Kulturfronten i Norge på 1970-tallet - Historikk
Kulturfronten oppsto i det radikale kulturmiljøet på venstresida, et miljø som blomstret opp fra slutten av 60-tallet spesielt pga kampen mot EEC. Fronten samlet skuespillere, musikere og andre profesjoner innenfor scenearbeid, forfattere, kunsthåndverkere samt kunststudenter, amatører så vel som profesjonelle. I 1972 samlet man seg om følgende plattform: «Kulturfronten er basert på folkets kultur. Organisasjonen skal baseres på aktiviteter i lokallag med styrking av lokal kultur, mot ensretting og sentralisering med utgangspunkt i det arbeidende folks liv og problem.» Kilde: Revolusjonære toner. Hovedoppgave i historie av Dag Falang.
Dette var ikke en organisasjon i vanlig forstand, fronten var heller en bevegelse, et forum hvor man inspirerte hverandre til å løfte frem og diskutere både kunstneriske og rettighets-saker innenfor forskjellige bransjer. Det myldret av idéer som resulterte i skapende virksomheter og nye kulturaktiviteter. Møter og debatter ble holdt både offentlig og i de sene kveldstimene på kaféer og utesteder, folk knyttet bånd mellom forskjellige retninger innenfor kunsten, barrierer ble brutt ned. Amatørkor kunne f.eks. lære fra profesjonelle teaterfolk å sette opp forestillinger som inkluderte scenografi, kostymer, litt regi med dans og bevegelse osv. Fra Danmark ble gjøglere og sjonglører tatt imot med stor entusiasme, gateteater ble igjen en måte å få direkte kontakt med publikum på, og man kunne oppleve Saltkompaniet i Oslo og forestillingen Folket synger i gatene i Tromsø, for å nevne noe. 
Disse årene fremsto som utrolig aktive innenfor kulturlivet i hele landet. Festivaler oppsto både i bygde- og bysamfunn, tuftet på frivillighet og en ustoppelig trang til å være kreativ gjennom å fremføre dikt, sang og musikk og andre spontane opptredener. Kystkulturen i Nord-Norge fikk et oppsving gjennom festivalene Troilltampen i Hamarøy og Lofoten og Draugen på Senja. Det Samiske Nasjonalteatret Beaivvás ble først etablert som en frigruppe under kampen mot oppdemmingen av Alta/Kautokeinovassdraget da unge engasjerte kulturaktivister i Kautokeino-området laget forestillingen «Våre Vidder» i 1980-81.
På denne tiden samlet Kulturfronten kunstnere og kulturarbeidere til å utforme paroler og male plakater for å gå i felles kulturseksjon 1.mai. Krav til f.eks. vederlag for kunstnerisk arbeid, garantilønn, fast ansettelse og andre rettigheter for freelancere ble konkretisert, krav om profesjonelle konsert- og teaterbygg samt øvingslokaler for amatører innenfor musikk og barne- og ungdomsteater ble løftet frem.
Nationaltheatret tok i 1969 det første initiativet til å lage oppsøkende teater etter idé fra Sverige. I dag kjenner vi denne måten å arbeide på gjennom Torshovteatret. På 70-tallet oppsto det frie teatergrupper som blandet musikk og teater som f.eks. Tramteatret, vi fikk profesjonelle teater med allmannamøter som styringsform som Hålogaland Teater i Tromsø. Flere plateselskap som f.eks. MAI ble opprettet og var drivkraft for mange innspillinger innafor kvinnekultur, arbeiderkultur og internasjonal solidaritet. Tidsskriftet Profil opprettet Profils visebokredaksjon, og det ble utgitt 8 visebøker med et bredt innhold, brukt i utallige sammenheng. Som eksempel kan nevnes samarbeidet mellom Kvinnefronten, Amtmandens Døtre og Profil for å samle inn tekster til «Kvinneviser». Profils visebøker «Sanger fra folkets kamp» var en viktig kilde for den røde korbevegelsen som utviklet seg. I Kulturfrontens regi ble det vedtatt å opprette røde kor og korps for å ta i bruk arbeidersanger og sanger om internasjonal solidaritet, og disse oppsto i Oslo, Bergen, Kristiansund, Trondheim og Tromsø og organiserte seg etter hvert i Landsforbundet for Raude kor og korps. Kilde: Klassekampen juni-juli 1979 Reisebrev fra forbundets 3-ukers turné i Kina. 
Forbundet ble oppløst i 1979, korene meldte seg inn i Norges Korforbund og skiftet navn med lokal identitet så som Oslo Ø, Lyderhorn, Koret Fosnafolk og Blandakoret Nordaførr, mens Raudt Kor Trondheim beholdt det opprinnelige navnet. 
Etter hvert sto kulturaktivister og rettighetsforkjempere på egne bein, og Kulturfronten sin periode gikk over i begynnelsen av 80-tallet. Se historikk innenfor de forskjellige kunstner- og kulturorganisasjonene og kultursider i Klassekampen og andre aviser fra 1970-tallet.
Forfattet av Anniken Dulin, tidligere musikkpedagog, dirigent og musiker. 
Risør 13. april 2023

Referanser
----------

* Revolusjonære toner. Den radikale Musikkbevegelsen i Norge ca. 1970-1983. Hovedoppgave i historie av Dag Falang Gravem, Universitetet i Oslo 2004
* Klassekampen juni-juli 1979. Reisebrev fra turné i Kina organisert av Forbundet for Raude Kor og Korps.
* Klassekampen og andre avisers kultursider på 1970-80-tallet
* Artikkelforfatteren skriver som deltaker i Kulturfrontens møter og arrangementer i Tromsø samt mangeårig dirigent i Tromsø Raudt Kor 1970-tallet samt etterfølgeren Blandakoret Nordaførr 1980-90.

[[|miniatyr|Kulturfronten i Tromsø opprettet Tromsø Raudt Kor i 1973]]