utnevnt til schoutbynacht. I de følgende år ble han sendt til Nederlandene for å utdanne seg i sjøtjenesten. 1672 ble han utnevnt til kommandant i Dansborg, fikk tittel av *indisk råd* og reiste samme år igjen til Ostindia. I 1683 var han på vej hjem til Danmark med skipet *Den flyvende Ulv* hvor han den 24. januar døde ved Kappstaden. Han ble senere begravet i den reformerte kirke i samme by.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Sivert\_Adeler[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Lützow I. H.: *Samling af Historiske Efterretninger om Danske Søe-Officierer, med Videre Søe-Etaten vedkommende*, Kjøbenhavn, 1788, s. 9
3. 1 2  Fokke F. Van der Meer. «Cort Adeler i Nederland». academia.edu. Besøkt 5. juni 2018.
4. ↑  *Adeler, Sivert*, Dansk biografisk Lexikon, Bricka. Besøkt 18. november 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree
 |
**AeroLogic** er et tysk fraktflyselskap basert i Schkeuditz i nærheten Leipzig. Det er et joint-venture mellom DHL Express og Lufthansa Cargo som driver internasjonale og langdistanse fraktruter fra sine to hubs, Leipzig/Halle Airport og Frankfurt Lufthavn.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt av DHL Express og Lufthansa Cargo 12. september 2007. Flyvirksomheten startet 29. juni 2009, etter levering av det første flyet 12. mai samme året, en Boeing 777 fraktfly, noe som gjør AeroLogic til den første tyske operatøren av denne typen.

Destinasjoner
-------------

AeroLogic's virksomhet kan grovt deles i to. Fra mandag til fredag flyr det hovedsakelig til Asia for DHL Express nettverk. I helgene flyr det i hovedsak til USA for Lufthansa Cargo. AeroLogic opererer på flere destinasjoner:

Flåte
-----

AeroLogic Boeing 777F
AeroLogic flåte består av følgende fly (Pr. august 2016):


**AeroLogic Fleet**| Fly | I tjeneste | I bestilling | Anmerkning |
| --- | --- | --- | --- |
| Boeing 777F | 22 | — |  |

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Aerologic GmbH - PROFILE».
3. ↑     Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑     Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Global Airline Guide 2016 (Part One)». *Airliner World* (October 2016): 14.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
**Sofie Lindstrøms pikeskole** var en privatskole for piker fra middel- og overklassen i Bergen. Den ble opprettet i 1881, og nedlagt i 1928.

Skolen fungerte som en femårig middelskole med forskole, og hadde i tillegg voksenundervisning i matstell. Det er uklart hvor skolen hadde sine første lokaler. Frøken Sofie Dorothea Irgens Lindstrøm, født i 1849, død i Bergen i 1942, kom opprinnelig fra Lærdalsøyri, og fikk sin utdannelse i Stockholm. Hun reiste et eget bygg til skolen i det som den gang var Nordre Fosswinckels gate 3, nåværende Rosenbergsgaten 35. Skolen flyttet inn i nybygget i 1890. Senere styrte hun skolen sammen med Johanne Gjertsen. Skolen ble overtatt av Bergen kommune fra skoleåret 1921/22. Etter nedleggelsen i 1928 ble lokalene brukt til maskinistskole. 

I 1976 overtok Universitetet i Bergen huset for å benytte det som lesesal og arbeidsrom, og i en periode fram til 2003 hadde bygningen navnet Stein Rokkans hus. Etter at huset ble vernet, ble det omdøpt til Sofie Lindstrøms hus.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Forstanderskapet for Bergen kommunale h. almenskoler, signert Einar Greve, 5. mars 1928, men flyttet til mappe 2372/1943, arkivet etter finansrådmannen i Bergen, Bergen byarkiv

Kilder
------

* Folketelling 1891
* Folketelling for 1910
* Folketelling fra 1900
* Arkiv etter Bygningssjefen i Bergen kommune, gnr/bnr 164/617.
* Artikkel i BT[*død lenke*]
* Universitetet i Bergen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sofie Lindstrøms pikeskole i Bergen byarkiv

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF
 |
**Doggpil** (vitenskapelig navn: *Salix daphnoides* ssp *daphnoides*) er et løvtre og en høyreist busk av pilefamilien (vierfamilien) av 2–5 meters høyde, maksimalt 10 meter. Arten vokser hos oss sjelden og nesten bare på det sentrale Østlandet. Den foretrekker fuktig sand- eller grusjord, strender, kildedrag og veikanter. Under arten hører underarten ***plommepil***. Doggpil er en busk på normalt 2–5 meters lengde, og er høyreist. Den dyrkes tidvis og kan naturaliseres fra hager, da oftest hunntrær.

Årskvistene er gule, brune eller rødaktige, og mer blålodne andre året. Bladene er smalt avlange og glinsende grønne øverst, men hvitgrønne eller grønngrå under. Bladspissen er ikke helt grågrønn på undersiden, i motsetning til resten av undersiden. Bladene er småtannede langs kanten med spiss ytterst og noe avrunding innerst. Bladskaftene er 5–15 mm lange og lodne, og bladene er 5-10 cm lange. Bladet er ikke særlig behåret, ofte helt snaut, og har normalt bare hår på midtnerven med gulgrønne, 8–15 sidenervepar. Arten har øreblad som er bredt eggeformede eller bredt lansettformet, og mangler merkbare ørebladskaft. Blomstring i april, før løvspretten.

Raklene er 2–5 cm lange og er nesten sittende på kvisten. Raklene er svart-brune eller nesten svarte, og har lange hår. Den snaue, gulgrønne kapselen er 4–6 mm lang, og har lang griffel og lange arr.

Utbredelse
----------

Doggpil er registrert som viltvoksende i Norge i Telemark, Innlandet, Oslo og Akershus. I tillegg blir den plantet i mindre omfang for å produsere råmateriale for kurvmaking. 

### Underarter

Doggpil har en viktig underart:

* **Plommepil** *(Salix daphnoides* ssp *acutifolia)* – høyde 1–3 m, dyrket eller gjenståense, naturaliseres i Sør-Sverige, Sør-Finland, østre Danmark og på Jæren. Likner doggpil, men har øreblad nederst på bladstilken, og fjororskvistene kan være enten blådogget (som doggpil) eller rødlige. Bladskaftet er 6–21 mm og bladet 6–12 cm langt. Spissen er langstrakt og spissere enn hos doggpil. Antall sidenerver er også høyere hos plommepil, med 12–22 par. Blomstrer allerede i mars-april.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 2. mars 2022. Besøkt 2. mars 2022.
2. 1 2  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av doggpil *Salix daphnoides* som VU for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Kilder
------

* Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), *Gyldendals store nordiske flora*, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *doggpil* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Huftarøy** er største øy i øykommunen Austevoll kommune i Vestland fylke. Den har et areal på 49,53 km², og ligger mellom Møkstrafjorden i vest, Bjørnafjorden i øst, Langenuen og Selbjørnsfjorden i sør og Krossfjorden i nord.

På det nordlige Huftarøy ligger kommunesenteret Storebø, med omtrent 1 200 innbyggere. Bygdene Kolbeinsvik og Vik ligger også på Huftarøy.

Kommunikasjon
-------------

Det går ferje fra Hufthamar nord på Huftarøy til Krokeide i Fana bydel i Bergen kommune, og til Hundvåkøy. Denne fergeforbindelsen trafikkeres av to ferger. Sørøst på Huftarøy, i Husavik, går det ferge til Sandvikvåg i Fitjar kommune på øya Stord.

HSDs hurtigbåter og Flaggruten går innom transportknutepunktet Hufthamar nord på Huftarøy.

På sørspissen til Huftarøy binder Selbjørnsbrua øya sammen med Selbjørn, som er den nest største øya i Austevoll kommune. Høsten 2005 ble broprosjektet Austevollsbrua igangsatt, og i 2008 står broprosjektet som skal binde Huftarøy sammen med Hundvåkøy ferdig.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Arkivert fra originalen 13. februar 2016. Besøkt 16. februar 2016.
2. ↑  Huftarøy på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Batasuna** (baskisk for «enhet») er et politisk parti i Baskerland i Spania. Det ble grunnlagt i 1978 og regnes som ETAs politiske gren. Det har også gått under navnene *Herri Batasuna* («folkets enhet») og *Euskal Herritarrok*. Partiet ble i 2003 forbudt av Spanias høyesterett.

Historie
--------

Herri Batasuna stilte første gang til valg til Spanias nasjonalforsamling i 1979. Det fikk da 15 % av stemmene og tre representanter. I 1994 fikk partiet 16,3 % av stemmene og 11 av 75 plasser i det baskiske parlamentet. 

I 1997 ble hele partiets ledelse på 23 dømt til sju års fengsel for samarbeid med ETA. En video, der væpnede og maskerte ETA-medlemmer deltok, og som partiet viste i valgkampen sto sentralt i saken. I juli 1999 ble dommen erklært forfatningsstridig av Forfatningsdomstolen og alle ble sluppet fri.

I 2001 stilte partiet til regionvalg under navnet Euskal Herritarrok og fikk 10,1 prosent av stemmene. 

I 2003 vedtok Spanias høyesterett å forby partiet på bakgrunn av loven om politiske partier av 2002. Forbudet ble bekreftet av den spanske Forfatningsdomstolen. Partiets advokater brakte saken inn for Den europeiske menneskerettsdomstol, som i juni 2009 konkluderte med at forbudet ikke bryter med Den europeiske menneskerettskonvensjon av 1950.

I 2011 forsøkte tidligere medlemmer av Batasuna å danne et nytt parti, Sortu. Partiet ble raskt forbudt av spansk høyesterett. Som en reaksjon på forbudet gikk de baskiske småpartiene Eusko Alkartasuna, Alternatiba og uavhengige kandidater med bakgrunn i Batasuna sammen og dannet valgalliansen Bildu. Også Bildu ble forbudt i første rekke. Forbudet mot Bildu vakte voldsomme reaksjoner. Blant annet trakk det konservative partiet Det baskiske nasjonalistparti (EAJ-PNV) sin parlamentariske støtte til Spanias regjerende parti PSOE. Den 5. mai 2011 opphevde den spanske grunnlovsdomstolen forbudet og Bildu fikk stille til lokalvalget 22. mai. Ved det spanske lokal- og regionalvalget 22. mai fikk Bildu 26% av stemmene i spansk Baskerland.

Se også
-------

* Bildu
* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen

Referanser
----------

1. ↑  Elecciones en Euskadi Arkivert 27. desember 2009 hos Wayback Machine. oversikt over valgresultater.
2. ↑  Timeline: Eta campaign, BBC News, 6. 8. 2009.
3. ↑  Basque leaders freed, BBC Bews, 21. 7. 1999.
4. ↑  Press release, ECHR, 30. 6. 2009.
5. ↑  «Spanish Supreme Court denies political party status to new party Sortu». Eitb.com. Besøkt 27. mai 2011. [*død lenke*]
6. ↑  «Spain's socialist government loses Basque ally over ETA links». Telegraph.co.uk. Besøkt 27. mai 2011.
7. ↑  «Spanish Constitutional Court lifts ban on Bildu». Xinhua News. Besøkt 27. mai 2011.
8. ↑  «New Basque Coalition Bildu Surges in Basque Local Elections». Eitb.com. Arkivert fra originalen 28. mai 2011. Besøkt 27. mai 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. mai 2011. Besøkt 27. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Timeline: Eta campaign, BBC News

Portal: Baskerland
Solund kirke
**Solund prestegjeld**, inntil 1890 benevnt **Utvær prestegjeld** og til 1923 **Sulen prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Ytre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Solund kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Solund kirke.

Solunds kirkesogn er nå en del av Solund kirkelige fellesråd, og underlagt Nordhordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Sólund* eller *Utvér sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Solund antas å være lagt under Evindvig i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 23. februar 1859 ble Utvær kirke oppført som annekskirke til Evindvig og ved kgl.res. av 22. oktober 1887 ble Utvær sogn med Husøy annekssogn skilt ut som eget *Utvær prestegjeld*. Ved kgl.res. av 20. august 1891 ble Hersvik skilt ut som annekssogn, og fikk egen kirke. Navnet Sulen ble skiftet til Solund i 1923.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Solund
* Husøy
* Hersvik

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 215-16.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 84.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Espen Bjarte Høiby** (født 17. august 1959) er norsk næringslivsleder og tidligere sjefspilot. Han er administrerende direktør i OSM Aviation.

Utdannelse
----------

Høiby har en MBA fra IMD i Sveits, og har gjennomført diverse programmer i ledelse og administrasjon fra IMD og SAS. Han er i tillegg utdannet pilot fra North American Institute of Aviation.

Yrkeskarriere
-------------

Høiby begynte sin karriere i luftfarten som pilot i Norving i 1983, før han gikk til SAS i 1986. Der var han styrmann, kaptein og instruktør inntil han i 2001 ble Vice President og sjefspilot med ansvar for 600 piloter i SAS Norge. I 2003 ble Høiby voldsdømt og sonet 90 dager før han etter dette returnerte til SAS. Senere ble Høiby prosjektleder for en større endringsprosess i SAS, før han igjen vendte tilbake som kaptein i 2007. Han var administrerende direktør i OSM Aviation ved oppstart og fram til 2022. Høiby er nå styreleder ved Pilot Flight Academy.

Familie
-------

Høiby er bror av kronprinsesse Mette-Marit og sønn av Sven O. Høiby og Marit Tjessem. Han har vært gift med Renate Jonassen Høiby siden 2006.

Referanser
----------

1. ↑  «OSm aviation, ansatte». Arkivert fra originalen 18. april 2017. Besøkt 17. april 2017.
2. ↑  Oftedal, Hallgeir (1. september 2003). «Høiby dømt til ubetinget fengsel i 60 dager». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 25. august 2023.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Espen Høiby – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) osmaviation.com
* (no) «Runder milliarden på innleide piloter»
* (no) "SAS-kaptein Espen Høibys årvåkenhet forhindret katastrofe."
* (en) "Charting a new course - Espen Høiby intervjuet i Endeavour Magazine November 2017."
* (en) CEO, ESPEN HØIBY @ CNNS "QUEST MEANS BUSINESS" Arkivert 30. oktober 2019 hos Wayback Machine.
Denne artikkelen omhandler fagforeningsmannen.  For musikkartisten, se Kristian Kristensen (artist).

**Kristian Kristensen** (født 13. januar 1889, død 18. februar 1934) var en norsk fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.

Kristensen var platearbeider, og engasjert i fagbevegelsen. Han var medlem av representantskapet i samorganisasjonen i Oslo, og med i hovedstyret i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund. I årene 1915 til 1918 satt han også i Landsorganisasjonens representantskap.

Han deltok på Kominterns 2. verdenskongress og i Kominterns eksekutivkomites 4. og 5. plenum.

Kristensen ble medlem av Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund og satt i NSUs sentralstyre i 1911 - 1912. Fra 1912 til 1923 satt han i Oslo Arbeiderpartis representantskap. Han var medlem av bystyret i Oslo fra 1919 til 1925, og av formannskapet fra 1919 til 1922. Han satt på Stortinget fra 1922 til 1924.

Fra partisprengningen i 1923 var han medlem av NKP. Han satt i partiets sentralstyre fra 1923 og var pol.-byråmedlem i 1924 - 1926. Både i 1924 og i 1927 sto han på NKPs stortingsvalgsliste.

Kristensen satt i styret for Arbeiderklassens samlingsparti i 1927. Han brøt deretter med NKP, og sluttet seg i 1928 igjen til AP.

Ved sin død i 1934 var han formann i Elektrisitetsverkets arbeiderforening.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 419[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 420[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kristensen, Kristian*, Arbeidernes leksikon bind IV, Arbeidermagasinets forlag (1934)
4. ↑  Side 292. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristian Kristensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Lijst Pim Fortuyn** (**LPF**) er et nederlandsk høyrepopulistisk parti som ble opprettet før valget i 2002 etter at den kontroversielle sosiologiprofessoren Pim Fortuyn ble vraket som toppkandidat for det nystartede partiet Leefbaar Nederland på grunn av sine synspunkter på ikke-vestlige innvandrere. Blant partiets viktigste fanesaker er assimilering av innvandrere, større fokus på bekjempelse av kriminalitet, mindre byråkrati, bedre skoler og kortere sykehuskøer. Fortuyn lanserte også tiltak for å forhindre at muslimer skulle slippe inn i landet.

6. mai ble Fortuyn drept av Volkert van der Graaf, og i valget 9 dager senere gjorde partiet et prakvalg – med 26 av 150 parlamentet ble LPF landets nest største parti. Dette førte partiet inn i Jan Peter Balkenendes regjering, hvis korte eksistens på kun 86 dager i stor grad hadde å gjøre med LPF-statsrådenes manglende politiske rutine og erfaring. Det ble også store konflikter internt i partiet, som hadde valgt Mat Herben til leder etter valget – det har i ettertid endog blitt påstått at fremtredende partimedlemmer truet hveran dre med skytevåpen. På tross av at det neste valget ble avholdt allerede 22. januar 2003 opplevde også parlamentsgruppen splittelser – både Conservatieven.nl og Lijst Nieuwe Politiek ble opprettet av LPF-utbrytere, uten at disse ble representert ved valget i 2003.

Ved valget i 2003 hadde partiet falt kraftig, og fikk kun åtte mandater. Disse valgte alle i 2004 å forlate partiet, og det er for tiden uenighet om hvem som har rettighetene til partiet og partinavnet – parlamentsgruppa eller «det andre» LPF. Partiet har også havnet i medias søkelys for å samarbeide med Vlaams Belang i Flandern.

Partiet stilte også til valget i 2006, men ble, på tross av den lave representasjonsterskelen i landet, ikke gjenvalgt.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lijst Pim Fortuyn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Eidanger kirke
**Eidanger prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Skien prosti. Det omfattet sogn i Porsgrunn kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Eidanger kirke.

Eidanger prestegjeld og dets sogn er nå en del av Porsgrunn kirkelige fellesråd underlagt Skien prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Eiðangr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Eidanger prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Eidanger prestegjeld dannet grunnlaget for Eidanger formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 10. juli 1847 ble Slemdal anneks til Eidanger overført til Gjerpen prestegjeld, og ved kgl.res. av 18. august 1860 ble Brevik sogn utskilt fra Eidanger som eget prestegjeld.

---

Fra 1. januar 1985 opphørte Brevik som eget prestegjeld og inngikk som Brevik sogn i Eidanger prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Eidanger prestegjeld av menighetene i Eidanger og Brevik.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 74.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 52.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-telemark, arkivverket.no
6. ↑  «Porsgrunns Dagblad 1984.11.23». Norge;Vestfold og Telemark;;Porsgrunn;;;;. 19841123. s. 6.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Holla kirke
**Holla prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nedre Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Nome kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Holla kirke.

Holla prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nome kirkelige fellesråd, som er underlagt Nedre Telemark prosti.

Historikk
---------

*Hǫllin sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Holla prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Holden prestegjeld dannet grunnlaget for Holden formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Holla
* Helgen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 163.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Charles van Onselen** er forsker og historiker ved University of Pretoria i Sør-Afrika. Han bor i Johannesburg.

Van Onselen var tidligere ansatt ved University of the Witwatersrand, hvor han ledet Institute of Advanced Social Research. Han er en kjent kritiker av afrikansk nasjonalisme.[]

En av hans mest bemerkelsesverdige publiserte arbeider er *The Seed is 'Mine: The Life of Kas Maine, a South-Afrikan Sharecropper 1894-1985* (Oxford: James Currey, 1996). Boka ble beskrevet som en «detaljert og spennende» av effekten av Sør-Afrikas landlover på en mann og hans familie» Han fikk Alan Paton Award for boken i 1997.[] Han er også godt kjent i akademiske kretser for sin to binds banebrytende om sosiale og økonomiske forhold på slutten av det 19. g tidlig 20. århundres Witwatersrand: *New Babylon New Ninive: Everyday life on the på Witwatersand1886-1914*.[]

Van Onselen skrev også *Small Matter of a Horse: The Life 'Nongoloza Mathebula, 1867-1948* (Ravan Press, 1984); Historien om Nongoloza har videre konsekvenser i den sørafrikanske fengselgjengensæ legender som beskrevet i den eksellente "The Number" av Jonny Steinberg.

Hans nyeste verk,: *The Fox and the Flies* ble publisert av Jonathan Cape, et avtrykk av Random House. *Fox and Flies* gir en sosial, politisk og økonomisk historie av den Trans-Atlantiske underverdenen fra om lag 1890 til 1918, året Joseph Silver ble henrettet av det østerriksk-ungarske militære. Boken følger livet til Joseph Silver som van Onselen spekulerer om kunne ha vært Jack the Ripper.

Referanser
----------

1. ↑   VIAF-identifikator, oppført som Charles Van Onselen, VIAF-ID 64050944, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ORCID 0000-0002-3903-8052, besøkt 2. juli 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  . Arkivert fra originalen 14. juli 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Affiliate marketing** er en form for markedsføring der en nettbasert forretning belønner en eller flere samarbeidspartnere for besøkende eller kunder som formidles til forretningen. For eksempel kan en eier av en nettside eller blogg omtale et produkt eller en leverandør med en lenke til forretningens nettsted. Normalt blir da lenken tillagt partnerens ID, slik at denne blir registrert og godtgjort for eventuelle salg videreformidlingen genererer.

Affiliate marketing har den fordel at forretningen kun betaler for markedsføring som fører til salg. På den annen side er metoden sårbar for misbruk både i teknisk sammenheng og i forbindelse med søppelpost.

Affiliate markedsføring er ofte nevnt i forbindelse med nettkasino-portaler som tilbyr brukere et utvalg av casinosider på nett de kan velge mellom. Ved å klikke på en av disse lenkene blir du send til en operatør, hva mange ikke vet er at disse affiliate-sidene tjener opp mot 50% av det brukerne taper på nevnte casino. Nettcasino-portalene promoterer kasinoene slik som man ville promotert joggesko eller andre forbrukervarer, forskjellen er at deres produkter i stor grad kan gjøre brukerne avhengige. Det er en bransje som har et løst og svært liberalistisk syn med tanke på etisk ansvar og deres rolle i forbindelse med spilleavhengighet. 

I 2023 har casinokollegerindustrien opplevd en bemerkelsesverdig vekst med en økning på over 20% sammenlignet med året før. Dette året har sett en markant økning i antallet affiliatenettsteder og markedsføringsprogrammer som samarbeider med nettkasinoer. Denne veksten kan tilskrives flere faktorer, inkludert økende interesse for online gambling, spesielt etter pandemiens innvirkning på fysisk kasinovirksomhet. I tillegg har innovasjon innen teknologi og markedsføring hjulpet affiliatene med å nå ut til et bredere publikum. Den økende populariteten til kryptovalutaer har også spilt en rolle, da mange affiliatenettsteder nå tilbyr betaling i digitale valutaer. Denne økningen på over 20% har ført til økt konkurranse i bransjen, og affiliatene jobber stadig hardere for å tiltrekke seg spillere og sikre suksess i denne stadig voksende sektoren.

Referanser
----------

1. ↑  4 Myths About Affiliate Marketing You Need To Know Forbes
2. ↑   (på no) *Norske Nettcasino Guide & Casino på Nett 2023*, besøkt 2023-12-10

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Drive-by shooting** eller kun **drive-by** er et engelsk begrep for å skyte en eller flere personer fra et kjøretøy, vanligvis en bil eller motorsykkel. Kjøretøyet passerer offeret/ofrene, eller gjør et kort stopp. Fordelen med metoden er at skytteren raskt kan komme seg bort fra scenen etter å ha utført gjerninger, når skytteren allerede er i bilen. Ulempen er den dårlige presisjonen til skytteren, spesielt når bilen beveger seg under skyting. Det er også en risiko for at man skyter flere personer enn ønsket.

En av de første dokumenterte angrepene av denne typen fant sted i forbindelse med Chicago Rifles i 1919, og de ble relativt vanlige i gjengkriger som i forbudstiden.

Vanskeligheten med et suksessfylt drap gjør metoden hovedsakelig brukt for å markere misnøye og ikke alltid ment for å drepe en enkelt person. Noen ganger kan eiendommer som en restaurant også bli offer for slike angrep, i disse tilfellene mer for å markere enn for å drepe noen.

Referanser
----------

1. ↑  
Hutson, H. Range; Anglin, Deirdre; Pratts, Michael J. Jr. (3. februar 1994). «Adolescents and Children Injured or Killed in Drive-By Shootings in Los Angeles». *New England Journal of Medicine*. doi:10.1056/NEJM199402033300506.
2. ↑  
Hutson, H. Range; Anglin, Deirdre; Kyriacou, Demetrios N. (4. oktober 1995). «The Epidemic of Gang-Related Homicides in Los Angeles County From 1979 Through 1994». *New England Journal of Medicine*. doi:10.1001/jama.1995.03530130037025.
3. ↑  Dan Bryan (20. mai 2012). «The Chicago Riots of 1919». *American History USA*.
4. ↑  «'Murder Epidemic' Alarms Chicago : Crime: The city that invented drive-by shootings during Prohibition is now plagued by them. Police blame gang activity.». 23. juni 1990 – via LA Times.
**Pia Myrvold**, (født 8. januar 1960 i Stavanger) er en norsk billedkunstner, som lager malerier, grafikk, *klær som media* og design av motekolleksjoner. Hun er søsteren til den avdøde musikeren Lasse Myrvold.

Karriere
--------

Hun studerte sammen med blant annet maleren Charles Walter i California i 1977 og i 1978. Hun debuterte som billedkunstner på Vestlandsutstillingen i 1981 og deltok på Høstutstillingen i 1982. Hun hadde sin første separatutstilling i Haugesund Kunstmuseum i 1984.

I 1991 bosatte hun seg i Paris og ble nominert til årets mest talentfulle unge designer da hun stilte ut sin andre kolleksjon der i 1993.De siste 15 årene har hun deltatt i utstillinger på Galleri F-15, Hå gamle prestegard, i Stavanger, Trondheim, København, Roma, New York og Paris. Hun deltok også på Pulpit Rock Festival under Stavanger 2008.

Under pandemien i 2020 vendte hun hjem til fødebyen Stavanger. Hun etablerte stiftelsen *Pia Myrvold Art Foundation* som er et non-profit initiativ som har som mål å ivareta de viktigste hovedverk i Pia Myrvold internasjonale karrierer 1985 – 2020.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Pia Myrvold feirer 40 år som kunstner", 05. november 2020 s.47.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Pia Myrvold-stiftelsen drømmer om et eget signalbygg", 06. mars 2023 s.26.

Eksterne lenker
---------------

* Pia Myrvold sin hjemmeside Arkivert 20. januar 2021 hos Wayback Machine.
* Myrvold Art Foundation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
Giske kirke
**Giske prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Giske kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Giske kirke.

Giskes kirkesogn er nå en del av Giske kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Gizki sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Giske antas å være lagt under Borgund i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 12. januar 1858 ble Borgund delt i tre sognekall, gjeldende fra 1. mai 1858:

1. Borgund med Giske kapell,
2. Aalesund,
3. Skaue med Skodje hovedsogn og Vatne annekssogn.

Ved kgl.res. av 21. september 1897 ble Giske sogn utskilt fra Borgund, med Giske kapell som sognekirke, gjeldende fra 1. januar 1898. Ved kgl.res. av 18. mars 1966 ble Giske sogn i Borgund og Vigra sogn i Haram prestegjeld opprettet som nytt *Giske prestegjeld*, gjeldende fra 1. januar 1967.

Ved avviklingen bestod Giske prestegjeld av menighetene i Giske, Valderøy og Vigra.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 188.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 94.
3. ↑  Kongelige resolusjoner, digitalarkivet.no
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Målselv kirke
**Målselv prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Senja prosti. Det omfattet sogn i Målselv kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Målselv kirke. 

Målselvs kirkesogn er nå en del av Målselv kirkelige fellesråd, og underlagt Senja prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 omfattet det vidløftige *Trundenes Præstegjeld* hele Søndre og Midtre Troms, med fjorten kirker og kapeller, som ble betjent av ni prester. Ved senere kirkeinndelinger ble Bardudalen lagt under Ibestad prestegjeld og Målselv til Lenvik prestegjeld. De respektive kirkelydene i Målselv og Bardu sogn fikk oppføre egne kirker etter kgl. res. av 11. januar 1820 for Målselv og 26. juni 1821 for Bardu.

Ved kgl.res. av 22. februar 1853 *blev Maalselven, som hovedsogn, forenet med Bardudalen [fra Ibbestad som] Maalselven sognekald. Hvert Sogn har sin kirke.* Ved kgl.res. av 7. september 1865 ble Øverbygd utskilt fra Målselv hovedsogn som eget kirkesogn. Ved kgl.res. av 11. juni 1954 ble Bardu sogn utskilt som eget Bardu prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1955.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Målselv
* Øverbygd

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
3. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 146.
4. ↑  Bardu prestegjeld, lovdata.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Salangen kirke
**Salangen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Trondenes prosti. Det omfattet sogn i Salangen kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Salangen kirke. 

Salangens kirkesogn er nå en del av Salangen kirkelige fellesråd, og underlagt Trondenes prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

"Fra gammelt av" sognet Salangen og Lavangen til Ibestad kirke og prestegjeld. Ved kgl.res. av 24. mai 1862 ble Salangen annekskirke tillatt bygget og ved kronprinsreg. res. av 21. april 1888 ble det tillatt beboerne i Lavangen å bygge en kapellkirke. Ved kgl.res. av 18. september 1906 ble Salangen og Lavangen kapelldistrikt omgjort til annekssogn, og ved kgl.res. av 17. juni 1907 ble de eget sognekall, med Salangen som hovedsogn, gjeldende fra 1. juli 1907.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Salangen
* Lavangen

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Hermann Scholtz** (1845–1918) var en tysk pianist og komponist.

Liv og virke
------------

Scholtz studerte først harmonilære med Moritz Brosig i Breslau. I 1865 begynte han på Hochschule für Musik und Theater Leipzig, der han studerte klaver med Louis Plaidy, kontrapunkt med Carl Riedel og instrumentasjon med Heinrich Schulz-Beuthen. På Franz Liszts oppfordring flyttet Scholtz i 1867 til München for å fullførte studiene ved *Hochschule für Musik und Theater München*. Klaverlærer i München var Hans von Bülow og lærer i kontrapunkt Josef Gabriel Rheinberger.

Etter å ha undervist seks år ved musikkhøyskolen i München, flyttet Scholtz i 1875 til Dresden, der han i 1880 ble utnevnt til saksisk kammervirtuos, og i 1910 til professor. Blant hans elever var Wilhelm Peterson-Berger, Hans Fährmann, Leo Kestenberg, Clara Mannes og Johannes Pache.

Scholtz skrev en rekke komposisjoner for klaver. Som utøver utmerket han seg med tolkninger av Frédéric Chopins verk, og redigerte for Edition Peters en trebinds utgave av Chopins verk som lenge var et standardverk.

Noen av Scholtz' tolkninger er bevart på hullbånd for pianola, deriblant et av hans egne verk, *Ballade* op. 76, ellers larghettoen fra Chopins *Klaverkonsert nr. 2* i f-moll op. 21.

Scholtz var gift med Flora Nádler. Sønnen Robert Scholtz (1877–1956) var maler og grafiker.

Verk i utvalg
-------------

* *Klavierkonzert e-Moll*
* *Albumblätter* op. 20
* *Acht Mädchenlieder* op. 37
* *Klaviertrio f-Moll* op. 51
* *Ballade* op. 76
* *Variationen über ein Originalthema für 2 Klaviere* op. 77

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14776153p, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   International Music Score Library Project, oppført som Herrmann Scholtz, IMSLP-identifikator Category:Scholtz,\_Herrmann, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Hugo Riemanns Musiklexikon*, 10. opplag, bearbeidet av Alfred Einstein, Berlin 1922, s. 1157f.
* Scholtz, Hermann, *Nordisk familjebok* 1916 («Ugglan»)

Eksterne lenker
---------------

* Hermann Scholtz, *Ballade op. 76*, spilt av komponisten (ca. 1909)
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Hermann Scholtz i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Løvenørns våpen tegnet av Anders Thiset, fra Danmarks Adels Aarbog, 1914 
**Løvenørn** var en dansk adelsslekt tilhørende sverd- og lavadelen. Slekten er utdødd.

Våpenskold
----------

Skjoldet delt av gull og rødt ved et nedadvendt sverd. I 1. felt oppreist blå løve som holder sverdet. I 2. felt en kronet dobbeltørn i gull. På den kronede hjelm en åttetakket stjerne i gull mellom to jernkledte armer som hver svinger en nedadvendt sabel.

Familiemedlemmer
----------------

Slektens stamfar geheimeråd Poul Vendelbo Løvenørn, ble i 1711 opptatt i adelstanden med det ovennevnte våpen. 

Hans sønn, konferensråd Frederik de Løvenørn (1715-1779) var far til generaladjutant og premiermajor Ditlev Løvenørn (1743-1788) og til kontreadmiral Poul de Løvenørn (1751–1826). Sistnevntes sønn, ministerpresident ved de frie hansasteder og generalkonsul i Hamburg, geheimelegasjonsråd, kammerherre Frederik Ernst Vendelbo de Løvenørn (1789–1849), ble far til slektens siste mann, gesandt i Wien og Petrograd, Poul Ludvig Ernst de Løvenørn (1839-1922).

Referanser
----------

1. ↑  Claus Bech, C. O. Bøggild-Andersen. «Poul Vendelbo Løvenørn». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. denstoredanske.dk. Besøkt 15. november 2017.
2. ↑  P. B. Grandjean (1924). «Løvenørn, de». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. runeberg.org. Besøkt 15. november 2017.

Portal: Danmark