recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Flagg som bruks av shabaker i IrakShabaker er ei folkegruppe på rundt 50 000 mennesker bosatt i det nordlige Irak, hovedsakelig i et trettitalls landsbyer i provinsen Ninawa. De snakker et indoeuropeisk språk nært beslektet med kurdiske dialekter.

De betrakter seg selv som etterkommere av qizilbashene fra shah Ismail Is hær.

Religion
--------

Shabakene praktiserer en egen synkretistisk religion, som likner på yezidismen. Shabakenes tro har elementer fra islam og kristendom, men den tetteste affiniteten er til yezidiene. For eksempel drar shabakene på pilegrimsferder til yezidienes hellige steder
Shabakene kombinerer elementer fra sufismen med en egen fortolkning av *den guddommelige virkelighet*, som de anser som mer avansert enn den ordrette tolkningstradisjon av den hellige Qur'an som er kjent som sharia. Shabakenes åndelige rettledere kalles *pir*; Det er folk som er godt innsatt i gruppens bønner og ritualer. *Pir*ene på sin side står under ledelse av et overhode kalt *Baba*. *Pir*er opptrer som formidlere mellom den guddommelige makt og de alminnelige shabaker. Gruppen praktiserer både offentlig og privat skriftemål, og tillater konsumpsjon av alkoholholdig drikke. Dette siste adskiller dem tydelig fra deres muslimske omverden. 

Yarsanenes tro ligner også sterkt på shabakfolkets.

Diskriminering og forfølgelse
-----------------------------

De er ofte blitt forfulgt av muslimer som betrakter dem som frafalne. Etter invasjonen i 2003 har shabakene vært rammet av flere terrorangrep fra sunni-arabiske ekstremistegrupper som Ansar al-Sunnah og al-Qaida. 

Under Saddam Husseins kampanjer mot kurderne ble også shabaker hardt forfulgt, og mange shabaker har deltatt i kurdiske partier og militser. Etter 2003 har shabakene kommet under dobbelt press; de kurdiske partiene ønsker å innlemme shabakenes landsbyer og andre deler av provinsen Ninawa i den kurdiske regionen, mens arabiske partier forsøker å styrke shabakenes separate ikke-kurdiske identitet.

Litteratur
----------

* The Encyclopaedia of Islam. New Edition: Artikkelen *Shabak* av Martin van Bruinessen
* Martin van Bruinessen: *Kizilbash Community in Iraqi Kurdistan: The Shabak* (Onlineversion; PDF; 119 kB)

Referanser
----------

1. ↑  Shabak Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine. Encyclopaedia of The Orient.
2. ↑  A. Vinogradov: *Ethnicity, Cultural Discontinuity and Power Brokers in Northern Iraq: The Case of the Shabak*, American Ethnologist, pp.207-218, American Anthropological Association, 1974, pp.214,215
For tidsskriftet med samme navn, se Bergensposten (tidsskrift).
***Bergensposten*** var en avis utgitt i Bergen fra 1854 til 1893, da den gikk inn i *Bergens Tidende*.

Avisen ble grunnlagt av Johannes Steen, senere statsminister, og Christian Henrichsen, senere rektor ved Bergen katedralskole. Første utgave kom ut 1. mars 1854, med undertittelen «Tidende for Bergens By og Stift». I utgangspunktet var avisen nokså apolitisk, og den skrev at bergenske forhold ikke krevde eller nødvendiggjorde partipolitiske blader. Linjen ble endret da Bjørnstjerne Bjørnson inntok redaktørstolen 1. november 1858, og avisen ble en viktig arena for politisk debatt.

Annonsemonopolet til *Bergen Adressecontoirs Efterretninger* gjorde den økonomiske situasjonen vanskelig for *Bergensposten*. Monopolet ble opphevet i desember 1867, og neste år økte *Bergensposten* fra to til seks utgivelser i uken. Samtidig møtte avisen konkurranse fra nystartede *Bergens Tidende*. Først ble *Bergensposten* regnet som mer konservativ enn *Bergens Tidende*, men de to avisene nærmet seg etterhvert, og begge avisene orienterte seg mot partiet Venstre. I 1894 gikk *Bergensposten* inn i *Bergens Tidende*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Tønnevold, Camilla (2010). «Bergensposten». I Flo, Idar. *Norske aviser fra A til Å*. Norsk presses historie 1660–2010. fire. Oslo: Universitetsforlaget. s. 51. ISBN 978-82-15-01604-7.
2. 1 2  Universitetsbiblioteket i Oslo (1973). *Norske aviser 1763-1969 : en bibliografi*, s. 61.
**Agnes Ozman** (født 15. september 1870, død 1937 i Los Angeles i California) var en amerikansk kvinne. Hun var metodist og regnes som den første som talte i tunger da pinsebevegelsen fikk sitt gjennombrudd tidlig på 1900-tallet. 

Hun vokste opp i et kristent hjem, på landet, foreldrene var farmere. Som ung gikk hun i Methodist Episcopal Church, senere studerte under predikanten og metodistpastoren Charles Fox Parham ved Bethel Bible School i Topeka i Kansas.

Agnes Ozman arbeid som by misjonær i Omaha. I 1911 giftet hun seg med pinsevennen og evangelisten Philemon LaBerge. Agnes Ozman døde i 1937.

Åndsdåpen
---------

«Åndsdåpen» (dåpen i Den hellige ånd) fikk en radikal oppvåkning på begynnelsen av 1900-tallet i USA. «Fylde av» og «dåp i Den hellige ånd» som forkynnelse hadde sine røtter tilbake til hellighetsbevegelsen, som gjorde seg bemerket i Amerika på 1800-tallet. Mot slutten av 1800-tallet berørte den åndelige vekkelsen mange mennesker og flere gikk med en «lengsel etter en berøring av Den hellige ånd». 

Charles Fox Parham underviste sine studenter om Den hellige ånd, slik det står skrevet i apostelen Paulus' brev i Det nye testamentet i Bibelen. Han forkynte at dåpen i Den hellige ånd var noe ethvert menneske kunne motta, med tungetale «som bevis». Parham skulle på et tre dagers fravær fra skolen og studentene fikk i oppdrag å studere over dette tema. Da han kom tilbake var studentene overbevist om at dette var tilfelle, de hevdet å ha funnet klare bevis i fortellingene i Bibelen, der dette er omtalt fire ganger i *Apostlenes gjerninger*.

Nyttårsnatten 1900-1901 planla Parman og 35 av studentene å gå inn i bønn over det å bli fylt av og døpt i Den hellige ånd. Agnes Ozman bad Parham legge sine hender på henne og spesielt be om at hun skulle bli fylt av ånden. 1. januar 1901 «falt» angivelig Den hellige ånd på Agnes Ozman, og hun begynte å tale et «nytt språk». Studentene kalte det «kinesisk». Noe senere falt ånden på Charles Parham og de andre studentene.

Den er sagt at «Agnes Ozman ikke klarte å snakke engelsk på tre dager etterpå, og at hun også bare skrev «kinesisk». Gruppen mottok også andre åndelige gaver. Senere reiste de fra Kansas City for å vitne om de gode nyhetene.»

Eksterne lenker
---------------

* www.chi.gospelcom.net
* www.ccr-ireland.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Solenocyclus*** er en slekt av tropiske biller som lever i død ved. De tilhører familien Passalidae. Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Passalidae er middelsstore til store, avlange, litt flate, blanke, brunrøde til svarte biller. Kjevene er velutviklede, fasettøynene nokså små, antennene mer eller mindre C-formede. Pronotum er firkantet, og de jevnbrede dekkvingene har tydelige punktstriper. Denne familien er ganske enhetlig utseendemessig.

Levevis
-------

Artene lever i død ved, i alle fall noen av artene selskapelig, og voksne og larver lever sammen. Dette er nokså uvanlig blant biller.

Utbredelse
----------

Arten lever på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Passalinae Leach, 1815
					- Stammen Solenocyclini
						* Slekten ***Solenocyclus*** Kaup, 1868
							+ *Solenocyclus exaratus* (Klug, 1832)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Solenocyclus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

Generic Guide to New World Scarab Beetles(på engelsk):
**Bergensskolen innen meteorologi** er betegnelsen på fagmiljøet ved opprettelsen av Det geofysiske institutt («Geofysen») ved Universitetet i Bergen, fysikeren og meteorologen Vilhelm Bjerknes og hans assistenter.

Nordmannen Vilhelm Bjerknes, på den tiden verdens fremste meteorolog og bestyrer av det geofysiske instituttet ved Universitetet i Leipzig, ble i 1917 invitert hjem til Norge (etter press fra Fridtjof Nansen og Bjørn Helland-Hansen) for å organisere den meteorologiske virksomheten på det nyopprettede Geofysisk Institutt i Bergen og virke som professor der. Dette ble opptakten til den berømte «Bergensskolen innen meteorologi», som gjorde norsk meteorologi til et mønster for andre land og er grunnlaget for all moderne værvarsling.

Gjennom Bergensskolen innen meteorologi fornyet Vilhelm Bjerknes praktisk værvarsling med nye metoder og gjorde meteorologi og klimaforsking til en eksakt vitenskap som han også omsatte i praksis.

Bergensskolens viktigste nye erkjennelse var en enkel konseptuell modell av været. Jakob Bjerknes fikk i 1919 publisert sin lavtrykksmodell. Den beskriver hvordan varm luft stiger i møte med en kaldere luftmasse og «glir» oppå den kalde luften. I møtesonen oppstår noe han kalte fronter inspirert av de nylige krigshandlingene. Begrepene varmfront og kaldfront var skapt. Litt senere føyde Tor Bergeron til en tredje fronttype som ble kalt okklusjon. Halvor Solberg sto for den matematiske formuleringen av lavtrykksmodellen. Han konkluderte at møtet mellom kald polarluft og varm luft fra tropene var et generelt fenomen med utstrekning rundt hele jordhalvkula. Dette kalte han polarfronten. Et typisk lavtrykk utvikler seg langs polarfronten.

Bjerknes' assistenter i perioden 1917-1926
------------------------------------------

* Jakob Bjerknes
* Halvor Solberg
* Tor Bergeron
* Carl-Gustaf Rossby
* Sverre Petterssen
* Erik Palmén
* Erik Bjōrkdal
* Svein Rosseland
* Carl Ludvig Godske
* Johan Sandström

Eksterne lenker
---------------

* Historia til Geofysisk institutt, ved Arne Foldvik
Shaanxipanda
**Shaanxipanda** eller **Qinling panda** (engelsk) (latin: *Ailuropoda melanoleuca qinlingensis*) er en underart av pandaene. Det antas at mellom 200 og 300 shaanxipandaer fremdeles lever vilt på 1300–3000 meters høyde i Qinlingfjellene i den kinesiske provinsen Shaanxi. Shaanxipandaer spiser planter og bambus, og underarten er nesten utryddet og derfor fredet.

Den ble oppdaget på 1960-tallet, men ikke anerkjent som en underart før i 2005. Om en ser bort fra nominatunderarten, var dette den første underarten som ble definert. Den skiller seg fra den mer vanlige nominaturunderarten ved at den er mindre, har en mindre skalle og at pelsen er mørk og lys brun, og ikke hvit og svart.

Referanser
----------

1. 1 2  Qiu-Hong Wan, Hua Wu & Sheng-Guo Fang (2005). «A new subspecies of giant panda (*Ailuropoda melanoleuca*) from Shaanxi, China». *Journal of Mammalogy*. 86 (2): 397–402. JSTOR 4094359. doi:10.1644/BRB-226.1.
2. ↑  «秦岭大熊猫被确认为新亚种» [Qinling panda recognized as new subspecies] **(kinesisk)**. Chinese Academy of Sciences. 15. februar 2005. Besøkt 2. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Shaanxipanda* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ailuropoda melanoleuca qinlingensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ailuropoda melanoleuca qinlingensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Hærens versjon av Medal of Honor, slik den så ut under første verdenskrig
**Berger Holton Loman**  (født 24. august 1886 i Bergen, død 9. mai 1968) var en amerikansk soldat, kjent for sin innsats under første verdenskrig. Han mottok Medal of Honor, USAs fremste militære utmerkelse.

Loman utvandret fra Norge til USA. Han gikk inn i United States Army i Chicago i Illinois. Under første verdenskrig ble han sendt med American Expeditionary Force til Europa, der han kjempet i 33. divisjons 132. infanteribataljon. Den 9. oktober 1918 utmerket han seg i strid ved Consenvoye i Frankrike. Loman tok alene en tysk maskingeværstilling, som på drøyt 90 meters avstand truet det amerikanske kompaniet med kraftig ild. For denne innsatsen ble Loman hedret med Medal of Honor.

Han var en av to norskfødte som mottok denne utmerkelsen for innsats i første verdenskrig. Totalt er medaljen tildelt 19 norskfødte. Berger var døpt i Bergen med navnet Birger Halfdan Lohman. Han var gift med Lola Loman.

Loman er gravlagt på æresgravlunden i Arlington like utenfor Washington, DC.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Berger Holton Loman, Find a Grave 7837337, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ancexplorer.army.mil[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Loman, Berger», Congressional Medal of Honor Society.
4. ↑  Kristoffer Egeberg: «Flaggskipets beskytter», *Dagbladet.no Magasinet*, 7. desember 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Eksempel på en sfærisk tokant vist i grønt og begrenset av tykke, sorte linjer på en kuleflate. De to sidene i tokanten er deler av to storsirkler.
En **sfærisk tokant** er en del av en kuleflate som er begrenset av to storsirkler. I plan eller euklidsk geometri vil en tokant (eller *digon*) være en polygon med to hjørner. De to sidene vil derfor falle sammen og tokanten degenererer derfor til et rett linjestykke. 

Derimot er tokanter i sfærisk geometri veldefinerte da dens sider vil være deler av storsirkler. Hver av disse storsirklene ligger i et plan som går gjennom kulens sentrum. Hjørnene til tokanten er derfor alltid antipodiske punkt på kuleflaten. Vinkelen *φ* mellom disse planene kalles den dihedrale vinkelen. Den kan ha verdier som varierer mellom null og 360°. Arealet *A* til tokanten er direkte proporsjonalt med denne vinkelen. Er *R* radius til kulen, er hele dens overflate lik 4*π R*2. Derfor er arealet til en sfærisk tokant

Sfæriske tokanter for globus laget av Martin Waldseemüller, (1470 - 1522).
{\displaystyle A={\phi \over 2\pi }\times 4\pi R^{2}=2\phi R^{2}}
når den dihedrale vinkelen måles i radianer. Hvis den derimot måles i grader, blir arealet *A* = (*φ*/360°)×4*π R*2 = φ*π R*2/90°.

For eksempel, en sfærisk tokant på Jordens overflate med radius *R* = 6370 km, med hjørner på Nordpolen og Sydpolen og sidekanter som består av en meridian gjennom London og en meridian *φ* = 10° lenger øst, vil ha et areal lik *A* = (10°/90°)*π* (6370 km)2 = 14 millioner km2.

Slike sfæriske tokanter benyttes i fremstilling av kart som dekker deler av eller hele jordkloden.

Annet
-----

I mange år på 60- og 70-tallet fantes det en populær jazz-café og værtshus med navn *Tokanten* i København på hjørnet av Vandkunsten og Rådhusstrædet.

Se også
-------

* Sfærisk trekant
* Sfærisk trigonometri
* Sfærisk geometri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Militærkorps fra 10. Veteran Reserve Corps, Washington, D.C. April, 1865, med over-skuldra-saxhorn.
**Saxhorn** er en musikkinstrumentfamilie blant messinginstrumentene. Det er oppkalt etter Adolphe Sax, som ga det dagens form. Han gjorde krav på status som oppfinner av instrumentet, men dette ble debattert heftig blant hans samtidige instrumentmakere. Saxhornene ble utviklet i 1830-årene, og patentert i Paris i 1845. I 1850-årene eksperimenterte Sax videre, og det skal ha blitt laget saxhorn i over ti forskjellige størrelser. En tid brukte amerikanske militærkorps såkalte *over-skuldra-saxhorn* som hadde klokkestykke som pekte bakover, slik at de militære som marsjerte lenger bak skulle høre musikken godt.

Saxhornet har konisk boring, videre enn valthorn men ikke så vid som tuba eller eufonium. De små saxhornene har 3 ventiler, mens de større har 3-5. I dag er kun althornet og baryton, eller tenorhorn, vanlig. Det hersker uenighet om hvorvidt flygelhorn kan regnes til saxhornene eller ikke.

Saxhornfamilien
---------------

Det ble opprinnelig laget saxhorn i 7 størrelser, stemt i vekselvis Ess og B, som saksofonene.

### De sju vanligste

* Sopraninosaxhorn(i Ess), eller pikkolosaxhorn
* Sopransaxhorn(i B)
* Altsaxhorn(i Ess), eller althorn
* Tenorsaxhorn(i B), eller baryton eller tenorhorn
* Bassaxhorn(i f), samme toneleie som tenorsaxhorn
* Lavt bassaxhorn(i Ess)
* Kontrabassaxhorn(i B)

### Sjeldnere

* Subkontrabassaxhorn(i Ess)
* Subkontrabassaxhorn(i B)

Referanser
----------

1. ↑  «saxhorn | musical instrument». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 17. september 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
Greenfield-reservoaret
Jernbane-viadukt over Tame
**Tame** er ei elv i Stor-Manchester i England. Den begynner på vestsida av Penninene nordøst for Manchester og renner sørover til Stockport, hvor den løper sammen med Goyt og danner elva Mersey. Elva drenerer et nedbørfelt på 146 km². Deler av elva markerer den historiske grensa mellom Cheshire og Lancashire.

Elvas løp
---------

Tame begynner som en minstevannføring fra Readycon Dean-reservoaret 2 km nordøst for landsbyen Denshaw på vestsiden av Penninene, like ved grensa mellom Stor-Manchester og West Yorkshire. Vannskillet går noe lengre nord på lyngheiene, på West Yorkshires side av grensa, like ved Pennine Way. Det høyeste punktet i nedbørfeltet er Black Chew Head (542 moh), som også er Stor-Manchesters høyeste punkt.

Fra kilden renner elva i ei hovedsakelig sørlig retning gjennom Delph, Uppermill, Mossley, Stalybridge, Ashton-under-Lyne, Dukinfield, Haughton Green, Denton og Hyde. I byen Stockport flyter Tame til slutt sammen med elva Goyt og danner elva Mersey, som fortsetter mot vest til den munner ut i Irskesjøen ved Liverpool.

På 1800-tallet medførte konsentrasjonen av industri i de nevnte byene at Tame ble en svært forurenset vannvei. Tiltak mot forurensing gjennomført de 30 siste årene av 1900-tallet har resultert betydelige forbedringer i vannkvaliteten. Rundt to tredjedeler av vannføringen ved samløpet ved Goyt har passert gjennom et kloakkrensealegg.

Referanser
----------

1. ↑  «Upper Mersey abstraction licensing strategy» (PDF), *Environment Agency*, 8. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Tame, Greater Manchester – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mersey Basin Campaign. Nettsted om opprenskningen av Mersey og sideelvene 1985–2010
Ringen kino, 1965  Foto: Leif Ørnelund/Oslo Museum 
Ringen kino, salen før ombyggingen. Foto: Leif Ørnelund/Oslo Museum 
Ringen kino, salen etter ombyggingen Foto: Leif Ørnelund/Oslo Museum 
Ringen kino, inngangspartiet etter ombygging Foto: Leif Ørnelund/Oslo Museum 
**Ringen kino,** Trondheimsveien 110, var en kino på Carl Berners Plass i Oslo. Den ble åpnet i 2. november 1939 og hadde 463 sitteplasser. 

Ringen kino var en del av Oslo Kinematografers store satsing på kinobygg i mellomkrigstiden. Den var en typisk bydelskino, beliggende i en moderne funkisgård med forretninger i 1.etasje og leiligheter i de øvrige etasjene. Arkitekt F.S. Platou tegnet kvartalet og kinoen og Aftenposten skrev «kinostyrets bestrebelser for å skaffe byen vakre kinoteaterte er både prisverdige og vellykkede». Ringens salong hadde grønne vegger og hypermoderne belysning, trefarget tak og rødt forteppe. Akustikken ble betegnet som «utmerket». Inngangen lå mot Trondheimsveien og hadde en liten baldakin med kinoens navn i neonbokstaver. G'en var formet som en sirkel med hale og var blikkfanget. Inngangsdørene var flankert av to plakatkasser i messing. 

I 1965 ble Ringen kino totalrenovert, arkitekt F.S. Platou sto også for denne. Baldakinen fikk ny, modernistisk neon. Vestibylen fikk nye sofaer trukket med kalveskinnsimitasjon og kunstner Sigurd Winge dekorerte en søyle med moasikk i dristige farger. Antallet plasser i salen minket fra 530 til 463 og veggene ble kledd med glassfibertøy i lys blått. Forteppet var oransje og fiolett, stolene røde. Teakbrystningen ble pusset opp og lerretet utvidet slik at man kunne vise film i bredere format. 

På 1960-tallet var Ringen premierekino, men utover 1970-tallet sank besøkstallene. Oslo Kinematografer forsøkte å gi Ringen en ny profil, ved å vise storfilmer for «etternølere», filmer publikum ikke hadde rukket å få med seg på andre kinoer. Til slutt ble Ringen likevel et offer for kinonedleggelsene på 1980-tallet. Kinoen ble nedlagt 7. desember 1988 og lokalene er senere blitt brukt som dagligvarebutikk.

I 2008 åpnet en ny kino med samme navn på Grünerløkka i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  *NRK:* Ringen Kino på Carl Berner
2. ↑  «Husker du Ringen kino på Carl Berner?». Oslo byarkiv. 20. november 2008. Arkivert fra originalen 13. mars 2014. Besøkt 30. desember 2008.
3. ↑  *Oslopuls.no:* Lady of the ring Arkivert 10. desember 2008 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Solbakken, Tove: *Oslos forsvunne kinematografer.* I Byminner nr.1-2011, s.2-23

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Isach Jørgen Coldevin** (født 28. juli 1724, død 13. desember 1793 på Dønnesgodset) var en norsk militær og godseier.

Han var av Coldevinslekten, sønn av Morten Isachsen Coldevin (1694–1735) sjøkaptein fra Beitstad i Nord-Trøndelag, og Stinchen Bech. 

Coldevin ble godseier på Dønnesgodset 1751, gjennom giftermål med enearving Maria Anna Emahus Tønder (1731–1802) av Tønder (slekt). I 1760 ble han eier av Tjøttagodset, da eid av Dass-familien. Som godseier var han tidvis i strid med leilendinger og husmenn, som i 1764 da han i brevs form klaget til biskopen av Trondheim, vedrørende manglende inntekter fra de straffesaker han gikk glipp av fordi ulovlige leiermål ikke ble rapportert. Likeledes var han i strid om retten til å kreve kirketiende for bruk av Dønnes kirke som da var del av godset. Han var også tidvis arkitekt, ivrig i restaurering av de samme kirkene, og fra 1770 i embeds medfør, engasjert i meteorologien med daglig loggføring. Forfremmet til oberstløytnant i 1782. Sønnesønnen Isach Jørgen Coldevin (1802–1885) bar altså samme navn og var en senere eier av gården.

Se også
-------

* Axel Coldevin, *Jordegods og storgårder i Nord-Norge*, 1943

Referanser
----------

1. ↑  Isach Coldevin fra tuxen.info.

Litteratur
----------

* nasjonalbiblioteket Utdrag fra Isach Jørgen Coldevin, *Barometriske og theromometriske observationer for aaret 1770 på Dønnes Gaard i Helgeland*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Nyrecellekarsinom**, også kalt nyrecellekreft, er den mest vanlige formen for nyrekreft. Av alle tilfeller nyrekreft utgjør nyrecellekarsinom 90 prosent, og av alle krefttilfeller i verden står det for 2 prosent. I Norge registreres det hvert år over 600 nye tilfeller av nyrecellekarsinom. 

Ved nyrecellekreft utvikles kreftcellene på nyrekanalens innside. Nærmere 40 prosent av alle pasienter med nyrecellekarsinom har spredning allerede ved diagnosetidspunktet, noe som innebærer at svulsten har spredt seg utenfor den rammede nyren. Nyrecellekarsinom deles inn i typene klarcellet og ikke-klarcellet. Cellene som kalles klare inneholder fett som vaskes bort før cellene studeres i mikroskopet, derfor ser cellene klare ut. Betegnelsen ikke-klarcellet benyttes for andre typer, som papillært, kromofobt, samlerør og uklassifisert type nyrecellekarsinom.

Se også
-------

* Nyrekreft

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Guyaju-ruinene i Yanqing
Yanqing fylke i Beijing
**Yanqing** (kinesisk: 延庆区, Hanyu pinyin: *Yánqìng Qū*) er et bydistrikt i den nordvestlige ytterrand av den kinesiske byprovinsen Beijing, foran og rundt et stykke av Jundufjellene.

Det har et areal på ca. 2 000 km² med ca. 276 000 innbyggere med primærbosettingstillatelse.

Distriktett har mange gamle gravmæler og huler. Blant dem er Guyajuruinene, med urgamle hulebosettinger.

Et særlig viktig turistmål er en seksjon av Den kinesiske mur som er ved Badaling, en seksjon som er vel tilpasset besøkende og ligger gunstig til fra Beijing. Muren der er blitt omfattende restaurert og stedvis nesten fullstendig gjenoppbygd etter 1957. Dette var den første del av muren som ble tilgjengelig for turister etter at Folkerepublikken Kina ble proklamert. Det var hit den amerikanske president Richard Nixon med kone ble bragt av visestatsminister Li Xiannian den 24. februar 1972, under det besøk som innvarslet store forandringer av relasjonene mellom Beijing og Washington.

Administrative enheter
----------------------

Yanqing består av elleve storkommuner og fire kommuner:

* Storkommunen Yanqing (延庆镇), hovedsete;
* Storkommunen Kangzhuang (康庄镇);
* Storkommunen Badaling (八达岭镇);
* Storkommunen Yongning (永宁镇);
* Storkommunen Jiuxian (旧县镇);
* Storkommunen Zhangshanying (张山营镇);
* Storkommunen Sihai (四海镇);
* Storkommunen Qianjiadian (千家店镇);
* Storkommunen Shenjiaying (沈家营镇);
* Storkommunen Dayushu (大榆树镇);
* Storkommunen Jingzhuang (井庄镇);
* Kommunen Dazhuangke (大庄科乡);
* Kommunen Liubinbu (刘斌堡乡);
* Kommunen Xiangying (香营乡);
* Kommunen Zhenzhuquan (珍珠泉乡).

Samferdsel
----------

### Jernbane

Både Jingbaojernbanen og Dazhenjernbanen løper gjennom området.

### Vei

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
En **dørstopper** er en innretning som benyttes for å begrense åpningen av en slagdør, i hovedsak for å unngå skade på dør og omkringliggende elementer.

En dørstopper monteres vanligvis på gulv eller vegg, og har et mykt materiale – normalt gummi – på den siden som vender mot døren. Det finnes også dørstoppere for montering på dørbladet.

Vanlige skader som kan oppstå ved mangel på dørstopper er hull i gipsvegg etter å ha blitt truffet av dørhåndtak, eller ødelagte hengsler som følge av at døren har blitt forsøkt åpnet utover den vinkelen den er ment for. På den annen side kan dørstoppere montert på gulv være vanskelig å oppdage, og fornuftig plassering av dørstoppere er viktig for å hindre at personer snubler i dem.

I noen sammenhenger vil en holdemagnet også fungere som dørstopper i tillegg til å kunne holde døren åpen. Noen dørpumper kan også monteres med åpningsbegrenser i glideskinnen.

Se også
-------

* Hemsko, kloss som legges foran hjul for å hindre det i å bevege seg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Doorstops – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Nysa var et fiktivt fjellområde som langt unna for antikkens grekere, og det var mange henvisninger til hvor, blant annet Thessalia.
**Nysa** er i gresk mytologi et mytisk fjellområde som ble ulikt assosiert med Etiopia, Libya, Tribalia, eller Arabia av greske mytografer, og området var det tradisjonelle stedet hvor regnnymfene, *hyadene*, oppdro barneguden Dionysos, den såkalte «Zevs av Nysa». Allerede Homer nevner fjellet *Nyseion* som stedet hvor Dionysos under beskyttelse av nymfene vokste opp. Et egnet sted er således Pangaionfjellene i nord.

Via dyrkelsen av Dionysos, som kom til fastlandet Hellas fra Lilleasia (hvor hettittene kalte seg selv for «nesi» og deres språk for «nesili»), kan stedet for det mytologiske Nysa rett og slett ha vært konvensjoner som henviste til mytenes magiske og fjerntliggende ktonisk land. Navnet Nysa kan også ha vært en oppfinnelse for å forklare guden Dionysos' navn.

Hesykhios av Alexandria, en gresk-egyptisk leksikograf på 400-tallet e.Kr. har nedtegnet en liste av de følgende steder som ble foreslått av antikkens forfattere som stedet for fjellet Nysa: Arabia, Etiopia, Egypt, Babylon, Rødehavet, Trakia, Thessalia, Sicilia, India, Libya, Lydia, Makedonia, Naxos, rundt Pangaios (en mytisk øy sør for Arabia), og Syria. Hensikten synes å være med et fjerntliggende land som Nysa er at det ligger så langt unna antikkens Hellas at ingen riktig viste hvor det lå.

Se også
-------

* Pangaionfjellene
**Harald Meltzer** (født 7. mars 1814 i Bergen, død 27. juli 1862 i Oslo) var en norsk politiembetsmann og forfatter. Han var sønn av eidsvollsmannen Frederik Meltzer.

Meltzer tok juridisk embetseksamen i 1841 og fikk arbeid som kopist i Justisdepartementet. Han ble politifullmektig i 1849, og i 1853 ble han utnevnt til politiadjutant. I løpet av sitt virke, skrev han en mengde notiser fra politiets hverdag. Han skildret «ofte utilslørt, uten pekefinger og uten å være fordømmende» og «nesten alltid med en varm, menneskelig eller medmenneskelig snert.» Notisene ble publisert i *Christiania-Posten* og senere i tobindsverket *Smaabilleder af folkelivet*. Med disse notisene skapte han en ny sjanger, han satte ord på ting det ikke var vanlig å snakke om.

Meltzer skrev også en serie notiser om *Ole Høilands Liv og Levnet*.

Meltzer døde i 1862 av tyfus.

Referanser
----------

1. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jørgensen, Jørn-Kr. (13. februar 2009). «Harald Meltzer». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 16. november 2014.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Trinidad Silva** (født 30. januar 1950 i Mission i Texas, død 31. juli 1988 i Whittier i California) var en amerikansk skuespiller som spilte små biroller i en rekke filmer på 1980-tallet. 

Hans TV-arbeider omfatter rollen som Jesus Martinez i TV-serien *Hill Street Blues*. Silva døde i en bilulykke som involverte en kollisjon med en beruset sjåfør i Whittier, California mens han drev med en film-innspilling og denne filmen ble dedikert til hans minne. Silva ble gravlagt ved San Fernando Mission Cemetery i Mission Hills, Los Angeles i California. Silva blir ofte antatt å være i slekt med Henry Silva, men dette er en misforståelse.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 7219958, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trinidad Silva på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Trinidad Silva i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Trinidad Silva på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Trinidad Silva på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Trinidad Silva på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Trinidad Silva hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hurtigminne** (engelsk: *cache*) (uttale /kæʃ/, kæsj) er betegnelsen på en type høyhastighetsminne i datamaskiner.

En datamaskins kjørende programmer (prosesser) ligger i hovedhukommelsen (RAM). Under kjøring flyttes de aktive instruksjonene og dataene kontinuerlig over i hurtigminnet, slik at prosessoren kan hente dem derifra. Det går typisk rundt hundre ganger fortere å lese fra hurtigminne enn fra hovedhukommelsen, så flyttingen over til hurtigminnet øker maskinens regnehastighet betraktelig.

En maskins hurtigminne er begrenset, en typisk hjemmemaskin kan ha i størrelsesordenen 1-8 MB hurtigminne. Dette kommer av den høye prisen på hurtigminne. 

Om prosessoren trenger data eller instruksjoner som ikke ligger i hurtigminnet, sier man at man får en *bom* (*miss*). Da vil deler av hovedhukommelsen kopieres over i hurtigminnet. Operativsystemet vil da gjerne gjøre antagelser om hvilke data prosessoren trenger den neste tiden, slik at hele sekvenser av data vil kopieres over. Dette kan også gjøres parallelt med at prosessoren regner, slik at man minimerer tiden prosessoren må vente på nye instruksjoner.

Mange maskinarkitekturer opererer med flere nivåer av hurtigminne. De fleste nye maskiner har nå to nivåer fra ca. 1-8 MB, mens firekjerneprosessoren Phenom fra AMD har 3 nivåer hurtigminne (2 MB), der hastigheten på det primære hurtigminnet er enda raskere enn hastigheten på det sekundære hurtigminnet osv.
**Dørreselva** er en sideelv fra nord til Driva i Oppdal kommune i Trøndelag fylke.

Beskrivelse
-----------

### Geografi

Selve Dørreselva er 11,2 km langt mens hele vassdraget, med Skarvatnet og Rembekken, er 16,5 km. Det drenerer et nedbørfelt på 29,4 km² og har sitt utspring i Botnen sør for Brattskarven, 1 578 moh.. Dørreselva har hele sin retning mot sør og flyter de første 5,5 km gjennom et slakt hellende område med fall på 2 %. Elven har aldri den samme bratte avslutningen som de fleste elvene nordfra til Driva, men har likevel noen mindre fosser hvorav den mest kjente er Folfallet ved Hoksenget. Den eneste større tilførselen av vann utenom Rembekken fra nordøst i Skarvatnet er Hoksengbekken fra vest i samme innsjø. Dørresselva renner ut i Driva mellom Hoksengmoan og Dørremsmoan 7,5 km vest for veikrysset E6 – Rv70.

### Landskap

Vekveselva kommer fra den østlige delen av Trollheimen, den minst dramatiske delen av fjellmassivet. Det høyereliggende landskapet rundt elven består av fjellområder vekslende mellom runde koller, åser og dalbotner hvor elven faller 105 m på 5,5 km. De siste 5,7 km er fallhøyden 324 m.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
**Markus Kneip** (født 23. mai 1956 i Koblenz) er en tysk general. Han er stabssjef ved NATOs sentrale militære kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) i Mons i Belgia. Han har tidligere vært kommandant for ISAFs nordkommando i Afghanistan og stedfortredende forsvarssjef i Tyskland.

Karriere
--------

General Markus Kneip (t.h.) sammen med kong Carl XVI Gustav av Sverige i Afghanistan
General Markus Kneip (t.v.) sammen med Tysklands forsvarsminister Thomas de Maizière i Afghanistan
Kneip ble ansatt som offiserskadett i Bundeswehr i 1975 og ble utdannet artillerioffiser. Han tjenestegjorde i en rekke funksjoner på troppsnivå og studerte deretter organisasjons- og ledelsesfag ved Universität der Bundeswehr Hamburg. Fra 1988 til 1990 ble han utdannet generalsoffiser og jobbet etter dette i Forsvarsdepartementet. Fra 1992 til 1993 studerte han ved den britiske hærens Staff College, Camberley. Tilbake i Tyskland ble han i 1993 stabssjef for panserbrigade 14 i Neustadt i Hessen og i 1995 kommandant for panserartilleribataljon 285 i Münsingen i Württemberg.

I 1997 ble han igjen knyttet til Forsvarsdepartementet som offiser i planleggingsstaben. Han var så pressetalsmann for sjefen for Hæren, generalløytnant Helmut Willmann, og ble deretter dennes adjutant, en stilling han hadde til Willmann gikk av med pensjon i 2001. Kneip, som da hadde blitt oberst, var så byråsjef i Forsvarsdepartementet fra 2001 til 2004. I 2004 ble han forfremmet til brigadegeneral og ble sjef for jegerbrigade 37 i Sachsen. Han var i 2006 stasjonert i Afghanistan med deler av brigaden som kommandant for ISAFs nordkommando (Regional Command North). Deretter var han igjen i Forsvarsdepartementet som avdelingsleder for stabsavdeling III. I 2008 ble han sjef for 1. panserdivisjon i Hannover og ble forfremmet til generalmajor.

Fra 24. februar 2011 var han for andre gang kommandant for ISAFs nordkommando i Afghanistan. Han ble såret i et bombeangrep 28. mai samme år. Han gikk av i 2012 og ble knyttet til strategiavdelingen i Forsvarsdepartementet. Fra 2015 til 2017 var han stedfortredende forsvarssjef i Tyskland. I 2017 ble han stabssjef ved NATOs sentrale militære kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) i Mons i Belgia. Han ble 12. juli 2017 forfremmet til full general.

Utmerkelser
-----------

* Den nasjonale fortjenstorden (Frankrike)
* Legion of Merit (USA)
* Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (Tyskland)

Referanser
----------

1. ↑  «SHAPE welcomes new Chief of Staff», Supreme Headquarters Allied Powers Europe, NATO
2. ↑  Biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Harald H. Langhelle** (født 25. desember 1890 i Bruvik sokn i Dale ved Bergen, død 6. oktober 1942) var en norsk journalist og redaktør i flere aviser knyttet til arbeiderbevegelsen, deriblant *Arbeider-Avisen* i Trondheim. Han var eldste sønn av Hans og Laura Langhelle.

I april 1918 ansatte sentralstyret i Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund ham som sekretær for Nord-Norge, med sete i Harstad. Nordpå hadde han en hektisk periode, og holdt om lag 85 foredrag på et halvt års tid. Etter at kona døde måtte han imidlertid reise sørover igjen i november, og Sigurd Simensen tok over i Harstad.

I 1919 fikk Langhelle jobben som redaktør i avisa *Nordlands Social-Demokrat* i Bodø, men flyttet til Trondheim i 1924 da han ble journalist i *Arbeider-Avisen*. I perioden 1922–1924 representerte han Det norske Arbeiderparti (DnA) på Stortinget innvalgt fra bykretsene Bodø, Narvik, Tromsø, Hammerfest, Vardø og Vadsø. Fra 1935 satt han i Trondheim bystyre for DnA.

Etter utbruddet av andre verdenskrig og den tyske okkupasjonen av Norge, la Langhelle aldri skjul på sin mening om NS-styret og den tyske okkupasjonsmakten, noe som førte til at avisa ble stengt flere ganger. Langhelle var aktiv i motstandsarbeidet og nektet blant annet som redaktør i oktober 1940 å la være å offentliggjøre at Trondheims ordfører Ivar Skjånes ble avsatt.

I oktober 1942 ble Trondheim valgt som sted for tysk avskrekking mot sabotasjeaksjoner fra Hjemmefrontens og de alliertes side, blant annet på Glomfjord kraftanlegg og Fosdalens Bergverk i Malm. Reichskommissar Josef Terboven erklærte 6. oktober unntakstilstand i Trondheim, samt de omliggende kommunene, Nord-Trøndelag fylke, samt Grane kommune i Nordland. I dagene før dette hadde Gestapo mottatt en liste over personer som skulle fengsles og henrettes. 6. oktober, om morgenen ble det avholdt rettssak i Stiftsgården med blant annet Terboven og SS-general Wilhelm Rediess til stede, noe de anklagede ikke var.

I en notis dagen etter i de to avisene som fikk komme ut, *Dagsposten* og *Adresseavisen*, ble det gjort kjent at ti borgere fra byen eller områdene rundt var blitt skutt som sonofre. To av de som ble skutt i Falstadskogen var *Arbeider-Avisen*s redaktør, Harald Langhelle og teatersjef ved Trøndelag teater Henry Gleditsch.

Familiene ble ikke informert og eiendelene til sonofrene ble beslaglagt. I dagene som fulgte ble ytterligere 24 personer henrettet ved standrett på Falstad fangeleir.

Langhelle har veier oppkalt etter seg i Trondheim og i Bodø.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 434[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Side 339-340. Arvid G. Hansen: *Den Røde ungdom i kamp og seier*, NKU forlag, Oslo 1923

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Langhelle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Harald Langhelle hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Markus Eggler** (født 22. januar 1969 i Thun) er en sveitsisk curlingspiller som deltok i De olympiske leker i 2002 i Salt Lake City og 2010 i Vancouver.

Eggler vant en olympisk bronsemedalje i curling under Vinter-OL i 2002 i Salt Lake City. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i curlingturneringen for menn bak Norge og Canada. De tapte semifinalen mot Norge 6–7, men vant bronsefinalen over Sverige 7–3. De andre på laget var Christof Schwaller, Andreas Schwaller, Damian Grichting og Marco Ramstein.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Bronse Bronse i curling, menn Sveits’ flagg Sveits
* 2010 Canadas flagg Vancouver - Bronse Bronse i curling, menn Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Markus Eggler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Markus Eggler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Markus Eggler – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Markus Eggler – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Senterbor i hurtigstål.
**Hurtigstål**, (engelsk *high speed steel*, HSS) er stål med svært gode skjæreegenskaper, og brukes ved maskinering og fresing i høye hastigheter hvor det utvikles stor friksjonsvarme. Hurtigstål beholder hardheten sin opp til 600 °C uten å miste noen av egenskapene sine nevneverdig. Denne spesielle egenskapen oppnås gjennom å legere med høyt innhold av wolfram, krom, molybden og vanadium som alle bindes kjemisk til karbonet og danner karbider, samt kobolt som gjør stålet mer elastisk og varmebestandig. Hurtigstål egner seg bra i bearbeidende verktøy, som for eksempel dreiestål, fresestål, bor, gjengetapper, gjengesnitt, rømmere og brotsjer.

Historie
--------

Hurtigstål ble utviklet rundt århundreskiftet 1900, og har siden erstattet karbonstål til bruk i mange typer verktøy. Opprinnelig består hurtigstålet av 18 % wolfram, 1 % vanadium, 4 % krom, 0,8 % karbon og en liten mengde jern. Siden 1980- og 1990-tallet har imidlertid hurtigstål i sin tur delvis blitt erstattet av hardmetall som er et pulvermetallurgisk produkt.

Se også
-------

* Hardmetall
* Rustfritt stål
* Cortenstål
* Maskinering

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Marit Kalstad** (født 30. september 1931, død 25. november 2016) var en norsk barnebokforfatter.

Kalstad debuterte i 1961 med *Vikar søkes*, og skrev åtte bøker. Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for *Drømmeringen* (1964), om det å få en lillesøster med Downs syndrom. I romanene sine skildret hun realistisk og samfunnskritisk vanskelige sosiale problemer. I *Mona og Helge* skrev hun om hvordan tenåringsgraviditet fører til at to ungdommer blir nødt til å gifte seg. Hennes siste bok *Week-end blues* (1973) er en besk skildring av pendlertilværelsens virkning på en familie og tar opp debatten om norsk medlemskap i EF. Hun vant Dammprisen for den. Alle hennes bøker utkom på Damm, med unntak av debutboken som ble utgitt av Gyldendal. Bøkene hennes er oversatt til svensk, dansk og tysk.

I tillegg til å ha arbeidet som journalist, bokanmelder og oversetter av barne- og ungdomsbøker jobbet hun også en tid som lærervikar og studierektor ved Gjøvik friundervisning. Hun tok examen artium i 1950. Hun var styremedlem i Ungdomslitteraturens forfatterlag (Ulf), og aktivt medlem av Oppland forfatterforening.

Bibliografi
-----------

* *Vikar søkes*, ungdomsbok (1961)
* *Mona og Helge*, ungdomsbok (1962)
* *Drømmeringen*, barnebok (1964)
* *Det tomme huset*, barnebok (1965)
* *Åmund*, barnebok (1967)
* *Vannskrekk*, barnebok (1969)
* *Sommeren med Electric*, ungdomsbok (1971)
* *Week-end blues*, ungdomsbok (1973)

###### Antologier

* *Hilsen fra Oppland: Et litterært tverrsnitt fra Bjørnson til Sandemo*, Oppland forfatterlag, 1991
* *Barn i Norge*, Faktum forlag, 1994

Referanser
----------

1. 1 2   «Nekrolog: Marit Kalstad», publisert i Aftenposten, utgitt 5. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nekrolog: Marit Kalstad». *Aftenposten*. Besøkt 11. desember 2016.

Litteratur
----------

* Birkeland, Risa, Vold. *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8

Kilder
------

* Presentasjon av Marit Kalstad i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Som julekvelden på kjerringa*** er et norsk underholdningsprogram som ble sendt hver lille julaften på NRK Radio fra 1971 til 2007. Programmet gikk direkte og ble først ledet av Else Michelet og Ingrid Sahlin-Sveberg, men fra 1973 frem til 2007 var det kun Sahlin-Sveberg som satt ved mikrofonen. Programmet gjenoppstod i 2017.

Programmet varte rundt to timer og besto av kåserier, dikt, julemusikk og annen underholdning ledsaget av Sahlin-Svebergs stemme. Opp gjennom årene hadde programmet mange gjester og flere av disse var gjengangere. Blant dem som ofte var innom studioet var Per Aabel, Nils Johan Rud, Kjell Aukrust, Toralv Maurstad, Wenche Foss, Knut Risan og Lise Fjeldstad. 

Programmet ble vanligvis avsluttet med Mahalia Jacksons versjon av Silent night.

Bakgrunn
--------

Programmet gikk inn en i tradisjon NRK hadde med førjulsprogrammer. P1 hadde svært lenge hatt et kvelden-før-kveldenprogram på lillejulaften. I flere år hadde først Erik Diesen og siden Kjell Edlund hatt sendinger disse kveldene. I 1971 ønsket Kjell Edlund å gjøre noe annet og Sahlin-Sveberg tilbød seg å ta denne jobben.

Referanser
----------

1. ↑  NRK (2. desember 2003). «Som julekvelden på kjerringa». *NRK*. Besøkt 18. januar 2019.
2. ↑  «Julekvelen på kjerringa». NRK Radio. Besøkt 18. januar 2019. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside på NRK Radio[*død lenke*]
**Finsbury Park undergrunnsstasjon** er en travel stasjon på Piccadilly-linjen og Victoria-linjen i London. Det er også en jernbanestasjon og to busstasjoner knyttet til anlegget. Stasjonen ligger i sone 2.

Den ligger like ved Finsbury Park, en av de eldste av Londons viktorianske parker. Finsbury Park moské ligger også like ved. På dager hvor Arsenal FC spiller hjemmekamp på Emirates Stadium brukes den av mange fotballfans, ettersom banen ligger bare et kort stykke unna. 

Stasjonen åpnet i februar 1904 som den nordlige endestasjonen for *Great Northern & City Railway*. I desember 1906 åpnet Piccadilly-linjen en stasjon rett under den opprinnelige. I 1964 stengte de eldste plattformene, og etterhvert la man om kjøremønsteret slik at en av disse nå blir brukt for sørgående tog på Piccadilly-linjen. I 1968 åpnet stasjonen for Victoria-linjen på de to gjenværende plattformene. Dette betyr at man kan skifte linje på samme nivå i begge retninger, noe som er praktisk for mange pendlere. De sørgående tunnelene er større enn de nordgående, ettersom de ble dimensjonert for vanlige tog. 


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Manor HouseCockfosters |  | Piccadilly-linjen Piccadilly-linjen |  | ArsenalHeathrow Terminal 5/Uxbridge |
| Seven SistersWalthamstow Central |  | Victoria-linjen Victoria-linjen |  | Highbury & IslingtonBrixton |

| National Rail |
| *Endestasjon* |  | Northern City Line |  | Drayton ParkMoorgate |
| HarringayEdinburgh |  | East Coast Main Line |  | King's CrossEndestasjon |

Eksterne lenker
---------------

* Fimsbury Park jernbanestasjon National Rail Enquiries (Engelsk)
* Finsbury Park bus/tube Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Gornergratbanen
**Gornergratbanen** (tysk: Gornergrat Bahn; GGB) er en fjelljernbane som ligger i den sveitsiske kantonen Valais. Den knytter feriebyen Zermatt, som ligger 1 604 moh, til toppen av Gornergrat. Gornergrat jernbanestasjon ligger 3 089 moh, noe som gjør Gornergrat jernbane til den nest høyeste jernbanen i Europa, etter Jungfrau, og til den høyeste friluftsbanen på kontinentet. Linjen åpnet i 1898 og var den første elektriske fjellbanen som ble bygget i Sveits.

Det er et observatorium med to teleskoper på toppen av fjellet, de er installert i Gornergrat Hotel, KOSMA-teleskop installert på den sørlige delen av bygningen og et infrarødt teleskop installert på den nordlige delen.

Gornergrat er et utgangspunkt for mange turer, da den ligger omgitt av 29 topper som stiger over 4000 m i Alpene og flere breer, inkludert Gornerbreen. På den siste delen av turen er Matterhorn synlig. Det er også et populært skiområde.

På toppen av Gornergrat er det et hotell med et observatorium
Utsikten videre innover fjellet fra Gornergrat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |