recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ravelinbygningen**, også kalt **Ravelin-corps de garde**, på Fredriksten festning i Halden er en bygning opprinnelig oppført i 1745, og påbygd en etasje antagelig etter brannen i 1826, men før 1842. Bygningen ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928.

Beskrivelse
-----------

Ravelinbygningen fra Overdragen, Østre kurtine til venstre, smi- og arrestbygningen foran, og sprøytehuset midt i bildet
Ravelinbygningen ligger i ravelinet utenfor Østre kurtine og ble bygget som en vaktbygning i en etasje med hvelving i 1743-45. Den er bygd med gråsteinsmur med hvelving av teglstein. Den senere påbygde annen etasje er i pusset teglstein. Taket er et valmtak med enkeltkrum teglstein.

Bruk
----

Ravelinbygningen fra Prins Christians bastion, ravelinporten i midten, til høyre smie- og arrestbygningen
Bygningen var i bruk som vaktbygning, men i 1831 ble det rapportert at den var i bruk som slaveri. I 1862 ble første etasje brukt som lager for artilleriet, mens annen etasje var arsenalkontor. Senere var annen etasje fortsatt brukt som arsenalkontor, men det var også en leilighet for arsenalforvalteren der. I forbindelse med opprustningen i 1905 ble første etasje innredet som innkvarteringsrom for underoffiserer, mens det var planlagt å rive annen etasje og dekke den gjenstående delen av bygningen med bølgeblikk og jord om det ble mobilisering. Senere ble første etasje brukt til lagerformål før det i 1999 ble gjort om til turistkontor med museumsbutikk og en liten videosal.

Referanser
----------

1. ↑  Verneplan 2006, s. 179
2. ↑  Widerberg 1963, s. 147
3. ↑  Verneplan 2006, s. 181
4. ↑  Verneplan 2006, s. 179

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-08 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Widerberg/Kavli (1963). «Byen og dens hus». I Riksantikvaren. *Halden : Festningen og byen* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: H. Aschehoug & Co.

Eksterne lenker
---------------

«Fredriksten festning». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Ljøra** (svensk: *Görälven*) er ei elv i Ljørdalen, øst i Trysil kommune, og i Sverige. Ljøravassdraget har sine kilder øst for Drevfjället i Dalarnas län i Sverige og renner inn i Norge ved Linnes. Ved Støa renner elva igjen inn i Sverige, og ved Fulunäs løper den sammen med Fulan og danner Västerdalälven. Ljøra har en total lengde på 83,0 kilometer. Av dette ligger 51,8 km i Norge, mens strekningene i Sverige er på 15,0 km oppstrøms fra Linnes, og 16,2 km fra Støa til munningen ved Fulunäs.

Ljøra hadde godt fiske før mudringa ble satt i gang. Etter dette har fisket tapt seg. Men det er ennå muligheter å få fin fisk i elva.

Elva ble tidligere brukt til fløting og fra Støa, lengst sør i Ljørdalen like før elva krysser riksgrensa, ble Støa kanal i årene 1858 til 1901 brukt for å frakte tømmer over til Trysilelva. Her finner man nå et museumsanlegg hvor teaterstykket «Kanalen – et spell om Støa kanal» har blitt fremført siden 2001.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. oktober 2018
2. ↑  «SMHI Vattenwebb, Modelldata per område». SMHI. Besøkt 5. oktober 2018.
3. ↑  SMHI Vattenföring (.xls-fil)
**Hyundai Elantra** (1990–) er en mellomstor familiebil fra sørkoreanske Hyundai.

Første utgave (J1; 1990–95) var en 4-dørs sedan med bensinmotor og mye annet teknisk fra japanske Mitsubishi. Hyundai etablerte seg i Norge i 1992 og Elantra ble solgt fra 1995. Andre utgave (J2/RD; 1995–2000) kom også som stasjonsvogn og med diesel, samt passasjerdetektor. mens tredje utgave (XD; 2000–06) kom som sedan og kombi (hatchback).

Så ble den ikke solgt mer i Norge, der man gikk over til Hyundai i30, for fjerde utgave (HD; 2007–10) var nemlig kun sedan, men kunne også fås som hybridbil hvis man bodde i Sør-Korea der den het **Avante**. Femte utgave (MD/UD; 2010–15) kom som sedan og coupe. Sjette utgave (AD; 2016–) er kun sedan.

* 1990–95 sedan 1990–95 sedan
* 1995–2000 sedan 1995–2000 sedan
* 1995–2000 stasjonsvogn 1995–2000 stasjonsvogn
* 2000–06 sedan 2000–06 sedan
* 2000–06 kombi 2000–06 kombi
* 2007–10 sedan 2007–10 sedan
* 2010–15 sedan 2010–15 sedan
* 2010–15 coupe 2010–15 coupe
* 2015– sedan 2015– sedan

Referanser
----------

1. ↑  Ny Hyundai Elantra Arkivert 4. mai 2018 hos Wayback Machine. i bilnorge.no, 2000.
2. ↑  TEST: Hyundai Elantra 2.0 GLS i dinside.no, 2000.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
***Rau’e Aarhanen spelle*** er en novelle Ingeborg Refling Hagen skrev i 1921. Novella finnes i novellesamlinga Svartsnær, og senere i Livsfrisen fra 1949.

Hovedpersonene i boken er ungjentene Ymgjerd og Åshild, en gardsjente og en husmannsjente. De har fått høre en rad med historier og sagn av legdkjerringa på hjemgården, og mye om de mystiske haukakarane, som ingen vet hvor kom fra, men som er flinke spillemenn. Tittelen på novella er et rop som kommer i det det bryter løs skogbrann, og hele bygda må hjelpe til. Haukafolket kommer nedetter til hjelp, etter at brannen er slukket, og syner en holdning som er mest avvisende og kynisk. De drar jentene til seg med holdningen sin og med spillet sitt. Først drar Ymgjerd på skogen en tordenverskveld, og ingen finner hun igjen. Året etter blir Åshild bergtatt av haukafela, reiser til skogs, og blir nærmest valdteken av Gedron, sønnen til gamlehauken.

Tema
----

Novella handler mye om drifter og lengsel.[] Ingeborg Refling Hagen forsøkte senere å forklare hva fare dragninga mot haukafolket betyr, og sammenlignet brannen med erfaringer fra andre verdenskrigen. I et senere perspektiv kan en se advarsler mot fascismen i fortellingen. Samtidig er det og et folkeminneperspektiv i novella, hvor haukafolket mest er framstild som underjordiske eller varulver. Hundemetaforikken henger henger igjen i novella, og Ymgjerd tar over dette «bikkjesmilet» før hun blir borte i skogen. Stilistisk kan historien minne mye om tilsvarende fortellinger av Hans E. Kinck.

Referanser
----------

1. ↑  Hagen, Ingeborg Refling (1895-1989) (1921). *Svartsnær*. Kristiania: Steenske forl. s. 105.
Ritlandkrater(panorama)  Foto: Arne Østensen **Ritlandskrateret** er et nedslagskrater på gården Ritland i Hjelmeland kommune i Rogaland. 

Krateret ble dannet for 500-600 millioner år siden, av en meteoritt med en diameter på rundt 100 meter som traff jordoverflaten med en fart på rundt 25 km i sekundet. Den lagde et krater som var 2 500 meter bredt og om lag 350 meter dypt. Det ble etterhvert skjult av sedimenter, men har siden delvis kommet fram i dagen igjen. Strukturen ble oppdaget og identifisert som et mulig nedslagskrater av geologen Fridtjof Riis i 2000. Utforskningen av krateret ble finansiert av Norges forskningsråd, og i 2009 ble det av forskere fra Institutt for geofag ved Universitetet i Oslo ansett som bevist at krateret var dannet av et meteorittnedslag.

Detaljer
--------

Sedimenter og fossiler fra Ritland har blitt studert av geologer siden 1950-tallet. Dybden av den sirkelformede strukturen er rundt 350 meter, mens diameteren er rundt 2 km. Forskningen har fokusert på å prøve å finne bevis for at krateret er resultatet av et meteorittnedslag. I 2008 ble det annonsert at mikroskopiske bevis var funnet, og at strukturen er et nedslagskrater. Krateret er datert til før midtre kambrium, ettersom fossiler fra midtre kambrium har blitt funnet i sedimenter som har samlet seg i krateret. Beviset for at strukturen er et nedslagskrater stammer fra identifiseringen av såkalte *shocked quartz*-partikler, som er kvarts-partikler som bare kan dannes under svært høyt trykk (5-10 GPa) som bare finnes ved meteorittnedslag.

Sedimentene i krateret er beskrevet som jordras til bunnen av krateret, etterfulgt av skifersedimenter avsatt under en periode da området var dekt av havet. På toppen av leiresedimentene er det grovere sedimenter. Under dannelsen av den kaledonske fjellkjede ble krateret begravet under en flere kilometer tykk fjellkjede. De overliggende fjellene eroderte siden bort, og krateret ble igjen blottlagt.

Referanser
----------

1. ↑  Ingvil Bjørnæs (3. juni 2009). «Norsk meteorittkrater under lupen». Norges forskningsråd. Arkivert fra originalen 1. januar 2017. Besøkt 6. juli 2010.
2. ↑  Fridtjof Riis; Henning Dypvik; Svein Olav Krøgli (august 2008). «The Ritland crater - An early Cambrian impact structure in West Norway (abstract)». 33rd International Geological congress, Oslo 2008. Besøkt 6. juli 2010. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2 3  Fridtjof Riis (2008). «En geologisk sjokkhistorie» (PDF). *Norsk Sokkel nr.3 2008*. Oljedirektoratet. s. s.32–36. Arkivert fra originalen (pdf) 28. november 2010. Besøkt 6. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Ritlandskrateret
* Bilder frå Ritlands-krateret tatt på Stavanger astronomiske forenings tur i juni 2006.
* Ritlandskrateret i OpenStreetMap
**Valørløse frimerker** er en type frimerker uten påtrykt verdiangivelse.

I Norge ble valørløse frimerker lansert av Posten Norge 1. september 2005. Andre land hadde da benyttet valørløse frimerker i flere år. I USA ble frimerker uten verdiangivelse lansert i 1975 og i Storbritannia i 1989. Frimerker uten påtrykt verdi kan brukes selv om portotakstene har steget siden kunden kjøpte dem.

Bruk i Norge
------------

Frimerkene som selges i Norge er gyldig for frankering i første vektsats (20 gram) i A- og B-prioritet innenlands eller A-prioritet utenlands. Frimerkene kan også kombineres med andre frimerker for å dekke høyere portotakster.

Norske, valørløse frimerker utgitt før 6. februar 2007 er påtrykt bokstaven A eller B, fordi de kun ble utgitt for innenlands portotakster. Senere utgivelser har i tillegg teksten "INNLAND" (eller "NOREG"), "EUROPA" eller "VERDEN", alt etter hvilken sats de gjelder for. Denne teksten bestemmer salgspris og frankeringsverdi, men alle frimerker er gyldige til porto overalt.

Fra 1. januar 2018 ble skillet mellom A- og B-prioritet opphevet, og valørløse frimerker er ikke lenger merket A eller B.

Referanser
----------

1. ↑  «Valørløs, men ikke verdiløs». *dinside.no* **(norsk)**. 15. juli 2005. Besøkt 13. juli 2021.
2. ↑  Denne datoen ble frimerkene NK 1579 (B-post) og NK 1580 (A-post) utgitt. *Norgeskatalogen 2012*, utgitt av Oslo filatelistklubb 2011, side 269.
3. ↑  De første frimerkene med slik påskrift var NK 1634 (A Innland), NK 1635 (A Europa) og NK 1636 (A Verden). *Norgeskatalogen 2012*, utgitt av Oslo filatelistklubb 2011, side 277.
4. ↑  NTB (27. desember 2017). «Her er de nye frimerkene». *adressa.no*. Besøkt 13. juli 2021. «Når A-post og B-post slås sammen fra nyttår, slipper lappugla til som dekor på det nye «innenlands»-frimerket.»
**John Howard Davies** (født 9. mars 1939 i London, død 22. august 2011) var en engelsk regissør, produsent og tidligere barneskuespiller. 

John Howard var sønn av manusforfatter Jack Davies. Da han var ni år gammel hadde han tittelrollen i regissør David Leans produksjon *Oliver Twist* (1948), etterfulgt av en opptreden i filmen *The Rocking Horse Winner* (1949) og et par episoder av TV-serien *William Tell* (1958). Davies er best kjent for sin karriere som regissør og produsent av flere svært vellykkede britiske sitcoms. Davies begynte som produksjonsassistent for BBC i 1966, før han ble forfremmet til produsent i 1968. 

Samme år arbeidet han med TV-serien *The World of Beachcomber*, de tidligste episodene av *Monty Python's Flying Circus* (1969), *The Goodies* (1970–1972) og første sesong av Hotell i særklasse (1975). I en kortere periode forlot han sin stilling i BBC for å begynne som administrerende direktør ved EMI Television Productions i 1973, men snart returnerte han til BBC. Davies døde av kreft den 22. august 2011 i sitt eget hjem i Blewbury, Oxfordshire. Han etterlot seg sin tredje kone Linda, som han giftet seg med i 2005, sønnen William og datteren Georgina som satt ved sengekanten hans da han døde. John Howard Davies må ikke forveksles med John Davies (født i 1934 i Birmingham) som jobbet med TV i samme periode.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 75353687, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66c0w7c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Howard Davies på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) John Howard Davies i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) John Howard Davies på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) John Howard Davies på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) John Howard Davies hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* The TV IV – John Howard Davies

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
**Valda Valkyrien** (født «Adele Eleonore Freed» 30. september 1895 i Reykjavík, død 22. oktober 1956 i Los Angeles) var en dansk filmskuespiller og prima ballerina. Under kunstnernavnet Valda Valkyrien danset hun i Det Kongelige Teaters ballett, et av Europas eldste ballettensembler (grunnlagt i 1748), fra 1912. Det blir sagt at det var den danske kong Frederik VIII som ga henne kunstnernavnet hun siden brukte, idet han omtalte henne som *«den smukkeste pige i mit kongerige»*

I denne perioden medvirket hun også i minst seks filmer for Nordisk film. En av disse, filmen *De stærkeste* var produsert i samarbeid mellom Danmark og USA og ble også vist i USA under navnet *Vanquished* av «Great Northern Film Company», den amerikanske avdelingen av «Nordisk film». Dette førte henne til USA, hvor hun signerte for David Horsleys filmstudio og spilte inn sin første film der: *Baroness Film Series*. Siden byttet hun til Thanhouser Company, hvor hun spilte i *The Valkyrie*, en film fra nordisk mytologi. Den ble en suksess, og hun ble invitert til å signere for å spille inn langfilmer for Fox i 1916. Etter en film gikk forholdet til Fox surt og hun gikk tilbake til Thanhouser. Hennes siste film ble spilt inn i 1919. *Bolsjevism on Trial* var en antikommunistisk film 

Fra 1914 til 1919 var hun gift med den danske baron Hrolf von Dewitz. De fikk en sønn i 1915, Arden von Dewitz, som ble en kjent maler. I et nytt ekteskap med industrimannen Robert Stuart Otto fra New York fikk hun datteren Jean Otto. Hun flyttet til Hollywood i 1927 i et håp om å ta opp igjen sin karriere som skuespiller, men det lyktes ikke. Hun ble likevel boende der til hun døde i Los Angeles i 1956 etter et lengre sykeleie. Hun ble gravlagt på Forest Lawn Memorial Park i Glendale i California.

Filmografi
----------

*Diana* (1916)
* *De Uheldige friere* (1912)
* *En Moders kaerlighed* (1912)
* *Frederik Buch som skopudser* (1912)
* *En Staerkere magt* (1912)
* *Dodsspring til hest fra Cirkuskuplen* (1912)
* *Dennyeskopudser* (1912)
* *Den Stærkeste* (*Vanquished*) (1912)
* *Baroness Film Series* (1914)
* *Youth* (1915)
* *The Valkyrie* (1915)
* *Diana* (1916)
* *The Hidden Valley* (1916)
* *The Cruise of Faith* (1916)
* *The Unwelcome Mother* (1916)
* *Magda* (1917)
* *The Crusher* (1917)
* *The Image Maker* (1917)
* *Huns Within Our Gates* (1918)
* *T'Other Dear Charmer (1918)*
* *Bolshevism on Trial* (1919)

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks nationalfilmografi Valda Valkyrien[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valda Valkyrien på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Valda Valkyrien på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Valda Valkyrien på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (en) Valda Valkyrien hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Danmark


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Valchiavenna** er en alpedal i den norditalienske regionen Lombardia. Den 30 km lange dalen strekker seg fra Comosjøen (197 moh.) i syd til Splügenpasset (2113 moh.) ved den sveitsiske grensen i nord. Dalens største og navngivende by er Chiavenna. Valchiavenna utgjør et av provinsen Sondrios fem forvaltningsdistrikter.

Geografi
--------

Valchiavenna er på tre sider (vest, nord og øst) omgitt av den sveitsiske kantonen Graubünden. Dalen begynner der elven Mera munner ut i Comosjøen. Derfra strekker den seg mot nord langs Mera til Chiavenna. Her deler dalen seg i to. Sidedalen som bøyer av mot øst, heter Val Bregaglia og ligger hovedsakelig i Graubünden. Dalen som fortsetter nordover langs Liros løp mot Splügenpasset, heter *Val San Giacomo*.

Den ubebodde dalen Val di Lei regnes også administrativt og historisk til Valchiavenna, selv om den ligger nord for Alpenes hovedkam. Den er samtidig den eneste delen av Italia som ligger i Nordsjøens tilsigsfelt.

Kommuner
--------

Valchiavenna har 13 kommuner:

* Chiavenna
* Gordona
* Madesimo
* Menarola
* Mese
* Novate Mezzola
* Piuro
* Prata Camportaccio
* Samolaco
* San Giacomo Filippo
* Verceia
* Villa di Chiavenna

Historie
--------

I antikken og middelalderen hadde Valchiavenna stor betydning for handelen på tvers av Alpene, fordi veiene over både Splügen-, Settimo-, Maloja- og Julierpasset førte gjennom dalen (for de tre sistnevnte via Val Bregaglia). Dalen var omstridt mellom fyrstbiskopene av Chur og Como, men keiser Otto I av Det tysk-romerske rike bestemte i favør av Como, an avgjørelse som (i form av statsgrensen mellom Sveits og Italia) har overlevd til nåtiden.

1512 erobret graubünderne dalen (som på tysk het *Kleven*) og gjorde den sammen med Valtellina til et *Untertanenland*. Innbyggerne beholdt likevel en stor grad av autonomi, og profitterte på handelen og transporten over veipassene. Det var derfor mot innbyggernes uttalte vilje at de i 1797 ble løst fra Graubünden og slått til den nyoppretta Cisalpinske republikken.

På 1800-tallet mistet veipassene i området sin betydning, hovedsakelig pga. jernbanetunnelen under St. Gotthard-passet. Til en viss grad har turismen kunnet skape nye inntektskilder.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
«Yanshan» har flere betydninger.
**Yanshan** (kinesisk: 盐山县; pinyin: *Yánshān Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Cangzhou.

I 1999 var folketallet på 399 743 innbyggere.

Administrative enheter
----------------------

Fylket består av seks storkommuner og seks kommuner:

* Storkommunen Yanshan 盐山镇, fylkets administrative sete
* Storkommunen Wangshu 望树镇
* Storkommunen Qingyun 庆云镇
* Storkommunen Hanji 韩集镇
* Storkommunen Qiantong 千童镇
* Storkommunen Shengfo 圣佛镇

* Kommunen Bianwu 边务乡
* Kommunen Xiaoying 小营乡
* Kommunen Yangji 杨集乡
* Kommunen Mengdian 孟店乡
* Kommunen Changzhuang 常庄乡
* Kommunen Xiaozhuang 小庄乡

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Infoside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Magnificat** (BWV 243 og 243a) er Johann Sebastian Bachs eneste tonesetting av Marias lovsang. Verket stammer fra året 1723 og ble sannsynligvis oppført første gang på Maria besøkelsesdag, 2. juli 1723.

Tilblivelse
-----------

Bach komponerte den første versjonen, BWV 243a i Ess-dur, i 1723. 25. desember 1723 i Leipzig ble det oppført en juleversjon med av verket med fire nye julerelaterte satser plassert inn mellom de opprinnelige satsene. Den fjerde av disse er bare fragmentarisk overlevert, men siden den er parodiert i femte sats av kantate *Unser Mund sei voll Lachens* BWV 110 er det mulig å rekonstruere den. 

Omtrent sju år senere fjernet Bach disse fire satsene, transponerte verket til D-dur, endret instrumentbesetningen og avdempet harmoniene noe i forhold til den litt harmonisk røffere versjonen fra 1723.

Besetning
---------

Sangstemmer: sopran I/II, alt, tenor, bass

Instrumenter: tromba I-III, pauker, flauto traverso I/II, obo hhv. oboe d'amore I/II, Strykere, basso continuo

Oppbygning
----------

I tråd med vanlig praksis i senbarokkens har verket form som en kantate der teksten er fordelt over flere satser med ulik besetning. I framstillingen nedenfor vises satsene som ble satt inn i juleversjonen vist innrykket. 

1. Kor „Magnificat"
2. Arie (sopran I) „Et exsultavit spiritus meus"
A. Koralmotett „Vom Himmel hoch"
3. Arie (sopran II) „Quia respexit humilitatem"
4. Kor „Omnes generationes"
5. Arie (bass) „Quia fecit mihi magna"
B. kor „Freut euch und jubiliert"
6. Duett (alt, tenor) „Et misericordia"
7. Kor „Fecit potentiam"
C. Kor „Gloria in excelsis Deo"
8. Arie (tenor) „Deposuit potentes"
9. Arie (alt) „Esurientes implevit bonis"
D. Duett (sopran, bass) „Virga Jesse floruit"
10. Terzetto (sopran I/II, alt) „Suscepit Israel"
11. Kor „Sicut locutus est"
12. Kor „Gloria Patri"

Betydning
---------

Bachs Magnificat er hans eneste tonesetting av denne teksten. De enkelte satsene er uvanlig korte. Et bemerkelsesverdig trekk er at Bach bare sjelden bruker femstemmige vokalbesetninger; Magnificat har altså ikke bare den latinske teksten, men også en nær besetningsstørrelse til felles med Messe i h-moll,

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  Navnet «Magnificat» er hentet fra tekstens åpningslinje *«Magnificat anima mea Dominum»* («Min sjel opphøyer Herren»).
2. ↑  Erzbistum Freiburg.de: Das Magnificat in alten und neuen Vertonungen[*død lenke*], hentet 20. mai 2010

Eksterne lenker
---------------

* Magnificat (Bach): Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* Partitur og klaverutdrag (CPDL.org)
* Digitalisert autograf
* Magnificat: MIDI/MP3 med øvingsmateriale for kormedlemmer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Magnolia fraseri*** er et løvfellende tre som vokser vilt i østlige USA. 

Det har én stamme og blir opptil 24 m høyt. Barken er grå eller brun og glatt. Bladene sitter i endestilte, kranslignende ansamlinger og er 20–30 cm lange og 8–16 cm brede. Ved basis er det to store bladører. Oversiden er grønn og undersiden blågrønn.

Blomstene er hvite, dufter og er 16–22 cm i diameter. De består av 9–15 blomsterblad, 100–200 pollenbærere og 50–90 fruktemner. Blomstringen skjer fra mai til juni. Den befruktede blomsten utvikler til en samfrukt som består av mange belgkapsler med ett eller to frø hver. Frukten er avlang, 5,5–10 cm lang og 2,5–5 cm bred. Den er rød når den blir moden tidlig på høsten.

*Magnolia fraseri* vokser på næringsrik og jevnt fuktig jord i åser og fjell 300–1520 moh. Arten vokser spredt i ulike skogtyper og er aldri særlig vanlig. Den vokser sammen med topplønn, stripelønn, sukkerlønn, amerikabøk, svartlind, amerikasølvlind, gul hestekastanje, gulbjørk, sukkerbjørk, virginiahumlebøk, hickory, amerikakastanje (rotskudd), blomsterkornell, kvitask, snøklokketre, amerikakristtorn, smørvalnøtt, svartvalnøtt, tulipantre, agurkmagnolia, sumptre, syretre, romhegg, kviteik, skarlageneik, rødeik, robinia og kanadahemlokk.

Utbredelsen er stort sett begrenset til Appalachene. Arten vokser i Vest-Virginia, vest i Virginia, øst i Tennessee og vest i Nord-Carolina. Den finnes også i Blue Ridge Mountains i nordvestlige Sør-Carolina og nordøstlige Georgia, og i Cumberland Mountains i sørøstlige Kentucky.

Kilder
------

* Lino Delia-Bianca. «Fraser Magnolia». *Silvics of North America*. Besøkt 30. mars 2018.
* «*Magnolia fraseri*». Flora of North America. Besøkt 30. mars 2018.
* «Fraser Magnolia (*Magnolia fraseri*)». Carolina Nature. Besøkt 30. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Magnolia fraseri* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Magnolia fraseri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Magnolia fraseri* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Magnolia fraseri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Magnhild Winsnes** (født 1980) er en norsk animatør, illustratør og tegneserieskaper.

Winsnes har bakgrunn fra Høgskulen i Volda. Hun har blant annet hatt art direction på Torill Koves kinofilm *Hokus Pokus Albert Åberg* som kom i 2013, og vært hovedanimatør på Koves *Moulton og meg*, en film som ble nominert til Oscar i 2015.

I 2017 debuterte Winsnes med *Hysj*, en grafisk roman for barn og unge som handler om gryende pubertet. For tegneserieboka fikk hun svært gode kritikker og flere litterære priser: Kritikerprisen, Kulturdepartementets debutantpris og Norske barne- og ungdomsbokforfatteres debutantpris «Trollkrittet».

Bibliografi
-----------

* 2017: *Hysj*, grafisk roman, tegneserie

Referanser
----------

1. ↑   www.bedetheque.com, besøkt 15. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aschehoug om Magnhild Wisnes[*død lenke*]
3. ↑  Aschehoug forlag om *Hysj*[*død lenke*]
4. ↑  Nynorsk pressekontor 1. mars 2018: *Kritikarpris til bokdebutant*
5. ↑  «Flukt, følelser og humor – her er vinnerne». *Norsk barnebokinstitutt*. Besøkt 15. juni 2018.
6. ↑  bok365.no 13. april 2018: *«Trollkrittet» til Magnhild Winsnes*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portal: Tegneserie
**Weldon Howard «Weldy» Olson** (født 12. november 1932 i Marquette i Michigan, død 13. mai 2023) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.

Olson vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

Fire år senere, under vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i ishockey. USA vant alle fem kampene i finaleserien som besto av seks lag. Canada ble nummer to og Sovjetunionen kom på tredjeplass.

Olson ble også verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han deltok i fem verdensmesterskap, 1957, 1958 og 1959, i tillegg til OL-turneringene som også var verdensmesterskap.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Gull **Gull** i ishockey USAs flagg USA
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   «Weldon (Weldy) Howard Olson»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Weldon Olson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Weldon Olson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Weldon Olson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Weldon Olson – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Weldon Olson – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
*For selskapet Randstad, se Randstad Holding.*

Randstad
**Randstad**, alternativt *Randstad Holland* (av nederlandsk *rand* som betyr kant) eller *Deltametropool*, er det mer eller mindre sammenvokste tettstedsområde i det sentrale Nederland der de fire største byene Amsterdam, Rotterdam, Haag og Utrecht ligger. Andre større byer i Randstad er Almere, Dordrecht, Hilversum, Haarlem, Amersfoort, Delft, Leiden, Zaanstad, Zoetermeer og Gouda. I tillegg er et stort antall mindre steder og forsteder del av Randstad. Området dekker et areal på ca. 70 x 50 km, hvorav mesteparten er landsbygd. Sentralt i området ligger storflyplassen Schiphol.

Randstad ligger i provinsene Noord-Holland, Zuid-Holland, Flevoland og Utrecht.

Randstads innbyggertall er cirka 7,1 millioner. Inklusive andre landsbyer i relativ nærhet fra det egentlige Randstadområdet blir innbyggertallet høyere – mellom 10 og 11 millioner.

Området som omringes av de fire største byene kalles Groene Hart (*Grønt hjerte*). I løpet av de siste tiår har et hett tema i Randstad vært konflikten mellom byene og småstedene i *hjertet*. Disse småstedene er som oftest mye grønnere enn storbyene, de huser mange pendlere som jobber i byene og småstedene er sterkt avhengige av storbyenes fasiliteter som sykehus og storskala underholdning. Byene trenger plass for å vokse, mens småstedene er redd for miste identitet og selvstyre.

I de senere år har byplanleggere begynt å bruke begrepet *Deltametropool*. Man snakker også om to hoveddeler: *Nordfløyen* (ned. *Noordvleugel*) rundt Amsterdam og *Sydfløyen* (ned. *Zuidvleugel*) rundt Rotterdam og Haag. Utrecht med forsteder (tilsammen ca. 800 000 innbyggere) kan også sies å utgjøre en egen del, skilt fra *Nordfløyen*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Selura** er en næringsfattig innsjø som ligger i Flekkefjord kommune i Agder. Innsjøen ligger 31 moh. og er 118 meter dyp på det dypeste. Den har utløp mot vest til Selurelva, som munner ut i indre fjordbasseng i Flekkefjorden ved tettstedet Drangeid. Fallet i elva ble tidligere brukt av en del industri, som en tønnefabrikk (nedlagt 1987), en karosserifabrikk og Aarenes Lærfabrikk, som ble lagt ned i 2013.

Langs vannets nordside finnes gårdene Lilledrange, Glendrange og Stordrange. Østsiden er preget av en steil nord-sydgående fjellside, hvor en oppe i siden finner gården Seland, kjent som slektssted for Hans Seland, forfatter og Johannes Seland, redaktør av *Fædrelandsvennen* gjennom en årrekke. Denne steile fjellsiden på østsiden av vannet har trolig gitt navn til innsjøen.

Egenes er en stor morenerygg som nesten deler vannet i to i syd ved Nulandsvika, hvor en finner Egenes Camping. I sydenden av vannet finnes også industriområder som er knyttet til E39 ved Trøngsla. 

Selura er rik på fisk, men dessverre er fisken liten. Fiskeartene i Selura er ørret, ål og røye.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015
3. ↑  «Aarenes Lærfabrikk». *Industrimuseum.no*. Norsk Teknisk Museum. Arkivert fra originalen 11. september 2016. Besøkt 23. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**John Beddoe** (født 21. september 1826, død 19. juli 1911) var en av de mest betydningsfulle sosialantropologer i viktoriatidens Storbritannia. Beddoe arbeidete også med problemen vedrørende hele Europas antropogeografi, og var sammen med Anders Retzius en av grunnleggerne og utbyggerne av antropogeografien.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Beddoe var født i Bewdley, Worcestershire og utdannet ved University College, London (BA (London)) og Edinburgh University (M.D. 1853). 

### Karriere

Han tjenestegjorde i Krimkrigen og var militærlege ved *Bristol Royal Infirmary* fra 1862 til 1873. Han trakk seg tilbake fra sin praksis i Bristol i 1891.

Beddoe ble valgt til medlem av Royal Society i 1873. Han var en av grunnleggerne av *Ethnological Society* og president i *Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland* fra 1889 til 1891.

Beddoe antok at øye- og hårfarge ga viktige ledetråder vedrørende det britiske folks opphav. Han skrev *The Races of Britain: A Contribution to the Anthropology of Western Europe*, (1862) som ble utgitt på nytt i 1862, 1885, 1905 og 1971. Beddoe argumenterte for at kelterne lignet på Cro-Magnon-mennesket, og at Cro-Magnon-mennesket sto nære den "afrikanoide" rase. Kelterne sto ifølge Beddoe langt fra angelsakserne.

Andre av Beddoes arbeider dreide seg om «den jødiske rase», frenologien (1894), intelligensen og hodets størrelse.

Verker
------

* *The Races of Britain: A Contribution to the Anthropology of Western Europe*, Bristol and London, John Beddoe, J. W. Arrowsmith, Bristol & Trübnermm, London, 1885; republished by Hutchinson, London, 1971, ISBN 0091013704.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munk's Roll, Munk's Roll ID john-beddoe[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6z3616x, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.therai.org.uk[Hentet fra Wikidata]
5. ↑
6. ↑  «Library and Archive Catalogue». Royal Society. Besøkt 12. desember 2010.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
«Erik Smith (produsent)» har flere betydninger.

**Erik Smith** (født 25. mars 1931, død 4. mai 2004) var en tysk-født britisk plateprodusent, pianist og cembalist. 

I løpet av hans lange musikalske karriere produserte han over 90 opera-innspillinger. Hans aller største verk er hans fullførte innspilling av helheten av Wolfgang Amadeus Mozart sine komposisjoner som ble gjort helt ferdig og gitt ut i 1991. Disse verkene inkluderer blant annet mange tidligere og uhørte fragmenter som ikke var blitt gjort offentlig kjent på Mozarts tid.

Han ble født i Rostock, Tyskland, som sønn av den tyske dirigenten Hans Schmidt-Isserstedt. Hans jødiske mor tok ham med fra Tyskland i 1936, sammen med broren hans. De ble oppdratt i England. Han fikk sin høyere utdanning ved Corpus Christi College, Cambridge. Gjennom sitt vennskap med den amerikanske pianisten Julius Katchen, sluttet han seg til Decca-selskapet som plateprodusent, som også spilte inn flere arbeider med kjente musikere som for eksempel John Culshaw og Gordon Parry.

I 1958 produserte han den første innspillingen av Peter Grimes, som var dirigert for komponisten Benjamin Britten. Han produserte også den første innspillingen av Mozarts opera La Clemenza di Tito, med dirigenten István Kertész. Han dannet London Wind Soloists og Wien Mozart Ensemble for å registrere den komplette musikken av Mozart. Mange av disse var premiere innspillinger. Han vant en Grammy Awards i 1971, 1973, 1976 og igjen så sent som i 2003. Erik Smith døde den 4. mai 2004, og han etterlot seg da sin kone Priscilla og deres to døtre, Miranda og Susanna.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Smith på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Erik Smith på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Erik Smith på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Erik Smith på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Lebogang Mashile** (også bare  **Lebo Mashile**, født 7. februar 1979 i USA) er en sørafrikansk poet, skuespiller. programleder og MC.

Da hun var seksten år gammel flyttet hun og familien til Sør-Afrika, hvor foreldrene kom fra. Hun begynte å studere juss og internasjonale relasjoner ved Wits University i Johannesburg, men bestemte seg i stedet for å bli kunstner.

Hun ble kjent i 2002 da hun fremførte hiphop-inspirert poesi på en festival. Året etter dannet hun kunstnerkollektivet "Feel a Sistah!" Spoken Word Collective sammen med tre andre og i 2004 gjorde hun sin debut som filmskuespiller med en rolle i *Hotel Rwanda*. Hun var også produsent og programleder for TV-programmet *L'Atitude* som hadde over to millioner seere og kom i 78 episoder og programleder for *Drawing the Line* i 2008. Hun har også hatt roller i skuespill og jobbet med dans. I 2004 gjorde hun også opptredener på flere poesilesninger. I 2009 opptrådte hun for mer enn 200 millioner seere på trekningen til fotball VM og har i nyere tid ledet TV-programmet *Great Expectations*.

I 2005 gav hun ut diktsamlingen *A Ribbon of Rhythm* som hun fikk Noma-prisen for året etter. Senere gav hun ut platen *Lebo Mashile Live!* der hun leser dikt kombinert med ulike typer urban musikk. I 2008 kom diktsamlingen *Flying Above the Sky*. 

I 2005 kåret *Cosmopolitan Magazine* henne til en av Sør-Afrikas «Awesome Women» og i 2006 og 2007 var hun på *Mail & Guardian*s liste over de hundre viktigste unge sørafrikanere og i 2007 fikk hun «City Press/ Rapport Woman of Prestige Award».

Referanser
----------

1. ↑   www.tvsa.co.za[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Profil på TVSA
3. ↑  speakersinc.co.za Arkivert 23. februar 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lebogang Mashile på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Lebogang Mashile hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Biografi
* Dikt Arkivert 7. mai 2012 hos Wayback Machine. – African Writing Online


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Werewere Liking | **Vinnere av Noma-prisen**(2006) | Neste mottaker:Shimmer Chinodya |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Discogs
 |
***Decatelia*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Nokså små (ca. 4 millimeter), avlange, mørke bladbiller, gjerne med metallglans. Dekkvingene er kraftig punkterte. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er rundet, blankt og glatt. Antennene består av 10 ledd og tilspisset ytterst. Dekkvingene er jevnbrede og har 10 punktstriper, punktene grove og noe spredte, uten opphøyde lengderibber.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på gress.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Colombia, Brasil og Bolivia.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Chalepini** Weise, 1910
						* slekten ***Decatelia*** Weise, 1904
							+ *Decatelia atritarsis* Pic, 1927
							+ *Decatelia costata* Pic, 1927
							+ *Decatelia lema* Weise, 1904
							+ *Decatelia pallipes* Weise, 1922
							+ *Decatelia testaceicollis* Pic, 1934
							+ *Decatelia testaceipes* Pic, 1934
							+ *Decatelia varipes* Weise, 1910

Litteratur
----------

* *Decatelia* på ITIS
* Hispines of the World - *Decatelia*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Decatelia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Decatelia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Decatelia* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) Chalepini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Ametystsopp** er en spiselig, men smakløs skivesopp i slekten lakssopper (*Laccaria*). Som ung har den en skinnende farge som minner om ametyst, derav navnet. Den vokser i skoger med løvfellende trær og bartrær i tempererte områder av verden.

Beskrivelse
-----------

Hatten på fruktlegemet blir mellom 1 og 6 cm i diameter. Til å begynne med buer hatten nedover, men senere blir formen flatere, ofte med en forsenkning på oversiden av hatten mot midten over stilken, som noen ganger kan bli litt rufsete. Når den er fuktig kan den være dyp skinnende lilla, omtrent som en ametyst. Både det norske navnet og det vitenskapelige navnet *amethystina* er knyttet til fargen. På kanten får den bleke striper.

Stilken har samme farge som hatten, men fibrene i kjøttet blir hvitaktige ved bunnen, og melne ved toppen. Den er fibrøs, hul og relativt fast når den rulles mellom fingrene. Kjøttet har ikke noen karakteristisk smak eller lukt, og det er tynt. Skivene har samme farge som hatten og avstanden mellom dem er nokså stor. Sporeavtrykket er hvitt. Skivene er ikke tilvokst til stilken.

Utbredelse
----------

Ametystsopp er en utbredt art i de fleste tempererte områder av Europa, Asia og sentrale, sørlige og østlige deler av Nord-Amerika. Den kan vokse alene, eller spredt og danner sopprot med forskjellige trær, både løvfellende trær og bartrær, men oftest med trær i bøkeordenen.

Bruk
----

I likhet med andre arter i slekten kan denne spises, selv om den vanligvis ikke anses for å være en god matsopp. Selv om den ikke er giftig kan den akkumulere arsenikk fra forurenset jord.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Høiland, Klaus. «lakssopp». Store norske leksikon på snl.no. Besøkt 21. mai 2021.
2. 1 2  Mossberg, Bo (2000). *Cappelens soppbok*. Cappelen. ISBN 8202195802.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ametystsopp* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ametystsopp* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ametystsopp* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ametystsopp* hos Index Fungorum Rediger på Wikidata

* (en) *ametystsopp* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* (en) *ametystsopp* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Laccaria amethystina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Laccaria amethystina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norges sopp- og nyttevekstforbund oppgir ametystsopp som «spiselig».

| * v
* d
* r
Sopphensyn |
| --- |
|  | Du bør aldri bruke informasjon fra Internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser om sopp. Flere spiselige sopper har giftige forvekslingsarter, og disse kan være svært vanskelige å skille uten ekspertise. Noen vanlige sopper er dødelig giftige, også i små mengder. Er du ikke helt sikker på hvilken sopp du har plukket, bør du rådspørre soppsakskyndige. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Tore Schweder** (født 16. januar 1943 i Oslo) er en norsk statistiker som særlig har forsket på populasjonsbiologi. Han er professor ved Økonomisk institutt, Universitetet i Oslo. 

Han tok hovedfag i statistikk (cand.real.) ved Universitetet i Oslo 1968 og doktorgrad ved University of California at Berkeley i 1974. Fra 1976 til 1983 var han forsker ved Universitetet i Tromsø. Fra 1983 til 1986 var han forsker ved Statistisk sentralbyrå. 

Schweder har særlig forsket på bruk av statistiske metoder for å anslå bestanden av marine arter og fiskeriforvaltning. Han har også forsket på anvendt statistikk innenfor fag som medisin, demografi, sosiologi, samfunnsøkonomi, økologi, genetikk og paleontologi. Han har siden 1989 vært medlem av Den internasjonale hvalfangstkommisjonens (IWC) vitenskapelige utvalg, og han har gjort beregninger av bestanden av vågehval.

Schweder er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. I 2011 vant han Sverdrupprisen for å være «fremragende representant for statistikkfaget».

Referanser
----------

1. ↑  Transformation of Point Processes – Applications to Animal Sighting and Catch Processes, with special Emphasis on Whales, PhD-avhandling 1974
2. ↑  Hans J. Skaug, Nils Øien, Tore Schweder, Gjermund Bøthun: Abundance of minke whales (Balaenoptera acutorostrata) in the Northeast Atlantic: variability in time and space Can. J. Fish. Aquat. Sci. 61: 870–886 (2004)

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Tore Schweder i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Tore Schweder i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Mest sisterte publikasjoner i Google scholar
* CV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Tore Slagsvold** (født 16. desember 1947 i Oslo) er en norsk biolog. Siden 1991 har han vært professor ved Biologisk institutt ved Universitetet i Oslo. 

Slagsvold tok doktorgraden i 1978. Han har særlig forsket på atferd, atferdsøkologi og seksuell seleksjon hos fugler. Særlig sammenhengen mellom klima og fuglers hekkebiologi. Som typedyr har han i mange år benyttet svarthvit fluesnapper.
Fra 1993 til 2001 var han redaktør i forskningstidsskriftet *Journal of Avian Biology*. I 1995 ble han medlem i Det Norske Videnskaps-Akademi. I 2006 ble han tildelt UiOs Darwin-pris, og samme år Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning innen realfag og medisin. I 2008 ble han tildelt Universitetet i Oslos forskningspris. Han er en av Norges mest siterte forskere, og var i 2010 en av fjorten forskere ved norske institusjoner som er rangert som *highly cited* i ISI-indeksen

Referanser
----------

1. ↑  Uniforum Tore Slagsvold får UiOs forskningspris 18.06.2008
2. ↑  ISIHiglyCited

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Tore Slagsvold i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Tore Slagsvold i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** ORCID **·** CRIStin
 |
**Tore Stoa** (født 2. juli 1948, død 10. oktober 2019 Oslo) var en norsk grafiker.

Han var utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole. Etter debuten i 1982 hadde han en rekke separatutstillinger, sist i Kragerø Kunstforening.[]

Han deltok også på mange kollektive mønstringer, som Høstutstillingen og Østlandsutstillingen, og på utstillingen som Norske Grafikeres Verksted hadde i Galleri Aktuell Kunst. Han arbeidet selv på Norske Grafikeres Verksted.

Stoa er innkjøpt av blant andre Norsk Kulturråd og Kunst i skolen, og av en rekke kunstforeninger.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, oppført som Tore Stoa Hansen, KulturNav-ID 11388b6f-ccdf-4679-b13f-b5d62defa443, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Tore\_Stoa\_Hansen[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsannonse Tore Stoa». *tsjacobsen.vareminnesider.no*. Besøkt 2. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |