**Pasquale Amato** (født 21. mars 1878 i Napoli, død 12. august 1942 i New York) var en italiensk operasanger, baryton. Amato kunne vise til internasjonal anerkjennelse, men tilbragte høyden på sin berømmelse i New York, hvor han sang ved Metropolitan Opera fra 1908 til 1921.

Tidlig karriere
---------------

Amato ble født i Napoli og studerte lokalt ved Conservatory of San Pietro a Majella under Beniamino Carelli og Vincenzo Lombardo (som også ga sangtimer til den store napolitanske tenor Enrico Caruso). I 1900 hadde han sin debut ved Teatro Bellini i Napoli som Germont père i *La traviata*. Engasjementer fulgte i Genova og Roma. I løpet av de neste årene sang han i Monte Carlo, Tyskland, deler av Øst-Europa og Argentina. I 1904 opptrådte han i Londons Royal Opera House med Teatro di San Carlo Company; selv om opptredenen hans ble godt mottatt, ble han ikke invitert tilbake.

Han var engasjert ved La Scala i Milano og sang der i 1907 under taktstokken til Arturo Toscanini. Stemmen hans hadde nå vokst til et førsteklasses instrument, og han ble lovprist for sin allsidighet og kunstneriske integritet. I 1913 fikk han æren av å delta i en konsert til Verdis hundreårsjubileum ved Busseto Theatre. Han opptrådte i jubileumskonserten *La traviata* og *Falstaff* med Arturo Toscanini som dirigent. Andre viktige operaroller som Amato sang i Italia før første verdenskrig, var Amonasro i *Aida*, Marcello i *La bohème*, tittelrollen i *Rigoletto*, så vel som Golaud i *Pelléas et Mélisande*, Kurwenal i *Tristan og Isolde*, Tosca i *Tosca* og Barnaba i *La Gioconda*.

New York
--------

Amato gjentok noen av disse rollene ved Metropolitan Opera hvor Toscanini var kommet for å dirigere, og Amato hadde sin debut i 1908. Han opprettholdt et tett program ved "Met" frem til han forlot selskapet i 1921 opptrådte i en rekke nye operaroller som Glucks *Armide*, sammen med Olive Fremstad, Enrico Caruso, Louise Homer og Alma Gluck. I desember samme år opptrådte han som Jack Rance i Puccinis *La fanciulla del West*, hvor han sang mot Caruso, Emmy Destinn, Dinh Gilly og Antonio Pini-Corsi.

Amato var nå blitt berømt, og han kom til USA med båt i oktober 1912 sammen med barytonsangerne Titta Ruffo, Antonio Scotti og William Hinshaw og sopranen Lucrezia Bori. De fikk omfattende pressedekning.

I 1913 skapte Amato tittelrollen *Cyrano* av Walter Damrosch, dessuten var Frances Alda og Riccardo Martin med i oppsetningen. Han sang også årets produksjon *Un ballo in maschera* med Caruso, Destinn, Margarete Matzenauer og Frieda Hempel, og igjen med dem i Arrigo Boitos *Mefistofele*. I *La Gioconda*, sang Destinn igjen med Margarethe Arndt-Ober. Amato ble spesielt beundret som Escamillo i Bizets Carmen, og støttet Geraldine Farrar, Caruso og Alda, da operaen ble gjenopplivet i 1914.

Han opptrådte også i 1914 som Manfredo (mot Adamo Didur og Lucrezia Bori) i Montemezzis *L'amore dei tre re*, da den kom opp på nytt i New York, og i 1915 spilte han Napoléon i Umberto Giordanos *Madame Sans-Gêne* med Farrar som Catherine. I 1916 hadde han rollen som Giovanni i Riccardo Zandonais *Francesca da Rimini* (hvor han spilte mot Alda og Giovanni Martinelli), og igjen i 1918 som Gianetto (med Farrar, Caruso, og Didur) i Mascagnis *Lodoletta*.

### Siste gang, 25 år senere

Amatos høye arbeidstempo ved "Met" hadde sin pris, og han trakk seg tilbake på 1920-tallet på grunn av helsen. Men i 1933, 25 år etter hans amerikanske debut, opptådte han igjen i New York, nå i "New York Hippodrome", hvor han sang rollen som Germont père. Amato hadde en sterk følelse for Amerika, og i 1935 underviste han i stemme og opera ved Louisiana State University, hvor han i 1939 ble æresmedlem i studentklubben "Beta Omega".

Han døde 64 år gammel i Jackson Heights, Queens.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 87, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   The Grove Book of Opera Singers, side(r) 11[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0024178, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «$2,000 Baritone Says the Art of Song Is Declining in Italy – Likes Shakespearean Roles.». *The New York Times*. 29. oktober 1912. Besøkt 21. desember 2009. «Damperen «George Washington» bragte flere viktige personer til Amerika i tillegg til operastjernene. På passasjerlisten var barytonsangeren Titta Ruffo, samt den spanske sopranen Lucrezia Bori. Ved siden av Ruffo var det tre andre barytonsangere ombord – Antonio Scotti, Pasquale Amato og William Hinshaw»
6. ↑  These details drawn from Gustav Kobbé's *Complete Opera Book*, passim.

Kilder
------

* A. Eaglefield-Hull, *A Dictionary of Modern Music and Musicians* (Dent, London 1924).
* G. Kobbé, *The Complete Opera Book* (Putnam, London 1935 printing).
* H. Rosenthal and J. Warrack, *The Concise Oxford Dictionary of Opera* (OUP, London 1974 printing).
* M. Scott, *The Record of Singing* Volume I (Duckworth, London 1977).
* J.B. Steane, *The Grand Tradition* (Duckworth, London, 1974).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pasquale Amato – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pasquale Amato på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Pasquale Amato hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Biographical notes
* 1911 recording of "Largo al factotum" from *The Barber of Seville*
* "Modern Vocal Methods in Italy", in *Great singers on the art of Singing*, Harriette Brower, James Francis Cooke (eds.), 1996, Courier Dover Publications, Mineola, New York, ISBN 978-0-486-29190-1
* Bio
* 1911"Largo al factotum"
* "Modern Vocal Methods in Italy",

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |