Mandanby omkring 1833. Malt av George Catlin.
En rekonstruert mandanby.
Hidatsa, **Mandan** og arikaras utbredelsesområde. (Grønt = tradisjonelle territorier. Orange = moderne reservater.)
*Shakóka* («mynte»), ung mandankvinne. Et av Catlins mest kjente portretter, 1832
**Mandaner**, egentlig *ruwangkaki* («mennesker») er et siouxspråklig nordamerikansk indianerfolk. Navnet er en engelsk form av *Mawatana*, som var de språklig beslektede dakotaindianernes navn på stammen.

Ved folketellingen i 2000 rapportert 1.303 mennesker at de regnet seg helt eller delvis som mandaner.

Historie
--------

### Migrasjon vestover

Mandanene, som primært var jordbrukere og jegere (også kommersiell pelsjakt), vandret på 1600-tallet fra sine eldste kjente områder ved Ohiofloden til Missourifloden og slo seg ned ved bielvene Knife River og Heart River der deres første belagte kontakt med de hvite (fransk-kanadiere) fant sted i 1738.[] Møtet var fredelig og resulterte i langvarige handelsforbindelser med de hvite. 

### Konflikter

Kontaktene med omkringboende stammene var derimot mindre fredelige, ikke minst grunnet konkurranse om den lukrative handelen.[] Fortellinger om harde strider mot assiniboiner og lakotasiouxer utgjør en stor del av stammens historiske legendeforråd.[]

Maleren George Catlin, som i 1830-årene tilbrakte noen måneder hos mandanene beskriver kråkeindianernes krigstog mot mandanene.[] Trusselen ble avverget den gang ved at mandanstammens krigshøvding Mato topa («fire bjørner») gikk med på å avgjøre krigen med en tvekamp mot kråkeindianernes krigshøvding. Mato topa ble hardt skadet men klarte å drepe sin motstander, og kråkeindianerne dro hjem.

### Kopperepidemier

I årene 1837–1838 ble mandanstammen rammen av den verste kopperepidemien i en lang serie av slike som allerede da hadde redusert antall mandanbyer fra ni til to.[] Ifølge Catlin overlevde bare 37 av ca 2000 indianere i mandanbyen som han hadde besøkt.[] Totalt beregnes bare omkring 125 mandanindianere å ha overlevd epidemien.[]

Den gjenstående flokken slo seg i 1845 permanent sammen med en annen stamme, hidatsaene, med hvilken de allerede på 1700-tallet hadde knyttet allianse for å kunne avverge trusselen fra lakotasiouxene som hadde begynt å trekke vestover.[] Sammen flyttet de nordover til et nytt bosted ved Missourifloden, der i 1862 en tredje hardt rammet gruppe, arikarastammen, sluttet seg til unionen som består enn i dag.[] Unionen ble formalisert i 1934 også av USAs regjering med *Indian Reorganization Act* som administrativt sammenslo de tre stammer under betegnelsen Mandan, Hidatsa, and Arikara Nation.

Sosiale strukturer
------------------

Mandansamfunnet hadde visse trekk av matriarkat, blant annet var det kvinnene som bygde og eide store jordhus og tilhørede hager med nytteplanter.[] Husene, for normalt 30-40 personer, gikk i arv i kvinnelinjen.[]

Stammens inndeling i 13 selskap («bands») utgikk dereimot fra mennene, nærmere bestemt stammens særskilt fremgangsrike jegere.[] Denne inndelingen i jaktlag forveksles ofte med den klaninndeling som styrte ekteskap og andre sosiale sammenhenger.[] Trolig har denne forvekslingen forbindelse med at den nært beslektede hidatsagruppen *awatixa* hadde 13 klaner, mens mandanene bare hadde fire.[]

Språket
-------

Mandanspråket er sterkt utrydningstruet, bare seks talere gjenstod i 1999.[] Samtlige seks var genuint tospråklige hidatsaer. Catlin noterte allerede i 1830-årene at blandede ekteskap mellom de to stammene var svært vanlige og at så godt som alle mandaner alt da kunne sine alliertes språk flytende og vice versa.[]

Det er en misforståelse at mandanspråket har et slektskap med walisisk.[] Misforståelsen skyldes at Catlin skrev i et brev om en håndfull walisiske pronomen som han syntes lignet på noen nært beslektede prefikser i mandanspråket.[] Noe forbindelse eller slektskap mellom språkene finnes ikke.

Ritualer
--------

Mandanernas okipa-seremoni. Malt av George Catlin.
En av stammens ritualer (*okipa*) er blitt kjent for etterverdenen gjennom *A man called horse*, der riten portretteres av Richard Harris. Den innebar at frivillige krigere ble heist opp i luften med rep som var festet til beinbiter som i sin tur var stukket inn i bryst- eller ryggmuskulaturen. Meningen med den plagsomme seremonien var å lokke bison til stammen som ikke bedrev aktiv jakt på den.[]

Referanser
----------

1. ↑  *Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000*  2010-04-02

Litteratur
----------

* Martha Warren Beckwith: *Mandan-Hidatsa myths and ceremonies* (New York 1937).
* Alfred W. Bowers: *Mandan social and ceremonial organization* (University of Chicago Press 1950).
* George Catlin: *Letters and notes on the North American Indians* (New York 1975).
	+ Översättning av originalupplagan: *Nord-Amerikas indianer och de, under ett åttaårigt vistande bland de vildaste af deras stammar, upplefvade äfventyr och öden* (Stockholm 1846-48).
* Edward Kennard: "Mandan grammar" i *International journal of American linguistics* Vol 9 (1936).
* W. Raymond Wood & Thomas D. Thiessen (red): *Early fur trade on the Northern Plains. Canadian traders among the Mandan and Hidatsa Indians, 1738-1818* (University of Oklahoma Press 1985).
* W. Raymond Wood: *An interpretation of Mandan culture history* (Washington, 1967).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mandan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |