recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Curt Badinski** (født 17. mai 1890 i Grebenstein i Hessen-Kassel, død 27. februar 1966 i Oldenburg) var en tysk generalløytnant. Under andre verdenskrig var han blant annet stasjonert i Bergen hvor han hadde kommandoen over de tyske landstridskreftene på Vestlandet i perioden 1942 til 1943. Etter dette var han delaktig i tyske operasjoner under den allierte landgangen i Normandie i Frankrike.

Liv og virke
------------

### Militær løpebane

Badinski gikk inn i den tyske hæren i 1910 og ble tilknyttet 9. jegerbataljon i 1911. Han deltok i *Reichsheer* under første verdenskrig og fikk siden kommandoen over 16. infanteriregiment da andre verdenskrig startet. Han ble forfremmet til oberst 1. august 1938 og hadde kommandoen over 489. infanteriregiment fra 27. august 1939 til 6. januar 1942. Den 17. januar 1942 tok han over kommandoen av 23. infanteridivisjon etter Heinz Hellmich og ble forfremmet til generalmajor den 1. februar samme år. Han tjenestegjorde ved 23. infanteridivisjon til begynnelsen av juli 1942, da han ble avløst av Friedrich von Schellwitz.

Den 1. september 1942 fikk han kommandoen over 269. infanteridivisjon (etter Ernst von Leyser) som siden ble overført fra Leningrad til Bergen i november 1942. I begynnelsen av mars året etter ble han utnevnt til generalløytnant og sjef for 269. divisjon, en stilling han beholdt til slutten av november samme år. I begynnelsen av desember samme år overtok han kommandoen av 276. divisjon. Denne divisjonen ble satt inn i Normandie i juni 1944, og ble etter kamphandlinger (blant annet under Operasjon Bluecoat) utslettet ved Falaise i august samme år. Den 21. august 1944 ble Badinski tatt som krigsfange av amerikanske styrker og satt internert frem til 21. juni 1947. 

Etter at han ble løslatt og frem til sin død var Badinski bosatt i Oldenburg.

Referanser
----------

1. ↑  Samuel W. Mitcham, Retreat to the Reich. s. 158
2. ↑  Axishistory.com – 276. Infanterie-Division (Besøkt 14. mai 2009)

Litteratur
----------

* Mitcham, Samuel W. (2007). *The Panzer Legions: A Guide to the German Army Tank Divisions of World War Two and Their Commanders*. Stackpole Books. s. 187. ISBN 081173353X.
* Mitcham, Samuel W. (2007). *Retreat to the Reich: The German Defeat in France, 1944*. Stackpole Books. ISBN 081173384X.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverket.no – Bergensposten nr. 1 2005, 8. årgang side 58–59

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Hjalmar Eemil Nyström** (født 28. mars 1904 i Helsingfors, død 6. desember 1960 i Helsingfors) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin. 

Nyström vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i den tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg, i gresk-romersk stil, bak Rudolf Svensson fra Sverige. 

Åtte år senere, under sommer-OL 1936 i Berlin vant han sin andre olympiske medalje, han kom på tredjeplass i tungvekt i gresk-romersk stil, bak Kristjan Palusalu fra Estland og Josef Klapuch fra Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i bryting, gresk-romersk stil, fjærvekt Finlands flagg Finland
* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i bryting, gresk-romersk stil, fjærvekt Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hjalmar Nyström – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hjalmar Nyström – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Hjalmar Nyström – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hjalmar Nyström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hjalmar Nyström – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Kart som viser Lykias plassering på nåværende Tyrkias sørkyst.
Bellerofon dreper Kimæren på oppdrag fra Iobates.
**Iobates** (gresk: Ἰοβάτης) var i gresk mytologi en lykisk konge, far til døtrene Antea og Philonoe.

Myten om Iobates og Bellerofon
------------------------------

Proitos, den mytiske kongen av Argos og Tiryns, var gift med Iobates’ datter Antea. Antea forelsket seg i Bellerofon, men han avviste henne. Hun ba da Proitos drepe Bellerofon, men han sendte ham til sin svigerfar Iobates i Lykia for å overbringe et brev hvor Proitos ba Iobates drepe Bellerofon. Men Iobates fryktet gudenes vrede hvis han myrdet en gjest. Så han sendte Bellerofon på et oppdrag som han trodde var umulig å gjennomføre, nemlig å drepe det ildsprutende monsteret Kimæren. Bellerofon greide, med hjelp av sin bevingede hest Pegasus, å drepe Kimæren.

Iobates sendte ham nå ut på et nytt oppdrag mot solymene, et krigerfolk i Lykia, som Bellerofon også beseiret. Etter et tredje oppdrag, mot amasonene forsto Iobates at Bellerofon var en helt. Iobates viste ham brevet fra Proitos og ba ham bli hos ham i Lykia. Ifølge Apollodorus ble Bellerofon gift med kong Iobates’ datter Phionoe, og han etterfulgte sin svigerfar som konge i Lykia.

Referanser
----------

1. ↑   Q45254092[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Apollodorus (1997). *The Library of Greek Mythology*. Oxford University Press. s. 64. ISBN 978-0-19-953632-0.
3. ↑  Homer (1963). *Iliaden*. Det norske Samlaget. s. 94.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Starodub-na-Kljazme** (russisk: Староду́б-на-Кля́зьме) var en fremtredende by i Russlands Zalesje fra 1100-tallet til 1300-tallet. Som mange andre byer i nærheten ble den oppkalt av de tilflyttende etter den byen i sør de kom fra, i dette tilfellet etter Starodub i Severia. Byen lå ved bredden av elva Kljazma, rundt tolv kilometer fra dagens Kovrov. I dag ligger landsbyen *Kljazminskij Gorodok* på stedet.

Under Den mongolske invasjonen i Russland gjorde Vsevolod IIIs yngste sønn, Ivan, Starodub til sitt sete (1238). Hans etterkommere styrte et av Russlands minste fyrstedømmer i over hundre år, mens de desperat forsøkte å avverge angrep fra to mektige naboer, Storfyrstedømmet Moskva og Nizjnij Novgorod. På 1370-tallet ble byen omsider annektert av Dmitrij Donskoj. Etter dette flyttet mange av Starodub-dynastiets etterkommere til Moskva, hvor de dannet blant annet fyrstefamiliene Gagarin, Khilkoff, Romodanovskij og Pozjarskij. 

I Russlands urolige tider, ble byen brent helt til grunnen av den polske krigsherren Aleksander Lisowski, som herjet området i mars 1609. Enkelte historikere tror at fyrst Dmitrij Pozjarskij, som hjalp Russland å overleve disse turbulente tidene, ligger begravet på sine forfedres land i Starodub.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En del av startgriden på Masaryk Circuit i Tsjekkia, før et race i Formula Renault 3.5 Series.
**Startgrid** (startoppstilling, startfelt), ofte kalt **grid**, er den plass på en racerbane som er bilenes eller motorsyklenes posisjoner før start i en konkurranse. Startordningen bestemmes av posisjonene som førerne fikk under kvalifiseringen før konkurransen. Føreren med den raskeste tiden får starte i *pole position*, som den første startposisjonen kalles. Nummer to står på motsatt side bak, mens nummer tre er bak nummer 1. I gateløp settes motorsyklene opp i fire rader. Startposisjonene er malt med hvite linjer og ofte står de såkalte «grid girl»s ved startposisjonene med et skilt med navnet og nummeret på den føreren som står der.

Bilene må stå på startgriden noe tid for at førerne får varme sine dekk og kontrollere at alt fungerer med bilen. En vanlig begrensning er femten minutter. Om føreren ikke rekker dit i tide så kan han straffes. Et visst antall mekanikere får dog fortsette å arbeide på bilen når den står på griden, oftest må de gå av banen når tre minutter gjenstår til start.

En del av startgriden, like før start i Kinas Grand Prix 2008.
**Dragsalen** var en dansesal på Grønland i Christiania. Den var beliggende i Grønland 7.

I Dragsalen holdt Marcus Thrane det første arbeidermøte i Christiania og stiftet Christiania Arbeiderforening 28. mars 1849. Henrik Haugstøl, som skrev flere bøker om «det gamle Christiania» skriver i *De gode gamle dager*: «Drags sal, er et av de mange danselokaler i Christiania, på Grønland.»

I 1881 var det en diskusjon i avisene om mulighetene for å bygge salgshaller på Grønland. I *Morgenbladet* mandag den 21. februar 1881 skriver signaturen «Økonom» om saken og skriver blant annet følgende om planene for Grønlandstorvet:

               *… og siden forsøge aa gaa videre ved Indkjøb af Dragsalen (Frysju Hal), Berners og Omsteds Gaarde til Grønland og …*

Senere i artikkelen sin plasserer «Økonom» Frysju Hal til Grønland nummer 7.

Det fremgår tydelig av innlegget til «Økonom» at Dragsalen og Frysju Hal ligger på samme adresse, om det er to ulike navn på ett og samme sted eller om det er to ulike etablissementer på samme adresse fremgår ikke klart. En mulig forklaring kan være at Dragsalen senere byttet navn til Frysju Hal.
**Odd Dubland** (født 10. desember 1938 i Varhaug på Jæren i Rogaland) er en norsk predikant, sanger, forfatter og billedkunstner. 

Odd Dubland begynte som ungdomssekretær og forkynner i Norsk Luthersk Misjonssamband i 1959. Seinere har han virket som bysekretær (forsamlingsleder) og bibelskolelærer. Odd Dubland er også bildende kunstner og har gitt ut flere bøker med oppbyggelse og kunst. som billedkunstner er han helst naturalist med hovedvekt på kystlandskap, hav og fjell. Han har i tillegg drevet mye med innspillinger av kristen sang og musikk.

Odd Dubland bor på Ålgård i Gjesdal kommune.

Diskografi
----------

* *Kvitekrist i møte med heidenskap : eit epos* 2007
* *Lær meg å kjenne dine veie* 2004
* *Evangeliske sanger i sør : Kongeparken 2003 Sammen med flere artister*
* *Sanger Om Guds Nåde* 1998 Sammen med Oddrun Helen Dubland
* *Jeg Vet Min Gjenløser Lever* 1996 Sammen med Oddrun Helen Dubland
* *Dyp av nåde* 1992

Bibliografi
-----------

* *På eigne vegar* 2003 ISBN 82-520-3569-8
* *Mellom palett og preikestol* 1998 ISBN 82-520-3992-8

Eksterne lenker
---------------

* Odd Dublands blogg
* Eksempler på Dublands sang og musikk
* Andakter av Odd Dubland hos norea.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Dragsund** eller **Myrvåg** er ei bygd i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Den østligste delen av bygda blir oftest kalt Dragsund, mens den vestligste blir kalt Myrvåg. Bygda ligger på Gurskøya. Noen få hus i Ulstein kommune på naboøya Hareidlandet, hører med til bygda Dragsund. Dragsundbrua og FV61 binder Gurskøya sammen med Hareidlandet. Fylkesvei 654 går fra Dragsund til Fosnavåg og er hovedveien gjennom Herøy kommune. 

Dragsund industriområde er største grunnen til at bygda er til. Dagligvarekjeden Kiwi har etablert seg med butikk i Myrvåg. Her er også blomsterbutikk, legevakt og frisør. En lokal bedrift har også etablert seg med varehus i Myrvåg. De selger både blomster, verktøy, leker, klær og kjøkkenutstyr. Myrvåg er nærmeste sted med butikk for bygda Haddal i kommunen. Leikong, Tjørvåg og Moltu har en liten dagligvareforretning, men Myrvåg er nærmeste sted med en billigbutikk og litt andre butikker. Bygda har privatskole. Denne skolen har daglig elever fra 6-16 år som pendler til og fra nabokommunene.

Se også
-------

* Dragsund (tettsted)
**Aura** er ei elv i Nesset kommune i Møre og Romsdal. Den starter fra Aursjøen på grensen til Lesja og renner først mot vest, deretter mot nordvest gjennom bygda Eikesdalen, og munner ut lengst sør i Eikesdalsvatnet. Aura og Eikesdalsvatnet inngår i Eiravassdraget med utløp til Eresfjorden. Ved Finnset danner Aura fossen Aurstaupet, som nå dog er tørrlagt mesteparten av året. Elva er 25,3 km lang, og har et nedbørfelt på 842,71 km².

I naturlig tilstand har elva ei middelvannføring ved munningen på 27,37 m³/s. men dette er i dag sterkt redusert på grunn av kraftutbygging. Både hovedelva og de fleste sideelvene ble på 1950-tallet overført til Aura kraftverk i Sunndal. Aursjøen er hovedmagasin for Aura kraftverk. På 1970-tallet ble også den største gjenværende sideelva, Bruåa, ført bort fra Aura i forbindelse med utbyggingen av naboelva Mardøla til Grytten kraftverk i Rauma.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. juli 2017

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eira and Aura (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
**Starstreak** er et britisk skulderavfyrt luftvernmissil (MANPAD) kort rekkevidde produsert av Thales Air Defence (Tidligere Shorts Missile Systems), i Belfast. Det er også kjent som Starstreak HVM (High Velocity Missile). Etter avfyring, akselererer missilet til mer enn Mach 4, - dette er det hittil raskeste overflate-til-luft missilet med kort rekkevidde som finnes. Missilet skyter deretter ut tre laserstråle-styrte små missiler, noe som øker sannsynligheten for vellykkede treff i målet. Starstreak har vært i tjeneste med den britiske hæren siden 1997. I 2012 skiftet Thales merkevaren på systemet til **ForceSHIELD** .

 En britisk soldat fra Royal Artillery beskytter en flyplass med et Starstreak HVM system
Utviklingen av missilet begynte tidlig på 1980-tallet etter at en evaluering av missil- og kanonalternativer for å øke luftforsvarets kapabilitet med et høyhastighets missilsystem som best ville møte behovene i fremtiden og også kunne erstatte eksisterende skulderavfyrte missiler.

Beskrivelse
-----------

En Starstreak, like etter å ha blitt skutt ut fra en AN / TWQ-1 Avenger mobil luftforsvarsplattform med kort rekkevidde
Starstreak-missilet transporteres i et forseglet utskytingsrør. Dette røret er festet til en sikteenhet for avfyring. Operatøren sporer målet ved hjelp av optisk stabilisert sikte. Prosessen med å spore målet gjør det mulig for sikteenheten å beregne den rette banen for å bringe missilet i posisjon til å treffe målet. Operatøren kan indikere vindretning og elevasjon til sikte-enheten. Når den første sporingen er fullført, fyrer operatøren av missilet ved å trykke på en knapp.

Referanser
----------

1. 1 2  Chuter, Andrew. «Indonesia Purchases Air Defense System From Thales». Defense News. Arkivert fra originalen 20. januar 2014. Besøkt 15. januar 2014.
2. ↑  *Jane's Land-Based Air Defence 2005–2006*. Jane's information group. februar 2005. ISBN 978-0-7106-2697-4.
Dragsholm Slot 1896.
 Foto: Niels Elgaard Larsen 
**Dragsholm slott** er en herregård i det sydvestlige Odsherred på Sjælland i Danmark. 

Dragsholm gods er på 187 hektar og fredet i 1918.

Slottets eldste deler ble oppført omkring 1250, slik at dette trolig er den eldste verdslige bygningen i Danmark. Opprinnelig tilhørte slottet biskopen i Roskilde som et kirkelig len, men ved reformasjonen i 1536 ble det overtatt av kronen som brukte Dragsholm slott både som lenssete og som fengsel for høystatusfanger, deriblant:

* Biskop Joachim Rønnow av Roskilde
* Biskopen av Århus, Ove Bille
* Jarlen av Bothwell, James Hepburn
* Adelsmannen Eiler Brockenhuus
* Erik Munk
* Den norsk-danske slekten Adeler

Mest kjent blant disse er nok jarlen av Bothwell, gift med den skotske dronning Maria Stuart og trolovet med den norske Anna Rustung. Han flyktet fra Skottland, men ble fanget i Norge og deretter innsatt på Dragsholm i 1573. Han døde i fangenskap i 1576 eller 1578 – eksakt tidspunkt vites ikke. Hans mumifiserte lik ble i en lang årrekke utstilt i Fårevejle kirke, selv om det var noe usikkert om det faktisk var hans lik.

Under svenskekrigene ble slottet i 1658 erobret og brent av svenskene.

I 1664 ble Dragsholm slott overtatt av rentemester Henrik Müller, og i 1694 kom det på Adeler-slektens hender da det ble kjøpt av Fridrich Christian Adeler og hustru Henriette Magrethe von Lente. I Adeler-slektens eiertid hadde slottet navnet **Adelersborg** og var et baroni.

I dag hører det en viss landbruksdrift til slottet, og det er innredet hotell, restaurant og konferanserom i deler av bygningene som siden 2015 eies av Mads Hylleholt Bøttger.

Eiere av Dragsholm
------------------

* (1313–1536) Roskilde Bispestol
* (1536–1664) Kronen
* (1664–1682) Henrik Müller
* (1688–1694) Manuel Texeira
* (1694–1727) Frederik Christian von Adeler
* (1727–1757) Christian Lente-Adeler
* (1757–1785) Conrad Wilhelm Adeler
* (1785–1816) Frederik Adeler
* (1816–1836) Slekten Adeler
* (1836) Bertha Moltke, gift Adeler
* (1836–1878) Georg Frederik Zytphen-Adeler
* (1878–1908) Frederik Herman Christian de Falsen von Zytphen-Adeler
* (1908–1932) Georg Frederik de Falsen von Zytphen-Adeler
* (1932–1936) Slekten von Zytphen-Adeler
* (1936) Statens Jordlovsudvalg
* (1936–1985) Johan Frederik Bøttger
* (1985–2002) Flemming Frederik Bøttger / Inge Merete Bøttger
* (2002–2015) Inge Merete Bøttger
* (2015- Mads Hylleholt Bøttger

Se også
-------

* Cort Adeler
* Adeler (slekt)

Referanser
----------

1. ↑  «Sag: Dragsholm» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 21. juli 2018.
2. ↑  Slottets eiere gjennom tidene

Litteratur
----------

* Jytte Ortmann, *Guide over danske herregårde og slotte*, ISBN 87-7600-006-0
* J.P. Trap, *Danmark*, 5. udgave, bind III,2

Eksterne lenker
---------------

* Dragsholms Slots hjemmeside

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Kart over Eiao
Parti av Eiao
**Eiao** er ei ubebodd øy nord i Marquesasøyene i Fransk Polynesia. Den tilhører kommunen Nuku Hiva.

Den er av vulkansk opprinnelse og er halvmåneformet. Den er 12,6 km lang og 3,7 km bred og har et areal på 39,2 km². Landskapet er preget av et platå med en høyde over havet på mellom 400 og 550 meter. Høyeste punkt når 577 moh. Vegetasjonen er sterkt påvirket av menneskelig virksomhet og av husdyrbeite. Til tross for dette finnes det sjeldne planter, noen av dem endemiske. Fire av 23 fuglearter på øya finnes bare på Marquesasøyene. Eiao og havet rundt er vernet.

Det er også fornminner på øya.

Referanser
----------

1. ↑  «L'aire de gestion des habitats ou des espèces de Eiao» Arkivert 5. juni 2013 hos Wayback Machine. Direction de l'environnement de la Polynésie française.
2. ↑  Eiao, l'île rouge - Te motu epo kaaea Arkivert 28. november 2013 hos Wayback Machine. Tahiti Heritage.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Gladengveien 4 i Ensjøbyen. Oppført av OBOS 2012-13.  Foto: Vidar Iversen 
**Ensjøbyen** er et byutviklingsprosjekt på Ensjø i Oslo. Et område som i hovedsak består av næringsbygg, hvorav mange bilforhandlere, er tenkt omdanna til en boligbydel med mellom 5000 og 7000 leiligheter. Et overordna program for området blei vedtatt av Oslo bystyre 17. mars 2004.

Ensjøområdet begrenses av Hovinveien, Grenseveien, Strømsveien og t-banen. Ensjøbyen som prosjekt omfatter imidlertid ikke områdene langs Hovinveien, Grenseveien og Strømsveien som fra før er bebygd med boliger, og heller ikke de relativt nye næringsområdene på Helsfyr/Fyrstikktorget.

Hovedaksene i den nye bydelen vil være Ensjøveien og Gladengveien.

Utbygginga er tenkt over en periode på rundt 15 år, og foreløpig (2008) er det bare små deler av prosjektet som er gjennomført eller påbegynt. Den økonomiske nedgangen gjør at det er usikkert i hvilket tempo og omfang prosjektet vil bli videreført.

Dette er en del av elementene i planen (det foreligger ikke reguleringsplaner osv for alle):

* Tiedemannsjordet, ferdigstilt boligfelt
* Narvesentomta, omdanning av høyblokka til Narvesen-konsernet til boliger, riving av dagens lagerbygg og bygging flere boligblokker
* Tobakksfabrikken, boliger på området til den nedlagte Tiedemans tobakksfabrikk og ned mot Gladengveien
* Tiedemannsparken på ca. 22 mål
* Gladenga, boliger på begge sider av Gladengveien
* «Tyngdepunktet», boliger mellom Ensjøveien og Gjøvikbanen, rundt Ensjø t-banestasjon

I tillegg til Tiedemannsjordet er det (2008) ferdigstilt boligblokker i Ensjøveien 6 (Normannsløkka), mens det er under bygging blokker i Ensjøveien 25 (Rolf Hofmos plass). Videre er et kontorbygg i Gladengveien 2 på det nærmeste ferdig.

Hovinbekken gjennom Ensjøbyen er åpnet etter at den i mange år lå under jorda.

Referanser
----------

1. ↑  «Fil:Bykart Kristiana Kampen-1911.jpg – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 5. desember 2022.
2. ↑  *Aftenposten*, 23. april 2014, del 2 side 25

Eksterne lenker
---------------

* Kommunens nettsider for Ensjøbyen
**Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit** (*Bundeswehrs æreskors for tapperhet*) er en tysk utmerkelse. Medaljen ble innstiftet 13. august 2008 av en tyske forsvarsministeren Franz Josef Jung som den høyeste rangen av Ehrenzeichen der Bundeswehr. Korset ble første gang tildelt 6. juli 2009 til fire tyske ISAF-soldater etter at de hadde assistert andre soldater etter en selvmordsbombe i Afghanistan.

Bakgrunn
--------

Bakgrunnen for etableringen av utmerkelsen var Tysklands militære bidrag i internasjonale oppdrag utenlands. Styrkene deltok også i kamp og dermed kom spørsmålet om belønning av innsats i strid opp. I 2008 ble Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit etablert som en ny høyeste grad av Ehrenzeichen der Bundeswehr. Utmerkelsen tildeles for tapperhet i stridsinnsats i felt.

Utforming
---------

Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit er gjort i gull i en utførelse som er basert på den felles utforming av Ehrenzeichen der Bundeswehr, et likearmet bjelkekors med utsvingte armer. Korset er utformet med markering av en ytre bord eller kant. Dette er det tradisjonelle symbol for Tysklands militære styrker og går tilbake til Jernkorset fra Napoleonskrigenes tid. Det er i dag merke for Bundeswehr. Midtmedaljongen over korsmidten har ørnen fra Tysklands riksvåpen omgitt av en eikekrans. 

Medaljebåndet er svart med kantstriper i gull og rødt. Fargene svart, rødt og gult er fargene fra Tysklands flagg. Båndstripene har samme fargesammensetning som medaljebåndet. En eikebladsspenne markerer at utmerkelsen er tildelt for personlig tapperhet. Eikeblader og -kranser benyttes i militær sammenheng som symboler for tapperhet, styrke og patriotisme.

Tildeling
---------

De første tildelinger av Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit fant sted i 2009, da personell som hadde utmerket seg med innsats i Afghanistan ble hedret.

Referanser
----------

1. ↑  Grünes Licht für Tapferkeitsauszeichnung, Bundeswehr.
2. ↑  Erlass zur Neufaassung des Erlasses über die Stiftung des Ehrenkreuzes der Bundeswehr[*død lenke*], Bundesministerium der VerteidigungBundesministerium der Verteidigung.
3. ↑  Die Ehrenzeichen der Bundeswehr[*død lenke*], bilder av de forskjellige valører og trinn i Ehrenzeichen der Bundeswehr, Bundeswehr.
4. ↑  «Kanzlerin Merkel verleiht erstmals Tapferkeitsorden» *Die Welt online*, 5. juli 2009.
**Bertha (Anna Barbara) Zück**, også kalt *Babette* (født 2. februar 1797, død 20. februar 1868 på Stockholms slott) var en svensk (opprinnelig tysk) kammerjomfru og økonomimester hos Sveriges dronning Josefina. 

Bertha Zück kom til Sverige fra Bayern i Tyskland med Josefina av Leuchtenberg i 1823. Opprinnelig var hun ansatt som kammerjomfru, men fikk snart ansvaret for Josefinas økonomi, en uvanlig post for en kvinne på 1800-tallet. Zück var, sammen med Josefinas katolske skriftefar Lorentz Studach, Josefinas nærmeste fortrolige, venn og favoritt. Disse tre stod hverandre så nær at de ved hoffet var kjent under navnet «trioen». Hun var den eneste som deltok i gudstjenestene i Josefinas private katolske kapell på slottet foruten Josefina selv. 

Zück ble syk i 1866 og ble da på Josefinas begjæring tatt hånd om av en katolsk Elisabethsøster ved navn Valeria, en av de to første medlemmer av denne orden som samme år ankom til Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  ssa.stockholm.se, mantalsuppgifter, Babette Züch[*død lenke*]
2. ↑  svar.ra.se, SCB döda, Stockholms katolska, Anna Barbara Zück[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Lars Elgklou: Bernadotte. Historien - eller historier - om en familj. Askild & Kärnekull Förlag AB, Stockholm 1978. ISBN 91-7008-882-9.
* Herman Lindqvist: *Historien om alla Sveriges drottningar* (2006)
* Gunnel Becker & Kjell Blückert, red (2007). Drottning Josefina av Sverige och Norge. Stockholm: Veritas Förlag. ISBN 978-91-89684-44-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Micromalthidae** er en gruppe av primitive biller som bare omfatter én kjent art, *Micromalthus debilis*. Denne lille billen finnes i Nord-Amerika og utmerker seg ved en for biller unik livssyklus, ved at de kan forplante seg på larvestadiet (pedogenese). Den tilhører den artsfattige gruppen Archostemata, som var mye mer tallrik i tidligere tidsperioder.

Utseende
--------

*Micromalthus debilis* er en liten, mørkt grønnlig metallisk, glatt og snau bille. Billen er lite sklerotisert, det vil si kroppen er forholdsvis myk. Hodet er stort, bredere enn brystskjoldet, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er ganske korte, kortere enn hodets bredde, om omtrent sylindriske. Dekkvingene er myke og når ikke til bakkroppsspissen.

Unik livssyklus
---------------

*Micromalthus debilis* er den eneste billen som er kjent å kunne utvikle seg ved pedogenese, det vil si å formere seg på larvestadiet. De voksne hunnene legger egg som klekkes til en såkalt triungulin-larve. Disse er knøttsmå, aktivt krypende og tar ikke næring til seg. Om triungulin-larven finner et passende levested, forvandler den seg til en treg larve som spiser. Herfra kan det gå to veier: enten utvikler larven seg på konvensjonelt vis gjennom flere larvestadier til en puppe og et voksent insekt, eller så vokser den til en kjempelarve som utvikler egg inne i kroppen. Disse klekkes og de nyklekte larvene spiser opp moren sin (kjempelarven) innenfra. Disse kan deretter utvikle seg til nye kjempelarver, eller til pupper. Denne typen livvsyklus er temmelig uvanlig, men den er kjent fra visse arter av knott og særlig gallmygg.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Micromalthidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Micromalthidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Micromalthidae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Micromalthidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Micromalthidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Micromalthidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Micromalthidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Micromalthidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Bilde av *Micromalthus debilis* på Tree of Life: 
Tegning:
**Arvid Grundekjøn** (født 26. juni 1955 i Kristiansand) er en norsk skipsreder og politiker (H). Han var ordfører i Kristiansand fra 2011 til 2015.

Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og cand.jur. fra Universitetet i Oslo. Grundekjøn er tidligere konsernsjef og styreleder i Anders Wilhelmsen-gruppen samt administrerende direktør i Royal Caribbean Cruise Line AS, Petrojarl II AS og Spekter GNO II AS.

Han hadde også verv som styreleder i Linstow, Creati AS, Sparebanken Pluss og Windia Invest AS samt som styremedlem i Royal Caribbean Cruises Ltd. A. Wilhelmsen Foundation, AS Karibien AS, Niar AS, Otraco AS og Romania invest forvaltning AS. Han har for tiden 18 styreverv totalt. Grundekjøn har eierinteresser i Børscompagniet AS, Cardid AS, Creati AS, Agrundco AS, Norgesinvest AS, Norgesmeglerne AS, Otraco AS samt i Strag AS.

Inntil sommeren 2010 var Grundekjøn også styreleder i Statkraft AS, men ble erstattet av Svein Aaser etter at han uttrykte seg kritisk om regjeringens eierskapspolitikk.

I 2009 ble han kåret til «Årets styreleder» av BoardNews i samarbeid med PriceWaterhouseCoopers.

Kilder
------

* Arvid Grundekjøn er Høyres ordførerkandidat


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Per Sigurd Sørensen** | **Kristiansands ordfører**(2011–2015) | Etterfølger:**Harald Furre** |
**Jevgenij Aleksandrovitsj Majorov** (russisk: Евгений Александрович Майоров; født 11. februar 1938 i Moskva, død 10. desember 1997 i Moskva) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.

Majorov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran Sverige og Tsjekkoslovakia. Det var seksten lag som deltok, etter en kvalifiseringsrunde gikk de åtte vinnerne videre til finalegruppe som spilte en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene og vant serien med maksimale 14 poeng foran Sverige, Tsjekkoslovakia og Canada alle med ti poeng.

Majorov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1963 i Stockholm og 1964, OL-turnering i Innsbruck var også det 31. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 42 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 20 mål. Han var tvillingbror til Boris Majorov.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1963 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1961 Sveits’ flagg Genève/Lausanne - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jevgenij Majorov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Majorov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Majorov – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Majorov – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Sogneselskap** kan sies å være en forløper for lokalt selvstyre. Men bildet er ikke ukomplisert; fortellinga om de norske sogneselskapene er en innholdsrik historie.

Fase 1
------

Sentralt i de norske sogneselskapenes tidlige fase står Christiania-kjøpmannen John Collett (1758–1810) og opplysnings-teologen Fredrik Julius Bech (1758–1822). Førstnevnte tok initiativ til Norges første sogneselskap, «Aggers Sogns Vel» (Akers sogneselskap) som ble stifta i 1807. Året etter ble Asker Sogns Vel stifta. Selskapet for Norges Vel ble stifta i 1809 etter initiativ fra Bech, og tenkt nærmest som et slags overordnende og landsomfattende sogneselskap, uten at det ser ut til at denne fikk nevneverdig innflytelse på de lokale sogneselskapene. I denne tidlige fasen var sogneselskapene stort sett initiert (og drevet) av folk fra den gamle embetsmannsstanden. I 1814 var det blitt 66 aktive sogneselskap rundt om i landet, der 65 var embetsmannsstyrt. Fattigfolk og husmenn ble holdt effektivt ute gjennom medlemskontigenten, samtidig var det en mulighet for folk fra den nye middelklassen å erverve seg medbestemmelsesrett i lokale forhold.

Fase 2
------

På 1820-tallet, gikk mange av de gamle selskapene i dvale eller oppløsning. Dette hadde bl.a. sammenheng med opposisjon mot embetsmannsveldet. Til gjengjeld dukker det opp nye sogneselskaper initiert og drevet av folk fra bondestanden. Rakkestad Sogneselskap stifta i 1823 var et slikt.

Fase 3
------

I 1829 initierte Henrik Wergeland sitt første sogneselskap, og han starta flere utover på 1830-tallet. Han hadde store visjoner, og så biblioteker og leseforeninger som grunnleggende.

Litteratur
----------

* Hofstad, Marius Bjørnson: *De norske Sogneselskap og deres rolle i folkeopplysningen på 1800-tallet[*død lenke*].* I Byminner nr.4-2007, s.12-25

Eksterne lenker
---------------

* *De norske Sogneselskab og deres rolle i folkeopplysningen på 1800-tallet* av Marius Bjørnson Hofstad Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
*
Bertha Nina Sommerfelt 1915
Bertha Nina Sommerfelt 1917
Annonse for Tivoli-Haven
**Bertha Nina Sommerfelt** (født 22. mars 1896 i Kristiania, død 7. mai 1979 i Risskov) var en norsk danser, entertainer og skuespiller i Christiania (Oslo) og København i perioden 1914 til 1923. Hun var mest kjent under sitt mellomnavn Nina og var datter av ingeniør Lars Christian Andreas Broch Sommerfelt (1859–1918) og Anne Kristine Knudsen (1866–1943). Sommerfelt opptrådte med tango og maxixe (brasiliansk tango) ved Tivoli-Haven i Christiania i 1914, men flyttet til København samme år (eller i 1915), hvor hun ble skuespiller ved National Scala i 1915–19. I samme periode medvirket hun i en rekke stumfilmer: *En Skilsmisse* (1915), *Hjertefejlen* (1915), *Helten fra Østafrika* (1915), *En Vandgang* (1915) og *Pengenes Magt* (1917). De fire førstnevnte filmene var kortfilmer (såkalte «korte fiktioner»), mens den sistnevnte var en full spillefilm. I samme periode (1916–1920) spilte hun i enkelte revyer, blant annet i Aarhus. Sommerfelt overtok Amelie Kierkegaards rolle som Stasi i *Czardasfyrstinden* på Scala i 1917. På 1920-tallet var hun tilknyttet Kasino i Aarhus, og i 1922–23 hadde hun en gjesterolle ved Århus Teater i *Frk. Nitouche.*

Nina Sommerfelt giftet seg i 1916 med redaktør Aage Schmidth (1885–1944), men ekteskapet ble oppløst i 1920. 20. mai samme år giftet hun seg med Einar Hoeck (1891–1970), senere politimester i Aarhus og motstandsmann under annen verdenskrig. Hun fikk fem barn, de siste fire med Einar Hoeck.

Referanser
----------

1. 1 2 3   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dansk biografisk leksikon: *Einar Hoeck*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bertha Nina Sommerfelt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Bertha Nina Sommerfelt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Bertha Nina Sommerfelt på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Bertha Nina Sommerfelt på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Bertha Nina Sommerfelt på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata
* Den Store Danske (Gyldendal, 2017): Einar Hoeck
**Arvid Leander Andersson** (født 9. juli 1881, død 7. august 1956) var en svensk sportsutøver som deltok i tautrekking under OL 1912 i Stockholm.

Andersson ble olympisk mester i tautrekking under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget *Stockholm politiet* som beseiret det britiske laget *City of London Police* i finalen som ble avviklet 8. juli 1912. Det svenske laget besto av Andersson, Adolf Bergman, Johan Edman, Erik Fredriksson, Carl Jonsson, Erik Larsson, August Gustafsson og Herbert Lindström. Opprinnelig skulle det vært fem lag i tautekkingkonkurransen men kun Sverige og Storbritannia stilte med hvert sitt lag.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i tautrekking Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   sok.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arvid Leander Andersson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arvid Leander Andersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arvid Leander Andersson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Arvid Leander Andersson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Sohlmans musiklexikon*** er et svensk leksikon for musikk, omtalt som «Nordiskt och allmänt uppslagsverk för tonkonst, musikliv och dans». Første utgave er i hovedsak innrettet på vestlig kunstmusikk (klassisk musikk) og musikkteori, mens andre utgave har et bredere opplegg. Der finner man også artikler om folkemusikk, musikk i andre kulturer og om samtidens populærmusikk. 

Ved markedsføringen av den andre utgaven brukte man den kjente musikkprofilen Sten Broman og han uttalte i annonser: «Jag skulle slå upp en sak om Bach och upptäckte att jag läst ända till Beatles.»

Utgaver
-------

* Første utgave, fire bind. Hovedredaktør Gösta Morin hadde med seg Carl-Allan Moberg og Einar Sundström i hovedredaksjonen. Sohlmans Förlag, Stockholm.
	+ Bind 1, 1948 – 1280 spalter
	+ Bind 2, 1950 – 1294 spalter
	+ Bind 3, 1951 – 1376 spalter
	+ Bind 4, 1952 – 1608 spalter
* Andre utgave, fem bind. Hovedredaktør Hans Åstrand. Sohlmans Förlag AB, Stockholm (ISBN 91-7198-020-2)
	+ Bind 1, 1975 – 704 sider
	+ Bind 2, 1975 – 704 sider
	+ Bind 3, 1976 – 768 sider
	+ Bind 4, 1977 – 896 sider
	+ Bind 5, 1979 – 931 sider
**Arvid Andenæs** (født 1. mars 1954 på Vereide i Gloppen kommune) er en norsk bedriftsleder, og var administrerende direktør i Sparebanken Sogn og Fjordane 2001 til 2016. Våren 2009 ble han av valgkomiteen innstilt som presidentkandidat til Norges håndballforbund.

Biografi
--------

Andenæs er født og oppvokst på gården Andenes vest for Vereide i Gloppen kommune. Han er utdannet siviløkonom og har mastergrad innen management. Han var regiondirektør for Fokus Bank avdeling Nord-Norge, før han i april 2001 fikk stilling som administrerende direktør i Sparebanken Sogn og Fjordane i Førde.

Han har bakgrunn som håndballspiller for blant annet Gloppen Håndballklubb, og har siden også vært håndballdommer. Han er farbror til håndballspilleren June Andenæs.

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Referanser
----------

1. ↑  «Vil ikke drive egen-PR». aftenposten.no. 7. april 2009. Besøkt 7. april 2009.

Eksterne lenker
---------------

* nrk.no: Fylkesleksikon
**Jevgenij Nikolajevitsj Grosjev** russisk: **Евгений Николаевич Грошев** (født 3. april 1937 i Moskva, død 1. januar 2013) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Grosjev vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det sovjetiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Grosjev spilte 25 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret ti mål.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1959 Tsjekkoslovakias flagg Praha/Bratislava - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑  ГРОШЕВ Евгений Николаевич Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. (russisk), hentet 20. februar 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jevgenij Grosjev – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Grosjev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Grosjev – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Jevgenij Grosjev – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**SOHO** (navnet skrives med versaler) var en spisesjokolade som ble lansert av Nidar i 1998. Sjokoladen var en yoghurtsjokolade, sammensatt av sjokolade, stivpisket yoghurt og crisp. SOHO tok to år å utvikle, men etter bare tre år på markedet ble sjokoladen trukket tilbake i 2001 grunnet dårlige salgstall. 

Etter en folkeaksjon kom sjokoladen på markedet i 2012 som en av bitene i en spesiell jubileumsutgave av posen Nidar favoritter med et begrenset antall. Etter å ha vunnet en kåring av folket som beste bit i denne posen ble SOHO re-lansert med nytt design i september 2013.660 000 Sohos-sjokolader ble produsert av Nidar i første omgang, men høsten 2014 forsvant SOHO fra markedet igjen.

Design
------

SOHO ble i 1998 tildelt Merket for god design i kategorien Industridesign. Suzanne Schürch stod bak produktdesignet, mens Christensen/Lund stod for emballasjedesign.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Soho - Sjokoladen som forsvant». Nidar. Besøkt 6. februar 2011. [*død lenke*]
2. 1 2  «SOHO sjokolade». Norsk Designråd. Arkivert fra originalen 27. februar 2014. Besøkt 29. januar 2012.
***Cardinal Wolsey*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av J. Stuart Blackton og Laurence Trimble.

Handling
--------

Kong Henrik VIII av England gir audiens til hoffmennene sine, omgitt av sine viktigste rådgivere - inkludert kardinal Wolsey. Blant gjestene som deltar på denne imponerende mottakelsen er Anne Boleyn, en av de unge damene som venter på dronningen. Kong Henry ser henne for første gang, og umiddelbart ønsker han å gjøre henne til sin neste dronning, og fortrenger den mer aktverdige og beundringsverdige Katarina. Han betror ønsket sitt til en av sine sykofanter.

Kongen forsøker å appellere til kardinal Thomas Wolsey om å sette kirkens prinsipper til side, og samtykke til skilsmisse fra dronningen. Kardinalen nekter absolutt å gjøre dette, som representant for Den hellige stol. At kardinalen nekter dette, gjør kong Henry rasende. Dette får erkebiskop av Canterbury til å kalle inn et spesielt råd, etter ordre fra kongen, som han skiller seg fra dronning Catherine gjennom.

Som straff for at han nektet å gå med på kongens ønsker, blir kardinal Wolsey forvist til Leicester Abbey. Han var allerede en veldig syk mann når han gikk inn i klosteret, og han dør bare tre dager etterpå. Men WOlsey var bevisst på at han hadde opprettholdt det hellige i sitt embete, og anse seg selv som en martyr for sin religion og sann tjeneste for sin konge.

Skuespillere
------------

* Hal Reid som kardinal Thomas Wolsey
* Julia Swayne Gordon som Katarina av Aragón
* Clara Kimball Young som Anne Boleyn
* Tefft Johnson som Kong Henry VIII
* Robert Gaillard som Biskop av Winchester
* Logan Paul som Thomas Cranmer, erkebiskop av Canterbury
* George Ober som biskop av Essex
* Hal Wilson som en venn av kongen.

Referanser
----------

1. ↑  Cardinal Wolsey

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cardinal Wolsey* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Cardinal Wolsey* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Cardinal Wolsey* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Nuussuaq** (dansk: **Kraulshavn**) er ei bygd i Avannaata kommune, nordvest på Grønland. Bygda hadde 186 innbyggere i 2018.

Nuussuaq ligger ca. 200 km nord for Upernavik.

Bygda ligger på Nuussuaqhalvøya, som på grønlandsk beter *det store neset*.[]

Om sommeren er båtforbindelse til Upernavik 1-2 ganger i uken. Hele året er det helikopterforbindelse mellom bygda og lufthavnen i Upernavik.

Området omkring bygden er velegnet til fotturer og observasjon av hvaler. En gang i året trekker hvithvaler inn i bukten, der de tradisjonelt jaktes på av lokale jaktfolk. Dette gir kjøtt, og ikke minst hud («mattak», uttales ma-dæk), som er en delikatesse.

De viktigste næringene her er fangst og fiske. Men de utnytter ikke fiskeressursene fullt ut, bl.a. har Nuussuaq ikke som andre bygder nytt godt av hellefisken i området, fordi dette krever investeringer i fiskerbåter m.m.[] Hellefisk kan også fanges med langline, men dette krever havis, slik at man kan lage hull i isen for å fiske.[]

De siste årene har temperaturen i Nuussuaq ligget over normalen, dette gjør at isen først kommer sent på året.[] Det er på isen fangstfolkene jakter, på f.eks. sel. Samtidig har været også vært mer skiftende sent på sesongen, dette har gitt færre jaktdager.

Bygda har KNI-butikk. Skolen her heter Atuarfik Nuussuaq («Nuussuaq skole»). Denne ble renovert i 1999.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.

Eksterne lenker
---------------

* Historiske bilder fra Nuussuaq
* Været i Nuussuaq Arkivert 11. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Tripoli** (gresk: Τρίπολη, *Trípoli*, tidligere Τρίπολις, *Trípolis*; tradisjonelt Τριπολιτσά *Tripolitsa*) er en gresk by som ligger sentralt på Peloponnes. Det er hovedstaden i den regionale enheten Arkadia og senteret for kommunen Tripoli. I år 2001 hadde Tripoli 25 570 innbyggere, med hele kommunen, 28 976.

Historie
--------

I middelalderen var stedet kjent som Drobolitsa, Droboltsá, eller Dorboglitza, enten fra gresk Hydropolitsa («Vannbyen») eller kanskje fra sørslavisk for «Sletten med eiketrær».

Det moderne Tripolis ble opprettet i 1770 i nærheten av ruinene av de antikke byene Pallantion, Tegea, og Mantinea, derav navnet Tripoli, Τρίπολις = τρεις πόλεις ,«tre byer». Før den greske selvstendighetskrigen hadde byen det tyrkiske navnet «Tripoliçe», og tjenestegjorde som et av de osmanske administrative sentrene på Peloponnes. Byen hadde da en stor innflyttet muslimsk bosetning, men også et relativ stort jødisk samfunn. Tripolis var et av hovedmålene for de greske opprørerne som stormet byen den 17. oktober 1821, fulgt av beleiringen av Tripoli. Grunnet tyrkernes tidligere grusomheter gikk grekerne som hevn målrettet etter den muslimske befolkningen og massakrerte samtidig den jødiske. Ibrahim Pasha gjenerobret byen den 22. juni 1825, men da hadde grekerne forlatt byen. Før Pasha evakuerte fra Peloponnes tidlig i 1828 sørget han for å ødelegge byen og rive ned dens murer.

I det nye og uavhengige Hellas ble Tripolis et betydelig senter.

Geografi og klima
-----------------

Tripolis er lokalisert sentralt på Peloponnes på en bred bergslette omtrentlig ved 650 meter oppe. Tripolis er omgitt av fjell kledd med skog på alle kanter. Det høyeste fjellet er Mainalon i nordvest. Sørvest for sletten besto tidligere av våtområder som i dag har blitt drenert og omgjort til jordbruksland. På grunn av byens lokalisering i innlandet og dens høyde, har Tripoli en overgangsklima mellom Middelhavet og den kontinentale med tørre og varme somre og kalde vintre. Snø kan falle flere ganger mellom sent i oktober og tidlig i april. Sommertemperaturene kan gå over 40 grader celsius (største noterte er 44 greader) og vintertemperaturene kan gå ned mot 10 grader.

Referanser
----------

1. ↑   Detaljert resultat fra folketelling av 2001 Arkivert 31. januar 2013 hos Wayback Machine. (PDF) (gresk og engelsk)
2. ↑   *Transactions of the Philological Society*, 1934, s. 19-20
3. ↑   Nevill Forbes, et al. (1915): *The Balkans: a history of Bulgaria, Servia, Greece, Rumania, Turkey*, The Clarendon press, som e-bok hos Gutenberg
4. ↑   Kolokotronis, Theodoros (2002): *Apomnimoneumata* / *Memoirs*. Ekdosis Vergina. Athen.
5. ↑   Hartley, John (1831): *Researches in Greece and the Levant*, Hatchard and son, s. 341

Eksterne lenker
---------------

* (grk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tripoli, Greece – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* GTP – Tripoli
* GTP – Municipality of Tripoli

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |