recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Villa Barbaro** i Maser nær Treviso er en villa designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Den er en av villaene i Veneto som UNESCO har satt på sin liste over verdensarven. 

Nymphaeum bak villaen Foto: Hans A. Rosbach 
Villaen ble bygget i årene 1549–58. Det var Palladios venner og velgjørere, brødrene Daniele og Marcantonio Barbaro som fikk villaen bygget. Villaen er dekorert av Paolo Veronese. Det er mulig at brødrene Barbaro eller kanskje også Veronese har hatt stor innflytelse på utformingen av selve villaen. Bak villaen er det et nymphaeum som er utgravet i bakken bak huset og har et avansert vannsystem som Palladio selv omtaler i Quattro Libri. 

Barchessaen er rettlinjet og hovedhuset ligger fremskutt i forhold til den. Fra *piano nobile* er det direkte utgang til fiskedamen foran nymfeet.

Tempietto di Villa Barbaro ligger like ved villaen Foto: Hans A. Rosbach 
Palladios tempietto ligger like ved villaen. Den var i bruk som familien Barbaros private kapell, men ble også brukt som lokal kirke. Grunnplanen er sirkulær. 

Hovedhuset med deler av den tilbaketrukne barchessaen Foto: Hans A. Rosbach

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Barbaro (Maser) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Villa Barbaro (Maser) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur (engelsk og italiensk)

| * v
* d
* r
Palladios villaer |
| --- |
| Villa Angarano **·** Villa Arnaldi **·** Villa Badoer **·** Villa Barbaro  **·** Villa Caldogno Nordera **·** Villa Capra **·** Villa Chiericati Porto Rigo **·** Villa Cornaro  **·** Villa Emo **·** Villa Forni Cerato **·** Villa Foscari **·** Villa Gazzotti Grimani **·** Villa Godi **·** Villa Piovene **·** Villa Pisani **·** Villa Pisani Ferri de Lazara **·** Villa Pojana **·** Villa Porto **·** Villa Saraceno **·** Villa Serego **·** Villa Thiene **·** Villa Trissino **·** Villa Trissino i Cricoli **·** Villa Valmarana Bressan **·** Villa Valmarana Scagnolari Zen **·** Villa Zeno |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Dannebrog faller ned fra himmelen under slaget ved Lyndanisse. Maleri av Christian August Lorentzen i Statens Museum for Kunst.
**Valdemarsdag** (15. juni) er en offisiell høytidsdag i Danmark, innført 1912 ved Cirk.Nr.391 24/12 1912). Ifølge myten var det på denne dagen i 1219 at Dannebrog falt ned fra himmelen i Estland, hvor den danske konge Valdemar Seier kjempet mot de estiske venderne i slaget ved Lyndanisse.

15. juni var helgendag for Sankt Vitus, eller som kristne og hedenske vendere kalte ham, Svantevit. På denne dato i 1168 erobret Valdemar den store Arkona på Rügen, og lot vendernes gud Svantevit rive ned. Korstogsdagen den 15. juni stammer opprinnelig trolig fra denne begivenheten, men har siden skiftet fokus over på flaggmyten fra Lyndanisse.

Frem til 1948 var valdemarsdag offisiell fridag for danske skoler.

Referanser
----------

1. ↑  Lind, John H. (et al.): *Danske korstog – krig og mission i Østersøen*, Høst & Søn, 2004
2. ↑  Johannes Nørregaard Frandsen: «Hvorfor hedder nationalflaget egentlig Dannebrog?» *Kristeligt Dagblad* 20. juni 2016

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Patric Englund** (født 3. juni 1970) er en svensk tidligere profesjonell ishockeyspiller som spilte i SHL og norske GET-ligaen. Englund ble draftet i den åttende runden av NHL Entry Draft 1990 av Philadelphia Flyers, men han spilte aldri profesjonelt i Nord-Amerika. Han tilbrakte de ti første sesongene av sin profesjonelle karriere i Sverige, og spilte ni sesonger med AIK, og de siste seks sesongene av karrieren i Norge med Vålerenga.

Hockeykarriere
--------------

Patric Englund spilte hos Vålerenga Hockey fra 1998 til 2004. Patric Englund er fra Stockholm og er AIK-mann som spilte ti sesonger i klubben før han meldte overgang til HV71. Etter ett år i HV kom han til Vålerenga. Totalt 294 poeng på 235 seriekamper ganske jevnt fordelt mellom mål og assists. Teknisk dyktig spiller med bra blikk og hender. Han ble i Vålerenga i seks sesonger og vant tre norgesmesterskap før han la opp. Englund bor fortsatt i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 1410, besøkt 19. september 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  De utenlandske stjernene: Superstjernene

Eksterne lenker
---------------

* (en) Patric Englund – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Patric Englund – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Patric Englund – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Patric Englund – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Sclerocyphon*** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende
--------

Middelsstore (gjerne 6-9 millimeter), bredt ovale, nokså flate, lysbrunlige biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede. **Hodet** er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er brede og flate, ofte med dype punktstriper. **Beina** er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. **Larvene** ("water pennies") er flate, hos denne slekten ganske avlange. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Artene lever i det østlige Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Eubriinae
					- Slekten ***Sclerocyphon*** Blackburn, 1892
						* *Sclerocyphon aquaticus* Lea, 1919
						* *Sclerocyphon aquilonius* Davis, 1986
						* *Sclerocyphon basicollis* Lea, 1895
						* *Sclerocyphon collaris* (Fabricius, 1775)
						* *Sclerocyphon fuscus* Bertrand & Watts, 1965
						* *Sclerocyphon lacustris* Davis, 1986
						* *Sclerocyphon maculatus* Blackburn, 1892
						* *Sclerocyphon minimus* Davis, 1986
						* *Sclerocyphon nitidus* Davis, 1986
						* *Sclerocyphon secretus* Smith, 1981
						* *Sclerocyphon serratus* Lea, 1895
						* *Sclerocyphon striatus* Lea, 1895
						* *Sclerocyphon zwicki* Davis, 1986

Eksterne lenker
---------------

* Nettside om slekten
* Atlas of Living Australia - *Sclerocyphon*
* (en) *Sclerocyphon* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sclerocyphon* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Sclerocyphon* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Sclerocyphon* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Vill bie** er en betegnelse på alle bier bortsett fra honningbien, altså ca. 24 000 arter. De samles i dag (sammen med honningbien) gjerne i familien Apidae. Flesteparten av de ville biene er varmekjære og eksisterer på de klimatisk gunstigste plassene i Norge. Solrike, tørre sand- eller leirholdige bakker, sandstrender eller elvebredder er særs gunstige levesteder.

De ville biene er meget ulike de mer kjente honningbiene som bor i kuber. De er ofte mindre, stikker sjelden og samler ikke honning i store forråd slik som noen av dens utenlandske slektninger. Dersom en ser bort i fra humlene (som også blir regnet blant disse insektene) er ikke de ville biene sosiale og har ingen egen arbeiderklasse som arbeider for fellesskapets beste.

Når hunnbien er befruktet, blir hun eneansvarlig for hele reproduksjonen. Hunnen bygger «reir» i hull i bakken, under seiner, i trær som er døde eller i morkne trevegger. Noen anvender til og med tomme sneglehus.

De ville bienes liv er meget spesialisert. Hver art synes å være utviklet i et tett samspill med én eller noen ganske få blomsterarter. Viktige pollenplanter er blåklokke, rødknapp, selje, røsslyng samt en rekke erteplanter og kurvplanter.
Kart over Majdan Nezalezjnosti
**Majdan Nezalezjnosti** (ukrainsk: Майдан Незалежності; norsk: **Uavhengighetsplassen**) er den viktigste plassen i sentrum av Ukrainas hovedstad Kyiv. Den befinner seg langs hovedgata Khresjtsjatyk i Sjevtsjenko raion. Plassen har hatt mange navn, men blir ofte omtalt bare som *Majdan*.

Historie
--------

Det nåværende Majdans historie går tilbake til midten av 1800-tallet, da Kyivs første steinbygning ble bygd her. Til å begynne med var plassens navn **Khresjtsjatytska plosjtsja** (Khresjtsjatykplassen). Fra 1871 het plassen **Dumska posjtsja** (Dumaplassen), ettersom Dumaen, byens lovgivende forsamling, lå her. Etter oktoberrevolusjonen fikk plassen navnet **Radjanska plosjtsja** (Sovjetunionens plass), og fra 1935 **Plosjtsja Kalinina** (Kalininplassen) (etter Mikhail Ivanovitsj Kalinin).

De tyske okkupanter som inntok byen den 19. september 1941 og holdt Kyiv til 6. november 1943 kalte den **Platz des 19. Septembers** (19. septembers plass). Både plassen og det meste av Kyiv ble rasert under Annen verdenskrig. Også Dumaen ble sterkt skadet, og ble etterpå ikke gjenreist.

Plassen ble deretter ombygd i tidens sovjetiske stil, i 1977, til 60-årsdagen for oktoberrevolusjonen ble det bygd et *Minnesmerke for den store sovjetiske oktoberrevolusjon* på sørsiden av plassen. Men etter Sovjetunionens sammenbrudd i 1991 ble minnesmerket fjernet.

Fra 1977 til 1991 het plassen **Plosjtsja Zjovtnevoji revolutsiji** (Oktoberrevolusjonens plass). Til tiårsdagen for Ukrainas uavhengighet i 2001 ble plassen grunnleggende ombygd.

Siden begynnelsen av 1800-tallet har den også blitt brukt til feiringer og arrangementer, så vel som politiske demonstrasjoner. Den var blant annet sentrum for demonstrasjonene under «granittrevolusjonen» i 1989, «Ukraina uten Kutsjma» i 2001, oransjerevolusjonen i 2004 og euromajdan i 2014.

Fotogalleri
-----------

* Russisk postkort fra tidlig 1900-tall, da plassen ble kalt Dumskaja. Selve dumaen i midten.Russisk postkort fra tidlig 1900-tall, da plassen ble kalt *Dumskaja*. Selve *duma*en i midten.
* Majdan Nezalezjnosti etter en renovasjon i 2002, på det samme sted der dumaen en gang stod. Instytutskagaten ytterst til venstre.Majdan Nezalezjnosti etter en renovasjon i 2002, på det samme sted der *duma*en en gang stod. *Instytutskagaten* ytterst til venstre.
* En fontene på plassen, 2004.En fontene på plassen, 2004.
* Majdan Nezalezjnosti i 2005.Majdan Nezalezjnosti i 2005.
* Fra Euromajdan, 19. februar 2014.Fra Euromajdan, 19. februar 2014.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmesiden til arkitetkontoret som ombygde plassen Arkivert 14. mars 2014 hos Wayback Machine. sist besøkt 15. februar 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maidan Nezalezhnosti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Särskilda utredningar** (**SU**), tidligere **Interna utredningar**, er en avdeling i Polismyndigheten med ansvar for etterforskning av saker der en ansatt i Polismyndigheten mistenkes for å ha begått et lovbrudd eller på noen måte handlet feilaktig i tjenesten.

SU etterforsker dessuten saker med bakgrunn i anmeldelser mot blant annet anklagere, politielever og arrestvakter. Det vanligste lovbruddet som etterforskes av SU er tjenestefeil. Foruten lovbrudd i tjenesten etterforskes dessuten lovbrudd som ansatte ved Polismyndigheten kan ha begått i sin fritid.

En viktig arbeidsoppgave er å bearbeide tips, såkalte *underrättelseuppslag*, som oversendes til SU. Bearbeidelsen har til formål å gi beslutningsgrunnlag for hvorvidt det skal innledes straffeforfølgning.

I de tilfeller der det ikke er grunnlag for straffeforfølgning, men Polismyndigheten likevel anser at den ansatte personen har handlet feil i tjenesten, kan vedkommende få en disiplinærreaksjon, som innebærer advarsel eller lønnstrekk. Polismyndigheten skal da oversende saken til personalansvarsnemnden, som prøver saken.

SU har hovedkontor i Stockholm og driver etterforskningsvirksomhet på seks steder i landet: Stockholm, Göteborg, Malmö, Umeå, Linköping og Västerås.

Referanser
----------

1. ↑  Om SU

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Innen datasikkerhet er **forfalskning av forespørsler på serversiden** (engelsk: *server-side request forgery*, **SSRF**) en type utnyttelse (*exploit*) hvor en angriper misbruker funksjonaliteten til en server for å få denne til å gi tilgang til eller manipulere informasjon på serverens bakside som ellers ikke ville vært direkte tilgjengelig for angriperen.

Virkemåte
---------

Dersom en parameter i en URL er sårbar for et slikt angrep er det mulig for en angriper å utarbeide måter å interagere med serveren direkte (for eksempel via 127.0.0.1 eller localhost) eller ved hjelp av backend servere som ikke er tilgjengelige for eksterne brukere. En angriper kan på denne måten praktisk talt skanne hele nettverket og hente ut sensitiv informasjon.

Typer SSRF
----------

Grunnleggende SSRFVed grunnleggende SSRF-angrep vil serverresponsen vises for angriperen. Serveren henter URL-en som angriperen har bedt om, og returnerer responsen til angriperen.
Blind SSRFVed blinde SSRF-angrep sendes ikke svaret tilbake til angriperen, og angriperen må derfor utarbeide andre måter å bekrefte dette sikkerhetsproblemet på.

Sammenlignet med CSRF
---------------------

SSRF ligner på forfalskning av forespørsler på tvers av nettsteder  (cross-site request forgery, CSRF) hvor det for eksempel brukes en nettleser innenfor et domene som en en proxytjener for angrep, mens til sammenligning vil et SSRF-angrep bruke en usikker server innenfor domenet som en proxytjener.

Referanser
----------

1. ↑  «Adobe – sikkerhetsbulletin».
2. ↑  «The Open Web Application Security Project». Besøkt 23. juli 2018.
Xibefolk i Qapgal, 1882.
**Xibe**, eller **Sibe** (mongolsk: ᠰᡞᠪᡝ, kinesisk: 锡伯族, pinyin: *Xíbózú*), er en etnisk folkegruppe som bor i Xinjiang og Mandsjuria i Folkerepublikken Kina. Folket utgjør en av Kinas 56 offisielt anerkjente etniske grupper.

Xibefolket, som er av mongolsk opprinnelse, levde først nær elvene Nonni og Songhua i det sentrale Mandsjuria. De var en av de ni stammene som Nurhaci beseiret i slaget ved Gure i 1593. Folket utgjorde en viktig forbundsfelle for mandsjuene da de etablerte Qing-dynastiet i Kina i 1644. I samband med at Qianlong-keiseren erobret Dzungaria i 1759 grunnla han en garnison bestående av xibe i Qapqal, sør for elven Ili.

Større delen av de xibener som fortsatt bor i Qapqal taler xibespråket, som regnes som en dialekt av det ellers nesten utdødde mandsjuiske språket. De som tilhører xibefolket i Mandsjuria taler kinesiske dialekter.

Xibespråket har også sin egen xibenske skrift. Den adskiller seg bare i detaljer fra mandsjuisk skrift. De fonetiske tilpasninger ble foretatt i 1940-årene av xibe-intellektuelle som hadde studert i Japan. I Qapqal utkommer en avis på xibensk og i Qapqal og Ürümqi trykkes bøker på xibensk.

Litteratur
----------

* Giovanni Stary: *On the Tracks of Manchu Culture, 1644-1994: 350 Years after the Conquest of Peking.* Wiesbaden: Harrassowitz, 1995.
* *Chabucha'er Xibo zizhixian gaikuang.* Ürümqi: Xinjiang renmin chubanshe, 1986.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Enema pan*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En stor (ca. 55-75 millimeter), blank, svart hornbille. Store hanner utmerker seg ved sine lange, slanke horn på hodet og thorax, noe som gjør arten til en av de høyeste (fra underlaget) av hornbillene. Hos mindre hanner er hornene betydelig kortere. Også hunnen har horn på hodet, men mangler hornet på pronotum.

Levevis
-------

Til tross for at disse store billene er forholdsvis vanlige, er ganske lite kjent om biologien deres. De holder mest til i skog. Larvene lever trolig i jorden. De voksne flyr om natten og kommer gjerne til lys, noen ganger tallrikt.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over det meste av Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Paraguay i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

 *Enema pan*, hunn. Hos denne arten har også hunnen et langt horn i pannen
**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Oryctini Mulsant, 1842
						* Slekten *Enema* Hope, 1837
							+ ***Enema pan*** (Fabricius, 1775)

Kilder
------

* Omtale av slekten

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av *Enema pan*, hunn
* (en) *Enema pan* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Enema pan* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Enema pan* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Enema pan* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Enema pan* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
«1P» har flere betydninger.
**Ener Petroleum ASA** (også kalt **1P**) var et norsk oljeselskap grunnlagt i 2005 og overtatt av Dana Petroleum i 2007. Selskapet hadde blant annet eierandeler i Jotunfeltet. Administrerende direktør var Per Gunnar Løge og selskapet hadde kontorer på Lysaker og hadde 15 ansatte høsten 2006.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt i januar 2005 av Per Gunnar Løge, som noen år tidligere hadde vært med på å starte opp OER Oil. I mars 2006 ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver på norsk sokkel. Selskapets strategi var «å drive oppstrøms petroleumsvirksomhet på norsk kontinentalsokkel og i andre utvalgte modne petroleumsprovinser».
I 2006 kjøpte Ener Petroleum 50 prosent av lisens PL 027B som inkluderer 45 prosent av Jotunfeltet. Selger var Shell-selskapet Enterprise Oil.
I desember 2006 la det britiske selskapet Dana Petroleum inn et bud på alle aksjene i Ener. I juni 2007 inngikk styret og aksjonærene i Ener en avtale med Dana Petroleum om emisjon og kjøp av nesten samtlige aksjer for 220 kroner per aksje.

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Ener Petroleum er prekvalifisert som rettighetshaver». offshore.no. Besøkt 4. januar 2012. [*død lenke*]
2. ↑  (no) «Ener Petroleum deleier i Jotun-feltet». petro.no. Besøkt 4. januar 2012. [*død lenke*]
3. ↑  (no) «Dana Petroleum kjøper opp Ener Petroleum». offshore.no. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 4. januar 2012.
*Abrahams standplass* er bevart inne i det vesle gylne bygget merket 7.
**Abrahams standplass** (arabisk مقام إبراهيم, maqam Ibrahim) er, ifølge Koranens Sura 2, 127/121 en stein ved Kaba-helligdommen i Mekka der Abraham etterlot seg sine fotspor, da han gjenoppbygde helligdommen sammen med Ismail. Ettersom murene nådde en viss høyde var det nødvendig for Abraham å stå på denne steinen for å kunne fortsette byggingen, mens Ismail gav ham steinene han brukte til å fullbyrde byggingen. Mens Abraham stod på denne steinen sank og hevet den seg mirakuløst etter behov. En annen tradisjon sier at fotavtrykkene ble til da Abraham steg opp på steinen og kalte ut til folk for å utføre hajj – pilegrimsferden.

Ifølge tradisjonen skal profeten Muhhammed ha bedt her da han utførte sin hajj. Abrahams standplass anses for å være et spesielt egnet sted å be, og det er obligatorisk for pilegrimer å forsøke å be der under pilegrimsferden.

Kilder
------

* Richard Johan Natvig *Islams tre heilagstader*, besøkt 06. juli 2008
**Enenda** er en bydel i Sarpsborg. Enenda var del av Tune herred og ble en del av Sarpsborg ved byens utvidelse i 1925. Navnet skriver seg fra kjøpmannen Abraham Knobel som på 1800-tallet hadde innvandret fra landsbyen Ennenda i kantonen Glarus, Sveits.

Enenda er en gammel bydel med mange gamle eneboliger med store eplehager. De fleste tomtene er oppdelt, så det har blitt plass til mange nye hus. Enenda huser Kruseløkka Ungdomsskole Kruseløkka Sykehjem og Sarpsborg stadion. I tillegg til masse beboelse, har Enenda store grøntarealer i «Dumpa» og på «Sirkustomta». Torsbekk gikk gjennom Enenda tidligere, men er nå lagt i rør.[]

Området er innrammet av RV 117 i nordøst, Hans Nilsen Hauges gate sydøst, Korsgata sydvest og jernbanen i nordvest.

Referanser
----------

1. ↑  *Folke- og boligtelling 1. november 1980*. Kongsvinger: Statistisk sentralbyrå. 1981. ISBN 8253713037.
2. ↑  *Tune herred*. [Tune]: Fabritius. 1937.
3. ↑  Coldevin, Axel (1950). *Sarpsborg gjennom hundre år: 1839-1939*. [Sarpsborg]: Sarpsborg kommune.
4. ↑   Kruseløkka Ungdomsskole,
**Cabdiweli Maxamed Cali** (arabisk: عبدويلي محمد علي; *ʿAbdiwīlī Muḥammad ʿAlī*, utenfor Somalia også kjent som *Abdiweli Mohamed Ali*) er en somalisk politiker fra Puntland som var Somalias statsminister. Han var fungerende statsminister i perioden 19.–28. juni 2011. Den 28. juni 2011 ble han utnevnt som den nye statsministeren av parlamentet. Han ble 6. oktober 2012 etterfulgt av Abdi Farah Shirdon Saaid.

Cali ble utdannet på Harvard Law School, og var professor i økonomi ved Niagara-universitetet i New York. 

12. juni 2010 ble han utnevnt til Somalias minister for planlegging og internasjonalt samarbeid. Han ble utnevnt av den nylig innsatte statsministeren Mohamed Abdullahi Mohamed, og var en viktig del av den godt likte teknokratiske regjeringa. 

19. juni 2011 ble Cali utnevnt til fungerende statsminister av president Sharif Sheikh Ahmed da Mohamed sa fra seg stillingen. Dette fikk siden støtte av parlamentet og ble 23. juni 2011 gjort permanent.

Besøk i Norge
-------------

Mandag 27. februar 2012 besøkte han Norge og møtte miljø- og utviklingsminister Erik Solheim. Dette var første gang en somalisk statsminister besøkte Norge.

Referanser
----------

1. ↑   news.vanderbilt.edu, besøkt 17. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   somalia.unfpa.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Utdrag frå Utanriksdepartementets program i veke 9, 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abdiweli Mohamed Ali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mohamed Abdullahi Mohamed** | **Somalias riksvåpenSomalias statsminister(Fungerende: 19. juni 2011 – 28. juni 2011)**(19. juni 2011–6. oktober 2012) | Etterfølger:**Abdi Farah Shirdon Saaid** |
Azawakh tilhører urmyndene og har ekstreme proporsjoner og en rekke primitive trekk, både anatomisk og atferdsmessige
**Urmynder** refererer til en gruppe med hurtig drivende primitive mynder, som antas å være de mest opprinnelige hundene i denne gruppen. Urmyndene danner en selvstendig klade, sammen med podencoer og en håndfull primitive, men typiske vokterhunder (som anatolsk gjeterhund, mastino abruzzese, kuvasz, komondor og pyreneerhund med flere). De er kun fjærnt beslektet med tradisjonelle mynder, som italiensk mynde, borzoi, irsk ulvehund, skotsk hjortehund, whippet og greyhound med flere.

Parker *et al.* (2017) publiserte nylig en studie som viser at verdens mer enn 400 hunderaser kan deles inn i 23 klader (grupper av mer eller mindre nært beslektede hunder). Myndene fordeler seg i tre av kladene, men det viser seg at disse ikke er spesielt nært beslektet med hverandre. En mynde - xigou - danner alene en basal klade med hunder som tibetansk mastiff, sibirsk husky, alaskan malamute, shiba inu, shar pei og chow-chow med flere, mens resten av myndene fordeler seg i to klader bestående av henholdsvis urmynder, podencoer og primitive vokterhunder, og tradisjonelle mynder og fårehunder.

Urmyndene er hurtig drivende hunder med stor jaktlyst og god stamina. De skiller seg fra mer tradisjonelle mynder gjennom mer primitiv atferd og flere primitive anatomisk trekk. Alle er forholdsmessig lette hunder i forhold til høyden. Atferdsmessig er skyhet, misteksomhet, egenrådighet, overlevesestrang, vokterinstinkt og betydelig utholdenhet kanskje blant de mest framtredende trekkene. Anatomisk er stor kroppslig fleksibilitet, tørr muskulatur, godt utviklet tannsett, eksepsjonell hjerte og lungekapsitet, og større adapsjon til sitt naturlige habitat framtredende trekk. Som eksempler kan nevnes, at afghansk mynde for eksempel utvikler en pelstype som gir utmerket beskyttelse i det tørre og kalde fjellandskapet den naturlig hører hjemme i, mens azawakh har utviklet en spesielt tykk og fleksibel hud som gir maksimal beskyttelse i det tørre krattlandskapet der (Sahel) disse hundene tradisjonelt har sitt tilhold.

Hvilken av dem som er eldst av opprinnelse vet man ikke, men saluki regnes av mange som selve prototypen på ei urmynde. Den har sin opprinnelse i Persia og Midtøsten, der typen også viser betydelig større diversitet enn i resten av verden. Mest opprinnelig i sin nåværende form regner man imidlertid azawakh å være. Denne mynden har sin opprinnelse fra Sahel og det sørlige Sahara. Den bærer også flest primitive trekk blant urmyndene, enten de er atferdsmessige eller anatomiske.

Urmynder
--------

Listen er neppe fullstedig.

* Afghansk mynde
* Azawakh
* Levriero meridionale
* Saluki
* Sloughi

Se også
-------

* Tesem (urmynden)
* Mynder
* Podencoer

Referanser
----------

1. 1 2  Parker, H. G. Dreger, D. L. Rimbault, M. Davis, B. W. Mullen, A. B. Carpintero-Ramirez, G. & Ostrander, E. A. (2017) Genomic Analyses Reveal the Influence of Geographic Origin, Migration, and Hybridization on Modern Dog Breed Development. *Cell Reports* **19**(4):697–708, 25 April 2017. DOI: 10.1016/j.celrep.2017.03.079.
**Lilian Studer** ((født 1977) er en sveitsisk politiker (evangelisk folkepartiet) som også er norsk statsborger. Hun er medlem av Nationalrat, det sveitsiske parlamentet, siden Desember 2019. Siden 2021 har hun vært president for det evangeliske folkepartiet.

Biografi
--------

Studer ble født 20. desember 1977 i Baden, Sveits til Heiner og Marit (født Andestad) Studer. Faren hennes var medlem av Nationalrat (Sveits) mellom 1999 og 2007. Moren hennes er fra Norge. Studer er en sveitsisk-norsk dobbelt statsborger. Hun er oppvokst i Wettingen og ble lærer i tekstilhåndverk ved lokale ungdomsskoler. I 2000 meldte hun seg frivillig i Honduras, før hun ble lærer ved Dietikon-skolene.

Politikk
--------

I 2002 ble Studer valgt inn i Grossrat (Aargau), etterfulgt av Elsbeth Zimmermann. Studer ble til slutt valgt inn i Nationalrat (Sveits) i det sveitsiske føderale valget i 2019. Hun tiltrådte vervet 2. desember 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Ratsmitglied ansehen». *www.parlament.ch*. Besøkt 17. mai 2023.
2. ↑  «Lilian Studer zur neuen Präsidentin der EVP Schweiz gewählt». *www.evppev.ch* **(tysk)**. 19. juni 2021. Besøkt 17. mai 2023.
3. ↑  «Zwei Pässe – ein Problem? - SVP zweifelt an Loyalität von Doppelbürgern im Parlament». *Schweizer Radio und Fernsehen (SRF)* **(tysk)**. 16. mars 2021. Besøkt 17. mai 2023.
De tre **urkantonene** Unterwalden, Schwyz og Uri dannet et edsforbund i 1291. Dermed ga de opphav til statsforbundet som skulle utvikle seg til dagens Sveits. På det daværende tidspunkt var det imidlertid lite mer enn et løfte om gjensidig hjelp (spesielt mot stormakten Habsburg). Sammen med Luzern, som var den fjerde kantonen som ble medlem i edsforbundet, omtales urkantonene også som «**skogskantoner**» (*Waldstätten*; jf. Vierwaldstätter See).

Urkantonene hadde bevart organiseringen av gamle selvstyrte germanske bondesamfunn. Deres politiske og økonomiske betydning økte på 1200-tallet gjennom åpningen av St. Gotthard-passet (og spesielt Schöllenenjuvet). Også Uris allianse med landskapet Urseren, som lå mellom Uri og Gotthardpasset, var et viktig skritt til å kontrollere handelen over denne sentrale Alpeovergangen.

Dannelsen av edsforbundet var en reaksjon på at Habsburg begynte å true samfunnenes uavhengighet. Urkantonene ble bekreftet som riksumiddelbare i 1309 og 1316, og slo i 1315 (slaget i Morgarten) en habsburgsk hær som Leopold I av Østerrike hadde sendt for å avstraffe befolkningen for deres ulydighet. Mellom 1332 og 1353 ble edsforbundet utvidet med kantonene Luzern, Zürich, Glarus, Zug og Bern. Disse omtales ofte som «De åtte gamle steder».
**«Sweet Violets»** er en amerikansk noveltysang med overraskende humoristisk tekst. Cy Coben og Charles Grean er kreditert som opphavspersoner. Sangen består hovedsakelig av kupletter, bortsett fra at det siste ordet i hvert kuplett – som en generelt sett kan trekke slutninger av som en kombinasjon av konteksten og det oppgitte rimskjemaet – blir kuttet bort fra begynnelsen av neste vers eller fra refrenget.

Dette er et klassisk eksempel på «sensurert rim»-tekst. Det forventede ordet *kyss* blir erstattet av *lecture*, *legs* av *manners* og så videre.

Refrenget er fra sangen «Sweet Violets» av John Emmett fra hans skuespill *Fritz Among the Gypsies* (1882).

Den ble spilt inn på plate av Dinah Shore og også av Jane Turzy og June Lynn. Shores versjon ble arrangert av Cy Coben og Charles Grean.

Dina Shore with Henri René's Orchestra & Chorus spilte inn sangen 20. mai 1951. Den ble utgitt på RCA Victor 20-4174A, 47-4174A (single), på His Master's Voice B 10015 og på His Master's Voice A.L. 3182 (sistnevnte i Norge).

Tallrike versjoner eksisterer hvor den hentydede teksten er mer vågal.

Norsk versjon
-------------

Arvid Müller har skrevet en dansk tekst som den norske bygger på. På norsk bærer den tittelen «Solskinn ombord».

### Innspilling

* The Monn Keys, Egil Monn-Iversens ensemble. Utgitt på 78-platen Musica A-5026 i 1951.

Listeplasseringer
-----------------

Dinah Shores versjon nådde en tredjeplass på Billboard-listene.

Sangen (i alle sine versjoner kominbert) nådde en førsteplass på Cash Box magazine best-seller-listen.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor Series in the 20-4000 to 20-4999 series
2. ↑  Se plateetiketten
Athlon Thunderbird prosessorhus
**Athlon** er en x86-arkitektur mikroprosessor fra AMD. Athlon ble lansert 23. juni 1999.

Athlon Classic
--------------

Athlon var en milepæl for AMD, der de valgte å gå helt nye veier. AMD lisensierte EV6-bussen fra Digitals Alpha-systemer, og ble med det for første gang uavhengig av Intels brikkesett og hovedkort, og dermed ikke lenger «bare» en klone av Intels prosessorer. Athlon bruker derfor sin egen Slot A i stedet for Intels sammenlignbare Slot 1.

Athlon Thunderbird
------------------

Athlon «Thunderbird» er basert på samme mikroarkitektur som den opprinnelige Athlon-en, men i stedet for 512 kB L2-cache på hovedkortet har den 256 kB L2-cache på selve chipen, noe som resulterer i vesentlig høyere ytelse.

Athlon XP
---------

Athlon XP er basert på «Palomino»-mikroarkitekturen, som løser mange av forgjengenes svakheter. Blant de viktigste forbedringene er en reduksjon i strømforbruket på 20%, som også betyr 20% mindre varme enn sin forgjenger. Imidlertid ble denne reduksjonen snart spist opp av økningen i klokkefrekvens, og en Athlon XP klokket på 1733 MHz vil bruke mer strøm og bli varmere enn en Athlon 1400 MHz.

Athlon 64
---------

Athlon 64 kan beskrives som en Athlon XP med turbo i form av støtte for 64-bits instruksjoner, integrert minnekontroller, større L2-cache og støtte for SSE2-instruksjonssettet. Fra AMDs side ble det gjort mye ut av at Athlon 64 er den første 64-bits x86-prosessor, og dermed kompatibel med vanlige forbrukerversjoner av Windows, selv om Windows på dette tidspunktet ikke var basert på 64-bit-teknologi.

| * v
* d
* r
Mikroprosessorer fra AMD |
| --- |
| Tidligere prosessorer | 
* Am2900\*
* Am29000\*
* Am8086
* Am8088
* Am286
* Am386
* Am486
* Am5x86
* AmK5
* AmK6
* AmK6-II
* AmK6-III
* AMD Athlon
* AMD Duron
* AMD Athlon XP
* Mobile Athlon 64
* Alchemy

 |
| Nåværende prosessorer | 
* Geode
* Sempron
* Mobile Sempron
* Athlon 64
* Athlon 64 FX
* Athlon 64 X2
* Turion 64
* Turion 64 X2
* Opteron
* Phenom
* FireStream\*

 |
| (\*) - Prosessorer som ikke er basert på x86-arkitekturen |
Urinerende ulv.
**Urinering** er den prosessen hvor visse dyr adskiller seg med urin. Urinering finner sted gjennom kjønnsorganene. 

Et menneskebarn som ennå ikke er toalett-trent urinerer ved refleks. Hos eldre, friske personer er urineringen viljestyrt.

Urinen dannes i nyrene og renner nedover i to rør som kalles urinledere, urinlederne går ned i urinblæren og der samles all urinen opp til man urinerer («later vannet» eller «tisser»).

Urinering skjer gjennom at det går et signal fra urinblæren via sentralnervesystemet til hjernen. Når signalet returneres derfra vil blæremuskelen trekke seg sammen slik at urinen presses ut, samtidig som urinlukkemuskelen åpner seg. Når man urinerer, går urinen ned i urinrøret og ut gjennom urinrørsåpningen. Urinen kan lagres i urinblæren hos de fleste pattedyr. Under urinering strammes muskler rundt urinblæren for å presse urinen ut av blæren. 

Blodet blir renset hele tiden for avfallsstoffer. Uten kontinuerlig rensing av blodet vil blodet i løpet av et par dager bli så tyktflytende at organfunksjon blir redusert. Dette kan føre til organsvikt. Det meste av rensingen hos mennesker skjer i nyrene, to organer på størrelse med en liten knyttneve som ligger bak i overkroppen inntil ribbenene.

Se også
-------

* Urin
* Urinveiene
* Nyrene
* Urinblæren
* Paruresis

Eksterne lenker
---------------

* (en) Urination – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
***Sweetheart of the Doomed*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Reginald Barker.

Handling
--------

Honore ble forrådt av en mann da hun var en naiv ung kvinne, og misliker derfor alle menn. Når hun møter general Durand, onkelen til mannen som hadde sveket henne, ser hun en mulighet til å ødelegge hele familien hans.

Durand forelsker seg i henne og ønsker å gifte seg med henne. Men rett før hevnen hennes er i ferd med å bli realisert, blir hun forelsket i en ung fransk soldat som ikke vet noe om fortiden hennes. Det oppstår snart komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* Louise Glaum som Honore Zonlay
* Charles Gunn som Paul Montaigne
* Tom Guise som Gen. Gabriel Durand
* Roy Laidlaw som Gen. Jacques du Fresne

Referanser
----------

1. ↑  SWEETHEART OF THE DOOMED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sweetheart of the Doomed* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Sweetheart of the Doomed* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Asin av Baekje** (født 370, død 405) var 17. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Han var eldste sønn av Baekjes 15. konge, Chimnyu og kom til trona etter at Chimnyus bror, den 16. kongen, Jinsa døde. Ifølge Samguk Sagi døde Jinsa under jakt ved et av sine palass i Guwon. Men japanske Nihonshoki sier at han ble drept av Asin sine støttespillere.

Kongegjerning
-------------

Asia ca år 400.
Asia ca år 500. I løpet av 100 år presset Gogoryeo nordgrensa til både Baekje og naboene i øst, Silla, sørover.
Asin erfarte raskt Goguryeos ekspansjonsplaner. Styrker under ledelse av kong Gwanggaeto drev stadig lenger inn i Baekje fra nord. Asin utnevnte sin onkel på morsiden, Jin Mu til general og beordret han til å angripe Goguryeo flere ganger tidlig på 390-tallet, men ble slått tilbake alle gangene. I 395 etter et mislykket Baekjeangrep, erobret Goguryeo området rundt dagens sørlige Seoul.

Asin forsøkte å styrke stillingen sin mot Goguryeo ved å sende sin sønn, Jeonji til det japanske Wa-kongedømmet som en myndling for å sementere alliansen i 397. *Samguk Sagi* skriver at han konstruerte Ssanghyeonfestningen i 398 for å beskytte det gjenværende territorium nord for Hanelva. Under innrullering av nye mannskaper til hæren i 399 flyktet mange av bøndene til Silla. I 403 angrep han Silla. Historiske kilder viser ingen forbindelser med Kina under Asin.

Kong Asin døde i 405 og kunne da være vitne til at det en gang så mektige kongedømmet falt fra hverandre til fordel for den mektige naboen i nord, Goguryeo.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011
* (ko) (Asin wang)[*død lenke*] Doosan Encyclopedia

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
**Sjuøyane** er en den nordligste øygruppen på Svalbard og derved Norge. Fra den nordligste øya, Rossøya, er avstanden til Nordpolen 1024 km. Øygruppen ligger 20-40 km nord for Nordaustlandet, adskilt av Nordkappsundet. På 1800-tallet var dette det det lengste mot nord ekspedisjoner kom med skip, så mange ekspedisjoner måtte gjøre vendereis her eller fortsette videre nordover med slede på isen.

Øygruppen ble først oppdaget og navngitt *De Zeven (7) Eylanden* av hollandske oppdagere på 1600-tallet, og *The Seven Islands* av engelske oppdagere på 1700-tallet.

Sjuøyane består av tre større og flere mindre øyer. De tre store ligger samlet og er fra nord til syd:

* Phippsøya
* Martensøya
* Parryøya

Av de fire mindre øyene ligger to nær de større øyene:

* Tavleøya, med Kluftholmen vest for Phippsøya.
* Nelsonøya vest for Parryøya

De siste to små øyene ligger lenger vekk:

* Waldenøya, 13 km vest for Nelsonøya
* Vesle Tavleøya med Rossøya, 7 km nord for Phippsøya

På Rossøya, den nordligste av Sjuøyane, ligger Svalbards og derved også Kongeriket Norges nordligste punkt.

Sjuøyane er en del av Nordaust-Svalbard naturreservat.

Se også
-------

* Oversikt over norske geografiske ytterpunkter

Eksterne lenker
---------------

* Områdebeskrivelse i Cruisehåndbok for Svalbard Arkivert 11. mai 2021 hos Wayback Machine. – Norsk polarinstitutt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
*For å lese om frisyren ved samme navn, se shingel (frisyre)*
Prinsippet for overlappstekking av tak med shingel-plater av skiferbestrødd asfaltpapp.
**Shingel** er takpapp som er formskåret for å etterligne takstein og som brukes til tekking av skråtak. Taktekking med pappshingel i form av korte, smale remser av skiferbestrødd asfaltpapp legges slik at de overlapper hverandre. Dette tilsvarer overlappstekking med andre enkeltkomponenter, enten det er flat skifer (takskifer) eller trespon (takspon) eller takstein eller bølgeplater av metall eller plast som legges med overlappskjøter.

Ordet er dannet etter det engelske *roof shingle*. Det engelske ordet har en videre betydning og brukes både om shingelpapp og andre typer dekke til tak og vegger som består av flate stykker laget av tjærepapp, tre eller andre materialer. Takspon kalles for eksempel *wood shingle*.

Se også
-------

* Taktekking
* Takpapp
* Takstein
* Shingel-frisyre, gutteaktig kvinnefrisyre med kortklipt nakkehår, populær 1924–1933

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «shingel – takpapp» i *Store norske leksikon* (fri sitatlisens)
2. ↑  Oppslagsordet «pappshingel» i *Store norske leksikon* (fri sitatlisens)
3. ↑  Oppslagsordet «taktekking» i *Store norske leksikon* (fri sitatlisens)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shingle roofs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Sjusjøen** er en innsjø i Mesnavassdraget i Ringsaker kommune i Innlandet. Innsjøen ligger 810 meter over havet og har et areal på 1,25 km². Den største tilløpselva er Fjellelva, som kommer fra Kroksjøen. Utløpselva er Tyria, som munner ut i Bustokkelva ved Mesnali, mellom Sør- og Nord-Mesna. Sjøen er regulert som magasin for kraftverkene i Tyria og Mesna.

Sjusjøen er også et viktig friluftsområde i kommunen og er kjent for sine snørike vinterforhold. Som vintersportssted er det særlig kjent for sine flotte langrennsforhold. Sjusjøen ligger cirka 20 km fra Lillehammer, og området domineres av fjell, myr og skog. Fra gammelt av var Sjusjøenområdet mye brukt til seterdrift. I dag er stedet kjent som Norges største hytteområde. Det er også hoteller, butikker, skisenter, fjellkirke, puber og restauranter der. Om sommeren byr fjellområdene på et variert nett av stier i skog og fjell.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015
3. 1 2  Jarl Eivind Løvik (2009). «Sjusjøen» (PDF). Norsk institutt for vannforskning (NIVA). Arkivert (PDF) fra originalen 29. november 2014. Besøkt 16. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sjusjøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Sjusjøen & Omegn Skiforening
* Sjusjøen Skisenter
* Sjusjøen i bilder og videoer

Skiløpere på Sjusjøen Foto: Bjørn Heidenstrøm 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sjursteinen** er en hellig, offerstein øst for Ulvsvåg, i høydene mellom Kilvatnet og Skilvatnet, i Hamarøy kommune i Nordland. Den knyttes til eldre sagntradisjon. Steinen har navn etter Sjur, som var konge i Ulvsvåg, og som ofte lå i strid med kongen på Drag. Etter et stridsmøte ved steinen, som førte til at Sjur falt, ble kongen gravlagt der, sammen med alle sine skatter.

Ifølge sagnet skal man «gå rolig og holde stilt» når man går forbi Sjursteinen. I tidligere tider skal det ha vært ofret til steinen, og der skal ha blitt holdt festmåltider. Skatten som skal ligge der har aldri blitt funnet.

Sjursteinen er fredet som et arkeologisk kulturminne.

Kilder
------

* Anne Grete Ljøsne, *Naturen og menneskeverket: vår gamle trearkitektur i nytt lys*. Solum, Oslo 1993. Side 71. ISBN 8256008733.
* Thorbjørn Storjord, *Lulesamiske eventyr og sagn*. Bodø lærerhøgskole, Bodø 1991. Side 57.
* Ørnulf Hodne, *Jutulhugg og riddersprang: sagn fra norsk natur*. Grøndahl, Oslo 1990. Side 76. ISBN 8250417410

Eksterne lenker
---------------

* «Sjursteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Barrio Belgrano** er en bydel (barrio) nord i Buenos Aires i Argentina. Den har et areal på 8,02 km² og hadde 126 816 innbyggere i 2001. I Belgrano holder tradisjonelt den øvre middelklassen til. Belgrano var en egen by fram til 1887 da den ble en bydel i Buenos Aires.

Belgrano er et populært område for utenlandske ambassader og ambassadørresidenser. Blant annet befinner ambassadene til Russland, Tyskland, Australia, Cuba og Thailand seg i bydelen. I Belgrano finnes også stadionet til CA River Plate med plass til 80 000 tilskuere.

Bybilde
-------

Bydelen er en av Buenos Aires grønneste med boligområder fra 1800- og 1900-hundretallet. Den huser kulturelle institusjoner, blant annet kunstmuseet Museo de Arte Español Enrique Larreta. Belgrano er oppdelt i tre soner, Nedre Belgrano, Belgrano Central og Belgrano R. Nedre Belgrano er området nærmest Río de la Plata som blant annet inneholder en av Argentinas fremste galoppbaner. Belgrano Central omfatter de sentrale delene med pulsåren Avenida Cabildo med høyhusområder og det private universitetet, Universidad de Belgrano. I Central befinner også Buenos Aires' Chinatown seg. Belgrano R inneholder boligområder med bevarte familiehus og boligkomplekser fra tiden før andre verdenskrig.

Plassering
----------

Barrio Belgrano ligger nordvest i Buenos Aires. Belgrano grenser i nord til Nuñez og Colghan, i vest til Villa Urquiza og Ortúzar og i sør til Colegiales og Parlermo.

Galleri
-------

* Barrio Belgrano markertBarrio Belgrano markert
* Universidad de BelgranoUniversidad de Belgrano
* Belgrano CentralBelgrano Central
* Frodig boliggate i Belgrano RFrodig boliggate i Belgrano R

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Población de Belgrano» **(spansk)**.
3. ↑  Kart over Buenos Aires

Eksterne lenker
---------------

* (en) Belgrano, Buenos Aires – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Områder og bydeler (barrios) i Buenos Aires |
| --- |
| Palermo **·** Recoleta **·** Retiro **·** San Nicolás **·** Montserrat **·** San Telmo **·** La Boca **·** Barracas **·** Nueva Pompeya **·** Parque Patricios **·** Constitución **·** Balvanera **·** Almagro **·** San Cristóbal **·** Boedo **·** Villa Soldati **·** Lugano **·** Riachuelo **·** Parque Avellaneda **·** Parque Chacabuco **·** Caballito **·** Villa Mitre **·** Villa Crespo **·** Chacarita **·** Colegiales **·** Belgrano **·** Nuñez **·** Coghlan **·** Saavedra **·** Villa Ortúzar **·** La Paternal **·** Agronomía **·** Villa del Parque **·** Villa Santa Rita **·** Flores **·** Floresta **·** Velez Sarsfield **·** Villa Luro **·** Mataderos **·** Versalles **·** Monte Castro **·** Villa Real **·** Villa Devoto **·** Villa Pueyrredón **·** Villa Urquiza **·** Puerto Madero |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Svalbardkollen** i Longyearbyen er den største hoppbakken på Svalbard.

Den opprinnelige hoppbakken var i bruk på 1930-tallet og lå på en steinbre i fjellsida i Longyeardalen mellom Longyearbyen og Sverdrupbyen. I denne naturbakken nådde Mathias Mathiassen 61,5 meter i renn og Ditlef Berg 62 meter på trening i 1935. Snømangel var ofte et problem i denne bakken, og bakken måtte nedlegges da det ble bygd en taubane over den.

I 1994 ble det bygd en ny hoppbakke i fjellsida nedenfor Huset i Longyeardalen. I april dette året hadde Svalbard Turn i Longyearbyen renn i nordnorsk kombinertkarusell, med hopprenn i Svalbardkollen og langrenn på Longyearbreen. Flere av de beste norske og utenlandske kombinertløperne deltok i dette rennet. Ved samme anledning ble det også holdt et spesielt hopprenn, der det norske hopplandslaget deltok. Knut Müller satte bakkerekord med 69 meter i rennet 13. april 1994.

Longyearbyen var også i 1995 tildelt renn i nordnorsk kombinertkarusell, men da måtte kombinerthopprennet avlyses på grunn av vind. Denne bakken var bygd noe større enn året før. 3 personer rakk imidlertid å hoppe likevel. Kvelden før ble det kjørt spor av Frode Vik Bredesen, som uoffisielt nådde 80 meter med det som viste seg å være ganske god fart i tilløpet. 2 løpere valgte å hoppe likevel etter at hopprennet ble kansellert, til ære for tilskuerne. Disse var Robert Stadelmann fra Østerrike og Bård Jørgen Elden.[] Langrennet ble avholdt som fellesstart på breen som planlagt, der den sterke vinden gjorde det utfordrende å gå.

Kilder
------

* Svalbardposten (flere artikler) (s. 8-11, 15. april 1994, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Svalbardposten: Idrettsminner fra Svalbard 1932/40 (skrevet av Ditlef Berg, s. 8, 30. mai 1980, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Svalbardposten: Hoppbakke i Longyearbyen (leserinnlegg av Sigmund Spjelkavik, s. 20, 10. mars 2000, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Svalbardposten: Arrangementet som blåste bort (s. 11, 21. april 1995, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Karsten Piepjohn, Rolf Stange, Malte Jochmann, Christiaane Hübner: *Longyearbyens geologi*. Longyearbyen feltbiologiske forening, Longyearbyen 2012. ISBN 978-82-93009-10-8 (s. 25)