recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den provisoriske Svenkerud bru ved Nesbyen som tyskerne døpte "General von Falkenhorst-brücke".
**General von Falkenhorst-Brücke** eller bare **Falkenhorst-Brücke** var ei provisorisk jernbanebru over Hallingdalselva på Bergensbanen, bygd av tyskerne etter at styrker fra 4. Feltbrigades Hallingdalsgruppe hadde sprengt og ødelagt Svenkerud bru (både veibrua og jernbanebrua) under kampene i Hallingdal den 27. april under felttoget i Norge i 1940. På kort tid bygde tyskerne Falkenhorst Brücke ved Hallibakken, ca. 600 meter sør for de sprengte bruene, på grensa mellom Nes og Gol kommuner. Falkenhorst Brüke ble tatt i bruk 21. juni 1940, men fungerte bare i en kort periode, for gjenoppbyggingen av de ordinære veg- og jernbanebruene ved Svenkerud ble igangsatt umiddelbart. Den gjenoppbygde Svenkerud bru var ferdigstilt og tatt i bruk igjen 25. januar 1941.

Navnet på den tyskbygde brua skal komme av at øverstkommanderende for de tyske invasjonsstyrkene i Norge, Nikolaus von Falkenhorst, overvar åpningen av brua.

Av Falkenhorst Brücke eksisterer ennå store betongfundamenter i og på sidene av Hallingdalselva, samt ei stor steinfylling. Nedre Hallingdal Forsvarsforening, med støtte fra Nes Historielag, henvendte seg i 2010 til Nes og Gol kommuner med ønske om at restene av Falkenhorst Brücke skulle fredes som krigsminnesmerke.

Referanser
----------

1. ↑  Niels Hertzberg (1962). *Krigen i Norge 1940. : Operasjonene i Ådalen og i Valdres*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. s. 319.
2. ↑  Bjerke, Thor (2004). *Banedata 2004: data om infrastrukturen til jernbanene i Norge*. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 165. ISBN 8290286287.

Eksterne lenker
---------------

* Nedre Hallingdal Forsvarsforening: Brev til Nes kommune[*død lenke*] (11. mai 2010, besøkt 25. desember 2011)

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen omhandler redaktøren.  For forskeren, se Arne Strand (forsker).

**Arne Strand** (født 17. mars 1944 i Oslo, død 10. mai 2023) var en norsk redaktør og statssekretær (Ap). Han var sjefredaktør i *Dagsavisen*, redaksjonssjef i NRK og statssekretær i Gro Harlem Brundtlands andre regjering 1987–1989.

Liv og virke
------------

Strand tok magistergrad i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1968). Strands magistergradavhandling hadde tittelen *Det folkevalgte politiske lederskap i Oslo: en intervjuundersøkelse blant bystyrerepresentantene*.

Strand fikk sitt første møte med journalistikken da han i 1964 fikk fortrede for kristenavisen*Vårt Lands* nyhetsredaktør, teologen Einar Kvale. Strand fikk jobben, og arbeidet siden som journalist i både Vårt Land og i *Arbeiderbladet*. Deretter arbeidet han elleve år i NRK, først som økonomisk medarbeider, deretter som leder av radioens politiske avdeling og tilslutt fem år som redaksjonssjef.

Strand var fra 1987 til 1989 statssekretær på Statsministerens kontor under Gro Harlem Brundtland. Der hadde han hovedansvar for kontakt med pressen. Etter at Brundtland gikk av til fordel for Jan P. Syse, gikk Strand tilbake til en NRK-stilling som rådgiver i kringkastingssjefens stab. Strand ble i mars 1990 politisk redaktør i *Arbeiderbladet* (nåværende *Dagsavisen*). Han var senere konstituert som ansvarlig redaktør i *Dagsavisen* flere ganger grunnet redaktørbytter.

Strand var aktiv i Arbeiderpartiets studentbevegelse, blant annet som redaktør av studentavisen *Tross Alt*. Han satt senere i en rekke forskjellige utvalg i partiet.

Strand var programleder for programmet *Kristiansen & Strand* på TV 2 Nyhetskanalen sammen med Stein Kåre Kristiansen fra 2010 til 2014.

Han var far til programlederen Christian Strand (født 1980) som Arne Strand og kona adopterte fra Indonesia.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, Redaksjonen, «Arne Strand er død», utgitt 11. mai 2023, besøkt 11. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.vg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Oversikt over magistergradsavhandlinger ved Institutt for statsvitenskap 1950–1992». Institutt for statsvitenskap. 13. november 2006. Besøkt 22. januar 2009.
4. ↑  «Spor i Strand». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 12. mai 2023.
5. 1 2  «Arne Strand ny statssekretær hos Gro». *NTBtekst* (9. januar 1987)
6. ↑  «Nye sjefer i NRK». *Aftenposten Morgen* (14. desember 1989)
7. ↑  «Arne Strand til Arbeiderbladet». *NTBtekst* (7. mars 1990)
8. ↑  Gry Thune: *Arbeidshesten* - Portrettintervju med Arne Strand i Pensjonisten nr. 6, august 2021

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Strand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Arne Strand på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Arne Strand hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Histamenon nomisma** (gresk: ἱστάμενον νόμισμα) var en betegnelse for en nomisma (standardmessig 24 karat eller siliquae), tilsvarende. eller videreførelsen av. solidus, den romerske gullmynrm i det bysantinske rike.

Den adskiller seg fra den samtidig pregede tetarteron nomisma ved myntens tykkhet og diameter.[1] Mynten *histamenon* utviklet seg fra og med [[Nikophoros II Phokas}}' regjeringstid (963–969) til en større og slankere mynt, mend den andre type som utviklet seg – *tetarteron* – var mindre men desto tykkere, og ved identisk gullgoldighet veide 1/12 mindre. 

Begge mynter vat ikonografisk identiske til å begynne med, men fra og med Konstantin VIIIs regjeringstid (1025–28) hadde de forskjeller i billedpregingen.[2] Fra midten av 1000-årene tapte begge drastisk i verdi, og nådde et bunnpunkt under Alexios I Comnenus (1081–1118). Det er historisk omstridt hva som var grunnen til dette verditapet.[3] 

Utviklingen endte med en myntreform, da både *histamenon* og *tetarteron* ble erstattet av mynten *hyperpyron*.[4] Historisk belagt for begge mynters eksistens er båded brev med pengekrav, og arkeologiske funn. De skildres av blant andre kronikørene Johannes Zonaras og Georgios Kedrenos.[5]
**Hendrik Christiaan «Henk» de Looper** (født 26. desember 1912 i Hilversum, død 2. januar 2006 i Hilversum) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

de Looper vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Tyskland. Nederland vant sin gruppe men tapte semifinalen med 0-3 til Tyskland. I bronsefinalen vant de over Frankrike med 4-3. de Looper spilte alle fem kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Referanser
----------

1. ↑  «Henk de Looper Bio, Stats, and Results». *Olympics at Sports-Reference.com*. Arkivert fra originalen 14. desember 2012. Besøkt 29. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henk de Looper – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Henk de Looper – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Henk de Looper – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Henk de Looper – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Trond Birkeland** (født 1969) er en norsk tidligere amatørbokser. Birkeland representerte Bergen Sparta, og konkurrerte i både i 63,5-kilosklassen, 67-kilosklassen og 71-kilosklassen. Han bokset flere landskamper for Norge.

Bokser
------

Trond Birkeland startet å bokse i november 1984. Han tok en sølvmedalje i senior-NM i 1989 i 71 kilosklassen ; i dette mesterskapet fikk han dessuten prisen for «Beste fair play-bokser» i mesterskapet.

Han ble kåret til årets bokser samme år i Bergen Sparta; Sparta ble kåret som beste bokseklubb i senior-NM samme år.

Han ble ranket som beste juniorbokser i Norge i 1988; året før hadde han tapt knepent 3–2 mot Ole Klemetsen i en juniorkamp. Birkeland tok sølv i senior-NM i 1989.

I 1989 møtte Birkeland den russiske mesteren Leonid Bronnikov i Haukelandshallen i ti-årets største boksestevne i Bergen; en landskamp mellom Norge og Russland. Trond Birkeland ledet kampen; ifølge Bergens Arbeiderblad hadde han kontroll over sin langt mer erfarne motstander frem til slutten av andre runde, da han ble slått ut på knock-out. Karrieren til Birkeland endte der. Ole Klemetsen bokset for øvrig hovedkampen i samme stevne.

Birkeland ble kåret til årets bokser i Bergen Sparta i 1989; Sparta ble også kåret til Norges beste bokseklubb i senior-NM i 1989.

Sjakkspiller
------------

Trond Birkeland fikk på nytt mye medieomtale i 2009 etter at han deltok i NM i sjakk i Haukelandshallen 20 år etter at han tapte for Bronnikov i boksing i samme idrettshall. I sjakk-NM vant Birkeland over den høyest ratede i klassen sin. I tidligere norgesmesterskap hadde han konkurrert i klasse 4, men i Haukelandshallen i 2009 konkurrerte han i klasse 1, etter sterke prestasjoner forut for mesterskapet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jarle trosser skaden». *Bergens Arbeiderblad*. 3. mars 1989.
2. 1 2  «Norge vant, men totningene tapte». *Samhold-Velgeren*. Gjøvik. 20. november 1989.
3. ↑  «Slo til i bokse-VM». *Drammens Tidende og Buskeruds blad*. 6. mars 1989.
4. ↑  «Tre bokse-bronse til Bodø». *Tromsø*. 6. mars 1989.
5. ↑  «En ekte knockout!». *Bergens Arbeiderblad*. 18. desember 1989. Besøkt 13. desember 2020.
6. ↑  «FIDE Chess ratings: Tor Gulbrandsen». *ratings.fide.com*. Besøkt 13. desember 2020.
7. ↑  «Landsturneringen NM i Sjakk 2009 - Resultatlister». *turneringsservice.sjakklubb.no*. Besøkt 14. desember 2020.
8. ↑  «Bokserens sjakk matt». *Bergensavisen*. 11. juli 2009. Besøkt 13. desember 2020.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Riflet løp i en fransk kanon fra 1897.

██ Glattboring

██ Konvensjonell rifling, hvor  
A = Boringsdiameter eller diameter på bommene (engelsk *bore diameter* eller *lands*),   
B = Riflingsdiameter eller diameter på riflingen (engelsk *groove diameter*)

██ Polygonrifling

En **pipe** for skytevåpen er vanligvis et sylinderformet rør, og har til hensikt å kontrollere utskytingen av prosjektilet (kule, hagl eller fyllingskule), samt styre retningen av dette. 

En pipe består vanligvis av et løp og kammer. Kammeret er den bakre delen (mot brukeren) hvor patronen lades og holdes fast av våpenets sluttstykke eller en låseblokk. I moderne skytevåpen er det et kammer i den bakre enden av løpet hvor ammunisjon plasseres, med unntak av revolvere som har kammeret i en egen tønne. Løpet er den delen av pipen som prosjektilet går gjennom når patronen har blitt avfyrte. Løp kan enten være glattborte eller riflede. Riflede løp fører til at kulen roterer rundt sin egen akse og dermed blir mer retningsstabile enn kuler avfyrt fra glattborede løp. Glattborede løp benyttes for det meste i hagler. Løpsdiameteren måles innvendig i løpet mellom bommene, og er i de fleste tilfeller det samme som kaliberet.[]

Løpet styrer hvor prosjektilet skytes ut med kontakt med løpet. Åpningen i front hvor prosjektilet slipper tak i løpet og fortsetter mot målet kalles løpets munning. Når patronen avfyres vil trykket fra kruttgassene og prosjektilet søke minste motstands vei, og trykket som oppstår når patronen eksploderer presser prosjektilet gjennom løpet før det forlater munningen. Diameteren på hulrommet i løpet omtales som kaliber.

Vanligvis er minimum riflingsdiameter lik nominell kulediameter. For eksempel er nominell kulediameter 6,71 mm for 6,5 × 55 mm (og de fleste andre 6,5 mm patroner). Maksimal kulediameter er ofte spesifisert rundt 0,01 til 0,03 mm over nominell kulediameter. Bommene i pipen har derimot som regel mindre diameter enn kulediameteren, og vil derfor «presses» inn i kulen idet den farer gjennom løpet, hvilket skaper kulerotasjonen.

Presisjonen til et løp vil vanligvis gå ned med bruk og vedlikehold, og løp regnes derfor som en slitedel. Hvor mange skudd et et løp varer avhenger av patrontype og krav til presisjon, samt mange andre faktorer som utgangshastighet, pipemateriale, type rifling, kuletype, kulemateriale, kruttype og kruttmengde.

Se også
-------

* Skjefte
* Geværkolbe, bakre del av skjeftet.
* Pistolgrep, delen av skjeftet hvor man holder skytehånden (pistol, rifle eller hagle).
* Glidekasse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Viktor Ole Olsen** (født 23. januar 1908, død 5. august 1981) var en norsk politiker og redaktør, på 1930-tallet sentral i Norges Kommunistiske Parti og en periode redaktør for partiets avis *Ny Tid* i Trondheim. 

Midt på 1920-tallet var Olsen en av de unge partiet hadde stor tro på, og som ble gitt plass på Kominterns såkalte Lenin-skole i Moskva. Fra 1926 til 1928 gikk han som en av de første norske elevene på *Mezjdunarodnaja Leninskaja Sjkola*.

Da han vendte hjem til Norge var han tiltenkt en plass i ledelsen i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund, men endte isteden opp i stillingen som omreisende instruktør for partiledelsen og etter hvert distriktssekretær for partiet i Trøndelag. Han hadde også jobben som redaktør for avisen *Arbeidernes Enhetsfront*, organet til den revolusjonære fagopposisjonen (RFO). Olsen bidro dessuten med stoff til NKPs teoretiske tidsskrift *Kommunisten*.

Etter den berømmelige Menstad-konflikten ble Olsen sammen med NKPs Johan Strand Johansen tiltalt for å ha ledet kommunistenes virksomhet i forbindelse med konflikten. Olsen ble idømt sju måneders fengselsstraff, Strand Johansen ti.

I 1934 overtok Olsen redaktørtittelen i NKPs Trondheimsavis *Ny Tid*. Han etterfulgte partiveteranen Knut Olai Thornæs, og Olsen satt som redaktør fram til 1936.

Han beholdt imidlertid kontakten med undervisningsinstitusjonen i Moskva, og begynte etter hvert å fungere som lærer ved Lenin-skolen. Han underviste i flere ulike emner, og var tilknyttet skolen helt til den skandinaviske seksjonen ble nedlagt våren 1937.

Olsen brøt med NKP og Sovjet etter at hans daværende kone, den polske kommunisten Lola, ble rammet i forbindelse med Moskvaprosessene på slutten av 1930-tallet. Hun ble henrettet sammen med hele den illegale ledelsen for det polske kommunistpartiet, som på det tidspunkt
befant seg i Moskva.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Viktor Ole Olsen, (23.januar 1908 - 05.august 1981).», besøkt 2. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Trykksaken *Revolusjonspolitikk og norsk lov*, utredninger av Dr. Herman Harris Aall og professor Dr. N. Gjelsvik, Nikolai Olsens Boktrykkeri, Oslo 1932, side 83, angir navnet til Ole Viktor Olsen. Registreringen i Slekt og Datas Gravminnebase angir navnet til Viktor Ole Olsen
3. ↑  Side 129, side 371. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
4. ↑  Side 228, side 260. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
5. ↑  Side 269. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
6. ↑  Side 270. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
7. ↑  Side 263. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
8. ↑  Side 129. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
9. ↑  Side 60, Arvid G. Hansen: «Kaderutdanningen i Moskva», *Arbeiderhistorie 1998*
**Belizes sentralbank** (eng: Central Bank of Belize) er sentralbanken i Belize. Belize har vært medlem av CARICOM siden 1974.

Historie
--------

Sentralbanken ble etablert 1. januar 1982, men har sine røtter tilbake til 1894. Selv om Belize har vært selvstyrt fra januar 1964, ble det ikke løsrevet fra Storbritannia før i 1981. Etableringen av en egen sentralbank har vært viktig for landets politiske uavhengighet. 

I 1894 ble «Board of Commissioners of Currency» etablert, som var et råd av britiske representanter som styrte pengepolitikken her. Hovedoppgaven til dette valurarådet var å utstede lokal valuta, som kunne innløses i pund sterling. Valutarådet fungerte fram til 1976 ble «Belize Monetary Authority» ble etablert. Denne enheten ble etablert som et resultat av at landets nye sentralbanklov ble vedtatt; Monetary Authority Ordinance. Belize Monetary Authority hadde utvidet ansvar i forhold til det tidligere valutarådet, og fikk bl.a. ansvar for å regulere finansnæringen, iverksette pengepolitiske tiltak for å stimulere til økonomisk vekst, kontrollere inflasjonen og sørge for balanse i betalingsbalansen overfor utlandet. I tillegg fungerte de som bank for regjeringen og de andre bankene og finansinstitusjonene, og forvaltet landets valutareserver. 

Dagens sentralbank ble etablert etter at den nye sentralbankloven ble vedtatt; *Central Bank of Belize Act No. 15* av 1982. Sentralbanken ble vedtatt like etter at Belize ble løsrevet fra Storbritannia i 1981. Sentralbanken overtok oppgavene til Belize Monetary Authority, i tillegg til at den ble tillagt ansvaret for å være økonomisk rådgiver for regjeringen, samt å overvåke og regulere landets kredittvesen.

Oppgaver og målsettinger
------------------------

Bankens hovedmålsetting er å holde stabil verdi på landets valuta (Belizisk dollar), for derved å bidra til økonomisk vekst i Belize. 

For å oppnå dette har sentralbanken følgende oppgaver:

* være økonomisk rådgiver for regjeringen
* yte banktjenester for banker, regjeringen og offentlig sektor
* utstede landets valuta
* kjøpe og selge utenlandsk valuta
* forvalte Belizes valutareserver
* være skatteinnkrever på vegne av regjeringen
* sørge for et fungerende verdipapirmarked
* administrere Belizes pengepolitikk
* overvåke og regulere landets finansnæring

Sentralbanksjef
---------------

Sentralbanksjef er per juni 2022 Kareem Michael. Han overtok stillingen 2. desember 2021. 

Tidligere sentralbanksjef Gustavo Manuel Vasquez trakk seg fra stillingen i august 2021, etter 19 uker som sentralbanksjef, og Michael overtok da som fungerende sentralbanksjef. Den 2. desember 2021 ble han utnevnt til sentralbanksjef, av statsminister Johnny Briceño.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Belizes sentralbank - *Board of Directors* Arkivert 4. mai 2014 hos Wayback Machine. besøkt 14. juni 2022.
2. ↑  News 5 - *Kareem Michael to Head Central Bank*, besøkt 14. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Botswanas bank** (tswana: Banka ya Botswana, eng: Bank of Botswana) er sentralbanken i Botswana. 

Botswana innledet forhandlinger med Sør-Afrika I 1972, om et pengepolitisk samarbeide. Dette samarbeidet endte opp i en pengeunion; Rand Monetary Area (RMA). Botswanas første president, Seretse Khama besluttet imidlertid i 1974 at Botswana skulle trekke seg fra RMA, og heller drive en selvstendig penge- og valutapolitikk.

1. juli 1975 ble loven om Banka ya Botswana vedtatt, og de måtte samtidig løse en del viktige politiske spørsmål rundt etableringen av en egen sentralbank og egen valuta (Pula, introdusert 23. august 1976). De viktigste avklaringene de måtte gjennom var karakteristikaene ved egen valuta, valg av valutaregime, innenlandsk rentepolitikk og prinsippene for en innenlands finansnæring. 

Pr juni 2022 er sentralbanksjefen Moses Dinekere Pelaelo, han tok over etter Linah Mohohlo 21. oktober 2016.

Sentralbanken har som overordnet mål å bidra til sunne økonomiske og finansielle forhold i Botswana, og har følgende hovedmål:

* stabil valuta
* et trygt, sunt og stabilt finanssystem
* effektive betalingsmekanismer
* tillit til landets valuta
* gode forhold til internasjonale finansinstitusjoner
* effektive banktjenester til sentralbankens kunder
* gode økonomiske råd til regjeringen

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Botswanas bank - *Executive Committee*, besøkt 17. juni 2022.
2. ↑  Botewanas bank – *L K Mohohlo (nee Tsiako) – Governor, Bank of Botswana*  Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2018.
3. ↑  «Bank of Botswana M. D. Pelaelo - Governor, Bank of Botswana». *www.bankofbotswana.bw*. Arkivert fra originalen 14. mars 2017. Besøkt 3. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Filippinenes sentralbank** (filippinsk: Bangko Sentral ng Pilipinas – BSP) er sentralbanken på Filippinene.

Historie
--------

BSP ble etablert 3. juli 1993, da den tok over for den tidligere sentralbanken, *Central Bank of Phillipines*. Den nye sentralbanken var i overensstemmelse med Filippinenes nye grunnlov fra 1987 og den nye sentralbankloven av 1993. Sentralbanken har en selvstendig rolle i forhold til nasjonalforsamlingen.

Oppgaver og målsettinger
------------------------

Fra januar 2002 har hovedmålsettingen vært en lav og stabil inflasjon i tråd med kravene til økonomisk vekst. I tillegg skal banken sørge for en stabil valuta (Filippinske peso), og sikre konvertibilitet i forhold til andre valutaer. 

Sentralbankens hovedoppgaver er ifølge sentralbankloven:

* Pengemengdestyring – formulere og implementere landets pengepolitikk for å styre landets pengemengde i tråd med målet om stabil og lav inflasjon.
* Utstede landets valuta
* Være långiver i siste instans
* Overvåke banknæringen og nærliggende finansinstitusjoner
* Forvalte landets valutareserver
* Bestemme landets valutapolitikk
* Andre oppgaver – være bank, rådgiver og depot for regjeringen, politiske instanser og offentlig eide selskaper

Sentralbanksjef
---------------

Sentralbanksjef pr september 2018 var Nestor Espenilla jr. Han overtok stillingen 3. juli 2017 og overtok da etter Amando M. Tetangco jr.

Som sentralbanksjef har han direkte ansvar for å formulere penge- og valutapolitikken til sentralbanken, herunder sentralbankens markedsoperasjoner i statsobligasjoner og de valutareservene sentralbanken forvalter. Overvåkingen av landets forpliktelser overfor utlandet og administreringen av landets politikk overfor utenlandske lån og investeringer ligger også under sentralbankens mandat. Han overvåker sentralbankens utlån til landets finansinstitusjoner, særlig rediskontering, og andre finansielle instrumenter som sentralbanken bruker overfor finansinstitusjonene. Han har også ansvar for å føre tilsyn med sentralbankens gjennomføring av andre finansielle operasjoner som forsikring og trykking og distribusjon av valuta.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Filippinenes sentralbank – *The Governor*, besøkt 27. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bangko Sentral ng Pilipinas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Filippinenes sentralbank på Twitter Rediger på Wikidata

* Filippinenes sentralbank på Facebook Rediger på Wikidata

* Filippinenes sentralbank på Instagram Rediger på Wikidata

* Filippinenes sentralbank på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC **·** NKC
 |
**Trinidad og Tobagos sentralbank** (engelsk: **Central Bank of Trinidad and Tobago**) er sentralbanken i Trinidad and Tobago. 

Sentralbanken ble etablert i 1964, og har hovedkontor i Port of Spain.

Historie
--------

Fra slutten av 2. verdenskrig var Trinidad og Tobagos finanssektor dominert av utenlandske institusjoner, som British Currency Board. Trinidad og Tobago fikk sin uavhengighet fra Storbritannia 31. august 1962, og i 1964 ble Trinidad og Tobagos sentralbank etablert. 

På 1970- og 80-tallet slet Trinidad og Tobago økonomisk, og økonomien kollapset nesten. Sentralbanken spilte da en viktig rolle i å yte kortsiktig kreditt til bankene i landet. Til tross for dette gikk fem av finansinstitusjonene konkurs. Gjennom 1990-tallet gjennomgikk finansnæringen reformer. I samarbeid med IMF og Verdensbanken ble finansnæringen liberalisert, og i 1993 ble First Citizens' Bank etablert, ved en sammenslåing av de tre statseide bankene National Commercial Bank (NCB), Trinidad Co-operative Bank (TCB) og Workers' Bank. 

I 2013 ble sentralbanken medlem nr 100 i Alliance for Financial Inclusion.

Hovedoppgaver
-------------

Sentralbankens hovedmålsetting er å bidra til pengemessig og økonomisk stabilitet, samt tillit til Trinidad og Tobagos økonomi.

Hovedoppgavene er definert i sentralbankloven fra 1964, og er bl.a.:

* Utstede og trekke tilbake landets valuta
* Utvikle og implementere landets pengepolitikk
* Være regjeringens bank og rådgiver
* Være bankenes bank
* Utstede verdipapirer på vegne av regjeringen
* Styre valutahandel og jobbe for stabil valutakurs
* Forvalte landets valutareserver
* Bidra til økonomisk stabilitet
* Samle relevante økonomiske data og drive forskning

Sentralbanksjef
---------------

Pr mars 2018 er Alvin Hilaire sentralbanksjef. Han ble utnevnt til sentralbanksjef 23. desember 2015, og overtok etter Jwala Rambarran.

Visesentralbanksjef er Sandra Sookram.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  The Guardian - *Central Bank joins Alliance for Financial Inclusion*, besøkt 1. desember 2014.
2. ↑  Trinidad og Tobagos sentralbank - *Mission Statement* Arkivert 31. desember 2014 hos Wayback Machine. besøkt 1. desember 2014.
3. ↑  Trinidad og Tobagos sentralbank - *What we do* Arkivert 31. desember 2014 hos Wayback Machine. besøkt 1. desember 2014.
4. ↑  Trinidad og Tobagos sentralbank - *Our leadership* Arkivert 25. mars 2018 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2018.
5. ↑  CNC3 - *Central Bank confirms Dr Alvin Hilaire as new Central Bank Governor* Arkivert 25. mars 2018 hos Wayback Machine. besøkt 25. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Naustdal Dampbakeri** er et bakeri etablert av Ole Berntsen i Naustdal i 1888. Bakeriet har tilhørt familien Berntsen gjennom fire generasjoner og fremstår som en hjørnestensbedrift i bygda.

Historie
--------

Naustdal Dampbakeri er en av de eldste virksomhetene i Sunnfjord. Ole Berntsen (1868-??) etablerte bakeriet og leverte bakervarer med båt til grendene langs fjorden. Veiene i området ble utbedret og andre generasjon med Oles sønn Jetmund og kona Ingrid skaffet seg en brødbil og solgte brød direkte fra den.

I 1986 hadde brødrene Ragnar Leidulv og Olav Jarl i tredje generasjon Berntsen drevet godt og lokalene i Naustdal ble for små i forhold til etterspørsel og produksjon. De skaffet nytt bakeri i Kronborg i Førde og flyttet produksjonen dit.

Det gamle bakeriet i Naustdal er blitt bakerimuseum. Samtidig har bedriften etablert kafe i tilknytning til bakeriet på Kronborg. Fjerde generasjon utvidet bedriften i 2017 med kafe og utsalg hos Byporten i Strandgata i Florø. Videre har de opprettet senterkafe på Elvetorget og kafe i Hafstadgården, begge i Førde

I fjerde generasjon er søsknene Ole John Berntsen og Gudrunn Berntsen Nyheim begge utdannet konditorer. Under deres veiledning vant bedriftens ansatte, Vilde Nistad Strandos, yrkes-NM i 2014 som Norges beste konditor-lærling. Hun ble nummer fem i VM.

I 2015 fikk bedriften omtale på grunn av stor produksjon av gamle, hemmelige oppskrifter. Daglig leder ved bedriften er Martin Berntsen, søskenbarnet til de to konditorene.

I 2017 mistet bedriften en stor kontrakt med Coop Vest. De måtte da nedbemanne med fire årsverk. I 2019 fikk de etablert ny avtale med Coop Vest.

President
---------

Ole John Berntsen ble i 2018 valgt som president i den nasjonale Baker- og konditorbransjens forening

Volleyballfamilien
------------------

Berntsenfamilien har gjennom de siste generasjonene levert en rekke volleyballtalenter til Tambarskjelvar Idrettslag, og bidratt til at klubben fra Naustdal har markert seg med en rekke nasjonale titler. I senere tid er det sandvolleyball som har preget aktiviteten. Merita Berntsen (f. 1969) giftet seg med treneren Kåre Mol (f. 1962). Sammen har de lagt grunnlaget for Volleyballfamilien Berntsen Mol. Parets nest eldste barn, Anders Berntsen Mol er den mest meritterte utøveren i familien. Han er olympisk mester, verdensmester og flere ganger europamester sammen med Christian Sørum.

Referanser
----------

1. 1 2 3
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. august 2023. Besøkt 5. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* dampbakeriet.no
Kart over Tysnes
**Tysnesøya** er den største øya i Tysnes kommune, Vestland fylke. Den har et areal på 198,31 km². Det største tettstedet er Våge med 515 innbyggere. Det høyeste punktet på øya er Tysnessåto, som ligger 752 meter over havet.
Det er bro over Lukksundet til fastlandet i Bjørnafjorden kommune. Øya har ferjesamband fra Våge til Halhjem i Os, og fra Hodnanes til Huglo og Jektevik på Stord.

Langenuen går langs vestsiden av øya, i nord ligger Bjørnafjorden, og i øst ligger Onarheimsfjorden.

Historie
--------

*Njardarlög*, som er det gamle navnet på Tysnes, har navnet fra den norrøne guden Njord. Øya var en tid et viktig religiøst senter. Ved det gamle handelsstedet Årbakka finnes det gravhauger og bautasteiner.

Referanser
----------

1. ↑  «Tysnesøya». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 12. oktober 2016.
2. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 15. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Tysnes.kommune.no om Tysnesøy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Papirbjørk** (*Betula papyrifera*) er en bjørkeart som opprinnelig hører hjemme i nordlige deler av Nord-Amerika, fra Newfoundland vest til Alaska, sør til Pennsylvania og Washington, med små isolerte forekomster lengre sør i fjellområder til Nord-Carolina og Colorado.

Treet er et middels stort løvfellende tre som blir opptil 20 meter høyt, (unntaksvis helt opp til 35 meter) med en stamme som kan bli 80 cm i diameter. Barken er hvit, som danner løse flak i fine horisontale striper, og ofte med små svarte merker og arr. Hos individer som er yngre enn fem år, ser barken brun ut med hvite barkporer, noe som gjør det vanskeligere å skille fra andre arter.

Papirbjørk vokser både i rene bestander og sammen med andre trær. Rene bestander forekommer tidlig i suksesjonen. Etter hvert overtar bartrær, og papirbjørk står bare igjen i lysninger. I østlige Canada etablerer bestander av papirbjørk og amerikaosp seg innen 30 år etter skogbrann. Den vokser sammen med bartrær som svartgran, kvitgran, rødgran og balsamedelgran. Vanlige busker i undervegetasjonen er i øst nebbhassel, melbær, diervilla, krypberglyng, kryparalia, bærlyng, arter i bjørnebærslekta, hyll, *Viburnum lantanoides*, og i Alaska blant annet grønnor, *Viburnum edule* og arter i bjørnebær- og roseslektene.

Kilder
------

* A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 206–207. ISBN 82-10-01282-7.
* L.O. Safford, J.C. Bjorkbom og J.C. Zasada. «Paper Birch». *Silvics of North America*. Besøkt 20. mai 2017.
* «*Betula papyrifera*». Flora of North America. Besøkt 20. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Papirbjørk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Papirbjørk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Papirbjørk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* hos Panarctic Flora Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Papirbjørk* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Betula papyrifera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Betula papyrifera* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Bjørnstadskipet: den største av skipsristningene  Foto: Thomas M. Hansen 
De to mindre skipene  Foto: Hans A. Rosbach 
**Bjørnstadskipet** er en meget kjent helleristning og er enestående i sitt slag. Den består av en stor og to mindre skipsristninger. Blant helleristningenes motivverden fra bronsealderen (ca. 1000 år f. Kr.) er bilder av skip en fremtredende figurtype i flere varianter. Bjørnstadskipet er på sin loddrette bergvegg monumental. Den store ristningen er ca. 4 x 1,5 meter, og er trolig Nord-Europas største skipsristning. De to små figurene er ca. en meter lange. 

Bjørnstadskipet ligger på gården Bjørnstad, derav navnet Bjørnstadskipet. Selve lokaliseringen på Bjørnstad gård kalles for Pyntelunden ved Haugeveien, fylkesvei 583 gjennom Skjeberg, ca. 3.5 km fra Hafslund kirke. Avkjøring til parkeringsplass er skiltet. Feltet har Riksantikvarens ID nr. 11145.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Bjørnstadskipet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Cecil von Renthe-Fink** (født 1885, død 1964) var en tysk diplomat. Utdannet jurist fra Genève, München, Berlin og Jena, begynte han en diplomatisk karriere 1913. I 1927 ble han ansatt i Folkeforbundets politiske avdeling. Da Tyskland trakk seg ut i 1933, fikk han ansettelse ved utenriksdepartementet sentralt. Han ble tysk gesandt til Danmark i 1936. Etter okkupasjonen ble han utnevnt til riksbefullmektig for Danmark, og dermed okkupasjonsmaktens høyeste myndighet for sivile forhold. Fra 1939 var han medlem av NSDAP. I 1942 ble han erstattet av Werner Best etter telegramkrisen. Tilbake i Tyskland
ble han sammen med Joachim von Ribbentrop engasjert i planleggingen av et europeisk statsforbund med store likhetstrekk til dagens EU. I 1943 ble han sendt som spesialutsending til Vichy.

Da krigen var over, ble han internert av amerikanske styrker, og ble i 1946 utlevert til Danmark. Der ble det funnet at han ikke hadde gjort seg skyldig i krigsforbrytelser, selv om han hadde vært lojal til Det tredje rike. Han ble utvist fra Danmark i 1948, og gikk da ut av tjeneste.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nationalencyklopedin, NE.se-ID cecil-von-renthe-fink, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Danmark under besættelsen*. København: Westermann. 1945. s. 678.
4. ↑  «Renthe-Fink, Cécil Karl-August Timon Ernst Anton von» **(tysk)**. Neue Deutsche Biographie. 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
***Halvseint*** var en animert humor-serie for voksne som gikk på NRK1 fra 2007 til 2008. Den kan best beskrives som en parodi på talkshow-sjangeren der animasjoner av norske kjendiser ble flittig brukt. Serien ble omstridt på grunn av sine seksuelle skildringer og innklaget til Kringkastingsrådet.

Hovedkarakterene i programmet er Kaptein Felix (Rune Nilson) og reporteren Amy (Ingrid Jessing Linhave).

Bak serien
----------

*Halvseint* var den første fullanimerte serien som NRK produserer selv. Ideen bak programmet kom fra Barbara Jahn, Mattis Folkestad (hovedanimatør) og Marius Hoel.

Animatørene bak Halvseint var Øyvind Tangseth, Siv Nordsveen, Pil Cappelen Smith, Kristoffer Drageset, Espen Alme Ellingsen og Siren Halvorsen.

Manusforfattere var blant annet de medvirkende selv, Rune Nilson, Ingrid Gjessing Linhave, Vidar Magnussen og flere andre, blant annet Lasse Nederhoed. Håkon Noodt fungerte som mentor og manusredaktør.

Klage til Kringkastingsrådet
----------------------------

I april 2008 ble det sendt inn en klage til Kringkastingsrådet på grunn av serien. Bakgrunnen for klagen var en episode fra 2008 der det i et innslag ble vist detaljert skildring av en samleiescene. En ung gutt blir tatt med på foreldrenes soverom for å se hvordan man har sex, og ifølge klagen overlot den ikke mye til fantasien, men viste kjønnsorgan i bevegelse med barn til stede. Klagen ble imidlertid ikke tatt til etterretning.

Referanser
----------

1. ↑  Myhr, Kjell-Ivar (16. april 2008). «Innklages for sex og vold». Dagbladet. Besøkt 30. juli 2008.
2. ↑  «Kringkastingsrådet sa ja til animert sex». Dagbladet. 18. april 2008. Besøkt 30. juni 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Halvseint* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Halvseint* på NRK TV Rediger på Wikidata
* (no) Halvseints offisielle nettsider
«Securitas» har flere betydninger.

En bil fra Securitas.
**Securitas AB** er et svensk selskap som tilbyr sikkerhets- og vektertjenester over store deler av verden. Selskapet ble grunnlagt i 1934 og har virksomhet i 53 land i Europa, Nord-Amerika, Sør-Amerika, Asia, Afrika og Midtøsten. Securitaskonsernet har over 320 000 ansatte, og en markedsandel på verdensbasis på 12 % (18 % i Europa og 18 % i USA). Selskapets konsersjef er Magnus Ahlqvist (per september 2018).

Securitas betyr «trygghet» på latin.[]

Datterselskaper (utvalg)
------------------------

* Norge: Securitas AS
* Danmark: Dansikring A/S
* Sveits: Protectas AG

Securitas AS i Norge eies i sin helhet av Securitas AB. I Sveits er Securitas kjent under navnet Protectas, fordi den største konkurrenten har navnet Securitas AG. I Danmark benytter selskapet navnet Dansikring.

### Norge

Securitas AS er en del av Securitas-konsernet. Securitas' forretningsidé er å beskytte liv og eiendom, sikre hjem, arbeidsplasser og samfunn.

Securitas' historie i Norge startet i 1929 da Aksjeselskapet Norsk Vaktselskap ble dannet. Et samarbeid med Norsk Vaktselskap og De Forenede Vagtselskaper i København resulterte i etableringen av Alarmselskapet Securitas i 1946. Securitas AS ble opprettet den 6. september 1969 da AS Norsk Vaktselskap ble kjøpt opp av Securitas AB.

Securitas i Norge består av selskapene Securitas AS med divisjonene vakt, flyplass og teknikk. Det er ca. 6000 vektere i Securitas i Norge.

Securitas er Norges nest største vaktselskap etter Avarn.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Form 10-K*.
2. 1 2  «Om Securitas». Securitas. Arkivert fra originalen 16. oktober 2011. Besøkt 9. oktober 2011.
3. ↑  «Koncernledning». Securitas. Arkivert fra originalen 14. september 2011. Besøkt 9. oktober 2011.
4. ↑  Securitas - Om Oss

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Securitas AB – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Jacobineruta** er en kombinert vandre- og rotur i Drøbaksundet. Fergekvinnen Jacobine har gitt navn til ruta. Jacobine var en kvinne som rodde ferge rundt til øyene utenfor Drøbak og over til fastlandet på Hurum på slutten av 1800-tallet. Hun var enke med åtte barn og rodde i all slags vær i over 40 år med alle de som trengte å komme seg over sundet. Ruta følger ikke bare i Jacobines fotspor, men tar også turgåerne gjennom et område rikt på krigsminner og fiskerihistorie. Sprengstoffindustrien på Håøya og Bergholmen er også en sentral del av ruta. Jacobineruta er delt opp i fire deler som er lett gjennomførbare og som tar for seg ulike deler av den spennende historien i området. De ulike delene av ruta viser fram byhistorie, forsvarshistorie, industrihistorie og fiskehistorie.

Se også
-------

* Historiske vandreruter

Eksterne lenker
---------------

* Om Historiske vandreruter på nettsidene til Riksantikvaren
* Om Jacobineruta på Lokalhistoriewiki
* Historiske vandreruter på UT.no
**Universitetssenteret på Kjeller** (**UNIK**) var et studiested for master- og PhD-studenter hovedsakelig fra Universitetet i Oslo (UiO) og NTNU. Det har ansvar for forskning og utvikling innenfor *trådløse nett og informasjonssikkerhet (WNIS)*, *elektronikk og fotonikk*, *kybernetikk og industriell matematikk*, og *energi og miljø*. I 2017 overtok UiO hele senteret. Det nye Institutt for teknologisystemer er en del av UiOs matematisk-naturvitenskapelige fakultet.

UNIK ble etablert som en stiftelse i 1987 med det formål å utvikle og drive universitetsstudier og forskning, og styrke samarbeidet mellom stifterne og næringslivet. Stifterne er UiO, NTNU og de tre forskningsinstituttene Forsvarets forskningsinstitutt (FFI), Telenor R&I og Institutt for energiteknikk (IFE). 

UNIK skal utnytte kompetansen i Kjellermiljøet til undervisning og veiledning av master og dr-studenter. UNIKs undervisningstibud er et supplement til universitetenes studietilbud og ha en faglig forankring i Kjellermiljøet. De opprinnelige eiere var FFI, IFE, TF, og UiO. NTNU kom med i 1995. UNIK er anvendelsesorientert og en samarbeidspartner for Kjellerinstituttene og relevant industri.

UNIKs viktigste samarbeidspartner i dag er FFI. Telenor R&I er fortsatt en aktiv bidragsyter til UNIKs undervisningstibud, selv etter at de flyttet til Fornebu i 2001. Ansatte i industribedrifter i Oslo-området, som Kongsberg Defense Commuications, Thales og Thrane Norway bidrar også til undervisningstilbudet. I 2007 begynte UNIK i samarbeid med IFE og HiAK å opprette et studietilbud innen energi og miljø.

Fagene det undervises i er anvendt informasjonsteknologi med hovedvekt på nettverk, informasjonssikkerhet og signalbehandling for kommunikasjon, elektronikk og fotonikk, kybernetikk og industriell matematikk, samt energi og miljø.

UNIK har rundt 120 studenter (2007), derav godt over 60 doktorgradsstudenter.

UNIK ligger på Kjeller ved Lillestrøm, 25 km utenfor Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Institutt for teknologisystemer

Eksterne lenker
---------------

* UNIK
* Wikisiden om forskning på trådløs kommunikasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Paul Liang Jiansen** (født 6. mai 1964) er katolsk biskop av Jiangmen.

Liv og virke
------------

Paul Liang Jiansen ble døpt i 1985. Han studerte ved presteseminaret i Wuhan og ble presteviet i 1991. Fra år 2000 var han generalvikar i bispedømmet Jiangmen. I november 2009 ble han etter overenskomst mellom den kinesiske katolske patriotiske forening og pave Benedikt XVI utnevnt til biskop av Jiangmen i provinsen Guangdong. Dette bispedømmet hadde da vært uten biskop siden 2007.

Paul Liang Jiansen ble bispeviet 30. mars 2011 i katedralen i Jiangmen av erkebiskop Joseph Gan Junqiu.

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID liangj, besøkt 11. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  AsiaNews.it (30. mars 2011). «Jiangmen, first Episcopal ordination in 2011 after Beijing-Holy See tensions». *www.asianews.it*. Besøkt 9. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* China: Bischof mit Zustimmung des Vatikan geweiht

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Rudi Kessel** (født 1939 i Belgia) er en norsk debattant, skribent og forfatter. Bor i Oslo.

Kessel vokste opp i byen Sint-Niklaas (nær Antwerpen), hvor han gikk på det katolske gymnaset St.-Josef Klein Seminarie. Fra 1951 fulgte han kveldsundervisning i notelære (sol-fa) og harmonilære (4 år), og fiolin (6 år) ved byens musikkakademi. Studerte matematikk ved Universitetet i Leuven, senere filosofi (spesialfelt fenomenologi, Edmund Husserl) ved samme universitet.

Han studerte teologi ved presteseminaret i Gent og ble ordinert til katolsk prest i 1965. Kom til Norge samme år, for å arbeide som prest i Oslo katolske bispedømme, og arbeidet blant annet som ungdomsprest i tiden 1965-1980. Han lanserte jazz-inspirert musikk i liturgien (ungdomsmesser) og komponerte fire messer og en del sanger.

Han studerte kateketikk ved Universitetet i Strasbourg 1970-1971, og ble norsk statsborger i 1972.[]

Han sluttet som prest i 1983. Han meldte seg ut av den katolske kirke, og ble medlem i foreningen Skepsis og Human-Etisk Forbund. Han jobbet deretter som saksbehandler i TONO og senere som daglig leder i Norsk Komponistforening.[]

Utgivelser
----------

### Matematikk

Kessels interesse for matematikk har ført til utgivelse av fire hobbybøker med matteoppgaver:

* *99 mattenøtter – Trim for tallglade* (Universitetsforlaget 1989)
* *77 mattenøtter du kan knekke* (Gyldendal Norsk Forlag 1999)
* *Gåter og nøtter for hele familien* (Grøndahl Dreyer 1996)
* *Mattenøtter for hele familien* (Kagge Forlag 2013)

Han har i en årrekke levert matteoppgaver («Ukas mattenøtt») til NRKs programmer *Verdt å vite* og *Ekko* (P2). Han lager oppgaver til «Mattesuppa» på Elvebakken VGS (Oslo).

### **Romaner**

* *Rulletrappa* (Svein Sandnes Bokforlag 2022)

### Spill

Kessel har utgitt tre spill på Egmont Serieforlag: *Ordduell*, *Lurifax* og *Bokstavelig Talt*.

### Skribent

Kessel har skrevet den religionskritiske boka *Hva skal vi med religion?* (Res Publica 2012).

Han er aktiv skribent i avisene og debattant i media for øvrig, mest om samfunns- og livssynsspørsmål, blant annet i Verdibørsen NRK.

Musikk
------

Kessel komponerte i perioden 1968 til 1977 fire messer og en del sanger.

Han spiller også saksofon i sekstetten IsjiJazz, og tidligere også fiolin, blokkfløyter og vibrafon.[]

Annet
-----

Kessel er selvlært kalligraf.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Rudi Kessel». *Den katolske kirke* **(norsk)**. Besøkt 24. april 2021.
2. ↑  Grydeland, Ivar (9. oktober 2008). «Mattenøttforfatter Rudi Kessel». *NRK*. Besøkt 28. mai 2021.
3. ↑  Grydeland, Ivar (23. desember 2008). «Knekk våre ekstranøtter». *NRK*. Besøkt 28. mai 2021.
4. ↑  «Dagens pedagogiske nyord: mattesuppe – Eirik Newths blogg». *www.newth.net*. Besøkt 28. mai 2021.
5. ↑  «1. november 2014 - Verdibørsen». *NRK Radio* **(norsk)**. Besøkt 28. mai 2021.
6. ↑  «Kategori:Rudi Kessel – Liturgisk ressursbank». *liturgi.info*. Besøkt 24. april 2021.
**Ottar Dahl** (født 5. januar 1924 i Nannestad, død 4. april 2011 i Oslo) var en norsk historiker.

Han ble dr. philos. i 1957 på en historieteoretisk studie om årsaksforklaringer i historiefaget. Han ble universitetsstipendiat 1957 og dosent i historie ved Universitetet i Oslo i 1960. Dahl var ansatt som professor i historie samme sted fra 1966 til 1991. 

Ottar Dahl var den norske historiker som tidligst spesialiserte seg på historieteori og historiefagets fagutvikling i Norge, såkalt historiografi. Ottar Dahl har utøvd størst innflytelse gjennom verket *Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre* som i over 40 år har vært standardverket om historiefagets utvikling i Norge fra 1700-tallet til tiden etter 1970-tallet. Her drøfter Dahl sammenhengen mellom historiske synteser fremsatt av de ulike epokers ledende historikere og de ideologiske formål som han mener å kunne avdekke at disse syntesene ser ut til å tjene. 

Han har også skrevet en metodebok i kildekritikk som var i bruk i lang tid. 

Dahl har også skrevet om fascismens fremvekst i Italia i mellomkrigstiden.

Bibliografi
-----------

* 1996 Fra konsens til katastrofe : kapitler av fascismens historie i Italia ISBN 82-00-22607-7
* 1996 *Fra konsens til katastrofe – kapitler av fascismens historie i Italia*
* 1990 Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre 4. utg. ISBN 82-00-01593-9
* 1986 *Problemer i historiens teori*
* 1967 *Grunntrekk i historieforskningens metodelære*
* 1959 *Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre* (1. utg 1959, 4. utg 1990)
* 1957 *Om årsaksproblemer i historisk forskning* (Dr. grads avh.)
* 1952 *Historisk materialisme. Historiesynet hos Koht og Bull*

Referanser
----------

1. ↑  Ottar Dahl er død, HIFO-blog. Arkivert 17. august 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Ottar Dahl i BIBSYS
* Søk etter publikasjoner av denne forfatteren i forskningsdokumentasjonssystemet FRIDA[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |