recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Larynxcancer** er kreft i strupehodet.

De fleste tilfeller av larynxcancer er plateepitelcarcinomer, hvilket vil si at de utgår fra epitelvevet som dekker larynx overflate ut mot lumen. Den vanligste lokalisasjonen er stemmebåndene (glottis), mens kreft over (supraglottisk) og under (subglottisk) stemmebåndene er mindre vanlig.

Symptomer og funn
-----------------

Dersom kreften sitter i glottis er heshet det klart vanligste symptomet. Heshet kan også finnes ved sub-/supraglottisk kreft, men kommer da på et langt senere stadium. Andre syptomer kan være:

* Sår hals eller smerter i halsen
* En følelse av å ha et fremmedlegeme i halsen
* Stridor
* Klump på nakken

Dersom en person har vært hes i tre uker eller mer, uten kjent årsak som forkjølelse e.l. skal denne undersøkes med indirekte laryngoskopi.

Diagnosen blir stilt ved endoskopi av det aktuelle området, der man samtidig tar ut en vevsprøve(biopsi). Vevsprøven blir undersøkt histologisk, og dersom dette bekrefter at det er kreft, vil man sette i gang behandling.

Prognose og behandling
----------------------

I Norge ligger insidensen (antall tilfeller) på rundt 120 årlig. Prognosen av henger av hvor tidlig kreften blir oppdaget, og hvorvidt den har spredd seg. Den kan variere fra over 90% helbredelse ved mindre tumorer på fortsatt bevegelig stemmebånd, til under 50% femårs overlevelse for større, langtkomne tilfeller.

Behandlingen kan bestå av stråling, kjemoterapi, kirurgi, eller en kombinasjon av disse. Dette avhenger av størrelse og plassering. I noen land fjerner man små tumorer kirurgisk, men i Norge foretrekkes strålebehandling. For større tumorer utføres laryngektomi.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Nesstraumen** er et kort sund og en tidevannsstrøm i Sagfjorden. Grovt sett går det mellom Nes og Finnøya i Hamarøy kommune i Nordland som ett av flere sund som går mot et felles innløp til Kaldvågfjorden.

Nesstraumen begynner som et sund mellom den lille Straumøya og Neset ved Nes. Tidevannsstrømmen fortsetter nordover mot Båtsteinen 460 meter øst for endepunktet til Fv 661 og har en hastighet målt av NTNU på 23 knop som er et resultat av den svært grunne og smale passasjen hvor tidevannet til den forholdsvis store Kaldvågfjorden presses ut og inn.

NRKs dokumentar *«Sigfred og Ragnar og de sju havstrauman»* fra 1998 skildrer livet til de to eneste fastboende på Husøya i Hamarøy, og deres tilknytning til naturen og havstrømmene som omgir øyene her. I 2012 sendte *Ut i naturen* oppfølgeren *«Drømmen om det uendelige, en reise tilbake til Husøyvær»*.

Eksterne lenker
---------------

* NRKs nett-tv: *Ut i naturen* :«Drømmen om det uendelige, en reise tilbake til Husøyvær».
* Friluftsrådenes Landsforbund Nesstraumen i Hamarøy. Besøkt 02.04.2012.
«High fidelity» har flere betydninger.

***High Fidelity*** (engelsk *High Fidelity*) er en roman av den engelske forfatteren Nick Hornby. Den beskriver en engelsk mannsverden fra 1980- og 90-tallet: musikk, romantikk, samvittighetsnag. 

«High Fidelity» handler om Rob Fleming og hans liv som mann. Han er i midten i 30-årene, eier en musikkbutikk i storbyen London sammen med noen venner som er opptatt av topp-fem-lister og har hele leiligheten sin full av vinylplater og CD-er. Når historien hans starter, har hans kjæreste Laura forlatt ham. Dette får ham til å starte sin «40-årskrise» litt for tidlig. Han begynner å tenke på livet sitt og oppsøker sin topp-fem av store forelskelser for å finne ut hvordan alle damene han har dumpet har hatt det i årenes løp.

«High Fidelity» blir sammen med romanene «Tribunefeber» og «Gutter er gutter» plassert blant de beste romanene som beskriver mennenes syn, følelser og problemstillinger i livet i litteraturen. Disse romanene blir ofte derfor anbefalt kvinnen som vil forstå det mannlige kjønn bedre. Romanen tolker også menneskets dobbelmoralske dilemma der man vil være evig ung og ikke bli voksen.

Film
----

Boken ble filmatisert i Stephen Frears' regi, med premiere i 2000. Også filmen har tittelen *High Fidelity*. Hovedrollene ble spilt av John Cusack som Rob Gordon og Iben Hjejle som Laura. På rollelisten stod også Jack Black, Catherine Zeta-Jones, Joan Cusack, Tim Robbins, Todd Louiso, Bruce Springsteen, Lisa Bonet og Lili Taylor.

Musikal
-------

Broadway musikal fra 2006 basert på boken med handling av David Lindsay-Abaire, sangtekster av Amanda Green og musikk av Tom Kitt.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Slaget ved Kapp Palos |
| --- |
| Konflikt: Den spanske borgerkrig |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 5. - 6. mars 1938 |
| Sted | Utenfor Cartagena37°52′N 0°52′Ø |
| Resultat | Republikansk seier |

 |
| Stridende parter |
| Spanias flagg Den spanske republikk | Spanias flagg Nasjonalist-Spania |
| Kommandanter og ledere |
| Spanias flagg Luis González Ubieta | Spanias flagg Manuel de Vierna |
| Styrker |
| 2 lette kryssere5 jagere | 2 tunge kryssereen lett krysser |
| Tap |
| Ingen | En tung krysser senket393 døde |

**Slaget ved Kapp Palos** var det største sjømilitære slaget som ble utkjempet under den spanske borgerkrig. Dette ble utkjempet natten mellom 5. og 6. mars 1938 drøye 60 nautiske mil øst for Kapp Palos nær Cartagena.

Om kvelden 5. mars seilte de to nasjonalist-kontrollerte tunge krysserne «Canarias» og «Baleares» med den lette krysseren «Almirante Cervera» ut fra basen i Palma de Mallorca. Eskadren skulle være en eskorte for en konvoi med krigsutstyr fra Italia. Samtidig reiste de to republikanske lette krysserne og fem jagere ut fra den republikanske havnen i Cartagena.

Ved et tilfelle møttes disse to enhetene hverandre i løpet av natten, og det brøt ut kamper. Etter den første trefningen tidlig på kvelden, møttes de igjen kl 02.15 og det ble da hardere kamper. Det nasjonalistiske fartøyet «Baleares» ble senket etter to fulltreffere med torpedoer. De to gjenværende nasjonalistfartøyene flyktet fra området, og overlot «Baleares» og mannskapet til sin skjebne. Fatøyet holdt seg flytende, og med maskinkraft slik at de kunne nærme seg de britiske fartøyene som patruljerte i området. Av et mannskap på 765, ble 372 reddet av de britiske fartøyene «HMS Boreas» og «HMS Kempenfelt»

Den republikanske seieren i slaget var det siste republikanske seieren i borgerkrigen, men foruten å hindre forsyninger til nasjonalistene, hadde den ingen militær betydning for borgerkrigen. Den politiske betydningen av seieren ble overskygget av kampene som tok seg opp under Aragónoffensiven som startet dagen etter.
Rolls-Royce, Spirit of Ecstasy
Mercedes-benz
Jaguar
Et **panserornament** er en liten figur som er festet lengst frem på panseret eller på lokket til radiatoren på en bil. Ornamentet symboliserer vanligvis bilmerket på et vis.

Blant de mest kjente panserornamentene er *Spirit of Ecstasy* på Rolls-Royce, en tretakket stjerne i sirkel på Mercedes-Benz og en jaguar på Jaguar.

Panserornamenter var populære fra 1920-tallet til og med 1940-tallet. I blant var de spesiallaget for en kunde, men ofte var de spesifikke for bilmerket. Etter 1940-tallet ble de etter hvert mindre vanlige, men merker som Mercedes-Benz og Toyota hadde panserornamenter til ut på 1970-tallet.

På moderne biler er panserornamenter sjeldne, dels fordi de ikke er moderne og dels fordi de kan utgjøre en fare ved kollisjoner med fotgjengere, det kom regler angående dette på 1970-tallet. Ofte har de også vist seg å være attraktive for tyver. På moderne biler med panserornament er det etter hvert blitt vanlig at ornamentet felles ned ved å trykke en knapp på instrumentpanelet, eller når man tar nøkkelen ut av tenningen.

* Bentley, Flying BBentley, Flying B
* Lincoln, GreyhoundLincoln, Greyhound
* Buick, MercuryBuick, Mercury
* Pontiac, Chieftain HoodPontiac, Chieftain Hood
* PontiacPontiac
* Bugatti, ElephantBugatti, Elephant
* Peugeot, LionPeugeot, Lion
* Vauxhall, GriffVauxhall, Griff
* VoisinVoisin
* SkodaSkoda
* DuesenbergDuesenberg
* Rolls-Royce, knelende versjon av Spirit of EcstasyRolls-Royce, knelende versjon av Spirit of Ecstasy
* Chevrolet, EagleChevrolet, Eagle
* ChevroletChevrolet
* CitroenCitroen
* DeSotoDeSoto
* Packard, SwanPackard, Swan
* Packard, SwanPackard, Swan
* PackardPackard
* PackardPackard
* Rover, WikingRover, Wiking
* NashNash
* PlymouthPlymouth
* ZilZil
* HorchHorch
* StudebakerStudebaker
* Oldsmobil, panserornament montert på sokkelOldsmobil, panserornament montert på sokkel
* Et hjemmelaget panserornamentEt hjemmelaget panserornament

Referanser
----------

1. ↑  «Iconic Car Hood Ornaments».
2. ↑  «The Lost Glory Days Of Hood Ornaments». *HistoryGarage* **(engelsk)**. 14. august 2021. Arkivert fra originalen 18. januar 2022. Besøkt 18. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hood ornaments – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hood ornament – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Le Camp des Saints*** (på norsk: *I helgenenes leir*) er en dystopisk fremtidsroman fra 1973 skrevet av franskmannen Jean Raspail. Boka handler om hvordan en enorm gruppe med fattige immigranter fra India reiser til Frankrike, men den følge at den vestlige sivilisasjon bukker under.

Boka er oversatt til norsk av Øystein Nord og utgitt i 2016 av det innvandringskritiske nettstedet Document.no under tittelen *De helliges leir*.

Handling
--------

Handlingen starter i Calcutta hvor en million fattige indere bestemmer seg for å sette kursen mot Frankrike i rustne skip. Immigrantene motiveres av en gruppe europeiske aktivister og noen velmenende idealister, som brutalt blir trampet i hjel da de enorme folkemassen strømmer innover de franske strendene fra båtene. Den store bølgen av mennesker gir landet enorme utfordringer. Problemene brer seg i land etter land i den vestlige verden og etterhvert bryter den vestlige sivilisasjon sammen.

Om boka
-------

Boka ble en suksess i Frankrike og fikk ros av konservative intellektuelle som Michel Déon, Jean Cau og Louis Pauwels. Boka fikk imidlertid har medfart av anmelderne i *Time Magazine*. Boka er omstridt på grunn av det negative synet den har om mennesker fra den tredje verden. Kritikerne har sammenlignet den med høyreradikal hat-litteratur som Hitlers *Mein Kampf* og *The Turner Diaries*. Boka har ofte blitt sitert fra av den amerikanske journalisten og politikeren Steve Bannon.

I 2011 havnet den igjen på bestselgerlistene i Frankrike.

Referanser
----------

1. 1 2  «Le camp des Saints, de Jean Raspail, un succès de librairie raciste?». *LExpress.fr* **(fransk)**. 6. april 2011. Besøkt 31. desember 2017.
2. ↑  «Poor White Trash - TIME». 12. april 2008. Arkivert fra originalen 12. april 2008. Besøkt 31. desember 2017.
3. ↑  «The Bannon Canon: Books favored by the Trump adviser». *Newsweek* **(engelsk)**. 23. mars 2017. Besøkt 31. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
*Frogner har også andre betydninger*
**Frogner** (lokal uttale «Frång-ner») er et strøk i Oslo, som både befinner seg i og har gitt navn til bydel Frogner. Strøket har selv navn fra Frogner Hovedgård, som tidligere omfattet store deler av Oslo vest. Strøket er meget kjent, og er relativt stort. Nabolagene Elisenberg og Gimle ligger også i strøket. Bebyggelsen på Frogner er preget av store byvillaer og fornemme bygårder fra 1800-tallet (murbyen), og idag ligger de fleste ambassadene og ambassaderesidensene der. Frogner anses som det dyreste boligområdet i Norge.

Avgrensning
-----------

Oslo byleksikon beskriver Frogner som «området mellom Frognerkilen og Frognerelva og støter mot nord og øst til Majorstua, Briskeby/Uranienborg og Homansbyen.» Områdeavgresningen vil imidlertid bli nokså forskjellig ut ifra hvem man spør.

Grunnet høy status, boligpriser og kjent merkenavn er det også mulighet for at grensene siger inn på nabostrøkenes område, gjerne ved hjelp av eiendomeglernes klassifisering og fordi folk bruker de strøksnavnene de kjenner. Det historiske Frogner er altså ikke nødvendigvis sammenfallende med det nåværende.

Historie
--------

Frogner Hovedgård
*Hovedartikkel: Frogner Hovedgård*

Frogner var en gård i den tidligere Aker kommune, nå kjent som Frogner Hovedgård. Gården strakte seg fra Frognerbekken til Skillebekk og fra Frognerkilen til Uranienborg og Majorstustrøket. I sin storhetstid på 1700- og begynnelsen av 1800-tallet var gården eid av familien Anker og deretter familien Wegner. Til slutt var den eid av familien Gade. Det meste av gården ble innlemmet i byen ved utvidelsen i 1878. Mye av arealet ble utparsellert i 1800-årene, og det gjenværende ble kjøpt av Kristiania kommune i 1896 og inngår i Frognerparken. 

### Dagens Frogner

Frognerstrøket er dominert av villabebyggelse mot parken, med leiegårder mot sydøst. Strøket er et av de dyreste i Oslo, grunnet sentrumsbeliggenheten, nærhet til park, og pen arkitektur. Frogner er også et ambassadestrøk.

Litteratur
----------

* Overn, O.M. (1928). *Boken om Frogner*. Stranberg.
* Stang, Ragna (1966). *Gustav Vigeland - Skulpturparken på Frogner*. Tanum.

Se også
-------

* Bydel Frogner
* Frognerparken

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frogner (Oslo) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames
 |
***A Daughter of Maryland*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av John B. O'Brien.

Handling
--------

Beth Treadway, en livlig ung kvinne, bor sammen med faren sim, major Treadway og tante Sarah på Treadway-eiendommen - kalt Headland Hall - i Maryland. Beth blir kurtisert av Rippley, med tvilsom moral, når John Standish ankommer området fra New York. Standish vekker Beths interesse når han redder Haskell, en eremitt som bor på Treadway-land, under en brann. Beth tar seg skadene hans etter brannen, og hun begynner snart å beundre Standish.

Senere blir Rippley tatt på fersken av majoren, når han forsøker å stjele fra pengeskapt hans - og han dreper den gamle mannen. Først blir Haskell mistenkt for drapet. Men når en del av Rippleys pysjamas blir oppdaget i majorens hånd, blir Rippley anklaget for forbrytelsen. Men Rippley forsøker å unngå å bli arrestert, og blir i den påfølgende nærkampen drept av Standish.

Skuespillere
------------

* Edna Goodrich som Beth Treadway.
* William T. Carleton som Major Treadway.
* Helen Strickland som Sarah Treadway.
* Carlton Brickert som John Standish.
* Jack Hopkins som Rippley.
* Charles Martin som Pennell.
* Florence Miller som Dorothy Pennell.
* Morgan Thorpe som Haskell.
* S.J. Burton som Neb.
* Myra Brooks som Mandy.

Referanser
----------

1. ↑  DAUGHTER OF MARYLAND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Daughter of Maryland* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Åpnet og surret zongzi
***Zongzi*** (kinesisk: 粽子, pinyin: *Zòng zi*; Wade-Giles: *Tsung-tzu*; hakka: *Zung ne*; minnan: *Bah-chàng*; wu: *tsoŋ tsX*; kantonesisk: *Zung2 Zi2*), eller bare ***zong***, er en kinesisk smårett laget av klebrig ris og forskjellig annet fyll innpakket i bambusblader eller andre blader. Zongzi tilberedes ved damping eller koking.

Det finnes lignende småretter i Laos, Thailand og Kambodsja (der de kalles *nom asom*). I Indonesia og Malaysia heter de *bakcang*, *bacang*, eller *zang* (fra 肉粽, POJ: ''*bah-chàng*, låneord fra henholdsvis minnan og hakka, som er mer dominerende enn ren mandarin blant kinesere i Indonesia. Blant kinesisk-filippinere kalles retten gjerne *machang*.

Legendarisk bakgrunn
--------------------

Zongzitilbredelse
Zongzi bundet i blader
Zongzi er tradisjonell mat under dragebåtfesten, som faller på den femte dag av den femte måned i den kinesiske kalender (tilsvarer en dag mellom siste del av mai og midten av juni), til minne om den kinesiske dikter Qu Yuan. Etter at han druknet seg i sin forvilelse, skal man ha kastet små pakker med ris i elven slik at fiskene fikk noe annet å spise enn å gå løs på dikterens legeme. 

Ifølge en annen versjon kastet man ut rispakkene for å blidgjøre en kinesisk drage som holdt til i elven.

Beskrivelse
-----------

I det nordlige Kina er en zongzi bortimot tetrahedral, i det sørlige Kina er den tilnærmet sylindrisk. Utforming og oppskrifter er gjerne slektsspesifikke. Det er særlig fyllet som kan variere. Det benyttes imidlertid nesten alltid klebrig ris – bare i noen sjeldne varianter benyttes det mel. Noen zongzi kan minne om de latinamerikanske tamales.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zongzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Authentic Zongzi Recipe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Frode Sulland** (født 1956) er en norsk advokat. Han er partner hos Advokatfirmaet Sulland.

Sulland arbeidet tidligere hos Sivilombudsmannen og i Justisdepartementets lovavdeling, der han blant annet satt i sekretariatet for Straffelovkommisjonen til 1987. I 1994 ble han som advokat oppnevnt som medlem av Straffelovkommisjonen.

I Hestenes og Dramer & Co har Sulland profilert seg på straffesaker som sin tidligere sjef, Olav Hestenes. Sullands arbeidsområder er strafferett, prosedyre, forvaltningsrett, helse- og sosialrett, skolerett, erstatningsrett, barnevernsrett, familie-, arve- og skifterett. Sulland var forsvarer for Veronica Orderud i Orderudsaken.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Frode Sulland • Advokatfirmaet Sulland». *Advokatfirmaet Sulland*. Besøkt 14. juni 2020.
3. 1 2  «Frode Sulland (45)». Aftenposten. 11. mars 2002.
4. 1 2  «Straffelovkommisjonens mandat, sammensetning og arbeid». Justis- og politidepartementet. Besøkt 4. november 2009.
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. oktober 2007. Besøkt 15. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frode Sulland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Frode Sulland hos Hestenes og Dramer & co[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Frontvingene på Formel 1-biler fra tre forskjellige epoker. Fra topp: Ferrari 312T4 (1979), Lotus 79 (1978), McLaren MP4/11 (1996),
**Nedoverkraft** er en nedoverrettet kraft (omvendt løftekraft) som oppstår på grunn av de aerodynamiske egenskapene til et kjøretøy. Nedoverkraften er en kraft, og har SI-enhet newton (symbol N).

Bruk
----

Formålet med nedoverkraften på racerbiler er å presse bilen mot bakken slik at det blir mer friksjon mellom dekkene og bakken. Slik får bilen bedre grep og kan kjøre raskere gjennom svinger.

På formel 1-biler oppnås dette blant anent med front- og bakvinger (kalt spoiler). På konseptbilen McMurtry Spéirling oppnås ekstra nedoverkraft ved hjelp av en elektrisk vifte.

Andre navn
----------

Nedoverkraft kalles noen ganger *marktrykk*, men marktrykk er strengt tatt et trykk (kraft fordelt på areal, SI-enhet Pa, eller N/m²) og sier noe om påkjenningen mot underlaget, i motsetning til nedoverkraft som sier noe om grepet til bilen.

Se også
-------

* Marktrykk
* Bernoulli-prinsippet
* Løft
* Vindtunnel
Lurblæserne
***«Lurblæserne»*** er et kunstverk på Rådhuspladsen i København. De to blåserne er utført i bronse og plassert på en søyle av tegl. Samlet høyde på monumentet er ca. 20 meter.

Monumentet er utført av billedhuggeren Siegfried Wagner, og arkitekt Anton Rosen står for utformingen av søylen. Det ble utført i perioden 1911–1914, og var en gave til Københavns kommune i anledning 100-året for brygger J.C. Jacobsens fødsel. Det ble oppstilt på Rådhuspladsen i 1914.

Inskripsjon på sokkelen lyder «J.C. JACOBSEN•CARLSBERG 1811•2•SEPTEMBER•1911».

Ideen om en lurblåser på søyle på Rådhuspladsen kom opprinnelig fra Lorenz Frølich rundt 1890, og en prøveoppstilling med en slik figur fant sted i 1901. Endringen fra én til to lurblåsere kom relativt sent i arbeidet med det endelige monumentet, noe som førte til at de to figurene står trangt på søylen.

Lurblåserne skulle etter sigende blåse i hornene når en jomfru passerte dem.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lurblæserne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lurblæserne hos Byens monumenter
* Verker av Siegfried Wagner

Portal: Danmark
**Margaret Herrick** (født 7. september 1902, død 21. juni 1976) var direktør og bilblotekar i Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Herrick er ofte nevt som den som døpte Academy Awards til Oscar, siden prisstatuen «lignet på hennes onkel Oscar», selv om det er flere andre som hevder de har opphavet til navnet.

Herrick ble født i Spokane i Washington som Margaret Buck. Etter å ha uteksaminert fra University of Washington, jobbet hun som bibliotekar i Yakim i Washington. Hun giftet seg med Donald Gledhill, som jobbet som assistenten til generalsekretæren i Academy of Motion Picture Arts and Sciences, og flyttet til Hollywood i 1931. Hun fikk etterhvert stilling som sjefsbibliotekar der, en stilling hun hadde frem til 1943, da hun etterfulgte sin mann i stillingen som midlertidig direktør for akademiet. I 1946 fikk hun stillingen som direktør permanent, og hadde denne stillingen frem til hun pensjonerte seg i 1971.

I 1945 skilte hun seg fra Donald Gledhill, før hun giftet seg på nytt med Philip A. Herrick i 1946. De skilte seg i 1951, men hun beholdt Herrick-navnet.

Akademiets bibliotek i Beverly Hills er oppkalt etter Herrick.

Hun døde i Woodland Hills i California.

Referanser
----------

1. ↑  «Get to Know Margaret Herrick». Academy of Motion Picture Arts & Sciences. Arkivert fra originalen 27. januar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsider for Margaret Herrick Library

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Anders Aasen** (født 19. februar 1909, død 2. juli 1986) kom fra Eidfjord er mest kjent som en dyktig felemaker, men han var også en habil spellemann.

Han var forøvrig en tusenkunstner og altmuligmann. Han bygde kraftverk i Kjeåsen før de fikk strøm i Eidfjord. Han jobbet en tid som rammemaker. Han jobbet på skifabrikken i Utne, før han startet sin egen skifabrikk i Simadalen. Den ble nedlagt etter at storflommen i 1937 la alt øde. Han var også brefører og var mye på Finse.

Anders Aasen lagde si første fele allerede i 1922. Mest produktiv var han i periodene 1960-1969 og 1975-1982. I den siste perioden var felemaking levebrødet hans.

Han var for det meste selvlært da han fikk avslag på å gå i lære hos både Helland og Steintjønndalen. Han lærte seg tysk for å kunne lese bøker om felebygging.

Felene han lagde holdt et jevnt et høyt nivå. Han skal selv ha sagt at han aldri lagde to like feler. Han eksperimenterte også med å finne den optimale lakkblandingen, men fant den aldri. Med unntak av de aller første felene han lagde, og som han trolig ikke var helt fornøyd med, førte han inn vitale mål, informasjon om lakkblandingen og hvem som var kjøper i en protokoll. Til sammen er det notert info om 83 feler i denne.

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, oppført som Anders J Aasen, Historisk befolkningsregister ID pc00000003639129, besøkt 26. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jordan, Arne (1998). «Hardanger spelemannslag 50 år : 1948-1998». *bibsys-almaprimo.hosted.exlibrisgroup.com*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Mbutier i et foto fra 1930 - den hvite kvinnen er den amerikanske oppdager Osa Johnson.
**Mbuti** alternativt **Bambuti**, er et av Kongo-Kinshasas folkeslag. Det anslås til litt færre enn 50 000 personer. Disse lever i hovedsak i et jeger-og-samler-samfunn i urskogen omkring ekvator, og taler bantuspråk eller sentralsudanesiske språk. I samfunnet er mennene jegere og kvinnene samlere. Folket er pygméer.

Personene lever i småstammer på mellom 15 og 60 personer i hver. Første gang folket omtales var om lag 2500 f.Kr. av egyptere. De bor hovedsakelig i Ituriregnskogen, hvorfra de tar sin mat. Mange mbutier ser skogen som sin mor eller far.

Eksterne lenker
---------------

* Mbuti på Nationalencyklopedin
* Ronnei, John. «Mbuti». Minnesota State University. Arkivert fra originalen 31. mai 2010. Besøkt 23. mai 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Ma'alot-massakren** var en skolemassakre i byen Ma'alot i Israel, utført 15. mai 1974 (26-årsdagen for Israels selvstendighet) av palestinere med tilknytning til Demokratisk front for frigjøring av Palestina. Palestinerne tok seg inn i Israel, forkledde som israelske soldater, og stormet *Netiv Meir*, en grunnskole hvor det oppholdt seg rundt hundre skoleelever i alderen 14-16 år. 

DFLP-medlemmene gikk først inn i byen Ma'alot, drepte en familie i leiligheten sin og tok deretter over en lokal skole. Her ble umiddelbart ytterligere tre personer drept. Noen av elevene klarte å stikke av, men ca. 90 personer ble tatt som gisler.

Gisseltakerne presenterte sine krav neste dag, løslatelse av 26 "politiske fanger". Fristen ble satt til klokka seks samme dag. 

Israelerne ønsket å forhandle med gisseltakerne, men bad om mer tid. Gisseltakerne nektet. Et kvarter før fristen gikk ut ble skolen stormet av israelske spesialstyrker. Alle gisseltakerne ble drept, men ikke før de rakk å drepe en rekke av gislene sine. I alt ble 26 israelere drept og mer enn 60 skadet i det som ble kjent som Ma'alot-massakren.

På DFLPs hjemmesider omtales fortsatt Ma'alot-massakren som "the heroic operation of Maalot in Galilee" .

DFLP var organisasjonen som Lars Gule engasjerte seg i tre år senere.

Referanser
----------

1. ↑  «Norges første internasjonale terrorist», intervju med Terje Emberland i HUMANIST 1/92

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av massakren i Terrorism Knowledge Base
**Arnstad vestre** (gnr. 40/1) er en gård i Arnstadåsen på Skatval i Stjørdal kommune. Eiendommen er på 335 dekar, hvorav 135 er dyrket mark. Melkeproduksjonen på gården opphørte i 1973, og jorda blir bortforpaktet til Myhr vestre (gnr. 39/1) og Arnstad østre (gnr. 40/2). Opprinnelig mastu ble ombygd/restaurert til kårbolig i 1972, mens en gjennomgående vindusutskiftning ble gjennomført på hovedbygningen i 1986. Denne ble så fullrestaurert i 1991. Gården er kjent for å være hjemsted til Arnstad-slekten, en slekt bestående av flere prominente Senterparti-politikere fra mellomkrigstiden og frem til i dag.

Brukere
-------

Første nevnte bruker er Peder Olsen Arnstad (død 1809) som bygslet halve gården i 1756. Han kjøpte den i 1762. J.M. Schultz tok igjen gården på odel året etter, men solgte den til Peder O. Arnstads sønn, Peder P. Arnstad, i 1769. Hans tippoldebarn, Peder Arnstad, drev senere gården, og fikk blant andre sønnene Per Magnar Arnstad, Ola Arnstad og Arne Arnstad. Arnes to døtre, Eli Arnstad og Marit Arnstad, har begge vært fremtredende politikere og næringslivsledere. Eli Arnstad har overtatt gården. Olas datter Ellen Arnstad er forlagsredaktør i Allergruppen og har vært sjefredaktør i bladet *Henne* siden starten i 1994.

Kilder
------

* Olav Vinge (red.): *Skatval : Gårds- og slektshistorie*, bind II (2001), s. 8–9.
**Slåtterim**, **slåttestev**, **låtterim** og **låttestev** er en sjanger innen vokal folkemusikk som betegner kortere eller lengre tekster i bunden form sunget på slåttemelodier. Vanligst er springarrim og gangar-/hallingrim, men det finns også rim til lydarlåtter, reiselåtter, brudemarsjer og «byslåtter».

Funksjon
--------

Slåtterim blir brukt 

* til underholdning i mer eller mindre organiserte lag,
* som «knagg» for å minnes en slått,
* til adspredelse i hverdagen, for eksempel som underholdning for unger sittende på kneet eller i fanget,
* i sanglek,
* under tralling til dans.

Form
----

Slåtterimet er i bunn og grunn underlagt slåttens rytme. For øvrig kan den variere relativt mye i form. De enkleste slåtterimene har bare ett eneste meningsbærende ord, men som oftest dreier det seg om to eller flere meningsfylte linjer som er bundet sammen med enderim. Noen slåtterim er utvikla til lange regler. Når slåttetekstene er utforma med flere påfølgende strofer kalles de gjerne «slåttestevviser».

Alder og opphav
---------------

Det er vanskelig å si noe eksakt om alder, men sjangeren er utvilsom gammel. Som med mye annet muntlig kulturgods er dette stoff som har kommet «rekandes på ei fjøl». En del slåtterim ser ut til å være improvisert fram med utgangspunkt i navnet på slåtten eller spelemannen slåtten skrev seg fra, kanskje i samband med at man manglet spelemann, og en «kjaftespelemann» overtok instrumentalistens funksjon. Siden kan teksten ha blitt mer eller mindre foredla.

Tekstlig innhold
----------------

Slåtterimene har gjerne humoristisk snert, og mange er grovkornede, men de kan også være høylyriske eller sørgelige og i blant uforståelige.

Flere slåtterim dreier seg om spelemenn og dansere. Felespelemenn som Brynjulf Olson, Tarkjell Jonsson, Øystein Luraas, Myllarguten, Håvard Gibøen, Hølje Plassen og Olav Naper er foreviget gjennom slåttetekster. Av dansere som er udødeliggjort i slåtterim kan nevnes Kari Rud, Halling-Jårånn og Fanteladda.

Noen slåtterim er del av et større hele som består av et sagn, en slått og et slåtterim, for eksempel sagnet/slåtten/rimet om Gjerki Haukeland. I slike sammenhenger kan utøveren famføre rimet i samband med at sagnet og slåtten framføres.

Slåtterimene kombineres gjerne med slåttetrall, det vil si at slåtterimet kombineres med tralleord som f.eks. ".... tra-la-la ... ", "... si-da-du-da-då ... ".

Eksempler på slåtterim
----------------------

Kjente slåtterim er «Du og jeg og vi to» (reinlenderrim) og «Kjerringa med staven» (springarrim også brukt i sanglek/danselek). Når sistnevnte blir framført med mer enn én strofe, er det for en slåttestevvise å regne. Alf Prøysens "Musevisa" er i grunnen er en slåttestevvise all den tid visa er dikta på en gammal reinlenderslått.

Se også
-------

Slått, slåttetrall og slåttetralling

Portal: Litteratur
**Samguk Yusa** (eller **Minner fra de tre kongedømmer**) er en samling legender, folkeeventyr og historiske beretninger som relaterer seg til Koreas tre kongedømmer (Goguryeo, Baekje og Silla), samt til andre perioder og stater før, under og etter disse.

Teksten er skrevet på klassisk kinesisk som ble benyttet av koreanske skriftlærde på denne tiden. Tekstene var til en viss grad samlet av buddhistmunken Iryeon (1206 – 1289) vel et århundre etter Samguk Sagi.

Til forskjell fra den mer faktainnrettede Samguk Sagi, fokuserer Samguk Yusa på folkeeventyr, legender og biografier fra tidlig koreansk historie. Mange av skapelsesmytene til ulike koreanske kongedømmer er tatt med. Illyeon dekket legender fra mange koreanske kongedømmer inkludert Gojoseon, Wiman Joseon, Buyeo, Goguryeo, Baekje, Silla og Gayakonføderasjonen.

Dette er også den tidligste fortellingen om Dangun Wanggeom-legenden, som beskriver han som grunnleggeren av det første koreanske kongedømmet, Gojoseon.

Utgaver
-------

* Ilyeon (2006) *Overlooked Historical Records of the Three Korean Kingdoms*, oversatt av Kim Dal-Yong. Jimoondang: Seoul, Korea. ISBN 8988095944
* Ilyon (1972; 2006) *Samguk Yusa: Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea*, oversatt av Tae-Hung Ha og Grafton K. Mintz. Yonsei University Press: Seoul, Korea. ISBN 1596543485
* 일연 (1996) *삼국유사*. Somun munhwasa: Seoul. ISBN 8970040021.
* 일연 (2002) *삼국유사*. Oversatt av Kim Won-jung. Eulyu munhwasa: Seoul. ISBN 8932460833.

Eksterne lenker
---------------

* (kinesisk) 三國遺事 (Samguk Yusa på litterær kinesisk)
* (en) The Academy of Korean Studies: Korean Studies Database

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia
 |
**Ma'agan Michael** (hebraisk skrift מַעֲגַן מִיכָאֵל, betyr Michael-ankerplassen) er en kibbutz i Israel. Den er den største kibbutzen i landet med et folketall på over 1 400 innbyggere (utenom innhentet arbeidskraft), og hører til Hof HaCarmel regionale kommune.

Geografi
--------

Nahal Taninim
Kibbutzen ligger 30 km sør for Haifa og 70 km nord for Tel Aviv nær Middelhavet vest for Karmelberget. I sør ligger kibbutzen Ma'ayan Zvi og i nord Taninimelva. Den ligger nord for den store arabiske landsbyen Jisr az-Zarqa.

Det opprinnelige stedet var en forblåst, treløs sandsteinsås (eolianitt). Noe av dette landområdet var en del av den tørrlagte Kabarra-sumpen. De nærliggende Timsah-kildene, som er kilden til Taninimelva, er en av de få lokale kildene for brakkvann for de mange fiskedammene rundt kibbutzen.Nahal Taninim naturreservat ligger sør for kibbutzen og her ligger en gammel romersk dam og akvedukt som er restaurert.

Historie
--------

Ma'agan Michael ble grunnlagt den 25. august 1949 av en gruppe på 154 medlemmer og 44 barn, som slo seg sammen i 1942, de fleste av hebraisk opprinnelse. Den fikk navnet *Ma'agan* (*ankerplass*) fordi de ønsket å leve av fiske, og Michael etter *Michael* Polak, som donerte penger til Palestina Immigrant Colonization Association (PICA).

Gruppen hadde først base i en midlertidig Jewish Agency-leir i Pardes Hanna, hvor de lærte seg det de trengte for å skape en selvstendig tilværelse, mellom hvordan dyrke sitrusfrukter og holde husdyr, kyr, får og høns.

Etter hvert fikk gruppen med seg yngre emigranter fra Tyskland og Østerrike. Gruppen forble i Pardess Hanna frem til slutten av andre verdenskrigen, mens flere medlemmer ble sendt utenlands som sendebud. Andre ble med i Den jødiske brigaden, Palmach, arbeidet i andre kibbutz i Dødehavsområdet i eller i den nyopprettede våpenindustrien.

I 1946 flyttet hovedkvarteret til Haganah gruppen til et midlertidig sted i Rehovot. Denne bebyggelsen ble benyttet som skalkeskjul for en hemmelig undergrunnsfabrikk som produserte 9mm-ammunisjon til Stengun. I denne perioden levde medlemmene i kibbutzen et dobbeltliv for å skjule den ulovlige våpenfabrikken for de britiske myndighetene. I 1948 ble fabrikken flyttet til det nyopprettede Military Industries (TAAS). Stedet i Rehovot er i dag bevart som *Ayalon Museum.*

Det meste av jordbruksområdet til kibbutzen var tørrlagt land fra Kabarra-sumpen, som ble drenert i 1920-årene med støtte fra baron Rothschild og utført av jødiske pionérer og lokale beduiner. Et lite myrområde er tilbake, og blir benyttet som beitemark for hester og som naturreservat.

Eksterne lenker
---------------

* Ma'agan Michael

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Anders Almestad** (født 1961 i Herøy i Møre og Romsdal) er en norsk næringslivsleder og styrerepresentant.

Almestad har vært konsernsjef i VB Gruppen siden 2023,. Almestad har lang erfaring fra norsk og internasjonal industri og har tidligere innehatt en rekke lederstillinger i offshore- og maritim industri.

Han er utdannet maskiningeniør fra Høgskolen i Ålesund (HiÅ), og har en MBA i General Management fra University of Hull. Som leder har Almestad vært ansvarlig for en rekke oppkjøp og sammenslåinger.  

VB Gruppen
Almestad har vært engasjert i VB Gruppen siden han tiltrådte som styremedlem i 2015, og fra 2016 var han styreleder. I 2022 fungerte han som arbeidende styreleder og daglig leder før han overtok som konsernsjef som del av etableringen av konsernet VB Gruppen.

Almestad har innehatt en rekke nasjonal og internasjonale styreverv.

Rolls-Royce
I periode 1999 – 2014 hadde Almestad direktør-, lederstillinger og styreverv i industrikonsernet Rolls-Royce med globalt markedsansvar for selskapets maritime og offshore-virksomhet, i tillegg til en rekke regionale verv, direktør og lederstillinger i Asia- og Stillehavsregionen, USA, Norge, Hong Kong, Kina, Australia, India, Singapore og Brasil.

Ulstein Group
I perioden 1994 – 2000 innehadde Almestad flere lederstillinger i industrikonsernet Ulstein Group. I perioden var han administrerende direktør og styremedlem i Ulstein S.E.A Pte. Ltd i Singapore, styreleder for Ulstein India Pvt. Ltd. og Ulstein Kina, og regionsdirektør for Asia- og Stillehavsregionen.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 21. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «VVS Forum: Anders Almestad takker ja til eventuell konsernsjefsrolle».
3. 1 2  «Skipsrevyen: Ny styresammensetning i Jets».
4. ↑  «Skipsrevyen: Roll Royce opplæringssenter i Ålesund skal stå klart høsten 2011».
5. ↑  «VVS aktuelt: Kjellsen gir seg som VB sjef».
6. 1 2  «Vikebladet: Anders Almestad ny leder for serviceaktiviteten i Rolls Royce».
7. ↑  «Vikebladet: Fosnavaag konferansen set fokus på framtidsnæringane».
8. ↑  «e24: Blir Rolls Royce sjef for 1400 ansatte».
9. ↑  «Satser fortsatt på Kina». *Sunnmørsposten*. 12. juli 2008.
10. ↑  «Sunnmørsposten: Har delt verda mellom seg». 13. desember 2012.
11. ↑  «Nye sjefer i Ulstein». *Bergens Tidende*. 21. januar 1994.
**Arnstein Johansen** (født 19. juni 1925 i Fredrikstad, død 26. september 2013) var en norsk musiker (trekkspill) innen jazz og gammeldans, kjent fra en rekke innspillinger og internasjonale samarbeid.

Johansen studerte under Ottar E. Akre, Thorleif Ekren og Gunnar Sønstevold, samt ved Norges musikkhøgskole. Etter den andre verdenskrig ble han kjent i duett med Rolf Andersen, før han oppholdt seg i USA og spilte med Pietro Frosini, Guido Deiro og Anthony Galla-Rini.

Han har utgitt en rekke plater selv, med «Arnstein Johansen kvartett» og kvintett (*Gammeldans*, *Hæla i taket*, *A.J.'s freskeste*, *I ring og feiende sving*, *Evergreens*, *Tea for two*, *Crazy rhythm*, *Out of nowhere* og *Too late now*). Han har også spilt med Sverre Cornelius Lund, samt medvirket i utgivelser med Alf Prøysen og andre.

Johansen har komponert kjente stykker som *Cornellipolka*, *Vals i C*, og *Førdeminner*. Han er æremedlem i Norske Trekkspilleres Landsforbund og diverse lokale lag som Mo Trekkspillklubb.

Diskografi
----------

### Med Sverre Cornelius Lund

* *Spell og dans* (1975)
* *I ring og feiende sving* (1976)

### Soloalbum

* *Fagre Stryn* (1963)
* *Arnstein Johansens freskeste* (1977)
* *Don't Blame Me* (1979)
* *Arnstein Johansen Evergreens* (1995)
* *Arnstein Johansen Evergreens 2* (1996)
* *Crazy Rhythm* (1998)
* *Out of Nowhere - Evergreens* (2000)
* *Too Late Now* (2001)

### Andre plateutgivelser

* Diverse artister: *Ønskekassetten* (1986)

Priser og utmerkelser (utvalg)
------------------------------

* 2006 – Albin Hagströms Minnespris

Eksterne lenker
---------------

* Den kjente trekkspilleren og komponisten Arnstein Johansen er død, Norske Trekkspilleres Landsforbund
* bilde og biografi fra Norsk Musikkinformasjon

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***McCall's Magazine*** var et amerikansk kvinneblad, etablert i 1873 som *The Queen* for å reklamere for mønstrene til skredderen James McCall. Det ble fra 1891 til 1897 utgitt som *The Queen of Fashion* og fra 1897 som *McCall's Magazine* eller bare *McCall's.* Magasinet utkom i starten hver måned bortsett fra to sommermåneder, men etterhvert hele året.

McCall som var immigrant fra Skottland drev sammen med sin kone en stoffbedrift, og promoterte stoffene gjennom *The Queen: Illustrating McCall's Glove-Fitting Patterns,* og andre utgivelser. Da ha døde i 1884 ble magasinet utgitt i 300 000 eksemplarer. Magasinet nådde et opplagsmessig høydepunkt i 1965 under redaktør John Mack Carter, med 8,4 millioner eksemplarer. Feministen Gloria Steinem var på dette tidspunktet en hyppig bidragsyter i magasinet. Det var fra 1989 til 1994 eid av New York Times, da det ble overtatt av det tyske selskapet Gruner + Jahr, USA. Rosie O'Donnell overtok som redaktør i 2000 og magasinet ble i 2001 omdøpt til *Rosies*. O'Donnell gikk av i protest, og kort tid etter gikk magasinet inn. *McCall's* eksisterte per 2020 som varemerke for en stoffbutikk på internett.

McCall's promoterte og trykket erindringene til tidligere First Lady Eleanor Roosevelt. Roosevelt var også selv spaltist i McCall's, der hun besvarte spørsmål fra leserne under overskriften «If You Ask Me».

Referanser
----------

1. ↑  Newsday, AILEEN JACOBSON. «TV HOST O'DONNELL TO ADD NAME TO VENERABLE MCCALL'S MAGAZINE». *Sun-Sentinel.com* **(engelsk)**. Besøkt 14. juli 2020.
2. ↑  «History of publishing - Women’s magazines». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 14. juli 2020.
3. ↑  «Rosie Pulls Plug on Her Own Magazine». *PEOPLE.com* **(engelsk)**. Besøkt 14. juli 2020.
4. 1 2  Lueck, Therese (1995). *Women's Periodicals in the United States: Consumer Magazines* **(engelsk)**. Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-28631-5.
5. ↑  «McCall's 150th Anniversary Giveaway». *mccall.com*. Besøkt 14. juli 2020.
6. ↑  «What Would Eleanor Do? 'If You Ask Me' Revisits Roosevelt's Advice Columns». *NPR.org* **(engelsk)**. Besøkt 14. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) McCall's Magazine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** ISSN
 |
***Samfunnets svøpe*** (originaltittel: *Dürfen wir schweigen?*) er en tysk stumfilm fra 1926, regissert av Richard Oswald.

Handling
--------

Den travle Dr. Georg Mauthner fikk beskjed fra sin assistent om at hans brud Leonie ønsker å besøke en opera sammen med ham. Han forteller imidlertid assistenten sin at han må si nei til Leonie, fordi han er alt for opptatt på jobb. Noen dager senere kommer Leonie til arbeidsplassen, og klager til ektemannens assistent over at hun føler seg neglisjert. Hun klarer endelig å overtale Mauthner til å bli med henne til en kostyme-fest hos maleren Paul Hartwig. Han blir snart imponert over henne, og lager senere et maleri av henne etter hennes ønske. Han ønsker snart å gifte seg med Leonie.

Noen år senere har Georg giftet seg med sin assistent, og er far til en ung og frisk sønn. Datteren til Paul og Leonie har derimot blitt syk. Paul blir stadig mer desperat, og bukker fullstendig under for alkohol. Etter at Leonie dør tar tok Georg inn Pauls datter. Mange år senere er Georgs sønn forelsket i Pauls nå voksne datter. Men Georg synes fremdeles at sønnen hans er litt for ung til å gifte seg, og sender ham til et universitet.

Rolleliste
----------

* Conrad Veidt – Paul Hartwig, maler
* Walter Rilla – dr. Georg Mauthner
* Henri de Vries – Henri Pierson, byråd
* Mary Parker – Leonie Pierson, hans datter
* Elga Brink – assistent
* Frida Richard – en gammel dame
* Ernst Laskowski – en ung mann
* Maria West – en ung kvinne
* Fritz Kortner – en lege
* John Gottowt – hans trotjener
* Maria Forescu – pasient nr. 1
* Else Plessner – pasient nr. 2
* Betty Astor – Inge
* Ernst Verebes – Gerd
* Albert Paulig – en kelner
* Ernst Stammer – verten
* Bella Pollini – danserinnen

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Samfunnets svøpe* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Samfunnets svøpe* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Jevne Glassverk** ble anlagt av De Kongelige Norske Glasværker på Fåberg i Gudbrandsdalen i 1792 for å lage vindusglass. Produksjonen kom i gang i 1793. Da lønnsomheten ble dårligere på grunn av økt konkurranse og tap markedet i Danmark, solgte staten verket til private eiere i 1824. De la om produksjonen til en billigere kvalitet, men de økonomiske problemene fortsatte, og siste ordinære driftsår var 1835. I 1839 opphørte all drift da de to siste glassblåserne av Gleisnerslekten forlot glassverket for å arbeide ved Hurdal glassverk. Da hadde disse to stått for driften siden de ankom med sine familier i 1834. 

Vindusglass ble produsert i Norge fra 1755 ved Hurdal Glassverk. Verket laget kronglass av engelsk type, blåst som store runde skiver. Fra 1766 ble det også produsert norsk taffelglass ved Biri glassverk. Dette var et grovere og billigere glass, kjent som «fensterglas» eller «grønt ordinair vinduesglas». Taffelglass ble laget ved å blåse en sylinder av glass, som så ble åpnet i begge ender, skåret opp på langs, og brettet ut til en noenlunde plan skive. Jevne glassverk ble opprettet for å lage taffelglass av bedre kvalitet, egnet for de større glassrutene som ble moderne i 1790-årene, og som også var best egnet til innramming av bilder. Glasset herfra ble kalt «lægerglas» og var tynnere, klarere og jevnere enn glasset fra Biri. Det kunne også levere skiver i større format.

Noter
-----

1. ↑  «Lillehammer byavis». Arkivert fra originalen 17. oktober 2015. Besøkt 30. juni 2010.

Litteratur
----------

Byggforvaltning 733.181 *Eldre vinduer. Vindusformer og materialer*. SINTEF Byggforsk, Oslo 1989.
**Samgeun av Baekje** (født 465, død 479 var 23. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Ifølge *Samguk Sagi* var han kong Munjus eldste sønn.

Bakgrunn
--------

I 475 hadde kongedømmet Goguryeo tvunget Baekjes hovedstad sørover fra dagens Seoul til Ungjin (nær dagens Gongju) og Baekjehoffet hadde mistet mye av sin makt til aristokratiet. Innad i aristokratiet hadde klaner fra den tidligere Mahanføderasjonen, som Baekje tidligere hadde innlemmet, økt sin innflytelse.

I den ustabile perioden landet gjennomgikk grep general Hae Gu kontrollen over de militære styrkene. Etter at sønnen til Munju (Samgeuns yngere bror) døde i Gonji i 477 tok han også over kontrollen i landet. Kong Munju ble senere samme år myrdet av en agent sendt av Hae Gu.

Kongetid
--------

Samgeun var bare 13 år da han overtok kongetrona etter sin far. Han var ikke egnet til å kontrollere hæren, noe general Hae Gu tok seg av.

I 478 slo Hae Gu seg sammen med opprørere ledet av Yeon Sin, fra Daedufestningen. Samgeun sendte først den adelige Jin Nam for å erobre festningen med 2000 soldater, men mislyktes. Deretter sendte han Jin Ro, som slo ned opprørerne med 500 soldater. Yeon Sin flyktet til Goguryeo. Jin-klanen fikk tilbake sin gamle styrke i Baekje etter dette.

Samgeun døde året etter og ble etterfulgt av Gonjis sønn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
**Generisk programmering** er en paradigme for programmering av datamaskiner.

Generisk programmering innebærer at man programmerer med allmenne typer. Kildekoden fungerer med vilkårlige typer, og den egentlige typen er parameter. Kompilatoren generer da kode som passer for hver forskjellig type som er brukt.

Hensikten med generisk programmering er å gjenbruke kode, samt å kunne starte med kravene til *algoritmen*, i stedet for kravene til *typen* som ved objektorientert programmering.

Programmeringsspråk som har støtte for generisk programmering inkluderer Java, C++, Ada, Eiffel og Common Lisp.

Et eksempel på generisk programmering i utstrakt bruk er standardbiblioteket til C++.

Her er et eksempel i C++ av Alexander Stepanov, en av arkitektene bak dette biblioteket:

```
template <class StrictWeakOrdered>
inline StrictWeakOrdered& max(StrictWeakOrdered& x,
StrictWeakOrdered& y) 
{
    return x < y ? y : x;
}
```

Koden over tar inn en type som parameter (StrictWeakOrdered) og returnerer den største verdien.

Se også
-------

* Funksjonell programmering
* Objektorientert programmering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |