recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karl Marthello Johannesen** (født 3. mai 1883 i Bergen, død 7. desember 1956) var en norsk fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet, senere i Norges Kommunistiske Parti. Fra 1925 til 1927 var han stortingsmann for NKP.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter folkeskolen jobbet Johannesen i ti år som sjømann, fra 1897 til 1907. Da han gikk i land begynte han som losse- og lastearbeider på brygga i Bergen.

### Fagforeningsmann, politiker

Fra 1907 var han fagorganisert som bryggearbeider, og ble snart tillitsmann, kjent som «Karl M.», for det var flere med etternavn Johannesen på havna. Fra 1916 til 1925 var han formann for Fæstningskaiens Arbeiderforening.

Da han begynte å jobbe på brygga var det seks ulike bryggearbeiderforeninger i byen, og Johannesen var sentral i arbeidet med å samle foreningene. Han satt i komiteen som la fram forslaget om å etablere Bergens Losse- og Lastearbeiderforening, og da samlingen var gjennomført ble Johannesen fra nyttår 1925 fastlønnet forretningsfører i foreningen. I 1929 ble Johannesen valgt inn i Norsk Transportarbeiderforbunds hovedstyre.

Han ble medlem av DNA i 1908. Ved den store partisprengningen i 1923 fulgte partiet i Bergen og Johannesen fløyen som støttet Kominterns linje, og ble en del av det nye Norges Kommunistiske Parti. Fra 1925 til 1927 satt han som NKP-representant på Stortinget, fra valgkrets Bergen.

Johannesen ble valgt inn i Bergen bystyre i 1916, og gjenvalgt ved de tre neste valgene. Før krigen satt han sammenhengende i bystyret fra 1916 til 1928.

### Andre verdenskrig

Da krigen kom til Norge var den kommende NKP-lederen Peder Furubotn sentral i partiet i Bergen-området. I september 1940 lå Furubotn i dekning hos Johannesen i Bergen.

I 1941 var Johannesen en av fagforeningslederne som satt i den illegale ledelsen for fagbevegelsen i Bergen, sammen med blant andre Alf Pettersen.

Johannesen ble arrestert 19. september 1942 og satt på Ulven fram til 22. november samme året. Han ble arrestert igjen 9. september 1944. Nå satt han i Espeland fangeleir og deretter fra 26. oktober på Grini som «fange 15326» til frigjøringen.

Etter krigen ble han nok en gang valgt inn i bystyret i Bergen, der han satt en periode fra 1945 til 1947.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 372[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Trekk av fagorganisasjonens historie. Litt om foregangsmennene», side 162, *Fri Fagbevegelse* nr. 5 1959
3. ↑  «Johannessen,Karl M.», *Arbeidernes Leksikon*, bind IV, Oslo 1934
4. ↑  Side 187. Torgrim Titlestad: *Peder Furubotn. I kamp, i krig*, Gyldendal 1977
5. ↑  Side 177. Frode Færøy: *Den kommunistiske motstandsbevegelsen i Bergensdistriktet, 1940 - 45*. Hovedoppgave i historie, Universitetet i Oslo 1991
6. ↑  Side 358. Kristian Ottosen: *Nordmenn i fangenskap 1940-1945*, Universitetsforlaget, 2. utg. Oslo 2004

Eksterne lenker
---------------

* (no) Karl M. Johannesen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Dubai Autodrome**|  |
|  |
| Sted | Dubai, De forente arabiske emirater |
| **Tidssone** | UTC+4 |
| **Arkitekt** | HOK Sport (nå Populous) |
| **Hovedløp** | 24-timersløpet i Dubai |
| **Lengde** | 5,39 km |
| **Svinger** | 16 |
| **Banerekord** | 1.41.220 (Kamui Kobayashi, DAMS, 2008, GP2 Asia) |

Dubai Autodrome i mai 2007
**Dubai Autodrome** er en motorsportbane i Dubai i De forente arabiske emirater. Den er 5,39 km lang, og er et sentralt element i Dubai Motor City i underholdningskomplekset Dubailand.

Banen ble åpnet i oktober 2004 med den siste runden av Formel Renault V6 Eurocup, Dubai Autodrome var den første delen av Dubai Motor City som var klar til bruk. I desember 2005 var banen vertskap for A1 Grand Prix, og FIA GT Championship ble kjørt her fra 2004 til 2006. En runde av GP2 Asia ble kjørt her i 2008 og 2009, og siden 2006 har banen vært vertskap for 24-timersløpet i Dubai.

Referanser
----------

1. ↑  «MotorCity - Dubai Autodrome». Arkivert fra originalen 13. september 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dubai Autodrome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dub** er en musikkstil som oppsto på Jamaica på 1960-tallet. Opprinnelsen ligger i at disk jockeyer begynte å toaste til instrumentalversjoner av kjente reggaelåter. Etter hvert begynte man også å legge til flere effekter, og artister og produsenter begynte så i sin tur å gi ut egne dub-utgivelser. I nyere tid knyttes dub gjerne opp mot musikkstiler som jungle og drum and bass.

Klassisk dub kjennetegnes gjerne av et minimalistisk lydbilde, med mye bruk av ekko-effekter. Bassen utgjør også et sentralt element i dub-musikken. Flere ska- og reggaeband har fått produsenter til å lage dub-versjoner av sine egne låter, deriblant Black Uhuru og Israel Vibration. Et av de få norske eksemplene på dette er da The Aller Værste! produserte en dub-versjon av sin egen *Ideal! Ideal!*. Blant de mer kjente rene dub-artistene kan nevnes King Tubby, Lee «Scratch» Perry, The Mad Professor, Dub Syndicate og Nucleus Roots.

Eksterne lenker
---------------

* (en) (ru) Dub Division

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Kulstadholmane** er en mindre øygruppe beliggende ca 50 km sydvest av Negerpynten på Edgeøya, Svalbard, og regnes til øygruppen Tusenøyane. De er de sydligste av Tusenøyane og består av en mindre øy og noen holmer. Kulstadholmane utgjør totalt anslagsvis 50 ha landareal, hvorav den største er Håøya på ca 35 ha. De er lave og flate, uten spesielle høydedrag.

Kulstadholmane har fått navnet etter den norske ishavsskipper Johan Kulstad som led skipbrudd i Storfjorden i 1853, men ble reddet av den danske skipper Schau på briggen *Ploven* utenfor Finnmarkskysten.

Kulstadholmane består av:

* Håøya

samt holmene:

* Håkjærringa
* Håkallen
* Håungen
* Et par ubenevnte mindre holmer.

Avstanden til Tiholmane i nord er 10 km, til Schareholmane i øst ca 5 km, til Hopen i sydøst 93 km og til Spitsbergen i vest 110 km.

Eksterne lenker
---------------

* "Sæt mig ikke paa en hardere Prøve!" Johan Kulstads beretning fra Svalbard 1853

Kulstadholmane *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
Mathesongården i jugendstil av K. Norum (1903).
Veøy kirke i dragestil av K. Norum (1907).
**Karl Martin Norum** (født 1852 i Levanger, død 1911) var en norsk arkitekt, mest kjent for sine mange kirkebygg, samt bidrag til gjenreisningen etter bybrannen i Ålesund 1904. 

I Trondheim ble han ansatt hos byggefirmaet og arkitekt Jakob Digre (1886) som ledet an i utviklingen av ferdighus i dragestil. 
Norum benyttet dette i hans mange kirkebygg som
Stangvik kirke (1896),
Frei kirke (1897), Neiden kirke (1902),
Levanger kirke (1902), Buksnes kirke (1905), 
Veøy kirke (1907), Holm kirke,
samt tidligere Steinkjer kirke og Namsos kirke. 

I hjembyen Trondheim stod Norum ellers bak en rekke offentlige og industrielle bygg som
Britannia Hotel (1895), Mathesongården (1898), Hjorten Revy- og Varietéteater restaurant (drage, 1899), 
familien Bødtkers Villa Kvernbekken (drage, 1902), 
Frimurerlogen, Trondhjem sygehus på Øya (1902),
Nordre gate 9 (1903), hovedpostkontoret (1911) og Tollboden (1911).
De fleste var i jugendstil og mur,

I Ålesund (1904–07) var han arkitekt for knapt ti bygg, det mest kjente er kanskje
den 2.94 m brede Kongens gt. 10 B som er landets smaleste bygård. Han tegnet også
Handelshuset Carl E. Rønneberg & Sønner på Noteneset.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk kunstnerleksikon
* Karl Martin Norum i SNL
* Svein Henrik Pedersen: Mesterarkitekten Karl Norum og Trondheim hovedpostkontor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Duanhua** (tradisjonell kinesisk: 端華, forenklet kinesisk: 端华, pinyin: *Duānhuá*, mandsjuisk: ᡩᡠᠸᠠᠨᡥᡡᠸᠠ, *Duwanhūwa*; født 1807, død 1861), eller ***prins Zheng** av første rang* (鄭親王), var en mandsjuisk prins og en kort stund medregent av Qing-dynastiet.

Bakgrunn og virke
-----------------

Duanhua tilhørte den mandsjuiske Aisin Gioro-klanen som, tredje sønn av Ulgungga (烏爾恭阿), en etterfølger av Jirgalang (som var nevø av Qing-dynastiets grunnlegger Nurhaci). Han tilhørte de såkalte *jernhattene*, og i 1846 arvet han tittelen *prins Zheng av første rang* (鄭親王) fra sine forfedre. Han var bannermann av *det innrammede blå banner*.

Duanhua kom til høye posisjoner under Xianfeng-keiserens tid. I kjølvannet av en skandale som rammet Storrådgiver Mujangga, vant Duanhua keiserens tillit som lojal betrodd, og ble en av hans nærmeste rådgivere. Duanhua anbefalte også sin bror Sushun til tjeneste i Qing-hoffet. Under Annen opiumskrig ledsaget Duanhua den syke keiseren til Rehe for å unnslippe fremmedmaktenes invasjonsstyrker.

I 1861, utnevnte Xianfeng-keiseren på sitt sykeleie åtte regenter som skulle assistere hans etterfølger, den mindreårige Tongzhi-keiseren. Duanhua og Sushun var blant de åtte. Senere samme år ble Duanhua og de øvrige syn styrtet fra sin maktposisjon under Xinyoukuppet (辛酉政變) satt i scene av prins Gong og fremfor alt enkekeiserinne Cixi. Duanhua ble arrestert og fengslet, og så tvunget til å begå selvmord.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Zhao, Erxun (1928). *Draft History of Qing (Qing Shi Gao)*. 215. China.
***«Finnmarkens herligheter»*** er et skillingstrykk, datert 1867 fra Leinanns Trykkeri i Hammerfest. Visa skal være forfattet av en «Torskefjording» til melodien «For Norge kæmpers fødeland». I sangen antydes det også til Bergverkene i Finnmark.

Teksten
-------

**1.**På Lapplands kyst er godt at bo blant skjær og ville klipper,  

i bølgens skjød vår velstand gro som strevsom hand ei glipper.  

Thi rundt om holmer, strand og skjær omsvømmes vi av havets hær  

kun rørig hand og litt forstand for savn oss her gjør sikker.  

  

**2.**Vel nok naturen det er sant oss nekter landlig goder,  

men rik erstatning derfor fant man i de dype floder.  

Thi torsk og flyndre, sild og sei håkjerringer forglemmes ei,  

belønner nok på livets vei vår flid jeg fast formoder.  

  

**3.**ja fjernt i vårt klippeland fra sydens vakre lunde,  

vi allmaktsverket prise kan fra bjergets dype grunde.  

Utstrømmer her et rikdomsveld der lønner flid med varig hell,  

selv Lapplands urd og nøgne fjell kan fryd sin venn forunde.  

  

**4.**Når mørke vintres barske røst oss byder strengt at lukke  

vår huses dør og søke trøst hos vin og piker smukke.  

Da lyder titt vår muntre sang ved strengelyd og begerklang  

vi glemme vintrens harde tvang og gledens rose plukke.

Kilder
------

* «To skilling for en sang», av Torunn Eriksen, Universitetsforlaget 1981
Verdenskart med dyphavsgroper i mørkeblått
Puerto Rico-gropen
**Dyphavsgroper** er lange, stor og smale fordypninger eller senkninger i havbunnen av dyphavet. De utgjør den dypeste delen av havene. Dyphavsgroper dannes der to tektoniske plater presser mot hverandre, og den ene blir presset under den andre. Dette kalles subduksjon og er som de andre platebevegelsene mot hverandre grunnen til at Jorden ikke øker i størrelse når magma kommer opp og det lages midthavsrygger. Den dypeste dyphavsgrop er Marianergropen.

Det er omtrent 50 000 km med sammenløpende platemarginer over hele verden. Disse er for det meste lokalisert rundt Stillehavet, men finnes også i det østlige Indiahavet, med noen få kortere sammenløpende segmenter i andre deler av Indiahavet, i Atlanterhavet og i Middelhavet. Globalt er det over 50 store dyphavsgroper som dekker et område på 1,9 millioner km2 eller omtrent 0,5 % av havene.

Referanser
----------

1. ↑  «dyphavsgrop», *NAOB*
2. ↑  «Dykket nesten 11 kilometer ned i dypet», *Dykking.no*
3. ↑  «plate margin», *Oxford Reference*
4. ↑   Stern, R.J. (2002): «Subduction Zones», *Reviews of Geophysics*. **40** (4): 1012–1049. Bibcode:2002RvGeo..40.1012S. doi:10.1029/2001RG000108. S2CID 247695067
5. ↑   Harris, P.T.; MacMillan-Lawler, M.; Rupp, J.; Baker, E.K. (2014): «Geomorphology of the oceans», *Marine Geology*. **352**: 4–24. Bibcode:2014MGeol.352....4H. doi:10.1016/j.margeo.2014.01.011.

Eksterne lenker
---------------

* «HADEX: Research project to explore ocean trenches», *Woods Hole Oceanographic Institution*.
* «Ocean Trenches», *Woods Hole Oceanographic Institution*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** BBC Things
 |
**Flekkstengelfly** (*Amphipoea oculea*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den forekommer på Sørlandet, det sørligste Østlandet og i Rogaland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 28 – 32 mm), kraftig bygd, rødbrunt nattfly. De kjennes lett på det skinnende hvite nyremerket og det lysbrune ringmerket i forvingen. Kroppen og forvingen er nokså mørkt rødbrune. Begge vingepar har lange hårfrynser langs ytterkanten. Forvingen har doble, fien, brune mellomlinjer (tverrlinjer som rammer inn vingens midtfelt), mellom disse sitter et skinnende hvitt nyremerke med en svart ring inne i, og et lysbrunt ringmerke. Bakvingen er mørkt brunlig grå.

Levevis
-------

Larven lever på i strå og røtter av ulike gras. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september.

Utbredelse
----------

Flekkstengelfy finnes over det meste av Europa, unntatt lengst i nord.
I Norge finnes den langs kysten til Rogaland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 23. juli 2020. Besøkt 23. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Amphipoea oculea* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *flekkstengelfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *flekkstengelfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *flekkstengelfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *flekkstengelfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *flekkstengelfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *flekkstengelfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Amphipoea oculea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Victor Alf Smith** (født 9. september 1887 i Kristiania, død 23. august 1937 i Bergen) var sjefsbibliotekar ved Bergen Offentlige Bibliotek fra 1922 til utgangen av 1935.

Victor Alf Smith var sønn av Waldemar Carl Smith (1855–1904) og Valborg Alette (Janna) Gjerdrum (1862). Faren drev eget agentur. Etter å ha avlagt eksamen i statsøkonomi i 1909, dro Victor til USA for å få biblioteksutdannelse i Albany i staten New York. Han ble ved gjenkomsten i 1911 ansatt på Deichmanske bibliotek i Kristiania, og i 1914 leder for den nye filial på Schous plass på Grünerløkka, som han bygde opp til å bli en virkelig kulturinstitusjon i nærmiljøet. Her startet han diskusjonsklubber for ungdom, arrangerte konseter, holdt eventyrtimer, og opprettet barneteater.

I 1922 etterfulgte han Arne Kildal (1885–1972) som bibliotekssjef ved Bergen Offentlige Bibliotek. I 1926 utga han en stor *Bibliographia Bergensis* med fortegnelse over Bergenstrykk som var publisert frem til 1900. Det lyktes også Smith å få byens boktrykkere til å trykke bibliotekets husorgan gratis. Forsidene ble tegnet av hans kunstnerhustru, siselør Eli Sparre Smith (1886–1966). De ble forøvrig foreldre til maler og forfatter Victor Sparre (1919–2008) som frem til navneendring i 1971 også het *Victor Smith*. Smith var dessuten i en årrekke formann i Norsk Bibliotekforening. Han døde i 1937 etter lengre tids sykdom.

Referanser
----------

1. ↑  Ifølge Folketellingen 1900
2. ↑  Det meste i denne artikkelen er hentet fra bibliotekar Wilhelm Munthe (1883–1965) sin nekrolog *Dødsfall* i Aftenposten den 24. august 1936.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Flekkfagerfly** (*Schinia scutosa*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den har ikke bestander i Norge, men kan vandre over lange avstander og dukker av og til opp her. Slekten *Schinia* har over 100 arter i Nord-Amerika, men bare denne forekommer i Nord- og Vest-Europa.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32 – 36 mm), hvitt og brunflekket nattfly. Den er lett å kjenne igjen på fargen. Vingene er brunhvite med brune flekker og bånd. I forvingen er det et stort, svartkantet, brunt nyremerke, innenfor dette en 8-tallsformet flekk (sammenvokst ringmerke og tappmerke) som også er brun og svartkantet. Området mellom ytre mellomlinje (yttergrensen for vingens midtfelt) og bølgelinjen er lysbrunt, det er også vingens ytterkant, som har en rekke av små, tofargede svarte og hvite flekker. Bakvingen har en avlang, brun flekk nær midten og et smalt, brunt tverrbånd. Ytterkanten er bredt lysbrun med 3-4 hvite flekker.

Levevis
-------

Den er en vandrende art som bare dukker opp som streifere i Skandinavia. De kan da påtreffes nesten hvor som helst. Larvene lever på markmalurt (*Artemisia campestris*).

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa. I Norge er enkelteksemplarer påtruffet i Østfold, Vest-Agder og Rogaland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *flekkfagerfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *flekkfagerfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *flekkfagerfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *flekkfagerfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *flekkfagerfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *flekkfagerfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Protoschinia scutosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Protoschinia scutosa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Furuøyene biotopvernområde** (cirka 15 daa, hvorav cirka 0,5 daa landareal) ligger utenfor Skarvhella (ved Tyristrand) i Tyrifjorden og ble fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2018 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 38 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Verneområdet ligger i Ringerike kommune, Buskerud, og inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA. Det består av noen snaue holmer og skjær og en sone på cirka 50 m rundt disse.

Biotopvernområdet skal bevare et område som har særskilt betydning som økologisk funksjonsområde i form av hekkelokalitet for makrellterne, hettemåke og fiskemåke. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.

Se også
-------

* Naturvernområder i Ringerike

Referanser
----------

1. ↑  Klima- og miljødepartementet (2018) Kart over Furuøyene biotopvernområde. *Klima- og miljødepartementet*, juni 2018
2. 1 2  Klima- og miljødepartementet (2018-06-22) Forskrift om vern av Furuøyene biotopvernområde, Ringerike kommune, Buskerud fylke. *Klima- og miljødepartementet*, 22. juni 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**«Bakken»** er en villa i Risør, med adresse *Prestegata 11*. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Dikken Zwilgmeyer (1853–1913) vokste opp og bodde her i årene fra 1860 til 1878.

Huset ble påbegynt i 1797, men sto ikke ferdig før byens tollkasserer, Wleugel, kjøpte det i 1809. Da byfogden Peter Gustav Zwilgmeyer kom til Risør i 1860 hadde Wleugel dødd året før, og huset var til leie.

> .. en liden by nede ved kysten. Og det er meget morsommere at bo i en liden by enn i en stor, kan I tro. For i en liden by kjender en alle gutter og piger hele byen over, der er mange flere morsomme pladser at lege på, og så hele sjøen da.
> 
> 
> fra Inger Johannes selvpresentasjon, gjengitt i NTB-artikkelen
> 
> 

Dikken Zwilgmeyer bodde her fra hun var 8 til hun var 25 år gammel, da flyttet hele familien til Kristiania. Hennes tolv bøker om Inger Johanne er lagt til et miljø som tilsvarer Risør i hennes oppvekst.

Huset er i privat eie. En statue av Zwilgmeyers romanfigur, Inger Johanne, står i Risør sentrum.

Se også
-------

* Liste over norske kunstnerhjem

Referanser
----------

1. ↑  Diesen, Hilde (1994). *Dikterhus*. Vollen: Tell. s. 90-93. ISBN 8275220394.
2. ↑  Privat vevside om Risør
3. 1 2  NTB, 10. september 1990 «Inger Johanne fyller 100 år»
***Bakkekontakt*** er det andre studioalbumet av den norske artisten, sangeren og låtskriveren Marthe Wang, utgitt 17. april 2020 gjennom Wangs eget plateselskap Bjerke, og er oppfølgeren til debutplaten *Ut og se noe annet* fra 2017.

Marthe Wang snakker om tittelen til albumet i «Veien til Bakkekontakt – episode 3»: 

> *Ut og se noe annet*, den handlet jo litt mer om det å dra ut og se noe nytt og se verden og utfordre seg selv og bli mer kjent med seg selv, og så handler jo kanskje *Bakkekontakt* mer om det å lande litt. Det som skjer på bakkeplan både i relasjoner til andre men og til det som skjer ute i verden.
> 
> 
> 

«No sier eg adjø» er førstesingelen til *Bakkekontakt* og ble utgitt i 2019. Sangen ble A-listet og fikk mye spilletid på NRK P1 og er den mest populære av sangene fra albumet med over en million avspillinger på musikk strømmetjenester. «Lillebror» er den andre singelen til albumet og ble utgitt i 2020.

Sporliste
---------

All tekst er skrevet av Marthe Haaland Wang. Alle spor er produsert av Marthe Haaland Wang og Markus Lillehaug Johnsen.

1. «Hold meg»
2. «Han stiller klokken tilbake»
3. «Komet»
4. «No sier eg adjø»
5. «Det gjelder deg»
6. «Du sa det til meg»
7. «Ingen av oss visste»
8. «Leiter etter svar»
9. «Lillebror»
10. «Vi skulle skrive en saga»

Kritisk mottakelse
------------------

*Bakkekontakt* mottok gode tilbakemeldinger fra musikkanmeldere med terningkast 6 fra Bergensavisen, terningkast 5 fra VG og glimrende ord fra Dagens Næringsliv.

Utmerkelser
-----------

*Bakkekontakt* ble nominert til Spellemannprisen 2020 i kategorien Viser.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Marthe Wang - Veien til «Bakkekontakt» - Episode 3». Besøkt 17. mars 2023.
2. ↑  Gorseth, Olav (16. april 2020). «(+) Helt nydelig!». *Bergensavisen* **(norsk)**. Besøkt 16. mars 2023.
3. ↑  «Musikkanmeldelse Marthe Wang – «Bakkekontakt»: Vårlige virkelighetsviser». *www.vg.no*. 20. april 2020. Besøkt 16. mars 2023.
4. ↑  Vinger, Audun (17. april 2020). «Plateanmeldelse: Velklingende visepop fra Bergen (+)». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 16. mars 2023.
**Kotlin** (russisk Котлин; finsk *Retusaari*, svensk: *Reitskär*) er en øy i Russland som ligger i Finskebukten, 30-40 km vest for St. Petersburg i Østersjøen. Festningsbyen Kronstadt ligger på øya. 

Øya har en trekantet form og er om lag 12 km lang og 1,5 km bred. Øst på øya, som er den brede delen, ligger byen Kronstadt og flere grunner strekker seg om lag 2 km vestover fra vestenden av øya til skjæret hvor fyret Tolbaaken står. 

Øya deler sjøvegen til St. Petersburg i to kanaler. Kanalen på nordsiden er fylt med grunner som strekker seg fra Kotlin til Lisij Nos, mens den sørlige kanalen er smal på grunn av en landtunge som stikker ut i sjøen på andre siden ved Lomonosov. Gjennom historien har dette sundet vært strengt bevoktet med artilleri. Det ble bygd en kanal gjennom grunnene langs sjøvegen til St. Petersburg i 1875-1885. I 2008 åpnet en bilvei til øya via St. Petersburgsdemningen fra nord til sør i Finskebukten. Bilveien ble påbegynt i 1980, men på grunn av den politiske uroen i 1990-årene stod veien først ferdig i 2008.

### Forurensning

15. november 2000 kolliderte to skip, et 67 meter langt fryseskip, «Nortlandia», og et 130 meter langt Panama-registrert lastefartøy, «E.W. McKinley». Skipene slapp ut 3 tonn dieselolje utenfor Kotlin. Det mindre skipet sank som følge av kollisjonen. Utslippet dekte et område på 11 km² i Kronstadt havn.

Referanser
----------

1. ↑  Titova, Irina. «Kronshtadt Collision Sinks Ship», St. Petersburg Times, 17. november 2000, vitja 14. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kotlin Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Berchtesgaden med klosterkirken mot Watzmannfjellet
Beliggenheten og utstrekningen av Berchtesgaden fyrsteprosti (mørkt) i Det tysk-romerske rike (andre geistlige områder er lilla)
**Berchtesgaden fyrsteprosti** var et riksumiddelbart prosti i Det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Dets territorium på 394 km² var sammenfallende med Berchtesgaden-dalen lengst sydøst i dagens tyske delstat Bayern.

Grunnlaget for denne selvstendige staten var dens beliggenhet, saltforekomstene samt augustinerkorherrenes kloster i Berchtesgaden. Geografisk er området beskyttet av Berchtesgaden-Alpene. I øst, syd og vest danner fjellene grensen mot Salzburg, i nord mot (resten av) Bayern. Fra Bayern var område bare tilgjengelig via Hallthurm- og Schwarzbachwacht-passene, fra Salzburg via dalinnsnevringen *Hangenden Stein*. Gruvedriften etter salt (og i mindre omfang sølv, kopper og jern) var bakgrunnen for områdets økonomiske selvstendighet.

Prostiet var riksumiddelbart fra 1102. I 1559 ble prosten opphevet til riksfyrstestanden og fikk dermed sete i den tysk-romerske riksdagen. På det kirkelige plan lå Berchtesgaden under den mektige naboen, fyrsterkebispedømmet Salzburg, men var i perioder også direkte underlagt paven.

Tiden som selvstendig stat tok slutt i 1802/03 med sekulariseringen av alle tysk-romerske riksstifter. Prostiet ble avviklet, og dets territorier inngikk først i det nyopprettede kurfyrstedømmet Salzburg, sammen med de tidligere fyrst(erke)bispedømmene Salzburg, Eichstätt og Passau. To år senere ble Salzburg og Berchtesgaden innlemmet i det nye østerrikske keiserriket. I løpet av napoleonskrigene måtte Østerrike avstå Salzburg og Berchtesgaden til Bayern. Etter Wienerkongressen ble Salzburg returnert til Østerrike, mens Berchtesgaden forble hos Bayern.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Tyskland
Bagasjen losses fra et Northwest Airlines-fly.
Drivstoff fylles på et British Airways-fly.
**Bakkehåndtering av fly** (engelsk: *ground handling*) er betjening av et fly mens det står på og (normalt) er parkert ved en «gate» på en flyplass. Ut over å håndtere passasjerenes bagasje av og på, kontrollere billetter under innsjekking og boardingpass under ombordstigning, samt å laste av og / eller laste på eventuell frakt, utfører bakkehåndteringsselskapene alt fra rengjøring av kabinen, plassering av flybrett med måltider, til påfyllig av drivstoff, plassere flytrapp, skaffe busstransport til og fra terminalen og traktor til å skyve flyet bakover, «pushback» fra gaten.

Rask og effektiv bakkehåndtering er viktig da flyselskapene ønsker å holde deres turnaround-tid (tiden som går fra flyet lander til det letter igjen) så kort som mulig. 

Ved flyselskapenes baser er det vanligere at bakkehåndtering ivaretas av flyselskapet, mens på flyplasser der selskapet har færre flyginger er det vanligere å leie tjenestene av bakkehåndteringselskaper. Privatfly med flere passasjerer vil ofte ha nytte av bakkehåndteringselskaper på fremmede flyplasser. Ved enkelte flyplasser kan det være obligatorisk for besøkende fly å kjøpe bakkehåndteringstjenester.

Bakkehåndteringselskaper
------------------------

*Listen er ufullstendig*

### Norske

* Røros Flyservice OSL

### Utenlandske

* Swissport Tanzania

Referanser
----------

1. ↑  «Forkortelser i luftfarten». *Luftfartstilsynet*. Besøkt 4. september 2022.
En vei inn till en landsby i Kotagiri
**Kotagiri** er en liten landsby i Nilgiris-distrikrtet i Tamil Nadu. Kotagiri Ligger på 1 793 moh og er en av tre populære Hill Station i Nilgiris.

Geografi
--------

Kotagiri ligger på 11,43° N. og 76,88° Ø. Gjennomsnittshøyden der er 1 793 meter.

Regionen er kjent for sin eviggrønne vegetasjon. Det viktigste som dyrkes er eukalyptus og 
vintergrønne trær som vokser her. Klimaet er også velegnet for frukt og grønnsaker, men mange lokale bønder dyrker nå rosenkål, kål, gulrøtter og sopp blant mange andre vekster. 

Kotagiri er også et sted hvor en ofte kan se bøffel og ville bjørner.

Demografi
---------

Etter folketellingen i India 2011 hadde Kotagiri 29 184 innbyggere. Menn utgjorde 49% og kvinner 51%. Lesekyndigheten var 77% hos menn, kvinner 70%. Barn under 6 år: 9%. Badagas-stammen er de opprinnelige i Kotagiri og eier det meste av jorden.

Kotagiri

Skoler
------

Kotagiri kan tilby både fastboende og utenbys elever følgende skoler:

* St. Jude's Public School & Junior College
* St. Marys Home Matriculation School
* NPA Centenary Polytechnic College:
* Da santalmisjonen kunne gjenoppta virksomheten etter andre verdenskrig etablerte misjonen skole i Kotagiri. Foruten misjonærenes barn hadde skolen elever fra Fiskeriprosjektet i Kerala. Skolen ble nedlagt på 1970-tallet, da misjonselskapenes arbeidsforhold etterhvert ble vanskelige ble skolen flyttet til Nepal

Veiforbindelser
---------------

Fra Kotagiri går det vei til Mettupalayam. Veien fortsetter til Ooty. Det er 27 km. fra Kotagiri til Ooty og veien, Nilgiri Ghat Roads er en av fem hovedveier i distriktet. Coonoor ligger 23 km. fra Kotagiri og forbundet med en vei som grener ut fra veien til Ooty.

Referanser
----------

1. ↑  Falling Rain Genomics, Inc - Kotagiri
2. ↑  «Census of India 2001: Data from the 2001 Census, including cities, villages and towns (Provisional)». Census Commission of India. Arkivert fra originalen 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juni 2004. Besøkt 16. november 2015.
3. ↑  "NPA, Kotagiri" Arkivert 14. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Nilgiri Documentation Centre inaugurated at Sullivan Memorial Arkivert 7. oktober 2011 hos Wayback Machine.
* Camp in the Nilgiris Arkivert 24. juli 2010 hos Wayback Machine.
* Hill potato
* The Niligiris Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Kotjonok*** (originaltittel: *Котёнок*) er en russisk film fra 1996, regissert av Ivan Popov.

Handling
--------

Mens han leker, faller en liten kattunge fra vinduet utenfor hjemmet sitt. Den lander på en lastebil som ikke la merke til hva som skjedde, og som kjører katten over hele Moskva. Hjelpeløs, redd og uten å vite hvordan den kan komme seg trygt hjem, møter katten en rekke problemer.

Men etter hvert møter den også mange vennlige mennesker og dyr som forsøker å hjelpe den lille katten. Etter mange eventyr i storbyen finner kattungen endelig veien hjem, takket være alle dens snille, nye venner.

Skuespillere
------------

* Andrej Kuznetsov som Fedin
* Ljudmila Arinina
* Aleksej Vojtsjuk
* Tatjana Grauz
* Marija Popova som Manja

Referanser
----------

1. ↑  Котенок (1996)
2. ↑  Режиссер Иван Попов ушел из жизни

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kotjonok* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Kotjonok* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Kotjonok* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Berden** er en landsby og et verdslig sogn i grevskapet Essex, England. Den ligger på landsbygden i distriktet Uttlesford, omtrent 9 km nord for Bishop's Stortford i Hertfordshire og 33 km nordvest for fylkesbyen i Chelmsford. Berden ligger parlamentvalgkretsen Saffron Walden. Landsbyen har sitt eget sognestyre. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 465 innbyggere.

Historie
--------

Middelalderkirken
Berden, som en del av herredet Clavering, er nevnt i *Domesday Book* på slutten av 1000-tallet med ni husholdninger. Navnet Berden har historiens løp blitt stavet på mange måter, blant annet *Berdane*, *Bearden*, *Byerden*, *Bardyne*, *Byrden*.

Den lokale kirken er St Nicholas Church. Den ble bygget i middelalderen i korsform av grus, flintestein og *clunch* med noe få romerske fliser. Klosteret ble grunnlagt en gang rundt 1200 av Rochford-familien som eide land i Berden. Det var også et sykehus og tilknyttet klosteret Waltham Abbey. Ti munker og prioren arbeidet her fram til 1308 da en brann ødela de fleste bygninger. Det ble bygget opp igjen, men nedlagt av kongen i 1536.

Et mirakelspill, skrevet av prost H. K. Hudson, ble oppført årlig den 6. desember med lokale barn med fra 1901 og fram til 1937.

Referanser
----------

1. ↑  «Uttlesford Information regarding Berden» Arkivert 7. mai 2008 hos Wayback Machine. *Uttlesford.gov.uk.*
2. ↑  «Civil parish population 2011» Arkivert 29. juli 2014 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
3. ↑  Open Domesday; Berden Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.
4. 1 2 3  The History of Berden
5. ↑  St Nicholas, Berden Church, Essex Churces
6. ↑  «Church of St Nicholas, Berden», *British listed buildings*
7. ↑  *Clunch* er en tradisjonell engelsk betegnelse for et byggemateriale av et ulik art, ofte lokalt bestemt, gjerne steinklumper i ulik størrelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Landsbyens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Merke for konsulærvesenet (*corps consulaire*)
En **konsul** er en stats stedlige representant i et fremmed land, og leder av et konsulat. De typiske konsulære oppgaver i moderne tid er å assistere og beskytte senderstatens borgere i mottakerstaten, mens de i liten grad representerer senderstatens myndigheter i forhold til mottakerstaten. Før 1900-tallet var skillet mellom diplomatiske og konsulære oppgaver mindre tydelig. Tradisjonelt har pleie av handelsforbindelser, kulturelt diplomati og representasjon ved sosiale tilstelninger vært typiske arbeidsfelt for konsuler. Konsuler kan både være yrkesdiplomater og tilknyttet en ambassade, gjerne i form av en egen konsulatavdeling (konsulæravdeling), eller et frittstående konsulat, eller de kan være honorære konsuler. Dette er ofte privatpersoner med annen jobb eller næringsvirksomhet, tradisjonelt ofte representanter for den lokale forretningseliten, som utfører konsuloppgavene gratis eller mot et beskjedent vederlag. Tradisjonelt bestod konsulatvesenet i stor grad av honorære generalkonsuler, konsuler og visekonsuler, men dette er ikke lenger like utbredt som det var tidligere. En konsuls ansvarsområde er ofte en by og dennes omgivelser eller en noe større region eller landsdel, men kan også være et helt land; tidligere var det vanlig for mange stater å ha konsuler i mange land der de ikke hadde egne sendemenn (ambassadører eller ministre). Tittelen generalkonsul brukes ofte for en konsul med ansvar for et helt land (for eksempel dersom senderstaten ikke har ambassade i det landet) og ellers for lederen for spesielt store og viktige konsulære stasjoner.

Tittelen konsul rangerer mellom generalkonsul og visekonsul. Tidligere ble betegnelsen konsularagent benyttet om en konsulær tjenestemann med rang under visekonsul.

Eksterne lenker
---------------

* Norges utenriksstasjoner

| * v
* d
* r
Diplomati |
| --- |
| Myndigheter | 
* Ambassade
* Delegasjon
* Generalkonsulat
* Gesandtskap
* Konsulat
* Legasjon
* Protokoll
* Utenriksdepartement
* Utenriksstasjon
* Visekonsulat

 |
| Stillinger | 
* Ambassaderåd
* Ambassadesekretær
* Ambassadør
* Attaché
* Chargé d’affaires
* Diplomat
* Doyen
* Generalkonsul
* Gesandt
* Høykommissær
* Konsul
* Kurer
* Legat
* Minister
* Ministerresident
* Ministerråd
* Nuntius
* Protokollsjef
* Sendemann (Envoyé)
* Utenriksråd

 |
| Uttrykk | 
* Agrement
* Aide-mémoire
* Akkreditiver
* Corps consulaire
* Corps diplomatique
* Démarche
* Depeche
* Depositar
* Diplomati
* Diplomatisk immunitet
* Diplomatisk note
* Diplomatisk rang
* Diplomatpass
* Eksekvatur
* Ekstraterritoriell status
* Kanselli
* Paradiplomati
* Persona non grata
* Promemoria
* Rappellbrev
* Sideakkreditering
* Signatarmakt
* Statsbesøk
* Wien-konvensjonen

 |
| Se også Kategori:Diplomati |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
***Gnathocera impressa*** er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (gjerne 18-20 millimeter), litt flat, blank, kontrastrikt farget gullbasse. Det er to korte horn foran på hodet. På farge er den fløyelsaktig svart med tallrike, kremgule flekker og lengdestreker. Hodet er svart med to gule flekker i pannen og gule flekker på innsiden av hvert fasettøye. og Pronotum er svarte med kremgule sidekanter og midtstripe, dessuten et par små, gule flekker litt innenfor sidestripene. Dekkvingene har kremgule tegninger som danner tre brede, oppbrutte lengdestriper. Scutellum er svart med en bred, kremgul midtstripe. Beina er rødlige.

Levevis
-------

Larvene lever i jorda. Det har ennå ikke lykkes å avle fram disse i fangenskap. De voksne billene finnes ofte mellom høyt gress.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det vestlige Afrika (Burkina Faso, Elfenbeinskysten).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
				+ Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821
					- Stammen Goliathini Griffith & Pidgeon, 1832
						* Slekten *Gnathocera* Kirby, 1825
							+ ***Gnathocera impressa*** (Olivier, 1789)

Kilder
------

* Nettside om slekten

Eksterne lenker
---------------

* *Gnathocera* på Encyclopedia of life
* Bilde av arten
* (en) *Gnathocera impressa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gnathocera impressa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Gnathocera impressa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**«Ey sham»** (hebraisk: אי שם, norsk: *Et sted*) var Israels bidrag i Eurovision Song Contest 1973. Sangen er skrevet av Nurit Hirsh, med tekst av Ehud Manor. Artisten Ilanit framfører den, og sangen kom på fjerdeplass i konkurransen.

Bakgrunn
--------

Sangen var Israels første bidrag i Eurovision Song Contest, og Ilanit framførte den på hebraisk. Årsaken til at Israel fikk delta i en europeisk sangkonkurranse, skyldes at Israel ligger innenfor Det europeiske kringkastingsområdet. Den israelske rikskringkasteren er også et fullverdig medlem av Den europeiske kringkastingsunion.

Utdypende artikkel: Israel i Eurovision Song Contest

Illanit var sist ut på scenen 7. april 1973, etter Frankrikes bidrag. I avstemningen fikk låten 97 poeng og endte med det på fjerdeplass. Dette er en av de sterkeste debuter i Eurovision Song Contest-historien. Komponisten Nurit Hirsch var også dirigent for det israelske bidraget. Ehud Manor skrev senere seks andre israelske Eurovision-bidrag.

**Teksten**

Sangen er en dramatisk ballade, hvor Ilanit synger om å komme til den brå innseelsen om hva hun må gjøre med sin elsker. Hun synger om at de «går nå», i håp om at «et eller annet sted – der i sammen må vi finne hagen/kjærlighetens hage». Ut fra framføringens tone virker det som om dette er et håp om at paret kan være seg selv uten press fra andre.

Norsk versjon
-------------

C.C. Bøyesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kom dag». Four Jets har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Euro-Treff 3* (Nett 513) i 1973.

Referanser
----------

1. ↑  «Ei sham – lyrics». Diggiloo Thrush. Besøkt 17. desember 2016.
2. ↑  Se plateetiketten

* Eurovision Song Contest 1973

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**ingen**

 | **Israels bidrag i Eurovision Song Contest**1973 | Etterfølger :**«Natati la khayay» med Kaveret** |
Johnsen mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Finn Bjørn Johnsen** (født 25. februar 1917, død 29. august 1986) var en norsk motstandsmann. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig og ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.

Under okkupasjonen kom han med i motstandsarbeid. Johnsen tok seg over til Storbritannia der han ble med i Kompani Linge. I februar 1942 ble han sendt til Norge der han fikk oppdrag i Gudbrandsdalen. Johnsen etablerte en etterretningsorganisasjon og opererte radiosenderne *Anvil* og *Gull Red*, som var i kontinuerlig drift krigen ut. Johnsen spilte en sentral rolle i Milorgs D23.

I statsråd 7. mars 1947 ble Johnsen tildelt Krigskorset med sverd for sin innsats. Han ble også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.

Referanser
----------

1. ↑  «Finn Bjørn Johnsen død», *Aftenposten*, 4. september 1986.
2. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 179–180.
3. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 198. ISBN 8250421906.

Portal: Andre verdenskrig
*For øya Veøya, se Veøya.*
Veøya, sett fra øst. Middelalderkirken kan skimtes til høyre i bildet. Foto: Frode Inge Helland 
Prestegården på Veøya, senere bolig for William Coucheron-Aamot. Fraflyttet. Foto: Frode Inge Helland 
**Veøy** er et tidligere herred i Møre og Romsdal opprettet som Veøy formannskapsdistrikt i 1837.

1. januar 1964 ble det meste av Veøy slått sammen med Eid, Grytten, Hen og Voll kommuner til den nye Rauma kommune. Ved sammenslåingen hadde denne delen av Veøy 1 400 innbyggere. Sekken, Veøya og Nesjestranda i Veøy ble på samme tidspunkt overført til Molde kommune. I disse tre kretsene var det ved sammenslåingen 756 innbyggere.

*Veøy* er også et tidligere prestegjeld i Indre Romsdal prosti. Ved nedleggelsen 1. februar 1970 ble Veøy hovedsogn overført til Bolsøy prestegjeld, mens sognene Vågstranda og Holm gikk over til Grytten. Navnet Veøy AS på et av Norges største transportselskaper har opprinnelse i Veøy.

| * v
* d
* r
Molde |
| --- |
| Historie | Slaget ved Sekken **·** Kongebjørka **·** Veøy **·** Grand Hotel | Molde |
| Politikk og administrasjon | Grunnkretser **·** Ordførere |
| Geografi | Romsdalshalvøya **·** Moldepanoramaet **·** Hjertøya **·** Sekken **·** Moldefjorden **·** Romsdalsfjorden |
| Kultur | Molde Fotballklubb **·** Moldejazz **·** Bjørnsonfestivalen **·** Teatret Vårt **·** Romsdalsmuseet **·** Plassen **·** Møre bispedømme |
| Relaterte artikler | Bykunst **·** Gater **·** Kulturminner **·** *Molde byleksikon* **·** Molde lufthavn **·** Romsdals Budstikke |
| Kategori:Molde |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
|  |  |
| --- | --- |
| **K-punkt** | **Meterverdi** |
| 20-24 | 4,8 |
| 25-29 | 4,4 |
| 30-34 | 4,0 |
| 35-39 | 3,6 |
| 40-49 | 3,2 |
| 50-59 | 2,8 |
| 60-69 | 2,4 |
| 70-79 | 2,2 |
| 80-99 | 2,0 |
| 100-169 | 1,8 |
| f.o.m. 170 | 1,2 |

Oversikt
**Konstruksjonspunktet** eller **K-punktet** (også kalt **kalkuleringspunktet** eller **det kritiske punkt**) i en hoppbakke er starten av overgangen til sletta, altså der bakken begynner å flate ut. Dette er egentlig ikke et enkelt punkt, men ei linje på tvers av bakken. Konstruksjonspunktet er det bratteste stedet i bakken, eller det nederste bratteste stedet, dersom bakken har jevn helling. Konstruksjonspunktet er utgangspunktet for beregning av lengdepoengene i bakken.

Hopp til K-punktet gir 60 lengdepoeng, unntatt i skiflygingsbakker, der det gis 120 poeng. For kortere eller lengre hopp legges det til eller trekkes fra et visst antall poeng pr. meter. Denne meterverdien er minst for skiflygingsbakker og størst for små hoppbakker. Se tabellen til høyre.

K-punkt var tidligere den eneste tallet på størrelse for hoppbakker. Siden sommeren 2004 brukes også bakkestørrelse (engelsk: *Hill Size*, forkortet HS) som et mer presist tall på hoppbakkenes størrelse og hvor lange hopp de kan tåle.

Hoppbakker inndeles i fem hovedklasser:

* Liten bakke (HS under 50 meter, K under 45 meter)
* Mellombakke (HS 50-84 meter, K 45-74 meter)
* Normalbakke (HS 85-109 meter, K 75-99 meter)
* Stor bakke (HS 110-184 meter, K 100-169 meter)
* Skiflygingsbakke (HS over 184 meter, K over 169 meter)

Skiflygingsbakken Letalnica i Planica, Slovenia med rød strek for konstruksjonspunktet (øverst, 185 meter) og bakkestørrelse (nederst, 215 meter) og røde og blå sidepaneler
I verdenscupen i spesielt hopp brukes for det meste storbakker med K-punkt 120 meter, skjønt det brukes også bakker opptil K130 (Mühlenkopfbakken i Willingen) og skiflygingsbakker. I kontinentalcupen i hopp for menn brukes i dag flere storbakker enn normalbakker. Også i verdenscupen i kombinert brukes storbakker i økende grad. I kontinentalcupen i hopp for kvinner brukes hovedsakelig normalbakker, med noen få mellombakker som unntak i sommersesongen.

K-punktet markeres ofte med en rød strek på tvers av bakken, og røde sidepaneler fra K-punktet til merket for bakkestørrelsen. Fra K-punktet og oppover i bakken markeres det ofte med blå sidepaneler.

Eksterne lenker
---------------

* FIS: Grundlagen für die Projektierung einer Skisprungschanze[*død lenke*]
* FIS: International ski competition rules: Ski jumping
**Eyasisjøen** er en endorheisk saltsjø i nordvest i regionen Manyara i Tanzania. Innsjøen ligger i Riftdalen ved Serengetiplatået, like sør for Serengeti nasjonalpark og sørvest for Ngorongoro-krateret. Innsjøen er avlang og ligger i Eyasi-Wembere-greina av Riftdalen.

Hovedtilløpet til sjøen er elva Sibiti, som renner inn i den sørvestlige enden av innsjøen. Avhengig av nedbørsmengden flyter denne elva året rundt; alle de andre tilløpa til Eyasisjøen tørker inn deler av året. Det nest største tilløpet er Baray, som flyter inn i sjøen fra nordøst. Vannmengden i denne elva har økt i seinere år på grunn av avskoging i høyere strøk. 

Forskjellene i vannstanden gjennom året kan være dramatiske. I tørketida kan nesten hele innsjøen tørke inn. I El Niño-år kan vannstanden bli høyere enn vanlig og forårsake flom, noe som igjen gjør at flodhester fra Serengeti tiltrekkes innsjøen. Innsjøen er også et stoppested for flamingoer. I våte år er det fiske i innsjøen, men det er vanligere at man fisker etter maller og lungefisker i elvene som renner inn i innsjøen. Selv i våte år er dybden i det meste av innsjøen under én meter.

Hadzafolket er urfolket rundt innsjøen. De finnes langs det meste av bredden, med unntak av Serengeti, siden dette er masaiterritorium. I Yaedadalen i sørøst bor datogaer, i sør isanzuer og ved Sibiti i sørvest bor sukumaer. Iraqwer har tradisjonelt bodd på den andre siden av Yaedadalen, men flere har i seinere år flytta mot Baray, som er et av de største områdene for løkdyrking i Øst-Afrika.

Referanser
----------

1. ↑  A. Foster, C. Ebinger, E. Mbede og D. Rex (1997). «Tectonic development of the northern Tanzanian sector of the East African Rift System». *Journal of the Geological Society* **(engelsk)**. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  R.H. Hughes og J.S. Hughes (1992). *A directory of African wetlands* **(engelsk)**. FNs miljøprogram. s. 253.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Eyasi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |