recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hertug av Windsor** var en tittel i adelstittel i Det forente kongerike. Den ble opprettet i 1937 for prins Edward, tidligere Edvard VIII, etter at han den 11. desember 1936 abdiserte for å kunne gifte seg med den fraskilte amerikanske kvinnen Wallis Simpson. 

Da det ble klart at kongen skulle abdisere var det en diskusjon om hvilken tittel han skulle ha. Man vurderte hertug av Cambridge eller Connaught, men dette var vanskelig fordi det fantes en marki av Cambridge og en hertug av Connaught. Det er uklart hvem som kom med ideen om en ny tittel; noen mener det var statsminister Stanley Baldwin mens andre mener det var Georg VI. Tittelen var svært passende, fordi den i tillegg til å være en hertugtittel brukte dynastinavnet til huset Windsor og dermed markerte den som en kongelig tittel. Hertugen skrev selv i sine memoarer, *A King's Story*, at det var hans etterfølger på tronen som foreslo det. 

I sin tiltredelsestale annonserte Georg VI, på et punkt i talen rett før eden om å verne Den skotske kirke, at han ville utnevne sin bror til hertug av Windsor, og at tiltaleformen ville bli *His Royal Highness the Duke of Windsor*, «Hans kongelige høyhet hertugen av Windsor». Erklæringen ble publisert i *Royal Gazette*, men det tok flere måneder før formalitetene var kommet i orden ved at et letter patent ble utstedt. Wallis Simpson ble da paret giftet seg hertuginne av Windsor.

Hertugens tidligere våpen ble overdratt til Georg VI. Hertugen måtte så, selv om han var eldste sønn og dermed normalt skulle hatt det kongelige våpenet uten differensiering, legge til tre sølvetiketter med en gullkrone på den midtre. 

Da hertugen døde i 1972, døde tittelen ut.
**William Holcombe Pryor jr.** (født 26. april 1962) er en amerikansk jurist som er føderal appelldommer i U.S. Court of Appeals for the Eleventh Circuit og medlem av U.S. Sentencing Commission. Han var generaladvokat (*attorney general*) i delstaten Alabama fra 1997 til 2004.

Bakgrunn
--------

Pryor er født i Mobile i Alabama som sønn av William Holcombe Pryor sr. og hans kone Laura Louise (født Bowles). Han vokste opp i en strengt romersk-katolskpraktiserende familie. Han og hans søsken gikk på McGill–Toolen Catholic High School i Mobile. Han fikk sin bachelor of arts-grad fra Northeast Louisiana University i 1984 (nå University of Louisiana, Monroe) og juristgraden fra Tulane University i 1987, der han var sjefredaktør i *Tulane Law Review*.

Juridisk karriere
-----------------

Pryor gjorde tjeneste som juridisk assistent for dommer John Minor Wisdom  ved U.S. Court of Appeals for the Fifth Circuit fra 1987 til 1988. Pryor jobbet som privatpraktiserende advokat fra 1988 til 1995, og var professor II i sjørett ved Cumberland School of Law ved Samford University fra 1989 til 1995. Pryor er også gjesteprofessor ved University of Alabama School of Law.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. april 2016. Besøkt 25. januar 2017.
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  . Arkivert fra originalen 9. november 2013.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**John Scott Russell** (født 1808 i Glasgow, død 1882 på Isle of Wight) var en skotsk ingeniør og skipsarkitekt. Han var sønn av David Russell og Agnes Clark Scott.

Russell ble uteksaminert allerede i 16 års alder ved University of Glasgow. Han studerte deretter ingeniørvitenskap og ble 1832-33, 24 år gammel, vikarierende professor i naturvitenskap ved University of Edinburgh. Siden konstruerte han et antall dampskip og dampdrevne lokomobiler for trafikk på landeveien. Han ble leder for et av Skottlands største mekaniske verksteder. Russell flyttet i 1844 til London hvor bygde fire større dampfartøy for Vestindia-farten.

Gjennom et langt eksperiment utforsket Russell lovene for vannets motstand mot flytende gjenstanders bevegelse og satte frem i 1835 sin «vektteori». Vektteorien lå til grunn for å forbedre et fartøys egenskaper og skrogets bunnform for å minimere motstanden når fartøyet går gjennom vann. På den måten kunne skroget oppnå større fart med mindre energi enn tidligere mulig. Dette system brukte Russell sammen med Isambard Kingdom Brunel ved konstruksjonen og byggingen av dampskipet DS «Great Eastern». Han lagde selv tegninger til den første engelsk panserfregatten. Russell konstruerte også den koniske jernkuppel med en diameter 108 meter til Rotunden foran Verdensutstillingen i Wien i 1873.

Russell var medlem av Royal Society samt viseordfører i foreningen for sivilingeniører og også i institusjonen for fartøyskonstruktører som han selv stiftet. Russell var sekretær i Society of Arts hvor han var en av de tre egentlige opphavsmennene til den første Verdensutstillingen i London i 1851.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w64x6fqf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 167076445[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p31479.htm#i314784, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* John Scott Russells solitonsteori

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MacTutor **·** Gazetteer for Scotland **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL
 |
**Charles Van Den Bussche** (født 18. oktober 1876, død 9. oktober 1958) var en belgisk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Van Den Bussche vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i klassen *6 meter type 1919* med den belgiske båten «Tan-Fe-Pah». Det var kun to båter i denne klassen, en norsk og en belgisk. «Jo» vant og den belgiske båten «Tan-Fe-Pah» kom på andre og siste plass. Mannskapet på «Tan-Fe-Pah» var Van Den Bussche, John Klotz og Léon Huybrechts.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i seiling, 6-metersklassen type 1919 Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles van den Bussche – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles van den Bussche – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Charles van den Bussche – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles van den Bussche – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles van den Bussche – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**William Hastings** (født ca. 1431, død 1483) var første baron Hastings av Hungerford, og en av de mektigste personer i England under Edvard IV av England.

Hastings far var sir Leonard Hastings, som hadde en beskjeden eiendom i Leicestershire og Gloucestershire, som lenge hadde vært i slektens eie. Moren var Alice Camoys, datter av Elizabeth Mortimer og den første baron Camoys. Elizabeth var i sin tur datter av Edmund Mortimer, 3. jarl av March og Philippa av Clarence, datter av Lionel av Antwerpen og dermed barnebarn av Edvard III. Elizabeth hadde også vært gift med Henry Percy, og Hastings var gjennom dette ekteskapet tremenning av Edvard IV og jarlen av Northumberland.

Som ung mann tjente han i husholdet til Richard Plantagenet, 3. hertug av York, og kom der i kontakt med hertugens sønn, den senere Edvard IV. Han kjempet med Edvard i slaget ved Mortimer's Cross, og ble med ham til London. Etter at Edvard hadde blitt utropt til konge ble Hastings utnevnt til Lord Chamberlain, i 1461. Han kjempet igjen med kongen i slaget ved Towton, hvor Edvards krone ble sikret. Kort tid etter kroningen ble han utnevnt til baron Hastings of Hastings og fikk en rekke embeter. Han fikk også store inntekter fra eiendommer i Midlands som var inndratt fra lancastrianske adelsmenn. Han giftet seg med Katharine Neville, søster av Richard Neville, 16. jarl av Warwick.

Da Edvard ble styrtet i 1470 fulgte Hastings ham i eksil, og han ble også med tilbake til England i 1471. Han samlet sammen en stor del av yorkiststyrkene som kjempet ved Barnet og Tewkesbury. Hastings virket som kommandant for deler av styrkene i begge slag.

Da Edvard var tilbake på tronen tok Hastings igjen opp embetet som Lord Chamberlain, og hadde dermed stor innflytelse ved hoffet. Da kongen døde i 1483 regnet han med å ha en sentral rolle mens Edvard V var mindreårig. I stedet ble den tolv år gamle kongen avsatt, og Hastings ble arrestert av Rikard III og plassert i Tower of London. Han ble dømt for høyforræderi, og halshugget i den første dokumenterte henrettelsen i Tower.

De fleste historikere mener at han ble henrettet bare timer etter å ha blitt arrestert den 13. juni 1483, mens andre mener at han ble holdt fengslet i en ukes tid, og at det var en slags rettssak og ikke bare en dom avsagt av monarken. Det er også uklart hvor sanne anklagene var, men det er enighet om at han ville ha motsatt seg at Edvard V ble fjernet fra tronen. Om dette hadde ført til at han faktisk konspirerte mot Rikard III er et annet spørsmål, og det er ikke noen kjente kilder som kan besvare dette.

Tittelen og eiendommene ble ikke inndratt av kronen, men ble stilt i bero. Under Henrik VII ble de tildelt Hastings' sønn.

Referanser
----------

1. ↑   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p1452.htm#i14516, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Freundel Jerome Stuart** (født 27. april 1951 i St. Philip) er en barbadisk jurist og politiker for partiet Democratic Labour Party (DLP). Han ble statsminister i Barbados 23. oktober 2010 og gikk av 25. mai 2018.

Liv og virke
------------

Freundel arbeidet som lærer og underviste i spansk og historie før han påbegynte studier i statsvitenskap og historie ved University of the West Indies' Cave Hill Campus, der han i 1975 fullførte bachelorgraden. Senere studerte han rettsvitenskap samme sted og avla i 1982 juridisk mastergrad, før han studerte videre ved Hugh Wooding Law School i Trinidad og Tobago. Fra 1984 arbeidet Freundel som advokat.

I 1970 ble Freundel medlem i Democratic Labour Party, der han nå er partileder. Freundel satt fra 1994 til 1999 i parlamentet og fra 2003 til 2007 i senatet. I 2008 ble han på nytt valgt til parlamentets underhus. DLP dannet regjering der Freundel ble justis- og innenriksminister, samt visestatsminister. Han overtok som statsminister da hans forgjenger David Thompson døde.

Den 25. mai 2018 ble han etterfulgt som statsminister av Mia Mottley etter at Barbados Labour Party vant alle de 30 setene i House of Assembly.

Referanser
----------

1. ↑  «Biography - Prime Minister», Barbados Government Information Service.
2. ↑  «Barbados Prime Minister David Thompson dies of cancer», *BBC News*, 23. oktober 2010.
3. ↑  «Barbados General Election Results - 24 May 2018» Arkivert 12. september 2019 hos Wayback Machine. Caribbean Elections. Lest 26. mai 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BBC Things
 |
***Fri Flyt*** er et norskspråklig sportsmagasin, med fokus på friluftsliv, skisport, klatring og vannsport. Magasinet ble etablert av Anders Waage Nilsen og Eivind Eidslott i 1998. Erlend Sande har siden 2004 vært ansvarlig redaktør for magasinet. Selskapet Fri Flyt AS gir også ut magasinene *Terrengsykkel*, *Ute*, *Klatring* og *Landevei*. 

Magasinet *Fri Flyt* kommer ut med åtte årlige utgaver. 

Fri Flyt fikk i 2017 Fjellskikkprisen fra Røde Kors for sitt arbeide for å formidle viktigheten av trygg ferdsel. 

Fri Flyt har gitt en rekke bøker om topptur på ski. *Trygge Toppturer*, *Toppturer i Troms* og *Toppturar i Sunsmørsalpane*.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening siste årene:

* 2012: 9 981
* 2013: 10 078
* 2014: 8 833
* 2015: 8 869
* 2016: 9 380

Referanser
----------

1. ↑  Fjellskikkprisen fra Røde Kors
2. ↑  MBLs nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Terrengsykkel.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
***Tjiny i ljudi*** (originaltittel: *Чины и люди*) er en sovjetisk stumfilm fra 1929 regissert av Jakov Protasanov og Mikhail Doller.

Handling
--------

Den første novellen i antologien – Anna på halsen – er historien om Anna Petrovna (spilt av Maria Strelkova) som i ung alder giftet seg med den middelaldrende og ærverdige Modest Alexeyevich. Ved å gifte seg håper Anna å kunne støtte den fattige faren og brødrene sine økonomisk. Men hun oppdager snart at hennes dydige ektefelle egentlig ikke ønsker å hjelpe familie-medlemmene hennes. Tilværelsen sammen med den nye ektemannen hennes virker snart kjedelig og monotont for Anna.

Men denne situasjonen forandrer seg i løpet av et veldedighetsball, hvor kona til Modest Alexeyevich forårsaker en større sensasjon. Anna aksepterer ivrig et frieri fra guvernøren, og den velstående grunn-eieren, Artynov. Mot slutten av novellen rir den unge kvinnen sammen med en frier i en vogn forbi farens hjem, uten å innse at møbler blir fjernet fra familiens hjem. Den andre delen av antologien – Death of a Government Clerk – er en episode fra livet til en fogd Chervyakov (spilt av Ivan Moskvin) som når han nyser rett på general Bryzgalov under en teater-forestilling. Generalen bryr seg ikke nevneverdig om situasjonen, men Chervyakov blir alt for pinlig berørt. Kort tid senere legger Chervyakov seg ned på en sofa og dør.

Handlingen til den tredje historien - Kameleon - finner sted om sommeren på et marked. Etter å ha drukket vodka forsøker håndverkeren Khriukin (spilt av Vladimir Popov) å leke med en liten hund. Men hunden biter ham i en finger, og i oppstyret fører til at politi-inspektør Ochumelov og politimannen Eldyrin som tilfeldigvis befant seg i området, begynner å lete etter hundens eier. Men etter en rapport om at hunden tilhører broren til general Zhigalov, erklærer Ochumelov at håndverkeren selv var ansvarlig for skaden.

Skuespillere
------------

* Mikhail Tarkhanov som Modest Aleksejevitsj
* Marija Strelkova som Anna Petrovna
* Andrej Petrovskij
* N. Sjjerbakov
* Viktor Stanitsyn som Artynov

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0019766, Wikidata Q37312,
2. ↑  ; besøksdato: 15. april 2016.
3. ↑  Платоновский фестиваль принесет современное искусство в старую типографию
4. ↑  ЧИНЫ И ЛЮДИ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tjiny i ljudi* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Tjiny i ljudi* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tjiny i ljudi* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**John Shalikashvili** (født 27. juni 1936 i Warszawa, Polen, død 23. juli 2011) var en general i United States Army som var formann for Joint Chiefs of Staff fra 1993 til 1997.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Shalikashvilis far, prins Dimitri Shalikashvili (1896–1978), tjenestegjorde i den polske hæren som i 1939 kjempet mot den tyske invasjonen av Polen. Etter det polske nederlaget mot tyskerne, ble Dimitri demobilisert. 

I 1952, da John var 16 år, emigrerte hele familien til Peoria i Illinois. John Shalikashvili studerte ved Bradley University i Peoria, og fikk en bachelorgrad i maskinteknikk i 1958. Han var medlem av brorskapet Theta Chi Fraternity. Han mottok senere en mastergrad i internasjonale relasjoner.

I mai 1958 ble Shalikashvili og familien hans naturaliserte amerikanske borgere og mottok amerikanske statsborgerskap. Dette var det første statsborgerskap Shalikashvili noensinne hadde holdt. Han hadde tidligere vært klassifisert som statsløs, fordi hans foreldre hadde vært flyktninger. 

### Militær

Han gikk inn i hæren som menig soldat og begynte snart på befalsskole. Han ble utnevnt til fenrik i 1959. Shalikashvili deltok under Vietnamkrigen og rett etter dette begynte han ved Naval War College i Newport, Rhode Island. 

Generell Shalikashvili var den første utenlandsfødte soldat som fikk rang som firestjerners general i den amerikanske hæren. Shalikashvili ble utnevnt til formann for Joint Chiefs of Staff i 1993 av daværende president Bill Clinton. Han pensjonerte seg fra hæren i september 1997, etter 38 års militær tjeneste. Shalikashvili var rådgiver for John Kerry under hans kampanje for å bli valgt til president i 2004. 

Shalikashvili var professor ved Senter for internasjonal sikkerhet og samarbeid ved Stanford University. Han har sittet som direktør for selskaper som Russell Investments, L-3 Communications Inc, Initiative for Global Development og National Bureau of Asian Research. Generell Shalikashvili var gift og hadde en sønn, Brant, som ble utdannet ved Washington State University. Generell Shalikashvili fikk et alvorlig slag den 7. august 2004. John Shalikashvili døde i en alder av 75 år den 23. juli 2011, ved Madigan Army Medical Center i Washington D.C.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/John-Shalikashvili, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1050541898, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000020301[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Find a Grave, oppført som John Malchase David Shalikashvili, Find a Grave 73810983, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.cnn.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   ancexplorer.army.mil[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Shalikashvili calls for rethinking ‘don’t ask, don’t tell’

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**John Henry Davis** (født 12. januar 1921, død 13. juli 1984) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Davis ble olympisk mester i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Davis løftet sammenlagt 452,5 kilo, 27,5 kilo mer enn sølvvinneren og landsmannen Norbert Schemansky.

Han vant en gullmedalje vektløfting i tungvekt under de første Panamerikanske leker 1951 i Buenos Aires i Argentina.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1948 Storbritannias flagg London - **Gull** i vektløfting, tungvekt USAs flagg USA
* Gull 1952 Finlands flagg Helsingfors **Gull** i vektløfting, tungvekt USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (de) John Davis – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) John Davis – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) John Davis – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) John Davis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Davis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
**FriFagbevegelse.no** er nyhetsportal på Internett for magasinet *LO-Aktuelt* og LO-forbundenes fagblader. Utgiver er stiftelsen LO Media. FriFagbevegelse lager også podkasten *Rørsla*.

Hovedformålet er å fremme samfunnsengasjement og debatt gjennom saklig og fri journalistikk med hovedvekt på LO og forbundenes virksomhet, fagbevegelsen nasjonalt og internasjonalt, arbeidslivet og andre samfunnsspørsmål som måtte angå LOs medlemmer. Grunnsynet til FriFagbevegelse.no er tuftet på fagbevegelsens idealer om *frihet, likhet og solidaritet*. FriFagbevegelse.no er medlem av Den Norske Fagpresses Forening.

FriFagbevegelse redigeres etter redaktørplakaten.

Ansvarlige redaktører:

* Tore Ryssdalsnes (fra 1. januar 2018)
* Frode Rønning (1. oktober 2014 - 31. desember 2017)
* Hanne Kullerud Nielsen (2002 - september 2014)

Historie
--------

*Fri Fagbevegelse* dukket første gang opp som navn på LOs illegale medlemsblad under den nazistiske okkupasjonen av Norge i årene 1940–1945. Tross gjentatte opprullinger og arrestasjonsbølger lyktes det å holde avisa gående fra starten sommeren 1941 og til krigens slutt. Minst 122 medarbeidere ble arrestert som følge av den illegale virksomheten, og 19 ble drept av okkupasjonsmyndighetene.

Etter krigen beholdt LO navnet *Fri Fagbevegelse* fram til 1985, da bladet endret navn til *LO-avisa Fri Fagbevegelse*. Senere ble navnet endret på nytt, til *LO-Aktuelt*. På 2000-tallet ble navnet gjenopplivet som betegnelse på den felles nettportalen til LO-Aktuelt og LO-forbundenes fagblader. Selve nettportalen begynte som nettavisen *LO-Nytt* foran LO-kongressen i 2001. Portalen og papirmagasinet fikk felles ansvarlig redaktør fra 1. januar 2018, og er begge eid av stiftelsen LO Media.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) FriFagbevegelse.no på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) FriFagbevegelse.no på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) FriFagbevegelse.no på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) FriFagbevegelse.no på YouTube Rediger på Wikidata
**Charles Town-toktet** var et fransk-spansk forsøk i september 1706 på å ta hovedstaden i den engelske provinsen Carolina, Charles Town. Toktet var en del av dronning Anne-krigen, som var den nordamerikanske delen av den spanske arvefølgekrigen, og ble utført under kaptein Jacques Fefebvre.

Toktet ble hovedsakelig organisert og betalt for av franskmennene. Det startet i Havanna på Cuba og ekspedisjonen nådde Charles Town tidlig i september 1706, etter å ha gjort et stopp i St. Augustine for å hente forsterkninger.[] Et kort møte med sjørøvere gjorde at «Brilliant», et av de seks skipene i toktet, kom bort fra de andre. Soldatene gikk i land nær Charles Town og ble raskt drevet bort av en milits, som var sendt ut av guvernør Nathaniel Johnson, da meldingene kom om at flåten var på vei til området. En improvisert flotilje kommandert av oberst William Rhett klarte å kapre «Brillant», som nådde frem etter at de fem andre skipene allerede hadde seilt avsted etter nederlaget.[]

Kilder
------

* William Gilmore: *The History of South Carolina from its First European Discovery to its Erection into a Republic*. Utgiver:Redfield.New York 1860
**John Gerald «Gerry» Davey** (født 5. september 1914 i Barking i England, død 12. februar 1977 i Orange County i Florida) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Familien flyttet til i Canada da han var barn og han lærte seg å spille ishockey i Port Arthur i Ontario. Han kom tilbake til England i 1931, som 16-åring, sammen med sin mor.

Davey ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han spilte på det britiske laget som vant ishockeyturneringen foran Canada og USA. Storbritannia la grunnlaget for OL-gullet da de i sin semifinalegruppe beseiret Canada med 2-1. Resultat tok de med seg til finalerunden som besto av fire lag. Storbritannia slo Tsjekkoslovakia med 5-0 og de spilte uavgjort 0-0 i siste kampen mot USA og var dermed olympiske og verdensmestere i ishockey for første og eneste gang. Den femte olympiske turneringen i ishockey var også det tiende verdensmesterskapet og det tjueførste europamesterskapet i ishockey. Spillerne på det britiske laget var Davey, Gordon Dailley, Alexander Archer, James Chappell, Edgar Brenchley, James Borland, John Coward, Carl Erhardt, James Foster, John Kilpatrick, Archibald Stinchcombe og Robert Wyman. Davey scoret det første målet i den viktige kampen mot Canada som endte 2-1.

Davey har scoret totalt 43 mål for landslaget.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

EM og VM-medaljer
-----------------

* VM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* VM 1937 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)
* VM 1938 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)
* VM 1935 Sveits’ flagg Davos - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* EM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1937 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1938 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1935 Sveits’ flagg Davos - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Davey – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Davey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Davey – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) John Davey – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John Davey – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

* (en) John Davey – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Freundeskreis Heinrich Himmler** («Heinrich Himmlers vennekrets») er betegnelsen på et nettverk knyttet til *Reichsführer-SS* Heinrich Himmler. Kretsen bestod av rike velgjørere fra industri, bankvesen og forsikringsbransjen, og fungerte som et bindeledd mellom den økonomiske og den politiske eliten i Det tredje rike. 

Gruppen spilte en viktig rolle for NSDAP gjennom finansiering av valgkampen i 1932–1933. Under andre verdenskrig finansierte den våpen og uniformer til enheter i Waffen-SS. Det ble ikke avgitt noe regnskap til giverne, som heller ikke forventet noe slikt. Himmler brukte også midler fra kretsen til prosjekter som ikke kunne finansieres over vanlige budsjetter, som blant annet kulturelle aktiviteter og medisinske eksperimenter i konsentrasjonsleirene.

For forretningsmennene som tilhørte gruppen fulgte en rekke fordeler, både indirekte gjennom vennskapet med Himmler og direkte ved at de fikk tildelt arbeidskraft fra konsentrasjonsleirene. De fleste av dem fikk også tildelt høy rang i SS.

Kretsen møttes annenhver mandag i Berlin, og Himmler førte nøye oversikt over oppmøtet. Det ble bemerket dersom noen unnlot å møte flere ganger på rad, og man må anta at det lå et visst press på deltagerne når de først hadde kommet inn i kretsen.
**Døvemenighetene** i Den norske kirke er organisert i fire distrikter med egne menighetsråd: Det nordenfjeldske, Det sør-vestenfjeldske, Det vestenfjeldske og Det østenfjeldske. Disse er organisert som et prosti i Oslo bispedømme. 

De fem døvekirkene i Norge ligger i Bergen, Oslo, Stavanger, Trondheim og Tromsø. I Tromsø er døvekirken integrert i egne lokaler i Kroken kirke. Kirkevergen er daglig leder for fellesrådet og har kontor i Oslo. Det finnes også et organisert døvekirkelig arbeid i Volsdalen kirke i Ålesund. Alle døve som er medlemmer av Den norske kirke er medlemmer av døves menighet, men kan samtidig være medlem i den menigheten de geografisk sett tilhører. Døves familier kan velge samme form for dobbeltmedlemskap. I motsetning til lokalmenighetene, mottar ikke døvemenighetene faste eller lovbestemte tilskudd fra kommunene. Virksomheten er basert på statlige tilskudd og frivillige bidrag.

Eksterne lenker
---------------

* Døvekirken ønskes lagt til Kroken

  


| * v
* d
* r
Prostier i Oslo bispedømme |
| --- |
| Asker **·** Bærum **·** Døveprostiet **·** Feltprestkorpset **·** Groruddalen  **·** Nordre Aker **·** Oslo domprosti **·** Søndre Aker **·** Vestre Aker |


| * v
* d
* r
Døvemenighetene i Den norske kirke |
| --- |
| Døvekirken i Oslo **·** Døvekirken i Stavanger **·** Bergen døvekirke **·** Døves menighet, Møre **·** Døves kirke i Trondheim **·** Tromsø døvekirke |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Helmekanisk dørlukker montert på dørblad
Elektrisk styrt dørlukker som får strøm via karmoverføring.
En **dørlukker** (også omtalt som **dørpumpe**) er en enhet som fungerer som en automatisk lukkemekanisme på en slagdør. Noen dørlukkere er elektrisk styrte. Det finnes også varianter som er elektrisk drevet og både kan åpne og lukke døren, disse kalles **døråpner- og lukker** eller bare «dørpumpe». Elektrisk styrte dørpumper får som regel nettspenning via karmoverføring.

Bruk
----

Dørlukker anvendes der man av forskjellige grunner ønsker at en dør skal lukkes automatisk, og bruker enten mekanisk eller hydraulisk kraft til å lukke døren. Kraften overføres gjennom dreiemomentet som blir mellom dørlukkeren og armen som er festet på dørbladet. Man må da bruke tilsvarende kraft på å åpne døren som det dørlukkeren vil lukke døren med. En dørautomatikk fungerer imidlertid som en dørpumpe med elektrisk motor til også å åpne døren.

Historie
--------

Tidligere ble det brukt stålfjær som dørlukker, mens man i dag i hovedsak bruker hydrauliske. På moderne dørlukkere har man anledning til å justere bl.a. lukkekraft, lukkehastighet og endeslag.

Tilleggsutstyr
--------------

Sammen med dørlukker benyttes ofte en holdemagnet som gjør at døren kan holdes oppe så lenge magneten er strømbelagt. Ved å koble holdemagneten til brannsentral kan man få en automatisk lukking av døren ved utløst brannalarm. Det finnes også mekaniske dørholdere, men disse er ikke godkjent i Norge for bruk i brannskiller. I nyere dørlukkere kan både magnetiske og mekaniske dørholdere integreres i dørlukkerens glideskinne.

Dersom det benyttes dørlukker på dører med to fløyer brukes normalt en dørkoordinator som sørger for at dørene lukkes i riktig rekkefølge.

Se også
-------

* Karm

Referanser
----------

1. ↑  «Gamle dører lever videre». *Byggmesteren*. 4. februar 2014.
En BMW med sidevogn
En **sidevogn** er et etthjuls kjøretøy som monteres på siden av en motorsykkel. Sammen danner de da en sidevognsekvipasje. 

En sidevognsekvipasjer er en usymetrisk tre-hjuling, der sidevognens hjul som regel ikke er på akse med noen av motorsykkelens hjul. Vanligvis har ekvipasjen drift kun på motorsykkelens bakhjul. Dette er forskjellig fra en trehjul-motorsykkel, der hjulene er symetrisk plassert.

En tradisjonell sidevogn består av en ramme, som er festet til motorsykkelens ramme på den ene siden, og bæres av hjulet på den andre, og med et lite karosseri med passasjersete og/eller bagasjeplass.

Det finnes i hovedsak tre hovedtyper sidevognsekvipasjer. Den ene, som også er den opprinnelige, har en sidevogn som lett kan taes av og på sykkelen. Den andre typen er mer permanent montert på motorsykkelen, og motorsykkelens hjuloppheng og hjul er endret for å gi bedre kjøreegenskaper. Denne typen er den vanligste i dag.[*når?*] Den siste typen er bygget som ett komplett kjøretøy fra produsenten, og det er ikke mulig å ta av sidevognen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Charles Ulrick Bay** (født 1888, død 1955) var en amerikansk diplomat. Han var USAs ambassadør i Norge fra 1946 til 1953.

Bay drev oljeselskap og tjenestegjorde i Office of Strategic Services.

Bay var politisk utnevnt ambassadør og ble nominert til ambassadørembetet av president Harry S. Truman. Han presenterte sine akkreditiver som ambassadør den 26. juli 1946 og tjenestegjorde til 31. juli 1953.

Bay ga støtte til allmennyttige og humanitære formål. Gjennom en stiftelse finansierte han redningsskøyta RS 62 "Ambassador Bay", sjøsatt i 1958. Bay hadde norske foreldre og moren kom fra Hammerfest. Haakon Hauan var hans onkel. Bay donerte fontenen med skulpturen "Mor og barn" på Rådhusplassen i byen.

Referanser
----------

1. ↑  Charles Ulrick Bay (1888-1955) – U.S. Department of State. Office of the Historian.
2. ↑  RS 62 "Ambassador Bay" – Redningsselskapet.
3. ↑  Sivertsen, Jørgen (1889-1970) (1973). *Hammerfest: 1789-1914*. [Hammerfest]: Kommunen. s. 139. ISBN 8271310011.
4. ↑  Charles Ulrick Bay Arkivert 24. juli 2015 hos Wayback Machine. – Embassy of the United States, Oslo, Norway.

Eksterne lenker
---------------

* Charles Ulrick Bay, Store norske leksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Lithgow Osborne** | **USAs ambassadør i Norge**(1946–1953) | Etterfølger:**L. Corrin Strong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Sidmouth** er en by ved kysten av Den engelske kanal i Devon i sørvestlige England. Den er administrasjonsby for distriktet East Devon og ligger omkring 23 km sørøst for Exeter. Byen er et populært feriested og en inngang til Jurassic Coast, som er et verdensarvsted, og turveien langs sørvestkysten går innom Sidmouth. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 12 569 innbyggere. En stor andel av befolkningen er eldre og pensjonister ettersom byen har et mildt klima som mange ønsker å flytte til etter endt arbeidskarriere; i 2004 var rundt 40 % av ca 15 000 innbyggere i alderen 65 år eller eldre.

Historie
--------

Sidmouth omtales i *Domesday Book* (1086) som Sedemuda. Som mange tilsvarende bosetninger var den opprinnelig en fiskelandsby. Selv om det har vært flere forsøk på å bygge en havn, har ingen lyktes. Mangelen på vern i bukten har forhindret framveksten av en havn.

Sidmouth forble en landsby helt fram to moten med feriesteder langs kysten vokste fram på slutten av 1700-tallet og videre utover 1800-tallet. Sidmouth ble da utviklet til en fasjonabel badeby for de øvre klasser, og en rekke villaer i georgiansk og regencystil sprang opp. De fleste har blitt omgjort til hoteller, men det opprinnelige utseendet er godt bevart.

I 1819 kom Georg IIIs sønn Edward, hertug av Kent sammen med sin hustru og hans nyfødte datter, den framtidige dronning Victoria, kom til Woolbrook Glen for et opphold på noen uker. I mindre enn en måned døde han av sykdom. Huset ble siden Royal Glen Hotel; en plakett på veggen har nedtegnet besøket.

Sidmouth ble tilknyttet jernbanenettet i 1874 tidligere knyttet til jernbanenettet, men sidelinjen dit ble nedlagt i 1967. Jernbanestasjonen i Sidmouth står fortsatt, men er nå i privat eie.

I 1912 ble Lockyer Observatory and Planetarium innviet. Det begynte etterhvert å forfalle, og holdt på å bli revet. Lokale entusiaster reddet bygningen, og det brukes nå til et utdanningsprosjekt innen naturvitenskap og er regelmessig åpent for publikum.

Referanser
----------

1. ↑  «Town population 2011»
2. ↑  «Area: Sidmouth CP (Parish). Parish Profile – People» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics. 28. april 2004
3. ↑  The Sidmouth Harbour Company of 1836

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sidmouth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Sidmouth hos Wikivoyage

* Offisielt turistnettsted
* Sidmouth Town Council
* Sidmouth i Open Directory Project
* Rock fall at Pennington Point near Sidmouth February 2009, British Geological Survey

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Det danske Kriminalakademi** (DKA) er en dansk forening med formål å fremme god kriminallitteratur. DKA ble stiftet 15. november 1986. Foreningen består av danske forfattere av kriminallitteratur og «personer som offentlig har skrevet om kriminallitteratur eller på annet vis bidratt vesentlig til Det danske Kriminalakedemis formål».

DKA utdeler hvert år Harald Mogensen-prisen for fjorårets beste danske kriminalroman, Det danske Kriminalakademis debutantpris til den beste danske kriminalroman utgitt av en debutant og Palle Rosenkrantz-prisen til forfatteren av det beste kriminallitterære verk utgitt på dansk i foregående år uten hensyn til forfatterens nasjonalitet.

Etter innstilling fra medlemmene kan foreningen også uttedele Det danske Kriminalakademis diplom for særlig bemerkelsesverdig innsats innen genren.

Mottagere av diplomer og priser fra Kriminalakademiet
-----------------------------------------------------

* 1988 – pris for beste debut: Erik Otto Larsen for kriminalromanen *Pondus siste sag*
* 2000 – pris for beste debut: Gretelise Holm for kriminalromanen *Mercedes-Benz Syndromet*
* 2006 – diplom for beste debut: Inger Wolf for kriminalromanen *Sort sensommer*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur
**Langile Abertzaleen Batzordeak** (LAB) er en baskisk fagforening. Fagforeningen står langt til venstre i baksisk politikk og regnes som en del av den venstreorienterte uavhengighetsbevegelsen i Baskerland.

LAB står sterkest i de autonome regionene Baskerland og Nafarroa, men på sin fjerde kongress utvidet de virksomheten til fransk Baskerland (Iparralde).

Fagforeningen ble i tolv år ledet av Rafael Díez Usabiaga (1996–2008). I dag ledes den av generalsekretær Ainhoa Etxaide.

LAB samarbeider mest med den andre baskiske fagforeningen ELA, og konkurrerer med de spanske fagforeningene UGT og CC.OO.

Se også
-------

* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen

Referanser
----------

1. ↑  Gara: «LAB será un pilar fundamental en los cambios políticos y sociales»[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Langile Abertzaleen Batzordeak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Baskerland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Et brukket gevær er både War Resisters' International (WRI) og Folkereisning mot krig (FMK) sine logoer.
**Det brukne geværs politikk** er navnet på det norske Arbeiderpartiet sin antimilitaristiske førkrigspolitikk som gikk ut på å bygge ned Forsvaret i den tro at opprustning og militarisering ville være konfliktskapende overfor den politiske klimaet i Europa. Uttrykket brukes fortsatt i dag om anti-militaristisk politikk.

Bruk som symbol
---------------

Jakkemerker med brukne gevær har historisk sett blitt båret for å markere politisk ikkevold, både i internasjonal sammenheng og helt ned på lokalnivå.

I jubileumsåret for den norske grunnloven var det spent i Europa og samtidig en stor debatt i Norge om forsvaret burde bygges ned eller opp. Norges Kommunistiske Ungdomsforbund (NKU) annonserte i Klassekampen den 4. mars 1914 et brevmerke med et brukket gevær. Etter en stortingsdebatt fikk Norges postreglement et tillegg som sa at det ikke skulle sendes «noget, hvorved landets forsvar haanes eller søkes skadet». Posten nektet å distribuere brev med merket påklistret, noe som førte til at NKU erstattet gevær-tegningen med teksten «censur».

Før andre verdenskrig
---------------------

Johan Nygaardsvold (Ap, statsminister 1935–1945) og Halvdan Koht (Ap, utenriksminister fra 1935 til 1940, formelt til 1941) har blitt kritisert for den manglende forsvarspolitikken og beredskapen, feilslått nøytralitetspolitikk, samt selve håndteringen av Tysklands invasjon av Norge i 1940. Særlig Koht ble gjort til syndebukk, men nyere forskning har moderert dette bildet. Undersøkelseskommisjonen av 1945 konkluderte i sin rapport til Stortinget at selv om man ikke kunne frita Nygaardsvold for en del av ansvaret for den manglende beredskapen før og ved krigsutbruddet, så måtte han også berømmes for sitt arbeid i Storbritannia i krigsårene.

Se også
-------

* War Resisters' International
* Folkereisning mot krig

Referanser
----------

1. ↑  «Bli medlem i FMK». Arkivert fra originalen 12. april 2015. Besøkt 12. april 2015.
2. 1 2  Halvdan Koht – Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Education for Peace - Introduksjon til politisk ikkevold
4. ↑  Ville arbeiderbevegelsen være med på 100-årsjubileet? - Historieblogg.no
5. ↑  Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek
**FC Metalist Kharkiv** er en ukrainsk fotballklubb basert i byen Kharkiv i oblasten med samme navn. Klubben ble grunnlagt i 1925 og oppløst i 2016. Lagets draktfarger var helgul med blå detaljer, mens bortedraktene var mørkeblå med gule detaljer. Metalist Kharkiv spilte i Premyer-Liha, som er landets øverste divisjon, og spilte sine hjemmekamper på Metalist stadion.

Historie
--------

I sovjettiden spilte Metalist to ganger i den sovjetiske cupfinalen. Første gang i 1983 ble det tap 0-1 mot et annet lag fra Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk, nemlig mot Sjakhtar Donetsk. I 1988 vant laget cupfinalen med 2-0 over FK Torpedo Moskva. 

Metalist Kharkiv har spilt én gang i den ukrainske cupfinalen, som var i 1992 da klubben tapte 1–0 i ekstraomganger mot FC Tsjornomorets Odesa. Siden den gang har klubben deltatt i flere semifinaler i cupen. Klubben har de tre seneste år vært nummer tre i den ukrainske ligaen etter storklubbene Dynamo Kyiv og Sjakhtar Donetsk, noe som også er deres beste plassering i seriesammenheng.

Klubbens beste plassering i europeisk sammenheng var åttendedelsfinalen mot Dynamo Kyiv i UEFA-cupen 2008/09, hvor den ukrainske rivalen Sjakhtar Donetsk til slutt vant hele mesterskapet.

Meritter
--------

* **Sovjet Cup:** (1) 1988

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Argentinas flagg Juan Manuel Torres
* Ukrainas flagg Oleksandr Horjajinov
* Ukrainas flagg Jurij Tarasov
* Serbias flagg Vladimir Dišljenković
* Ukrainas flagg Andrij Vorobej
* Ukrainas flagg Marko Dević
* Finlands flagg Alexei Eremenko

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) FC Metalist Kharkiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Klubbens offisielle nettsider Arkivert 12. mars 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Persja Liha 2021–2022 |
| --- |
|  | 
* Ahrobiznes Volotsjysk
* Aljans Lipova Dolyna
* Hirnyk-Sport
* Kramatorsk
* Kremin
* Kryvbas Kryvyj Rih
* Metalist Kharkiv
* Nyva Ternopil
* Obolon
* Olimpik Donetsk
* Podolia Khmelnytskyj
* Polyssia
* Prykarpattja Ivano-Frankivsk
* Uzjhorod
* Volyn Lutsk
* VPK-Ahro

 | Ukrainas flagg |
***Sideroxylon marginatum*** er et evigrønt treslag i sapodillefamilien.

Det blir 1–5 m høyt, mer sjeldent opptil 12 m, med rødbrun til mørkegrå bark. Bladene er elliptiske til avrundede, læraktige, 5–11 cm lange og 3–6 cm brede. Bladranden er litt bølgende. De femtallige blomstene sitter som regel 3–10 sammen mellom bladene på den øvre tredjedelen av greinene. Kronbladene er vokst sammen i en tredjedel av lengden og har en hvit farge med røde flekker. Pollenbærerne stikker aldri ut av krona. Frukten er et kulerundt bær som er 0,7–1,5 cm i diameter. Griffelen sitter igjen på den modne frukten.

*Sideroxylon marginatum* er utbredt i Kapp Verde på øyene Santo Antão, São Vicente, São Nicolau, Boa Vista, Santiago, Fogo og Brava. Den vokser i bratte klipper fra havnivå opp til 1350 moh, men for det meste 200–1000 moh. Den vokser svært spredt og er i fare for å dø ut på flere av øyene.

Man mente tidligere at arten *Sideroxylon marmulano* vokste på Kanariøyene, Madeira og Kapp Verde. En studie fra 2005 viser at det dreier seg om tre ulike arter, én i hver øygruppe. Artsnavnet *Sideroxylon marginatum* er derfor tatt i bruk for arten i Kapp Verde.

Litteratur
----------

* W. Lobin m.fl. (2005). «The genus *Sideroxylon* (Sapotaceae) on the Madeira, Canary Islands and Cape Verde archipelagoes» (PDF). *Vieraea*. 33: 119–144. ISSN 0210-945X.
* S. Catarino, M.C. Duarte og M.M. Romeiras (2017). «*Sideroxylon mirmulans*». *The IUCN Red List of Threatened Species*: e.T107428180A107468342. doi:10.2305/IUCN.UK.2017-3.RLTS.T107428180A107468342.en.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sideroxylon marginatum* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sideroxylon marginatum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Sideroxylon marginatum* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Sideroxylon marginatum* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Sideroxylon marginatum* hos Tropicos Rediger på Wikidata
I J.R.R. Tolkiens historier om Midgard, var **Cirion**, sønn av Boromir, og den tolvte herskende Riksforstander av Gondor fra 2489 til 2567 av det tredje tideverv.

Under hans styre samlet det seg onde menn, en stamme Austringer kjent som Balchoth, for et angrep mot Gondor. De dro inn i den nordre provinsen av Calenardhon gjennom *Grunnene* av Anduin. Cirion kunne ikke avse mange menn til å forsvare denne delen av sitt rike, og i fortvilelse sendte han flere meldinger til sine gamle venner i Éothéod, et folk som levde langt oppe i nord.

Bare en mann, Borondir, nådde Éothéods hovedstad Framsburg, og fikk levert sin beskjed til kong Eorl Unge.

Etter å ikke ha fått svar på sine meldinger på over et år, dro Cirion vest gjennom Anórien, for å forhindre at Austringene krysset Anduin ved *Grunnene* og Kollemoene.

Gondors hær ble slått og drevet tilbake over elven Limskir til Celebrants mark. Etter noe som antagelig var et koordinert angrep, kom det orker ut av Hithaeglir (Tåkefjellene). De angrep flanken fra vest og drev Gondors styrker mot Anduin. Alt håp var ute da rytterne fra Éothéod kom fra nord. Sammen klarte Éothéod og Gondors hær å overvinne Austringene og orkene, og drev dem ut i Kollemoene.

Cirion var en klok man og så at han kunne bruke Éothéod videre. Han fortalte Eorl at han skulle overlate Calenardhon under hans beskyttelse, og møte Eorl igjen etter 3 måneder. Tilbake i Minas Tirith beordret Cirion noen av sine mest betrodde tjenere å dra til Firienskogene i Anórien, og i hemmelighet rydde veien til fjellet Amon Anwar ved Halifirien fyrtårnet. 

Tre måneder senere dro Cirion, hans sønn Hallas, prinsen av Dol Amroth, og to andre av Gondors rådgivere mot Calenardhon, og Cirion møtte igjen Eorl. De besteg Amon Anwar, og Cirion avslørte graven til Elendil, bygd i hemmelighet ved dette fjellet, da dette formet kjernen i *Det gamle Gondor*. På dette hemmelige stedet avslørte han sin plan i å gi Calenardhon som gave til folket av Éothéod, slik at det skulle bli et evig vennskap mellom Éothéod og folket av Gondor. På vegne av sitt folk takket Eorl ja til denne avtalen og sverget Eorls ed og ble den første konge av Rohan. Ettersom Amon Anwar ikke lenger var i sentrum av Gondor slik det var før Rohan ble dannet, valgte Cirion å fjernet skrinet hvor Elendils levninger lå oppi, og plasserte det i kongenes grav i Minas Tirith.

Cirion døde i år 2567 etter å ha regjert i 78 år, og ble etterfulgt av sin sønn Hallas.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Boromir** | **Gondors riksforstander**(2489–2567) | Etterfølger:**Hallas** |

Portal: Litteratur