recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sjumsju** (russisk: Шумшу) er den nordligste øya i Kurilene i Russland. Den ligger bare 11 km sør for Kapp Lopatka på Kamtsjatkahalvøya og har et areal på 388 km². Øya er den laveste av alle øyene i øygruppen og det høyeste punktet er 189 meter over havet. Terrenget på den lavtliggende øya er dekket av mange innsjøer og myrområde. 

Siden den ligger nær Kamtsjatka var Sjumsju det første området av Kurilene som kosakkene kom til de første årene av 1700-tallet. Det var fra en base på denne øya at russiske pelsjegere og kjøpmenn gradvis flyttet seg til de andre øyene i øygruppen og Sakhalin. Byen Bajkovo (Kataoka) er den største bosetningen og det administrative senteret på Sjumsju.

I 1945 var øya åstedet for det siste slaget under annen verdenskrig mellom Sovjetunionen og Japan. Slaget startet 18. august, tre dager etter at keiser Hirohito hadde bedt om å overgi seg. 

Administrativt hører øya til Sakhalin oblast.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av øya
* Sakhalin oblast[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Sozopolis** i Pisidia, kalt Apollonia under selevkidene, var en antikk by i regionen Pisidia, nå i den asiatiske delen av Tyrkia. Den må ikke forveksles med thrakiske Sozopolis i dagens Bulgaria.

Sozopolis er kjent for å være fødestedet til Severos av Antiokia (født rundt 465). Sozopolis er en tittel i den romersk-katolske kirke som i dag er ubesatt. Ikonet av Teotokos av pisidiske Sozopolis har sin opprinnelse i byen, og feires av østlige ortodokse kristne den 3. september. 

Sozopolis sendte sin biskop og muligens to andre representanter til konsilet i Konstantinopel i 381, og dets biskop deltok i konsilet i Efesos i 431.

Noen forskere lokaliserer ruinene til Sozopolis ved Souzon eller ved Uluborlu, men ingen av stedene har blitt gravd ut.

Fragmenter av Res Gestae Divi Augusti på gresk har blitt funnet i området.

Referanser
----------

1. ↑  «The Christology of St Severus of Antioch – Part 1» Arkivert 8. januar 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Sozopolis in Pisidia»
3. ↑  «Monophysites and Monophysitism»
Den franske delegasjon ved konferansen i Spa i 1920 foran *Villa du Neubois* i belgiske Spa.
**Spa-konferansen** fant sted fra 5. til 16. juli 1920 i den belgiske kurbyen Spa, og var den første statsmannskonferanse etter første verdenskrig der tyskere fikk delta. Tyskland var representert med Reichskanzler Fehrenbach og utenriksminister Walter Simons.

Møtestedet hadde symbolsk karakter: Villaen La Fraineuse var den siste tyske keisers residens i Spa; herfra dro keiser Vilhelm II etter sin abdikasjon den 10. november 1918 til Nederland.[]

De allierte regjeringer var representerte ved David Lloyd George, Lord Curzon (Storbritannia), Alexandre Millerand (Frankrike), Léon Delacroix, Paul Hymans (Belgia), Carlo grev Sforza (Italia) og Chinda Sutemi (Japan). Det dreide seg om krigsskadeerstatninger som Det tyske rike etter den tapte krig skulle yte seierherrene, og dessuten Tysklands avvæpning. Foruten de før nevnte tyske delegasjonsledere deltok derfor også fra tysk side riksfinansminister Joseph Wirth, *Reichswehr*-minister Otto Geßler og dennes stedfortreder Hans von Seeckt på møtene.

Vedtak:

1. Reduksjon av kulleveransene
2. Lettelser i næringsmiddelforsyningene til tyske gruvearbeidere
3. Forlengelse av for fristene for den fordrede avrustning

De allierte betemte seg imellom fordelingen av krigserstatningene de forskjellige land skulle motta, selv om og uavhengig av om den absolutte størrelse på kravene mot Tyskland. Frankrike skulle motta 52 %, Storbritannia 22 %, Italia 10 %, Belgia 8 %, og de øvrige allierte 8 %.

Eksterne lenker
---------------

* Übereinkunft zwischen den Alliierten über die Verteilung der Reparationsleistungen
* Protokoll bezüglich der deutschen Kohlelieferungen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Et **oljefelt** er et område på landjorda eller på havet der det finnes en eller flere oljeforekomster i berggrunnen som er teknisk og økonomisk drivverdige. Når feltet er satt i produksjon vil det inneholde installasjoner for utvinning av gass og olje, slik som en oljerigg.

Ifølge Oljedirektoratets definisjon skal det for et felt foreligge en beslutning om utbygging og en myndighetsgodkjent plan for utbygging og drift. Så lenge en slik plan ikke foreligger, så er petroleumsforekomsten teknisk sett ikke et felt, men et *funn* eller en samling av funn. Et funn defineres som en eller flere petroleumsforekomster, alle knyttet til en og samme brønn, der det ved logging, testing eller prøvetaking er sannsynliggjort at det forekommer bevegelige hydrokarboner.

For å utvinne oljen må det bores brønner, og deretter må oljen pumpes opp av reservoaret. Da et oljefelt kan ha stor utstrekning, vil det ofte være nødvendig å bore mange brønner for å få opp oljen. I mange tilfeller vil det også finnes naturgass i tilknytning til oljefeltene.

Det finnes mer enn 40 000 oljefelt i verden, både på land og til havs. Det største oljefeltet i verden er Ghawar i Saudi-Arabia, et kalksteinsreservoar. Som en god nummer to er Burganfeltet i Kuwait, som er et sandsteinsreservoar. Begge disse to feltene er onshore, og hvert felt inneholder om lag 60 milliarder fat med olje. Det største offshore-feltet er Safaniya, også det i Saudi-Arabia. Det største oljefeltet på norsk sokkel er Statfjord.

I moderne tid har påviste reserver av olje vært en utløsende faktor for flere geopolitiske konflikter.

Norske oljefelt (utvalg)
------------------------

* Brage
* Ekofisk
* Gullfaks
* Norne
* Oseberg
* Sleipner
* Snorre
* Statfjord
* Troll

Se fullstendig oversikt: Olje- og gassfelt på norsk kontinentalsokkel

Norske oljefunn
---------------

* Eirin
* Dagny
* Gro
* Johan Castberg
* Johan Sverdrup
* Luno II

Se også
-------

* Naturgassfelt

Referanser
----------

1. 1 2  factpages.npd.no Arkivert 18. oktober 2016 hos Wayback Machine. Oljedirektoratets faktasider. Besøkt 16.august 2013.
2. ↑  GEO ExPRO Arkivert 16. august 2020 hos Wayback Machine. Rasoul Sorkhabi: *The King of Giant Fields*. Issue 4, Volume 7, 2010 (Engelsk) Besøkt 22. august 2013
3. ↑  GEO ExPRO Arkivert 23. mai 2013 hos Wayback Machine. Rasoul Sorkhabi: *The Great Burgan Field, Kuwait*. Issue 1, volume 9, 2012 (Engelsk) Besøkt 22. august 2013
4. ↑  *Uncovering the Middle East and North Africa.* Tillegg til *Journal of Petroleum Technology*, 2013 (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
*For oldtidsbyen, se Uruk*
Antatt kystforløp under Uruk-perioden
Oversikt over Uruk-arkeologiens viktigste steder; kulturens spredningsakser.
**Urukperioden** (år 4000–3100 fvt.) var en prehistorisk tidsperiode med en viss materiell kultur i det fjerde årtusenet før vår tidsregning. Perioden er navngitt etter oldtidsbyen Uruk i dagens Irak. Den markerer overgangen fra neolittisk tid til bronsealderen og inndeles gjerne i delperiodene I-VI. I den sene urukperioden (3300–3100 fvt.), som tilsvarer tidlig bronsealder, utviklet kileskriften seg i dette området. Dette tidsrommet betegnes også som den førlitterære periode.

Kulturen har navn etter oldtidsbyen Uruk i sørlige Mesopotamia, men funn fra kulturen er blitt gjort mange steder i Det nære østen. Blant de viktigste funnstedene regnes, foruten selve Uruk, Abu Sharein (Eridu) i søndre Irak, Godin Tepe og Susa i vestre Iran, Habuba Kabira i Syria og Arslantepe i Tyrkia. 

Uruk-kulturens økonomi var basert på jordbruk, og bosetningene lå først i den fruktbare halvmåne. Utviklingen av kunstig vanning gjorde det mulig å bosette seg og dyrke opp de store elveslettene ved Eufrat og Tigris i Mesopotamia, noe som senere førte til en stor befolkningsøkning. Dermed ble det lagt grunnlag for organiserte stater og de første egentlige byer. Ved overgangen til Jemdet Nasr-perioden oppstod forløpere til et skriftspråk i administrasjonen av jordeiendommene.

Referanser
----------

1. ↑  Mark, J. J. (2011, April 28). Uruk. World History Encyclopedia. Retrieved from
2. ↑  Frankfort, Henri (1970), første kapittel dekker perioden

Litteratur
----------

* Algaze, Guillermo (1993): *The Uruk World System : The Dynamics of Early Mesopotamian Civilization*. Chicago University Press.
* Frankfort, Henri (1970): *The Art and Architecture of the Ancient Orient. Pelican History of Art*, 4. utg. Penguin. ISBN 0140561072.
* Rothman, Mitchell S. red. (2001): *Uruk Mesopotamia and Its Neighbours : Cross-cultural Interactions and Their Consequences in the Era of State Formation*. Santa Fe: James Currey Publishers.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Urup** (russisk: Уру́п; japansk: 得撫島; *Uruppu*) er ei øy i Kurilene nord for Japan som hører til Russland. Den har et areal på 1430 km² og det høyeste punktet er Gora Ivao (1426 moh).

Øya hørte opprinnelig til Matsumae-klanen, før det kom inn under regionen Hokkaidō sin kontroll. Siden andre verdenskrig har Urup hørt til Sakhalin oblast i Russland. 

Sundet mellom Urup og Iturup heter Vriessundet etter den nederlandske oppdageren Maarten Gerritsz Vries, som var den første europeeren som utforsket området. Sundet mellom Urup og Simusjir heter Boussolesundet, etter det franske ordet for «kompass», som var navnet på et av fartøyene til La Pérouse. Denne franske sjøfareren utforsket området rundt Kurilene i 1787.

Historie
--------

Til å begynne med var øya bosatt av ainofolk, det innfødte folkeslaget på Kurilene, Sakhalin og Hokkaidō. Den første europeeren kom hit i 1643, med et skip fra Det nederlandske østindiske selskapet kommandert av Maarten Gerritsz Vries. De gikk i land her og letet trolig etter pels. 

Russiske pelsjegere dukket opp i området på 1700-tallet på jakt etter havoter. Det oppstod strid mellom russerne og ainufolket i 1772 og russerne forlot området for en periode, men kom raskt tilbake. En liten russisk bosetning ble opprettet på Urup av pelsjegeren Ivan Tsjernyj i 1768, etter instruksjoner fra guvernøren i Sibir. I 1770-årene ble det gjort forsøk på å opprette handel med japanerne på Yezo (Hokkaido), men dette tok slutt da Yezo ble ødelagt av en tsunami i juni 1780.

I 1801 tok japanerne offisielt kontroll over øya og innlemmet den i provinsen Ezo (i dag Hokkaidō prefektur). Dette førte raskt til strid med Russland over Urup og resten av Kurilene. Øya ble offisielt russisk territorium i 1855 etter en avtale som fastsatte grensen mellom de to landene langs sundet mellom Urup og Etorofu (Iturup), men Japan kjøpte øya tilbake tjue år senere i bytte for Sakhalin. Det var i denne perioden at øya kom inn under administrasjonen til Hokkaidō prefektur og ainufolket ble drevet bort. 

Øya ble værende under Japan fram til august 1945, da sovjetiske styrker invaderte Mandsjuria og Kurilene og sendte de japanske innbyggerne på Urup tilbake til Hokkaidō. I 1952 signerte de to partene San Francisco-traktaten der Japan sa fra seg kravet på øya.

Referanser
----------

1. ↑  Utforsking på 1600- og 1700-tallet Arkivert 25. mars 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  George A. Lensen, *The Russian Push toward Japan: Russo-Japanese relations, 1697-1875,* Princeton University Press, 1959, s.61-85; Valerij O. Sjubin, ‘Russian Settlements in the Kuril Islands in the 18-th and 19th centuries’, *Russia in North America: Proceedings of the 2nd International Conference on Russian America,* Kingston & Fairbanks, Limestone Press,1990, s. 425-450.
3. ↑  Historien til Kurilene

Eksterne lenker
---------------

* Beliggenhet Arkivert 9. januar 2008 hos Wayback Machine.
* Bilder fra øya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Eanfrith** (død 634) var angelsaksisk konge av Bernicia i England fra 633 til 634. Han var sønn av Æthelfrith av Northumbria. 

Omkring 616 falt Aethelfrith i slaget ved elven Idle. Seierherren, Raedwald av East Anglia, innsatte Edwin som konge i Northumbria. Eanfrith flyktet nordover, og søkte tilflukt hos pikterne i Skottland. Han giftet seg inn i den piktiske kongeslekten, og fikk en sønn, Talorcan, som senere ble konge av pikterne fra (653–657).

Eanfrith forble hedning gjennom hele livet, i motsetning til Edwin, som konverterte til kristendommen i 627.

Edwin falt i slaget ved Hatfield Chase 12. oktober 633. Hans død, Cadwallon av Gwynedds fortsatte plyndringstokt inn i Northumbria i tiden som fulgte, førte til at Northumbria ble splittet opp. Eanfrith grep sjansen, og ble innsatt som konge i et av underkongedømmene, Bernicia. 

I 634 forsøkte Eanfrith å forhandle om fred med Cadwallon, men da samtalene slo feil fikk Cadwallon ham myrdet.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Edwin av Northumbria** | **Konge av Bernicia**(ca. 633–634) | Etterfølger:**Oswald av Northumbria** |
Orecchio di Dionisio
**Ear of Dionysius** (italiensk: Orecchio di Dionisio) er en kalksteinshule hugget ut av Temenites-høyden ved byen Syracuse, på øya Sicilia i Italia. 

Innvendig i hulen
Det er 23 meter høyt og strekker seg 65 meter innover i en "S"-form, det smaler inn mot toppen. Det skal være den italienske maleren Michelangelo da Caravaggio som har gitt det navnet når han i 1608 malte hulen. Både fordi det utseendemessig ligner formen på det menneskelige øret og for den ekstremt god akustikk, som får en liten lyd til å resonere gjennom hele hulen med et ekko på opptil 16 ganger.

Hulen er menneskeskapt, den ble gravd ut i gresk-romersk tid som en del av vannforsyningen til Syracuse. Først ble det laget en smal tunnel som senere ble utvidet nedover og sidelengs til å lagre vann, noe som ga det den uvanlige formen. Et jordskjelv som rammet området fikk det til å rase ut og det ble ikke lenger mulig å lagre vann her.

Referanser
----------

1. ↑  «Tickets & Tours - Orecchio di Dionisio, Syracuse - Viator». *www.viator.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
2. ↑  «Syracuse».
**Frank Earl Swisher** (født 22. juli 1902 i Lyons (Kansas i Kansas i USA, død 2. juni 1975 i Jamestown i Colorado) var en amerikansk sinolog. 

Han var professor på University of Colorado i Boulder.

Liv og virke
------------

I studieårene var han ved *Canton Christian College* i Guangzhou i 1924 (det fikk kort etter universitetsstatus og ble lalt Lingnanuniversitetet), og han rakk som ung journalist å få intervjuet dr. Sun Yat-sen (1866-1925). Han skulle også ble kjent med Chiang Kai-shek og Mao Zedong. 

Han tilbragte en rekke år med studier i Peiping og Academia Sinica på Taiwan, og underviste også på Lingnan. Han arbeidet med *Asia Foundation of Taiwan* i to år.

I 1935 fikk han i oppdrag å bygge opp et *Asia Studies Program* på University of Colorado. Hans doktordissertasjon fra 1938 (Harvard) ble publisert som *China's Management of the American Barbarians*, og gjorde tilgjengelig en rekke kinesiske dokumenter i engelsk oversettelse. 

Under andre verdenskrig var han med i U.S. Marines i Stillehavsområdet. 

Han satt på det førsste *Advisory Editorial Board* for fagtidsskriftet *The Far Eastern Quarrterly*, og var ved sine publikasjoiner, forelesninger og styrearbeid med på å influere flere generasjoner sinologer.

Verker i utvalg
---------------

* *Chinese representation in the United States*, Boulder, Colo.:University of Colorado Press, 1967
* *Early Sino-American relations, 1841-1912: The Collected Articles of Earl Swisher*, redigert av Kenneth W. Rea, Boulder, Colo.: Westview Press, 1977.
* *Canton in Revolution: The Collected Papers of Earl Swisher, 1925-1928*, red. av Kenneth W. Rea, Boulder, Colo.: Westview Press, 1977

Referanser
----------

1. ↑  John K. Fairbank, Joyce C. Lebra: Earl Swisher 1902-1975, nekrolog, *Journal of Asian Studies*, Vol. XXXV, no 3, May 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**FK Ventspils** var en latvisk fotballklubb fra Ventspils. Klubbens hjemmebane var Ventspils Olimpiskais Stadions som har en kapasitet på 3,200. Ventspils har vunnet den latviske ligaen fire ganger og den latviske cupen fire ganger. FK Ventspils ble grunnlagt i 1997, som et resultat av sammenslåingen mellom to tidligere Ventspils-klubber – FK Venta og FK Nafta. Klubben har spilt i den latviske Virsligaen siden 1997. Klubben ble avviklet i 2021.

Diskvalifikasjon
----------------

I juni 2021 utestengt UEFA FK Ventspils fra å delta i UEFA klubbkamper de neste syv årene (dvs. til og med sesongen 2027–28) for brudd på UEFAs regelverk knyttet til "svindel, bestikkelser og/eller korrupsjon" og for "brudd på integriteten til kamper og konkurranser». 

Sportsdirektør Nikolajs Djakins og klubbpresident Adlan Shishkanov ble utestengt fra fotball i henholdsvis 4 år og på livstid. Anklagene var relatert til Europa League-kvalifiseringskampen i juli 2018 mot Bordeaux. Den russiske dommeren Sergey Lapochkin som dømte den kampen ble også utestengt fra fotballaktivitet i 10 år. Det franske laget vant for øvrig denne bortekampen i Latvia 0-1

Meritter
--------

* **Seriemestere i Virsliga: 6**

2006, 2007, 2008, 2011, 2013, 2014
* **Cupmestere i den latvisk cupen: 7**

1998, 1999, 2003, 2004, 2005, 2012, 2015, 2016
* **Supercupmestere i den latvisk cupen: 6**

2003, 2004, 2005, 2007, 2011, 2013, 2017

Sesonger
--------

| Sesong | Nivå | Liga | Plass | Eksterne lenker |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1997** | **1.** | **Virsliga** | **4.** |  |
| **1998** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **1999** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2000** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2001** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2002** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2003** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2004** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2005** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2006** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2007** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2008** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2009** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2010** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2011** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2012** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2013** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2014** | **1.** | **Virsliga** | **1.** |  |
| **2015** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2016** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2017** | **1.** | **Virsliga** | **4.** |  |
| **2018** | **1.** | **Virsliga** | **2.** |  |
| **2019** | **1.** | **Virsliga** | **3.** |  |
| **2020** | **1.** | **Virsliga** | **4.** |  |
|

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com. «Updates». *UEFA.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. mars 2022.
2. ↑  AP. «Russian referee suspended by UEFA in match-fixing case». *Sportstar* **(engelsk)**. Besøkt 19. mars 2022.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑
18. ↑
19. ↑
20. ↑
21. ↑
22. ↑
23. ↑
24. ↑
25. ↑
26. ↑
KLM Boeing 737-400
**GE Capital Aviation Services (GECAS)** er et amerikansk leasingselskap for utleie av fly. Selskapet holder til i Stamford i Connecticut og ble grunnlagt i 1964.

GECAS er et selskap innen det omfattende konglomeratet General Electric. GECAS kjøper fly fra produsenter som Airbus og Boeing og leier dem tilbake til flyselskaper på dry lease-vilkår, vanligvis på avtaler som omfatter en leietid på tre til fem år. En variant; GECAS kjøper fly fra selskaper som igjen leier de samme tilbake og dermed frigjøres bunden kapital.

GECAS viktigste konkurrent er International Lease Finance Corporation,[] selv om det er andre aktører i markedet, som Aviation Capital Group, AerCap, Babcock & Brown Aircraft Management og Royal Bank of Scotland Aviation Capital som de også konkurrerer med. GECAS er den største i marked et hva angår antall fly. Porteføljen omfattet ved inngangen av 2005, 1 450 større passasjerfly som leies ut til mer enn 230 flyselskap verden over. Praktisk talt alle hadde motorer fra General Electric.[]

GECAS er storkunde hos Boeing og plasserte i 2007 en ordre for 15 Boeing 777 og 24 Boeing 737-800 i en kontrakt som beløper seg til 5,34 milliarder US dollar. Flyene skal leveres mellom 2008 og 2010. GECAS har allerede sikret seg leietakere til de fleste av disse flyene.

Referanser
----------

1. ↑  «GE places $5bn Boeing plane order». *BBC News*. Besøkt 22. januar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**GK Lada Toljatti** (russisk: Гандбольный клуб «Лада» Тольятти, ofte kun omtalt som **Lada**) er et kvinnelig håndballag fra byen Toljatti i Russland. 

I 2007 nådde klubben finalen i Champions League, hvor de tapte for det danske laget Slagelse DT. Laget har også vært en gang i semifinalen i Champions League (2008) og i kvartfinalen tre ganger (2003, 2004 og 2006). I 2002 vant HC Lada Cupvinnercupen.Laget har vunnet den russiske eliteserien i håndball seks ganger, i 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 og 2008.

Høsten 2013 ble den norske håndballspilleren, June Andenæs hentet til klubben fra Byåsen.

Kjente spillere
---------------

* June Andenæs (2013–2014)
* Irina Bliznova
* Marija Sidorova
* Ljudmila Postnova (2002–2010)
* Oksana Romenskaja (2000–2006)

Referanser
----------

1. ↑  NRK (30. juli 2013): *June skal spele for russiske Lada*, hentet 31. juli 2013

Eksterne lenker
---------------

* HC Lada (russisk, engelsk)
* Sports123.com – Handball – Women: Russia: Championship Arkivert 6. oktober 2011 hos Wayback Machine. (engelsk)
**B-72** er en bordtennisklubb i Lørenskog kommune. B-72 er et lag med mange meritter, og etter en stille periode er klubben nå på full fart oppover igjen til gamle høyder.

Klubben har hentet hjem tidligere Eliteseriespiller Sindre Åteigen som hovedtrener, og sammen med resten av trenerteamet er B72 per dags dato Norges største og beste klubb. 

B-72 har etablert 6 lag i serien. I eliteserien har de nå to lag. B-72 og Lørenskog BTK. De har også to lag i 1. divisjon. Skårer BTK og ett lag i 2. og ett i 3.divisjon.

Klubben har treninger hver dag, og de yngste spillerne trener oppimot 20 timer i uka og deltar på landslagssamlinger. De har spillere på landslag for både yngre, herrer senior, damer senior og funksjonshemmede.

Klubben tok 60 NM-gull på 5 år under trener Peter Nilsson, og i 2000 gikk de ubeseiret gjennom NM for yngre sitt lagspill, og tapte ikke engang et sett. Det er en rekord som kommer til å stå i veldig lang tid.[] Geir Erlandsen er Norges beste spiller gjennom tidene,[] og Arne Marino Aarås er Norges beste juniorspiller gjennom tidene (9.-plass i ungdoms-EM). Arne Marino Aarås var sammen med Sindre Åteigen, Ørjan Müller, Eric Berner og Even Heggernes med på å sette rekorden fra yngre NM 2000. Sindre og Arne Marino var med på B72 sitt eliteserielag som 4 år seinere tok gull i serien og sluttspillet.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside til B-72
Karavane
En **karavane** er et følge av reisende handelsmenn, som tradisjonelt frakter sine varer på lastedyr.

Opprinnelse
-----------

Karavanene oppsto der det var snakk om lange reiser i øde områder, og reisende så seg tjent med å reise i følge, for felles beskyttelse mot fiender, mot uvennlige naturforhold, og for å være hverandres hjelp i ekstremt terreng. På stepper og i ørkener brukes mest kameler, i fjelland muldyr, dessuten esler og hester. Det kan være fra 40-50 opptil 600 eller flere lastedyr i en karavane.

Karavaneveier
-------------

Karavane er opprinnelig et persisk ord, og karavaner er særlig kjent fra Asia og Nord-Afrika. Berømte karavaneveier førte fra Kina gjennom Sentral-Asia til Bukhara («silkeveien»), og fra Beijing til Irkutsk i Sibir («te-veien»). Gjennom Sahara fører flere kjente karavaneruter. I Australia ble det etablert flere kamel-karavaner etter at europeere kom til landet. Den mest kjent karavaneruten i landet gikk til innlandsbyen Alice Springs.

Bibliografi
-----------

* M'hammad Sabour and Knut S. Vikør (eds), *Ethnic Encounter and Culture Change*, Bergen, 1997, [*død lenke*] Google Cache Last Retrieved Jan.2005.
* The Trans-Saharan Gold Trade 7th-14th Century
* Kevin Shillington (eds), "Tuareg: Takedda and trans-Saharan trade" i *Encyclopaedia of African History*, Fitzroy Dearborn, 2004, ISBN 1579582451
* Lewicki T. "The Role of the Sahara and Saharians in Relationships between North and South", i *UNESCO General History of Africa: Volume 3*, University of California Press, 1994, ISBN 9236017096
* Fernand Braudel, *The Perspective of the World,* vol III of *Civilization and Capitalism* 1984 (fransk, 1979)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***Karavan*** var et litterært tidsskrift som ble utgitt av Bonniers förlag 1934–1935. Redaktør var Artur Lundkvist og medredaktører var Gunnar Ekelöf og Knut Jaensson. Tidsskriftet presenterte essayer, litterære tekster og oversettelser av modernistisk litteratur med fokus på fransk surrealisme.

Bakgrunnen for tidsskriftet var de litterære møtene for unge forfattere som paret Jaensson og Tora Dahl arrangerte i sitt hjem i første halvdel av 1930-tallet. Ekelöf og Lundkvist, som hadde en felles interesse for surrealismen, traff hverandre der og begynte å diskutere mulighetene for et nytt tidsskrift i de fem ungas[*klargjør*] ånd. Introduksjonsnummeret utkom i 1934, i et bind på 112 sider, hvorav 80 sider var skrevet av Lundkvist, Ekelöf og Jaensson-Dahl. Øvrige bidragsytere var blant andre Erik Asklund, Jan Fridegård og Josef Kjellgren. *Karavan* utkom med ytterligere fire numre og anses å ha hatt en avgjørende betydning for bruddet med den svenske kulturkonservatismen og den tysklitterære tradisjonen som til da hadde dominert.

Eksterne lenker
---------------

* «Karavan». Nationalencyklopedin. Besøkt 15. november 2013.
* «Korsväg: ett möte i surrealism och avfärd mot "Karavan"». Tidningen Kulturen. Arkivert fra originalen 10. desember 2013. Besøkt 15. november 2013.

Portaler: Litteratur | Sverige
«**Don't Let the Sun Go Down on Me**» er en sang av den engelske sangeren Elton John fra albumet *Caribou* (1974).

Informasjon
-----------

Sangen ble utgitt som første singel i mai i Storbritannia og den 10. juni i USA. I sangen synger Elton til noen han har hjulpet og fra hvem han er nå opplever avvisning. Den ble skrevet sammen med de andre sangene på albumet i en periode på ti dager i januar 1974.

«Don't Let the Sun Go Down on Me» nådde nummer seksten i Storbritannia den 1. juni 1974. I USA var singelen utgitt mens «Bennie and the Jets» var fortsatt på Top 40, og nådde Top 10 etter fire uker.

Andre versjoner
---------------

En versjon innspilt den 14. desember 1986 vises på konsertalbumet *Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra*. En annen versjon av dette opptaket ble utgitt som en singel i 1987.

En duett med George Michael fra 1991 hadde sin største suksess. Sangen ble spilt inn på en konsert i London den 25. mars 1991 da Elton John var en overraskelsesgjest hos George Michael. Singlen nådde førsteplass på UK Singles Chart i desember 1991 og på Billboard Hot 100 i februar 1992.

Sporliste
---------

Single fra 1974
1. «Don't Let the Sun Go Down on Me» – 5:37
2. «Sick City» – 5:23

Eksterne lenker
---------------

* *Don't Let the Sun Go Down on Me* på Allmusic


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Black or White» med Michael Jackson | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 52 1991–5 1992) | Neste mottaker:«You» med Ten Sharp |
**Jimmy Tamandi** (født 12. mai 1980 i Malmö, Sverige) er en svensk fotballspiller som spiller for GAIS. Han startet karrieren for Nydala IF før han gikk til Malmö FF i 1992. Han fikk sin profesjonelle debut i 1999, i en periode Malmö leverte skuffende resultater. I 2002 byttet han klubb til AIK, der han hadde vekslende suksess. Tamandi byttet klubb til Italia og Salerntina.

Da Salerntina byttet manager, var ikke Tamandi inkludert i klubbens fremtidsplaner. Han begynte å spille for Serie C-laget Potenza. Sommeren 2005 returnerte han til AIK og var en viktig brikke for laget.

Den tidligere U-21-spillere hadde en god sesong og var nær en overgang til en sveitsisk klubb, men det ble ikke noe av fordi AIK ville ha høyere betaling enn sveitserne var villige til å betale. Vinteren mellom 2007 og 2008 gikk Tamandi til Lyn fordi AIK hadde økonomiske problemer. Dessverre fikk han en dårlig start da han ble skadet i sesongoppkjøringen. Han var ute hele 2008-sesongen og debuterte først 16. august 2009 i bortekampen mot Sandefjord. På grunn av skaden fikk han kun fem kamper for Lyn i 2009, men stiller skadefri foran 2010-sesongen.

Etter at FK Lyn gikk konkurs sommeren 2010 ble Tamandi klubbløs som alle andre Lyn-spillerne, og han var blant annet på prøvespill for tippeligaklubben Kongsvinger IL Toppfotball. Han signerte senere for GAIS.

Referanser
----------

1. ↑  aftenposten.no «Jeg er arbeidsledig for første gang i mitt liv» Arkivert 19. oktober 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jimmy Tamandi – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Tamandi – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Tamandi – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (sv) Jimmy Tamandi – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Tamandi – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på Lyn.no
* Profil på lynfotball.net[*død lenke*]
***Found*** utgitt 20. februar 2012 er soloalbumet til Heidi Solheim til da kjent som vokalisten i bluesrock-bandet Pristine. Dette var første gang hun samarbeidet med produsent Andreas Mjøs kjent fra Jaga Jazzist. Albumet ble utgitt av det Tromsø-baserte plateselskapet Finito Bacalao Records, og distribuert av Musikkoperatørene. Platen ble godt mottatt av norsk presse, der blant annet *Dagbladet*, *Hamar Arbeiderblad*, *Fædrelandsvennen* og *Østlendingen* gav terningkast 5. *Østlendingen* skrev blant annet «..en soleklar Spellmannskandidat» etter å ha hørt albumet.

Sporliste
---------

1. «I Give In» (2.49)
2. «Seduce Me» (4.29)
3. «Come What May» (4.11)
4. «Alone» (4.18)
5. «My Bad» (3.34)
6. «Too Little Too Late» (3.23)
7. «Undress Me» (3.06)
8. «Found» (4.23)
9. «Enough» (4.47)
10. «Away From You» (5.01)
11. «Coffee» (2.30)

Musikere
--------

* Heidi Solheim (vokal)
* Espen Elverum Jakobsen (gitar)
* Åsmund Wilter Kildal Eriksson (bass)
* Alexander Kostopolus (trommer)

Gjestemusikere
--------------

* Anders Oskal (orgel)

Referanser
----------

1. ↑  Ostlendingen.no
**Grjotgard Håkonsson** er muligens navn på to personer i ladejarlenes ætt på 800- og 900-tallet.

Snorre Sturlason nevner at «*Grjotgard og Herlaug, sønner av Håkon Ladejarl*» falt i slaget ved Solskjel mot Solve Klove, sønn av mørekongen Huntjov. Slaget ved Solskjel antas å ha blitt utkjempet rundt 862 (eller senest 870) og nevnes blant annet i Glymdråpa fra sist på 800-tallet. Den Håkon Ladejarl som Snorre viser til – Håkon Grjotgardsson – var neppe født før ca 860 slik at opplysningene her er tvilsomme.

Den senere Grjotgard Håkonsson omtales i Eirikssønnenes saga. Kong Harald Gråfell lå på begynnelsen av 960-tallet i strid med ladejarlen Sigurd Håkonsson. Ved list forsøkte Harald å lokke Sigurd til et gjestebud på Nordmøre, men Sigurd avslo. Deretter gjorde Haralds menn et framstøt overfor jarlens yngre bror Grjotgard. Han dro til gjestebudet og ble der bestukket til å angi sin bror, mot at han selv skulle få overta jarletittelen på Lade. På høsten 962 dro Sigurd jarl rett over fjorden fra Lade til veitsle til Oglo (nåværende Skatval) i 962, og Grjotgard varslet kong Harald om hvor han var, og at han hadde lite folk med seg. Harald Gråfell og hans menn overfalt jarlen og brente ham inne på gjestebudet. Ifølge Landnåmabok ble så Grjotgard Håkonsson innsatt som ladejarl. Dette bekreftes også av Frans-Arne Stylegar i hans bok om Håkon jarl.

Noen år etter var Harald Gråfell utenlands, og Grjotgard som holdt landvern for kongen, var på Møre. Sigurds sønn Håkon Sigurdsson samlet en hær og dro mot onkelen og drepte Grjotgard. Håkon Sigurdsson allierte seg senere med danskekongen Harald Blåtann og sørget for å få drept Harald Gråfell. Han kunne deretter sitte som jarl i Trondheim fram til han ble drept i 995.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre Sturlason, Harald Hårfagres saga, kap. 11
2. ↑  Snorre, Eirikssønnenes saga, kap. 4-5
3. ↑  Frans-Arne Stylegar, Håkon jarl, s 62
4. ↑  Snorre, Håkon jarls saga, kap. 10
**Reinhold «Roy» Hinkel**, etternavn også stavet **Henkel**, (født 22. august 1905, død 6. oktober 1981) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1932 i Lake Placid.

Hinkel ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på *Winnipeg Hockey Club* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant ishockeyturneringen som besto av fire lag og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA sølv og Tyskland bronse. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Hinkel, William Cockburn, Clifford Crowley, Albert Duncanson, George Garbutt, Victor Lindquist, Norman Malloy, Walter Monson, Kenneth Moore, Romeo Rivers, Harold Simpson, Hugh Sutherland, Stanley Wagner og Aliston Wise. Hinkel spilte alle seks kampene og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* Gull 1932 USAs flagg Lake Placid - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roy Hinkel – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Roy Hinkel – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Samuel Earnshaw** (født 1. februar 1805 i Sheffield i Yorkshire, død 6. desember 1888 i Sheffield i Yorkshire) var en engelsk prest og matematiker, kjent for sine mange bidrag til teoretisk fysikk og Earnshaws teorem.

Earnshaw studerte ved St Johns College som var en del av Cambridge University, der han ble uteksaminert i 1831. I 1846 ble Earnshaw utnevnt til prest ved sognekirken St. Michael i Cambridge. For en periode fungerte han som kapellan ved Revd Charles Simeon. I 1847 brøt hans helse sammen og han vendte tilbake til hjemstedet Sheffield for å begynne som kapellan og lærer. 

Earnshaw publiserte flere artikler og bøker om matematikk og fysikk. Hans mest kjente bidrag, Earnshaw teorem, viser umuligheten av stabile permanente magneter. Han har også gjort arbeider innenfor trigonometri og partielle differensialligninger innen matematikken. Som prest publiserte Earnshaw flere prekener og avhandlinger.

Referanser
----------

1. ↑  GRO Register of Deaths (dødsregister): des 1888 9c 246 ECCLESALL B. (83 år gammel)
2. ↑  Alumni Cantabrigienses Arkivert 15. august 2012 hos Wayback Machine. Cambridge University Press 10 bind, 1922–1958

Eksterne lenker
---------------

* Samuel Earnshaw

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** SUDOC
 |
***lernu!*** er et flerspråklig nettbasert, gratis prosjekt som promoterer og lærer bort planspråket esperanto. Navnet *lernu* kommer fra imperativ formen av verbet *lerni* i esperanto, som betyr «å lære». Siden er finansiert og administrert av E@I, en internasjonal ungdomsgruppe, som startet som den internasjonale esperanto ungdomsgruppen.

Sidens innhold inkluderer mange metoder for å lære esperanto, på flere nivåer. Slik som spill, øvelser, ordbøker, og et stort bibliotek med diverse lydfiler, videoer og tekster. Siden har også en integrert chatfunksjon, slik at brukere kan kommunisere med hverandre. Siden har også et forum som blir brukt til posting av nyheter og diskusjoner angående esperanto.

Nettsiden hadde nesten 75 000 besøkende hver måned. De fleste besøkende kommer fra Europa, Sørøst-Asia og både Nord- og Sør-Amerika. I mai 2011 fikk siden sin 100 000. registrerte bruker.

Referanser
----------

1. ↑  «lernu.net - Traffic Details from Alexa». Arkivert fra originalen 6. september 2020. Besøkt 18. august 2015.
2. ↑  lernu!: Communication / Users / Map Arkivert 31. mars 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Cent mil uzantoj en la retejo Lernu.net (in Esperanto).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Leroy «Horsemouth» Wallace** er en jamaicansk reggaetrommeslager. Han har opptrådt på trommer for en rekke reggaestorheter fra Jamaica og har vært med på en rekke album, han har hovedsakelig spilt med Burning Spear, Gregory Isaacs, Bunny Wailer, Augustus Pablo, The Gladiators, The Groundation, Prince Far I, Ijahman Levi og Inner Circle.

«Horsemouth» er med som trommeslager på en rekke klassiske og kjente rootsreggaealbum som Burning Spears *Marcus Garvey* (1976), *Social Living* (1978) og *Garveys Ghost* (1977), Bunny Wailers *Protest* (1977), *In I Fathers House* (1979) og *Roots Radics Rockers Reggae* (1983) og The Gladiators *Sweet So Till* (1979). I 1978 spilte «Horsemouth» inn både spillefilmen *Rockers* og sitt eget studioalbum, plata *Original Armageddon Dub* som hittil også er hans eneste studioalbum som soloartist. Albumet ble spilt inn hos Harry J Studio i Kingston på Jamaica Og er i rootsreggae-stil med ypperlig trommespill.

Leroy «Horsemouth» Wallace spilte hovedrollen i spillefilmen *Rockers* fra 1978. Filmen er en kultfilm for rastafarianere og reggaeelskere. «Horsemouth» spiller seg selv, og filmen handler om at «Horsemouth» og hans «brethrens» (brødre), deriblant «Horsemouths» gode venn saksofonisten Richard «Dirty Harry» Hall, skal finne igjen «Horsemouths» motorsykkel som er blitt stjålet. Filmen skildrer ghettoen i Kingston og reggaemusikkens liv på Jamaica. Fattigdommen, brutaliteten og reggaemusikkens fredelige budskap. Under filmen opptrer «Horsemouth» med blant andre Jacob Miller og Gregory Isaacs. Det dukker opp en rekke kjente reggaemusikere stort sett gjennom hele filmen.

Utover 1980-tallet prøvde «Horsemouth» seg som discjockey i kjent jamaicansk dub-stil. Han spilte inn flere singler med produsenten Lee «Scratch» Perry, blant annet låta «Herb Vendor» (1983). «Horsemouth» er en velkjent rastaman og rastafari er hans budskap. Dette presiserer han i den jamaicanske spillefilmen *Rockers* og på studioalbumet hans.

«Horsemouth» er fortsatt aktiv som trommeslager, i 2008 spilte han trommer på det nyeste albumet til det amerikanske reggaebandet Groundation *Rockamovya*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leroy Wallace på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Leroy Wallace hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Leroy Wallace på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Leroy Wallace på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Leroy Wallace på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Høyhælte sko
Herresko
Flip-flops
Skaller, laget av Kirsten Nordvang, Karasjok Husflid ca. 1977
Komag fra Kautokeino, ca. 1955
**Fottøy** består av klær man bruker på føttene. Fottøy benyttes for å beskytte føttene, for å holde vann ute, for å gi bedre grep, eller som pynt. Mellom fottøyet og føttene benyttes sokker eller strømper, unntatt for sandaler og lignende.
Håndverkere som lager og reparerer fottøy kalles skomakere. Fottøy blir i dag i all hovedsak industrielt framstilt.

Det eldste kjente fottøy ble oppdaget i Fort Rock Cave i den amerikanske delstaten Oregon. Karbondatering av disse sandalene, som var vevd av bark fra malurtarten *artemisia tridentata*, indikerer en alder på minst 10 000 år.

Typer av fottøy
---------------

* Støvler
* Kalosjer
* Lakksko
* Dansesko
* Tøfler
* Sandaler
* Flip flops
* Tresko
* Vernesko
* Joggesko
* Truger
* Lugger
* Skaller
* Komager
* Rulleskøyter
* Ski
* Skøyter

Se også
-------

* Sko
* Skonummer
* Gamasjer
* Østerdalssokker
* Fotkluter
* Sennegras

Referanser
----------

1. ↑  Robbins, William G. (2005). *Oregon: This Storied Land*. Oregon Historical Society Press. ISBN 0-87595-286-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Footwear – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Footwear – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
***Klart svar*** var et norsk direktesendt debattprogram med Per Ståle Lønning som gikk på TVNorge fra 1992 til 1994. Med seg hadde han Tor Erling Staff, som skulle gå nærmere inn på debattantenes argumenter. En tredje person som var med på laget var Hans Bauge. Han hadde en fast plass i studio som samfunnsengasjert debattant og skulle således representere «mannen i gata». Hans verbale utfall under debatten var meget utagerende og ofte preget av knyttede never og raseri, noe som var til underholdning for de andre i studio – og for seerne.

Allerede i 1994 gjenoppstod programmet på TV 2 med tittelen *Lønning direkte*.

Seertall
--------

Premieren ble sett av 260 000, noe som var gode tall for TVNorge. Den andre sendingen ble sett av 350 000.

*Klart svar* var (målt blant de 1,5 millioner innbyggere som tok inn både NRK, TV 2, TV3 og TVNorge) det mest sette debattprogrammet på norsk TV i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  VG - «PER STÅLES TVNORGE-DEBUT» (3.9.1992, s.45)
2. ↑  VG - Hans Bauge: «Jeg har aldri tapt en diskusjon!» (23.5.2007)
3. ↑  Youtube - Hans Bauge - Bilavgift del 1 (TVN)
4. ↑  VG - DU ER BEST EINAR! (7.9.1992, s. 51)
5. ↑  VG - KANALKRIGEN IGÅR (10.09.1992 - Side: 51)
6. ↑  Hvem Hva Hvor 1995, s.261
**Isidore Perraud**, C.SSp. (født 27. oktober 1907 i Clisson i bispedømmet Nantes i Loire-Atlantique i Frankrike, død 28. mars 1992 i La Turballe i Loire-Atlantique) var en fransk katolsk prest, misjonær og historiker som interesserte seg særli i verdens katolske biskopers episkopalgenealogi og bispevåpen.

Etter sin prestevielse i 1933 sente hans overordnede ham som misjonær i Fransk Kamerun i Fransk Vestafrika. Fra 1954 til 1960 var fader Perraud sekretæt ved den apostoliske delegasjon i Dakar.

Han utviklet i midten av 1940-årene en interesse for det verdensvide katolske episkopat og begynte å samle på et unikt materiale med ordinasjonsdatoer, bilder og fotografier, biskoppelige våpenskjold, og biografier. I 1955 begynte han å publisere dette forskningsmateriale i almanakken «l’Annuaire de l’Eglise Catholique», som han redigerte.

I 1969 vendte fader Perraud tilbake til Frankrike, og til landsbyen La Turballe i departementet Loire-Atlantique, der han beynte å organidsere samlingen etter kontinenter og land. I 1970 tok han med sin ekspertise til en gruppe historikere som siden 1969 hadde forsket på bispeordinasjoner og deres apostoliske suksesjonslinjer. Frem til 1991 ble gruppens forskning publisert i tidsskriftet «Esprit et Vie», og fader Perraud var medredaktør av publiseringsmaterialet.

Han døde 28. mars 1992 i La Turballe.

Fra 1993 ble publiseringen av materialet gjort i journalen «Revue des Ordinations Episcopales» redigert av Charles Bransom.

Referanser
----------

1. ↑  bishops-in-china.com, lest 2022-02-20
Oasen i 2009

**Yueya Quan** (kinesisk: 月牙泉; pinyin: *Yuèyá Quán*), eller «Månesigdsjøen», er en halvmåneformet liten oase seks km sør for byen Dunhuang i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Den er omgitt av høye sanddyner. Navnet har den hatt siden Qingdynastiets tid. 

Sanddynene rundt om kan bli opptil 300 meter høye, De kalles «de syngende høyder» (Mingsha Shan) i Kumtagørkenen, som er del av Taklamakanørkenen.

Oasen var et hvilested på Silkeveien. 

Trass i beliggenhet er kilden i løpet av etterkristen tid aldri blitt tildekket av sandstormer.

Antagelig næres grunnen av underjordisk artesisk vann. Dette vannet fukter også sanden rundt, og når sanddynene har en vannmetning på over fire prosent får de en nokså sterk stabilitet.

Kilden har krympet. Målinger i 1960 gav en gjennomsnittsdybde på 4 til 5 meter, med en maksimaldybde på 7,5 meter. Førti år senere hadde vannmengden avtatt til 5 500 m² i areal og med en gjennomsnittsdybde på knapt én meter. Konserveringsarbeid utført av lokalregjeringen med hjelp fra sentralregjeringen har siden ført til en jevnt voksende trend.

Referanser
----------

1. ↑  CHEN Jiansheng o.a. [2006] «Formation mechanisms of megadunes and lakes in the Badain Jaran Desert, Inner Mongolia», i *Chinese Science Bulletin* 2006 Vol. 51 No. 24 3026 — 3034
2. ↑  «No, it's not a mirage: Tiny 2,000-year-old oasis in China that keeps city alive is saved from being swallowed by desert». *Mail Online*. 13. mai 2013. Besøkt 14. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crescent Lake (Dunhuang) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* China rettet die Mondsichel-Quelle
* Mondsichel-See in Dunhuang
En **stumtjener** er et stativ til opphenging av klær, særlig yttertøy. Den består som regel av en lang, loddrett stang med fot nederst og en anretning med kroker eller knagger øverst, gjerne satt i en rundkrets, og i mange tilfeller også med ekstra kroker på selve stangen. Stumtjenere finnes både i messing, stål og tre. Messing var vanligere før enn det er i dag. 

En stumtjener kan være plassert i et soverom slik at man kan henge opp klærne før man legger seg, eller i en yttergang for å kunne henge fra seg yttertøy.

* Toppen av en stumtjener med knagger for opphenging av ytterklærToppen av en stumtjener med knagger for opphenging av ytterklær
* Pastellmaleriet Garderobe av Carsten Eggers 1991 viser en stumtjener overlesset med yttertøyPastellmaleriet *Garderobe* av Carsten Eggers 1991 viser en stumtjener overlesset med yttertøy
* Herretjener, en tupe klesstativ, her med skuff og toppbrettHerretjener, en tupe klesstativ, her med skuff og toppbrett

Se også
-------

* Herretjener
* Kleshenger
* Garderobe

Eksterne lenker
---------------

* (en) Clothes valets – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Se Stumtjener i DigitaltMuseum
* Oppslagsordet «stumtjener» i *Ordbog over det danske Sprog 1700-1950*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Båndstripe for Norges forsvarsforenings verneidrettsmedalje
**Norges Forsvarsforenings verneidrettsmedalje** er en medalje som på Landsskytterstevnet tildeles skytterkongen og vinneren av Norgesmesterskapet i feltskyting. På alle de ni årlige landsdelskretsstevnene tildeles medaljen til vinneren av mesterskapet i baneskyting for klasse 3-5 og vinneren av mesterskapet i feltskyting for klasse 2-V55. Den tildeles også til andre norgesmesterskapsvinnere i henhold til statuttene, f.eks. Norges reserveoffiserers forbunds pistollangrenn hver vinter.

Historie
--------

Fram til 1959 ble den tildelt vinneren av juniormesterskapet på 100 meter, men fra 1961 ble den oppsatt til skytterkongen, og fra 1974 ble den også oppsatt til Norgesmesteren i feltskyting.

Se også
-------

* Liste over dekorasjoner godkjent til bruk på norsk militær uniform

Kilder
------

* Statutter for NFFs utmerkelser[*død lenke*], Norges forsvarsforening
* *Skytterboka 2012-2013*, utgitt av Det frivillige skyttervesen