recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den store moské i Kufa fotografert 1915
Den hellige ruinbyen Kufa ligger midt i Irak, ikke langt fra administrasjons- og handelssenteret al-Najaf.
**Kufa** (arabisk: ‏الكوفة‎, *al-Kūfa*) er en by i Irak med omkring 130 000 innbyggere. Byen er en hellig by for sjiamuslimer.

Historie
--------

I 637 ble byen, som da lå i provinsen Asuristan, erobret av arabere fra sassanidene. Den var på denne tiden kalt **Hira**, **Aqula** eller **Suristan**. i kalifen Umar ibn al-Khattabs regjeringstid ble så Kufa etablert her i 638. Den begynte som en misr, en arabisk leirby der det ble bosatt 30 000 veteraner - største stammegruppe var Banu Badshila.

Byen var en kort tid, 749-762, abbasidenes hovedstad. Men den sank ned i forfallet etter at Bagdad begynte å tilta i betydning.

Kufa hadde en berømt språkskole, der det kufiske alfabetet ble utviklet.

Litteratur
----------

* Hichem Djaït: *al- Kufa: naissance de la ville islamique*. Paris: Maisonneuve et Larose 1986.
* Josef van Ess: *Theologie und Gesellschaft im 2. und 3. Jahrhundert der Hidschra. Eine Geschichte des religiösen Denkens im frühen Islam*. 6 Bde. Berlin: De Gruyter 1991-97. Bd. I.
* Michael G. Morony: *Iraq after the Muslim Conquest*. Princeton 1984, S. 239ff.

Se også
-------

* Kufisk skrift
* Kufiske mynter

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kufa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Må ikke forveksles med Adolf Bredo Stabell eller Adolf Bredo Stabell Greve.

**Adolf Bredo Stabell** (født 12. august 1908 i Kolbu på Østre Toten, død 5. desember 1996) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1927 og cand.jur. 1932 fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Oslo, var han studerende i London 1933 og Paris 1934, før det ble tre år i heimtraktene, først som sakfører på Gjøvik 1934, dernest som dommerfullmektig Nord i Hedemarken 1935–1937. Fra 1937 var han sekretær i Utenriksdepartementet, ved Norges utenriksstasjon i Washington 1940–1945 til sist som førstesekretær, fra 1941 også krigsadvokat for norske styrker i USA og Canada. Etter den andre verdenskrig var han byråsjef et par år, før han i 1948 ble handelsråd ved Norges ambassade i Brüssel og var den norske delegerte til det inter-allierte erstatningsbureau. Derpå var han ambassaderåd ved Norges faste delegasjon til De forente nasjoner i New York City 1949–1951, så ambassaderåd (nestsjef) ved Norges ambassade i Paris 1951–1954. Etter å ha vært ekspedisjonssjef i UD 1954–1961 var han ambassadør ved Norges ambassade i Ottawa 1961–1966, Norges ambassade i Helsingfors 1966–1972 og Norges ambassade i Lisboa 1972–1976.

Adolf Bredo Stabell var sønn av overrettssakfører Bernhard Dunker Stabell (1878–1929) og Dorothea Antoinette Platou (1883–1964). I 1938 giftet han seg med den amerikanske Viola Katherine Jordan (1906–1997). Han var bror til Peter Platou Stabell og far til skuespiller Thea Stabell (født 1939).

Se også
-------

* Stabel (slekt)

Premier
-------

* St. Olavs Orden i 1965.
* Den iranske Løvens og solens orden

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Adolf Bredo Stabell, (12.august 1908 - 05.desember 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stabell, Adolf Bredo i Hvem er Hvem, 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Peter Thorvald Aarum** (født 10. mai 1867 i Skjeberg, død 9. juli 1926) var en norsk sosialøkonom og professor i sosialøkonomi og statistikk ved universitetet i Kristiania 1917–1926.

Han ble student i 1885, cand. philos. i 1886, cand. juris i 1893. 1889–1907 var han ansatt som stenograf ved Stortinget, og 1889–1910 som sekretær i Justisdepartementet. Ved siden av studerte han sosialøkonomi, og utga i 1903 en utredning «Om det økonomiske samvirke som led i det sociale reformarbeide». I 1908 ble han dr. philos. med avhandlingen «Arbeidets økonomiske værdi, bidrag til arbeidslønnens teori». Året etter ble han lærer i nasjonaløkonomi ved Norges landbrukshøyskole, og fra 1910 var han universitetsstipendiat i statsøkonomi og statistikk. I 1913 ble han ekspediasjonssjef i det nyopprettede Sosialdepartementet, før han ble utnevnt til professor i sosialøkonomi og statistikk ved universitetet i Kristiania i 1917.

Foruten arbeidet med sine egne avhandlinger og bøker, utførte Aarum revisjonen av annen utgave av T. H. Aschehougs *Socialøkonomik* (4 bind, 1910–1914).

Referanser
----------

1. ↑   Dagbladet, urn.nb.no, utgitt 9. juli 1926[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Isaksen, Asbjørn og Wallem, Fredrik B.: *Professorer, docenter, amanuenser, samt øvrige lærer og tjenestemænd 1911*, s. 11. Kristiania og Kjøbenhavn: Gyldendal, 1911.
* NorgesLexi
* *Salmonsens konversationsleksikon*, bind I. København: J. H. Schulz, 1915.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Thorvald Aarum i BIBSYS
* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Thorvald Aarum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Biskop Valdemar** (født 1158, død 1236) var frillesønn av Knud V og mot pavens vilje, erkebiskop i Bremen, hvor han i flere perioder var bannlyst. 

Etter studier i Paris, ble han omkring 1180 biskop i Slesvig, hvor han etablerte Guldholm kloster. Da Valdemar Seier ble hertug av Sønderjylland, og utsiktene til å komme på tronen i Danmark dermed ble mindre, lot han seg i 1191 velge til erkebiskop i Bremen. Knud VI forhindret ham dog i å tiltre embedet, og derfor tilsluttet Valdemar seg kongens fiender i Tyskland og rømte til Norge i 1192. Derfra fikk han hjelp av en stor flåte, med hvilken han i 1193 vendte tilbake til Sønderjylland. Han antok nå kongenavn, men ble tatt til fange av Knud og satt i fengsel først på Nordborg og siden på Søborg. På dronning Dagmar- og pave Innocens IIIs forbønner, ble han dog i 1206 sluppet fri. 

Etter nok et mislykket kuppforsøk, dro han i 1232 til Cîteaux i Frankrike, hvor han endte sitt liv.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Valdemar* i Nordisk familjebok

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
Marie Hamsun og Dore Lavik i *Vildanden*, 4. akt  Foto: ukjent/Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Dorotheus Olivarius (Dore) Lavik** (født 4. juni 1863 i Eksingedalen nord for Bergen, død 18. juni 1908 i Bergen) var en norsk skuespiller og teatersjef.

Familie
-------

Dore Lavik var sønn av Johannes Andersson Lavik (1823–1897) og Kari Andersdatter Kyte (1820–1907). De drev en haugiansk gård i Hosanger, mer spesifikt Eksingedalen. Broren Andres Lavik (1852–1941) ble bonde og stortingsmann, den som tok over farens gård og også ble ordfører. Det samme gjaldt broren Andreas Lavik (1854–1918), mens broren Johannes Lavik (1856–1929) ble redaktør og målmann. Gjennom sin mor var de etterkommere etter Eidsvollsmannen Brynjel Andersson Gjerdåker.

Teatervirksomhet og privatliv
-----------------------------

Som ung mann var Dore Lavik i USA, der han arbeidet som forsikringsagent og murer. Etter noen år vendte han imidlertid tilbake til Norge og Bergen.

Fra 1896 til 1908 var han gift med den danske teaterkvinnen Ludovica Levy (1856–1922). Det var ved Dores hjemkomst at han fikk sin debut i hjembyens Den Nationale Scene, der broren Johannes hadde tiltrådt som redaktør i Bergens Tidende. I 1899, samme år som broren Andreas flyttet tilbake til Bergen, flyttet Lavik og Levy til hovedstaden for å starte Sekondteatret, forøvrig samme år som Nationaltheatret åpnet. De ledet Sekondteatret i én sesong, fra 1899 til 1900.

Ekteskapet skrantet imidlertid, og fra 1904 – samme år som broren Johannes grunnla *Gula Tidend* – holdt han lag med den nær tyve år yngre skuespilleren Marie Andersen (1881–1969). Dore hadde i 1901 startet Det Norske Skuespillerselskab, og han lot Marie Andersen bli medlem av Selskabet og følge med på turnéer, blant annet i Danmark 1906–1907.

Dore Lavik døde i 1908 av tarmslyng i Bergen, bare ett år efter morens død. Han er gravlagt på Flatekvål kirkegård i hjemdalen.

Året efter Laviks død giftet Marie seg med den mye eldre skribenten Knut Hamsun (1859–1952), som i likhet med Lavik hadde tilbrakt yngre år i USA som forsikringsagent og murer.

Litteratur
----------

* Nils Johan Lavik (2008). *En haugianer på teaterscenen*. Tanum.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Eg. Dorotheus Olivarius Lavik, Norsk biografisk leksikon ID Dore\_Lavik, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dore Lavik i Store norske leksikon.
4. ↑  «Lavik, Dore f. 4 Jun 1863 Eksingedalen, Hordaland d. 16 Jun 1908: Eidsvollsmenn». *data.eidsvollsmenn.no*. Besøkt 27. november 2022.
5. ↑  Ingvild Bræin, *Bondegutt på de skrå bredder* i Bergens Tidende den 9. juni 2008.
6. ↑  Åse Eikemo Strømme, Skodespelaren Dore Lavik frå Eksingedalen, Vaksdal Historielag, årbok 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dore Lavik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Dore Lavik hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Grønfjelldalen** er et dalføre i Rana kommune i Helgeland i Nordland. Dalen har sin beliggenhet på vestsiden av Dunderlandsdalen, og er oppkalt etter Grønfjellet, hvis høyeste punkt er 1057 meter over havet.

Dalføret er rikt på mineraler, spesielt kvarts, muskovitt, plagioklas, kalifeltspat, grafitt, sinkblende og blyglans. Det inneholder også forekomster av svovelkis, magnetkis, magnetitt, markasitt, kobberkis og rutil. Litologisk er dalføret preget av muskovittskifer av ekstrutivt opphav, der den opprinnelige bergarten var tuff, amfibolitt av intrusiv opprinnelse, der den opprinnelige bergarten var doleritt, og sedimentær granatglimmerskifer, som har utviklet seg fra gråvakke.

Grønfjellåga renner gjennom dalen, og munner ut som en side-elv til Ranelva.

Grønfjelldalen har vei-forbindelse til E6, via en bru (Nevernesbrua), ca. 3 km nord for Storforshei.

Næringsgrunnlaget i Grønfjelldalen er jordbruk.

Grønfjelldal skole, som også fungerte som grendehus, brant ned natt til 3. mars 2007. Den 7. november 2009 stod et nytt skolebygg ferdig, og den 22. juni 2010 vedtok Rana kommunestyre at skolen settes i drift høsten 2010.

Folketall
---------

Statistisk sentralbyrå  oppgir følgende folketall for Grønfjelldalen:

| År | Folketall |
| --- | --- |
| 1998 | 135 |
| 1999 | 126 |
| 2000 | 130 |
| 2001 | 127 |
| 2002 | 130 |
| 2003 | 126 |
| 2004 | 128 |
| 2005 | 137 |
| 2006 | 125 |
| 2007 | 119 |
| 2008 | 118 |
| 2009 | 127 |
| 2010 | 115 |
| 2011 | 119 |
| 2012 | 126 |
| 2013 | 128 |
| 2014 | 125 |
| 2015 | 128 |
| 2016 | 144 |
| 2017 | 154 |
| 2018 | 149 |
| 2019 | 144 |
| 2020 | 148 |
| 2021 | 141 |

Referanser
----------

1. ↑  Norges geologiske undersøkelse: *Grønfjelldalen. Forekomst nr.48 i Rana (1833) kommune*, Malmdatabasen 8. februar 2000
2. ↑  Harald Mathiassen: *Vil kjempe for ny skole*, Rana Blad, 5. mars 2007
3. ↑  Arne Forbord: *Stor glede over skoleåpning*, Rana Blad, 27. november 2009
4. ↑  Marit Ulriksen: *Jubler for skoleåpning*, Rana Blad, 22. juni 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Oversiktsbilde av Los Alamos. I forgrunnen ligger Los Alamos National Laboratory, og bortenfor broen, som går over en dyp canyon, finnes selve byen. De sentrale delene av Los Alamos ligger til høyre utenfor bildet, ute på en mesa.
**Los Alamos** er en by i den amerikanske delstaten New Mexico. Byen har et areal på 28,1 km² og en befolkning på ca. 12 000 innbyggere (2000).

Byen ligger i den sentrale delen av delstaten, om lag 40 km nordvest for hovedstaden Santa Fe, og på drøyt 2000 moh i Jemez Mountains. I byen ligger Los Alamos National Laboratory (LANL), som ble grunnlagt i 1943 for å gjennomføre Manhattanprosjektet, og fortsatt er den overlegent største arbeidsgiveren.[] Utdanningsnivået er høyt; det hevdes lokalt gjerne at Los Alamos er den by i verden som har høyest andel doktorgradsfolk i forhold til folketallet.[] Los Alamos er bygd på Pajarito-platået mellom White Rock Canyon og Valles Caldera. Området der byen ligger er på en mesa.

På Bradbury Science Museum kan man følge historien om atombomben, og frem til i dag og der er også replikaer av de første bombene. I fjellene over byen finnes rekreasjonsområder med lange vandringsveier og et skianlegg. I nærheten er Bandelier National Monument med lebninher etter *cliff dwellers*.

Historie
--------

De første innbyggerne på platået antas å ha vært keresan-talende indianere på 900-tallet. Omkring år 1300 innvandret indianere av tewa-folket, som bygde store byer. Men de ble drevet vekk av plyndringstokter av navajer og apacher.

I Los Alamos fantes lenge ingen annen skole enn en internatskole for gutter. Men avsidesliggenheten ble en faktor som lokket det amerikanske militæret, som i 1942 valgte plassen for Manhattanprosjektet. Det var lett å kontrollere all trafikk som kom og gikk, og det fantes mange steder egnet til å utføre farlige eksperimenter på. Da fysikere og annet personale ankom, vokste bebyggelsen raskt for å kunne gi hjem også til deres familier.

Etter annen verdenskrig forble laboratoriet der, og administreres i dag av University of California.

Befolkningen er for det meste hvit, ca 90 %; bare ca 12 % av befolkningen er av spansk (*hispanic*) opprinnelse, noe som er lavt for New Mexico.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Los Alamos, New Mexico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
* Los Alamos National Laboratory
* Bandelier National Monument
* Bradbury Science Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  ; *folketellingen i USA 2020*; Herausgeber: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.
**Michael Skjelderup Hansson** (født 16. september 1839 i Kristiansand, død 9. juli 1922 i Kristiania) var en norsk jurist og forretningsmann som i tredve år ledet Storebrand, et forsikringsselskap.
Etter examen artium 1857 og cand.jur. 1862 fra Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania ble han høyesterettsadvokat i samme by samme året som han giftet seg, altså i 1866. Fra 1867 til 1878 drev han praktisk i *Ebbell og Hansson* sammen med sin svoger, han Joachim Ebbell (1835–1877) fra Grimstad. Mest kjent var han som administrerende direktør for brannforsikrings-selskapet Storebrand (etablert 1847) og livsforsikrings-selskapet Idun (etablert 1861), der han regjerte mellom 1878 og 1918. Han hadde i 1876 stått i spissen for å få etablert *Den Norske Brand-Tarifforening* som han senere var formann i. Etter flere bybranner fikk han rundt århundreskiftet Norges Brannkasse til å favorisere murhus. Fra 1900 til 1916 var han formann i *Den norske Forsikringsforening*. For alt dette fikk han to St. Olavs Orden og den svenske Vasaordenen.

Han var sønn av sorenskriver Christian Rasmus Hansson (1807–1872) og Harriet Marie Mørch (1816–1903) og bror av Olaf Mørch Hansson. I 1866 giftet han seg med Julie Caroline Cathrine Lasson (1842–1922), datter av høyesterettsjustitiarius Peder Carl Lasson. Sønnen Michael Hansson (jurist) (1875–1944) fikk flere kjente etterkommere.

*Se også Hansson (slekt fra Trondheim)*

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID M\_S\_Hansson, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Inger Døving, *M. S. Hansson* i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Road** var et hardrock-band fra Oslo, etablert tidlig på 1980-tallet.

Bandet var et typisk turnéband som reiste Norge rundt og hadde enormt med spillejobber i årene de holdt på. På debutalbumet *This Is Just Rock’n’Roll* fra 1983 deltok tidligere Junipher Greene-medlem Jørun Bøgeberg på bass og vokal, Jon Berg og Eivind Aarset på gitar, samt Willy Bendiksen på trommer. Det siste albumet de ga ut var *Breaking Out* (1986), og bandet ble oppløst kort tid etter.

Bøgeberg spilte i flere band etter Road og var fast bassist hos a-ha fra 1990 til 1994. Han deltok på turnéer og på to musikkalbum med a-ha. Bendiksen har spilt med The Snakes og sitt eget band Wild Willy's Gang, samt spilt med Jorn siden 2000. Berg gikk til Backstreet Girls, og Aarset har blitt en anerkjent jazzmusiker og har vært studiomusiker for en rekke kjente norske artister. Ringsby har spilt i en rekke band, blant annet TinDrum, TNT, samt The Snakes og Jorn sammen med Bendiksen. Han spiller idag i Vestlandsfanden. Han har fra 2013 erstattet Victor Borge i TNT. Pedersen har vært lenge aktiv innen teater og cabarét i Trondheim.

Medlemmer
---------

Siste
* Børge Pedersen – vokal
* Jimmy Iversen – gitar
* Øystein «Sid» Ringsby – bassgitar
* Willy Bendiksen – trommer

Tidligere medlemmer
* Gunnar Westlie - Gitar
* Jørun Bøgeberg – bassgitar
* Jon Berg – gitar
* Eivind Aarset – gitar
* Knut Akselsen – vokal
* Kees Hansen - bass

Diskografi
----------

* *This Is Just Rock’n’Roll* (Desperado/Slagerfabrikken) (1983)
* *Running Away* (1985) (12 minutter, EP)
* *Breaking Out* (1986)

Kilder
------

* Siren Steen (red): *Norsk pop- og rockleksikon*, Vega Forlag (2005) ISBN 978-82-92-48909-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Podistra schoenherri*** (Dejean, 1837) er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse
----------

*Podistra schoenherri* finnes i Europa, men er sjeldnere i vest og i sør. Den finnes også østover i Asia. Finnes i Norge, ikke vanlig.

Utseende
--------

*Podistra schoenherri* er 7-9 mm lang. Hodet er innsnørt like bak fasettøynene som er kulerunde og utstående. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennene er mørkere mot spissen. Brystskjoldet (pronotum) er jevnt, med nær parallelle sider, litt avsmalnende framover. Bakhjørnene nær rettvinklede, neppe utstående. Det har ingen innbuktning i bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Beina er rødgule, mens føttene ofte er mørkere. Leggene på mellom- og bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Dekkvingene har en grågul eller brungul farge, ofte mørkere i bakkanten. De skjuler hele bakkroppen og har ganske lang oppstående behåring. 

Ligner mye på *Podistra rufotestacea*, og kan skilles fra denne på fargen. Men den sikreste måten er å se etter ulikhetene i hannenes kjønnsorgan (aedeagus) og bakkanten av hunnenes sjuende bukledd.

Levevis
-------

Larvene lever som predatore (rovdyr). 

*Podistra schoenherri* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 38-39. (344 sider) ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Podistra schoenherri* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Podistra schoenherri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Podistra schoenherri* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Podistra schoenherri* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Podistra schoenherri* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Podistra schoenherri* - Fauna Europaea Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine. - engelskspråklig
**Ingeborg Annie Lindahl** (født 2. september 1981 i Harstad) er en norsk flermedial billedkunstner (tegning, installasjon, skulptur og kuratoriske prosjekter). 

Lindahl var en av pionerstudentene ved Kunstakademiet i Tromsø, og videre utdannet med master i kunst ved Kunst- og designhøgskolen i Bergen. Lindahl utvikler stedsspesifikke installasjoner i forskjellige medier, og jobber ofte med storstilt kritt-tegninger og installasjoner. Hennes kunstverk og installasjoner har gjerne referanser til geologi, biologi og epistemologi. Lindahl debuterte på Høstutstillingen i 2018.

Hun satt i styre til Nord-Norske Bildende Kunstnere fra 2015 til 2017. Hun er for tiden nestleder i styret til Festspillene i Nord-Norge. 

I 2013 mottok hun Per Spillings pris for å ha utmerket seg med et kunstnerisk uttrykk preget av originalitet og dristighet. I 2018 vant Lindahl Kritikerprisen for verket *Uforløst*, *Den 72. Nordnorske Kunstutstilling.* Den første prisen ble delt ut av Ellen Sæthre-McGuirk, og begrunner valget slik; «*I en tid hvor mye at det som omgir oss av materialer er menneskeskapt, hvor menneskelige relasjoner er digitalt mediert, og hvor deltajerikdommen av hva det betyr å være menneske og ha et erfaringsrikt liv tynnes ut til en overfladisk hinne fordelt på interaktive plattformer, er det en betryggende, dyp stoisk ro over Ingeborg Annie Lindahls Uforløst (2017)...»*

Av kuratoriske prosjekter kan Festspillene i Nord-Norge *(Harstad, 2020)*, ILIOS (Harstad *2017, 2018)*, *odds* (Odda, 2012) og *Ut i min hage* i (Harstad 2011) nevnes.

Referanser
----------

1. ↑  «Kunsthybriden». *Magasinet KUNST*. 11. juni 2020. Besøkt 3. januar 2022.
2. ↑  «Ingeborg Annie S. Lindahl». *Statens Kunstutstilling, Høstutstillingen* **(norsk)**. Besøkt 3. januar 2022.
3. ↑  «TIDLIGERE STYRER». *nnbkunst* **(norsk)**. Besøkt 3. januar 2022.
4. ↑  «Styret». *Festspillene i Nord-Norge*. 15. april 2015. Besøkt 3. januar 2022.
5. ↑  «Per Spilling – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 3. januar 2022.
6. ↑  oss 41 58 30 00, Skrevet av redaksjonen 20 01 2018 20:28-OPPDATERT 22 01 2018 21:53 Tips (20. januar 2018). «Ingeborg ble tidenes første vinner av kritikerprisen». *Bodø Nu* **(norsk)**. Besøkt 3. januar 2022.
7. ↑  «Vatn og Olía (IS/NO)». *Festspillene i Nord-Norge*. 22. september 2020. Besøkt 3. januar 2022.
8. ↑  «About « ODDS». *www.odds-project.com*. Arkivert fra originalen 3. januar 2022. Besøkt 3. januar 2022.
9. ↑  Presseomtale på Ut i min hages nettsider. Arkivert 22. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Lindahls nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Tørtberg fotografert i 1932 av Ruth Raabe. Tørtberg var en husmannsplass under Frogner Hovedgård. Husmannsplassen lå der Monolitten er i dag. Fotografiet inngår i fotosamlingen til Oslo Museum - OMu.F26549
Monolitten fotografert i 2018 av Ingebjorg Mogstad ved Vigelandmuseet
**Visen om Vigeland** er en revyvise fra 1939, laget av Bias Bernhoft og Arild Feldborg.

Bakgrunn
--------

Revyvisen handler om skulptøren Gustav Vigeland som drev og hugget steinskulpturer til Vigelandsanlegget som ble etablert der husmannsplassen Tørtberg hadde ligget. Dette var like før Monolitten skulle reises.

Det var Einar Rose som gjorde visen kjent da han, utkledd som Vigeland selv, fremførte den i revyen «Norrønafolket» på *Chat Noir* i 1939. Arve Opsahl tok den med på plateutgivelsen *Gamle revyviser* (1975).

Tekst og melodi
---------------

Visen er laget på melodien til gruvesangen *Nisser og dverger*. Teksten lyder:

Nisserr og dverrgerr, byggerr i berrge
Men jeg skal hogge dem alle her ut
Mens kunstnerne ståker, og Dagbladet bråker
Sprenger jeg Tørtberg i lufta med krutt
Ja, jeg skal bore, dype og store
Huuullerr i gråstein og blåstein og flint
Skeive gestalter, som humper og halter
Det er ikke pent, men d'ær lidderlig fint
Folk skakke lengerr, øse ut pengerr
Til brød og til kaffe, nei still dem i kø
På trrallerr og vogner og kjør dem til Frogner
For her ska dem jaggu få stener for brød
Dovre skal beve, underr min neve
Snøhetta den skal jeg meisle og slå
Pryle og bende, så skal den ende
som Venus fra Tørtberg med Torghatten på
Når sju tusen jekler om to hundre sekler
Står ferdig på Tørtberg, da faller det vel
En sten fra mitt hjerrte, og dem skal jeg knerte
og hamre og slå til monument av meg selv
Hei, jeg vil høgge, løs på Stein Bugge
Einstein og tostein og brrostein og mur
Holm med granittsten, Hans en forblitt sten
Trallesten og gallesten og pukksten og ur
En port skal det være, men ikke no gjerde
Folket skal pinadø se hva jeg kan
Morrmorr og farrmorr, skal høgges i marrmorr
Og settes på toppen og stråle ut vann
Hei hvor det sprruter, i topperr og nuterr
Kolsås skal monolitt etter litt
Jeg hoggerr ut byster og pumper og bryster
Til jeg blir så gammal at jeg står på sprit
(slutt)

Referanser
----------

1. ↑  Visen om Vigeland fra lokalhistoriewiki.no, som refererer til Bang-Hansen, Odd: Chat Noir og norsk revy, Oslo 1961, s. 214-215 og Hovde, Bjørn: Kjendisharselas i de harde tredveåra Groove.no
2. ↑  Arve Opsahl Arkivert 16. september 2020 hos Wayback Machine. biografi fra listento.no.
|  |
| --- |
| **Englands regioner** |
|  |
| 1. Stor-London
2. Sørøst-England
3. Sørvest-England
4. Vest-Midlands
5. Nordvest-England
6. Nordøst-England
7. Yorkshire og Humber
8. Øst-Midlands
9. Øst-England
 |

**Region** er i England det høyeste nivå for lokalmyndigheter. Landet er delt i ni regioner, hver med et regjeringskontor og noen fastsatte institusjoner. Stor-London er et særtilfelle, da byen har en borgermester og styres av en folkevalgt forsamling, men allikevel regnes som egen region. Regionene fungerer som valgkretser for valg til Europaparlamentet. Under Oliver Cromwells protektorat på 1650-tallet ble det opprettet 10 regioner i England og Wales av tilsvarende størrelser som dagens regioner.)

Folkevalgte regionsforsamlinger
-------------------------------

Som en del av den samme prosessen som ledet til opprettelsen av egne nasjonalforsamlinger i Skottland, Wales og Nord-Irland ble det bestemt at det skulle holdes folkeavstemninger i regionene over hvorvidt de ønsket å opprette folkevalgte regionsforsamlinger. Slik avstemning ble avholdt i Nordøst-England 4. november 2004, med en klar majoritet mot opprettelsen av et slikt organ. Andre avstemninger ble utsatt for å vurdere muligheten for å ta imot alle stemmer via post.

Motstanden mot slike forsamlinger har først og fremst kommet fra Det konservative partiet, men også mange i Labour Party har vært svært skeptiske. Hovedargumentet mot ordningen er at i stedet for å flytte makt fra sentralregjering nedover vil det heller flytte makt oppover fra grevskapenes organer.

Referanser
----------

1. ↑  Little, Patrick (2012): «Major-generals (act. 1655–1657)» i: *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/95468. (*Betalingsmur*

Eksterne lenker
---------------

* Local Government Boundary Commission for England
* Dept of Communities and Local Government

| * v
* d
* r
Englands regioner |
| --- |
| Englands flagg | Nordvest-England **·** Nordøst-England **·** Stor-London **·** Sørvest-England **·** Sørøst-England **·** Vest-Midlands **·** Yorkshire og Humber **·** Øst-England **·** Øst-Midlands | Storbritannias flagg |
**Wurm** (nederlandsk: *Worm*) er en 53 km lang elv i Nordrhein-Westfalen i Tyskland, og en av sideelvene til Rur fra venstre. Elven har gitt navn til det tidligere «Wurmrevier», som var en del av steinkullsområdet ved Aachen. En mener at navnet Wurm kommer av det tyske ordet *warm*, som betyr varm, siden elvens kilder utgjør varmekilder i Aachen. Elven har et nedslagsfelt på 355,5 km² og en middelvannføring på bare 1,4 m³/s.

Forløp
------

Wurms forløp fra Aachen til Heinsberg.
Wurm har sitt utspring fra flere småelver ved foten av Duisbergkopf, som er et høydedrag i skogene sørvest for Aachen (i nærheten av B57 ved Steinebrück (Diepenbenden)). Herfra renner den i nordlig retning og inn i Aachen-bekkenet. Wurm renner gjennom flere kanaler i byen Aachen og kommer opp igjen ved *Europaplatz* øst i Aachen. Nord for Aachen (mellom Kerkrade og Herzogenrath) danner elven grensen til Nederland i om lag 10 km. Den munner ut i Rur nær Heinsberg. Andre byer langs Wurm er Würselen, Übach-Palenberg og Geilenkirchen.

Fra utspringet i ca. 265 meters høyde strømmer altså elven med ca. 1,4 m³/s ned mot Rur, hvor den har sitt utløp etter 53 km, nord for Heinsberg ved Kempen i kun 32 meters høyde over havet. Vanndybden der er på omkring 1,4 meter og bredden er omkring 8 meter.

Referanser
----------

1. 1 2  Bezirksregierung Köln (ehem. Landesvermessungsamt NRW)

Litteratur
----------

* G. Kalinka, J. Schütten: *Naturraum Wurmtal*. Wurmverlag, Herzogenrath 1993
* Dieter Berger: *Duden Geographische Namen in Deutschland. Herkunft und Bedeutung der Namen von Ländern, Städten, Bergen und Gewässern.* Duden-Taschenbücher 25, Dudenverlag, 1993, ISBN 3-411-06251-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wurm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Histor. Stadtplan Aachen und Burtscheid 19. Jh. mit Wurmverlauf (tysk)
* Oekologie Zentrum Aachen (Wurm) (tysk)
* Kart over Wurm og dens sideelver (tysk)
* Vannstanden i Wurm ved Randerath (tysk)
* Vannstanden i Wurm ved Herzogenrath (tysk)
* Europäischen Wasserrahmenrichtlinie (WRRL) im Teileinzugsgebiet Rur und südliche sonstige Maaszuflüsse[*død lenke*] (PDF 2,89 MB, tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Canadiske soldater i Afghanistan
**Canadas forsvar** består av et integrert militærvesen uten særegne forsvarsgrener. Det offisielle navnet på organisasjonen er ***Forces canadiennes*** (fransk) og ***Canadian Forces*** (engelsk).

Det canadiske forsvaret ble opprettet 1. februar 1968 da regjeringen besluttet å slå sammen de tre forsvarsgrenene (*Canadian Army*, *Royal Canadian Navy* og *Royal Canadian Air Force*) til én samlet organisasjon. Canada er et av svært få land som har organisert militærvesenet på denne måten.

Øverstkommanderende er Charles III, men denne rollen utøves av generalguvernøren som monarkens representant. Forsvarsministeren har det politiske ansvaret.

Hovedelementene i forsvaret er tre overkommandoer kalt Maritime Command, Land Force Command og Air Command, som på mange måter tilsvarer henholdsvis marinen, hæren og flyvåpenet i andre militærvesen. Gjennom en omorganisering i 2006 ble i tillegg tre nye kommandoer opprettet: Canada Command, med ansvar for operasjoner på det canadiske territorium; Canadian Expeditionary Force Command, med ansvar for operasjoner i utlandet; og Canadian Special Operations Command, med ansvar for landets spesialstyrker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Military of Canada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |

1. ↑   besøkt 27. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
**Kvamsåstrappa** er en utendørs trapp i Kvam i Steinkjer kommune. Kvamsåstrappa består av i alt 9 trapper og 324 trinn, pr. 24.4.21. Dette er Inntrøndelags lengste trimtrapp. Den lengste trappa, Himmeltrappa, har alene 121 trinn med opptil 40 graders stigning. Høydeforskjellen fra første til siste trinn er ca. 80 høydemeter. 

Trappa ble bygd på 7 uker sommeren og høsten 2020. Det har gått med ca. 5-600 dugnadstimer til arbeidet. På toppen er det satt opp en gapahuk, og det er ordnet bålplass. Våren 2021 ble trappa utvidet med ytterligere 51 trinn til dagens 324 trinn. 

Fra toppen har man god utsikt over hele søndre del av Snåsavatnet, bygdene Stod og Kvam og man kan se helt til Oftenåsen ved Steinkjer. 

For de som ønsker å oppleve trappa, så er det gode parkeringsmuligheter ved Kvam kirke. Vegen til trappa er skiltet. Kvamsåstrappa er en del av Steinkjers Ti på topp i 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «(+) Kvamssokningene har fått Steinkjers lengste trimtrapp». *www.steinkjer-avisa.no* **(norsk)**. 4. oktober 2020. Besøkt 12. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

*
**Hans Theodor Kiær** (født 22. september 1827 i Drammen, død 1911) var en grosserer og medeier av firmaet «And. Kiær & Co.». Han var sønn av Hans Andersen Kiær (1795–1867) og Else Cathrine Kiær (født Holst). Hans eide og drev «The Dahl Milk Co.» som var en melkekondenseringsfabrikk i Drammen som senere flyttet til Holmestrand. Han ble gift med Elisabeth Margrethe Kiær, født Schwartz (født. 1. juli 1837 i Drammen), sammen fikk de barna: Elias Cathrinus Kiær (1863–1939) og Hans Jørgen Kiær (1862–1896).

Utmerkelser
-----------

Ridder av St. Olavs Orden 1905.

Referanser
----------

1. 1 2  «Histreg - Personside, Hans Theodor Kiær». *histreg.no*. Besøkt 26. desember 2023.
2. 1 2  «Kiær, Hans Theodor (1827 – 1911) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 26. desember 2023.
3. ↑  «Histreg - Personside, Else Kiær». *histreg.no*. Besøkt 26. desember 2023.
4. ↑  «Histreg - Personside, Elisabeth Margrethe Kiær». *histreg.no*. Besøkt 26. desember 2023.
5. ↑  Bratberg, Terje (23. august 2023). «Kiær». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 26. desember 2023.
Freske i første stil, Villa di Arianna, Castellammare di Stabia
Freske i andre stil, Villa Livia i Primaporta, Roma
Freske i tredje stil, fra Casa della Farnesina i Trastevere
Freske i fjerde stil, fra Casa dei Vettii, Pompeii
**Pompeiansk stil** er navn på stilen i romersk dekorativt veggmaleri fra ca. 150 f.Kr.–100 e.Kr. Navnet kommer fra det viktigste funnsted av veggmalerier, Pompeii.

Pompeiansk stil kan deles i fire stilperioder:

* *Første stil* (ca. 150–80 f.Kr.), «murverkstilen»: Veggmaleri som imiterer ulik farget stein slik at veggen ser ut til å være dekket av kvadre.

* *Andre stil* (ca. 80 f.Kr.– Kr.f.), «arkitekturstilen»: Illuderer arkitektur som åpner seg ut mot arkitekturscener og landskaper med mennesker og dyr.

* *Tredje stil* (1. årh. e.Kr.), «ornamentstilen»: Lett og luftig stil hvor skinnarkitektur og veggflater vektlegges.

* *Fjerde stil* (1. årh. e.Kr.), «fantasistilen»: En mer «barokk» utgave av andre stil, hvor man forsøkte å kombinere andre stils romlighet og tredje stils eleganse.

Stilen etter 1748
-----------------

Den vitenskapelige og kunstneriske interessen for - og distinksjonen mellom - gresk og romersk antikk, ble styrket etter at utgravingene av *romersk* kunst i Pompeii startet i 1748 og etter at den første seriøse dokumentasjonene av klassisk *gresk* arkitektur ble publisert av både tyske, franske og engelske historikere mellom 1752 og 1764. Dette ble en viktig forutsetning klassisismen som med tiden avløste barokken og rokokkoen. I Norge finner man innslag av pompeiansk stil i klassisistiske stiler som Louis-seize og empire og i påfølgende periode preget av historisme. 

To sentrale verk i Norge finner en i interiøret i *Den daglige spisesal* på Det kongelige slott, hvor slottsarkitekt Linstow valgte en *pompejansk Decoration*, i lett stil med livlige farger. Vegg- og takmaleriene ble utført av Peter Frederik Wergmann i 1841. 

På Baroniet Rosendal ble det også innredet et pompeianske værelse, trolig i forbindelse med kronprins Carls besøk i 1856. *Det pompeianske værelset* har dekor og møbler i pompeiansk stil og gipsrelieffer av billehugger Bertel Thorvaldsen.

Referanser
----------

1. ↑  Blant annet Comte de Caylus' *Recueil des Antiquités* (1752), Johann Joachim Winckelmanns *Gedanken über die Nachahmung der griechischen Werke* (1754) m.fl. Julien-David Le Roys *Les ruines des plus beaux monuments de la Grèce* (1758), og James Stuart og Nicholas Revetts *The Antiquities of Athens* 1762-1816.

Kilder
------

* Kunsthistorie.com
* SNL
* Kongehuset

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BNF **·** BNF (data)
 |


Portal: Arkitektur
Dale kirke
**Fjaler prestegjeld**, inntil 1912 **Ytre Holmedal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Sunnfjord prosti. Det omfattet sogn i Askvoll og Fjaler kommuner i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Dale kirke.

Fjalers kirkesogn er nå en del av Fjaler kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Dalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Dale antas å være lagt under Holmedal i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 1. august 1755 ble det vidløftige Holmedal prestegjeld delt i Ytre og Indre Holmedal prestegjeld. Ytre Holmedal prestegjeld besto fra denne tiden av hovedsognet Dale med Holmedal og Guddal annekssogn.

Ved kgl.res. av 6. desember 1912 ble navnet endret fra *Ytre Holmedal* til *Fjaler prestegjeld*.

Ved grenseregulering mellom Askvoll og Fjaler ble Holmedal kirke overført til Askvoll, gjeldende fra 1. januar 1990.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Dale
* Guddal

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 264,287.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 88.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  *Kjelda*. 2002. s. 26.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Holmedal kirke
**Holmedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sunnfjord prosti. Det omfattet sogn i Askvoll og Fjaler kommuner, samt tidligere Gaular kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Holmedal kirke.

Holmedals hovedsogn er nå en del av Askvoll kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hǫlmudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Holmedal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Holmedal med Dale, Guddal, Sande, Bygstad og Vik annekssogn.

Ved kgl.res. av 1. august 1755 ble det vidløftige Holmedal prestegjeld delt i Ytre og Indre Holmedal prestegjeld.

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 264,287.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 88.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
Askvoll kirke
**Askvoll prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sunnfjord prosti. Det omfattet sogn i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Askvoll kirke.

Askvolls kirkesogn er nå en del av Askvoll kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Askvǫllr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Askvoll prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Askvoll med Vilnes, Hyllestad og Øn annekssogn.

Askevold prestegjeld dannet grunnlaget for Askevold formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 18. mars 1863 ble Askevold prestegjeld delt ved at Hyllestad med Øn, samt Bøe sogn fra Ladvik ble skilt ut som eget Hyllestad prestegjeld.

Ved grenseregulering mellom Askvoll og Fjaler ble Holmedal kirke overført fra Fjaler, gjeldende fra 1. januar 1990.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Askvoll
* Holmedal
* Vilnes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 249.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 90.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  *Kjelda*. 2002. s. 26.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Eid kirke
**Eid prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordfjord prosti. Det omfattet sogn i tidligere Eid kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Eid kirke.

Eids kirkesogn er nå en del av Stad kirkelige fellesråd, og underlagt Nordfjord prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Eygis sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Eid prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Eid med Stårheim, Hornindal, Davik, Rugsund og Ålfoten annekssogn.

Ved kgl.res. av 6. juni 1740 ble det vidløftige Ejd prestegjeld delt ved at Davigen som hovedsogn med Rugsund og Ålfoten annekssogn ble opprettet som et eget Davigen prestegjeld.

Eid prestegjeld dannet grunnlaget for Eid formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 30. september 1865, jfr. kgl.res. av 4 juni 1866, ble Hornindalen skilt ut som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1867.

Ved avviklingen bestod Eid prestegjeld av menighetene i Eid kirke, Heggjabygda, Stårheim og Kjølsdalen.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Liste over sogneprester i Eid prestegjeld
-----------------------------------------

**Ufullstendig liste**: Denne listen er ufullstendig og du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

* –2010: Rolf Schanke Eikum
* 1855–1878: Ulrik Bugge (ca 1806–1878)
* 1709–1739: Peder R. Finde (ca 1675–1739)
* 1627–: Samuel Bugge

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 427-8.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 90.
3. 1 2  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Fjell kirke
**Fjell prestegjeld** var et prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Vesthordland prosti. Det omfattet sogn i tidligere Fjell kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Fjell kirke.

Fjells kirkesogn er nå en del av Øygarden kirkelige fellesråd, og underlagt Vesthordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Undir fjallir* eller *Sotrs sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Fjell antas å være lagt under Sund i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Til Fjeld anneks hørte fra gammelt av også en del av Askøy, som ved kgl.res. av 13. januar 1741 ble skilt ut som egen sognekall. Ved kgl.res. av 9. september 1803 ble det bestemt at det vidløftige Sund prestegjeld skulle deles i to ved at Fjeld sogn skulle bli eget sognekall, hvilket ble gjort gjeldende da sogneprest i Sund, Hugo Hjortøy avgikk med døden 29. august 1812. Samtidig ble Askøen lagt ned som eget sognekall, og sognet lagt som anneks til Fjeld. Den første sognepresten i Fjeld, Gerhard Geelmuyden Cartberg, fikk imidlertid 26. oktober 1818 stillingen som sogneprest i Sund prestegjeld, og allerede den 18. januar 1819 kom midlertidig kgl.res. om at Fjeld soknekall skulle oppløses, og igjen legges under Sund prestegjeld inntil den obligatoriske prestegården ble anskaffet. I de fem årene Castberg var sokneprest til Fjeld hadde han og familien bopel i Bergen, mens han betjente "dette måtelige embede".

Fjeld prestegjeld dannet likevel grunnlaget for Fjeld formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 29. desember 1841 ble Fjeld ble gjeninnsatt som eget prestegjeld, fra 1842 til 1871 med Askøen som annekssogn.

Ved kgl.res. av 13. april 1871 ble det bestemt at Fjeld prestegjeld skulle deles i to sognekall, ved at Askøen prestegjeld igjen ble opprettet, med Laksevaag som annekssogn.

Ved avviklingen bestod Fjell prestegjeld av menigheten i Fjell.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Bygdesoga for Fjell*. no#: [s.n.] 1970. s. 23-24.
2. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 257, 268.
3. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 78.
4. ↑  Trengereid, Nils (1937). *Fjell prestegjeld*. no#: [s.n.] s. 38.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
6. ↑  Skeie, Arne (1964). *Kyrkjehus og kyrkjeliv på Askøy*. soknerådet. s. 51.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.