recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Artikkelen inngår i serien om
**Nobelprisene** |
| --- |
|  |
| **Alfred Nobel** |
| Fred (mottakere)Fysikk (mottakere)Kjemi (mottakere)Litteratur (mottakere)Medisin (mottakere)Prisen i økonomi til minne om Nobel (mottakere) |

**Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet** er en komité som velger vinneren av Nobelprisen i fysiologi eller medisin. Den består av 50 professorer i medisin ved Karolinska Institutet i Stockholm. Komitéen er selvsupplerende, det vil si den velger selv et nytt medlem når en plass er ledig.

Opprinnelig var alle professorer ved Karolinska Institutet medlemmer av forsamlingen som utpekte mottageren av Nobelprisen i fysiologi eller medisin, og denne forsamlingen ble til dels også kalt Nobelforsamlingen. I 1977 ble Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet etablert som en formell privat organisasjon. Begrunnelsen var at Karolinska Institutet er et statlig universitet mens Nobelprisen er en privat pris, og man ønsket å unngå at saksbehandlingen skulle være underlagt lover som gjelder offentlig forvaltning.[] Fram til 1984 var fortsatt alle professorer medlemmer av forsamlingen, men i 1984 ble antallet begrenset til 50.

Saksforberedelsene foretas av underutvalget Karolinska Institutets Nobelkommitté, mens Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet foretar beslutningen om pristildeling ved valg. Beslutningen om årets prisvinner kunngjøres på første mandag i oktober.

Referanser
----------

1. ↑  Nobelförsamlingen utser pristagarna i fysiologi eller medicin Arkivert 11. oktober 2011 hos Wayback Machine. Karolinska Institutet.
2. ↑  History, Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet
**Johan Lyche Øiestad** (født 3. februar 1959) er en norsk komiker, humoristisk forfatter og tannlege. Han ble utdannet cand. odont. i 1984 og driver egen tannlegepraksis. Øiestad ble godkjent spesialist i periodonti, tannkjøttsykdommer i 1990, og arbeider idag både som allmenn praktiker og spesialist i sin klinikk på Sunndalsøra

Øiestad har gitt ut en rekke bøker, flere av dem illustrert av Inge Grødum. Øiestad har også hatt faste spalter om tannhelse i ukebladene Allers og Vi over 60 samt skrevet både vitenskapelige og populariserte artikler om tannhelse i flere tidsskrifter og ukeblader. Han har gitt ut en lydkassett om tannkjøttlidelser og en videokassett om kommunikasjon hos tannlegen.

Øiestad spilte fotball som ung og fikk 3 landskamper for G16-landslaget og 3 for G19-landslaget. Han spilte 208 kamper for Sunndal. Han har landets høyeste trener og lederutdannelse i fotball.[]

Øiestad jobber i tillegg til sin tannlegevirksomhet som skuespiller og komiker. Han spilte Kjell Inge Røkke i TV 2 komedien Det gode selskap og hans parodier på Nils Arne Eggen, Åge Hareide og flere andre kjente personer er vist flere ganger på riksdekkende og lokale TV-stasjoner. Øiestad har hatt roller i spillefilmene Skygger i skaret og i Jakob og campinglivet farer. Han spilte onkel Erling i sesong 10 av Helt Perfekt på Tv Norge i 2020.

Som revyutøver vant han prisen *Årets Gapskratt 2010* på Gapskratten Revyfestival i Tresfjord, og publikumspris dagforestilling Høylandet revyfestival 2005, for nummeret Rævafotball.

Bibliografi
-----------

* *Gap Opp – Muntre tannlegehistorier*, Aventura forlag, illustrert av Inge Grødum
* *Ut med Dommer'n*, Ex Libris forlag, illustrert av Inge Grødum
* *Hjelp – vi flyr*, Frifant forlag, illustrert av Inge Grødum
* *Verdens beste fotballvitser*, Kagge forlag
* *A-laget, de 25 største norske fotballspillere gjennom tidene*, Damm forlag, sammen med Svein Sæter
* *Din tannhelsebok: Imprint forlag*, Akademisk publisering, sammen med Bodvar Lyche Øiestad

Referanser
----------

1. ↑  Fotball.no
2. ↑  Adelskalender herrer, Sunndal Fotball<
**Johan von Lemfort** (født ca 1650, død i august 1710) var en dansk-norsk offiser som var oberst og sjef ved Trondhjemske regiment 1709-1710. Han huskes også for den minnestøtta han bekostet på Stiklestad.

Han var sønn av generalauditør Zacharias Lemfort og giftet seg i Køln 8. oktober 1684 med Catharina Sybille v. Sehligh.

Lemfortstøtta på Stiklestad, tegnet av Gerhard Schøning i 1774.
Johan Lemfort ble i 1674 fenrik i Akershusiske Infanteriregiment. I 1687 ble han major ved Søndenfjeldske gevorbne infanteriregiment. I 1693 ble han oberstløytnant ved Trondhjemske regiment. Her ble han oberst i 1707, og regimentsjef i 1709. Han døde som følge av sykdom han pådro seg under vaktoperasjoner mot svenskegrensa 1709/10. Dødsdatoen er enten 27. august eller 28. august, og han ble gravlagt i Nidarosdomen 29. august 1710.

Han bodde i Verdal. Johan Lemfort og kona Catharina - som var katolikk - bekostet en Olavsstøtte på Stiklestad. Det var en 5 alen høy pyramide av teglsten, med et 2 alen høyt jernkors på toppen. Det stod der fra 1710 til 1879. 

Lemfort var en tid meget velstående, men mistet sin formue ved bybrannen i Trondheim 1708, ved private pengeutlån og forpliktelser. Han eide en tid Boen Gård i Kristiansand etter faren, men solgte den i 1702. Likedan arvet han gården Smestad i Aker/Oslo etter faren. Han eide også gården Øver-Sundset i Mosvik.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Lars Kiærland (1938). «Lemfort, Johan von». *Norsk biografisk leksikon. Bind 8*. Oslo: Aschehoug. s. 287.
3. 1 2 3  Ovenstad, Olai (1949). *Militærbiografier*. Norsk slektshistorisk forening. s. 106.
4. ↑  Aamodt, Harald (1964). *Øvre Solørs militære historie*. Våler og Åsnes kommuner. s. 300.
5. ↑  Schiøtz, Johannes (1942). *Kongsvinger fæstnings og Kongsvinger-avsnittets militære historie 1644-1814*. Kongsvinger: Solør-Odals historielag. s. 323.
6. ↑  *Norske Samlinger*. Christiania: Feilberg & Landmark. 1860. s. 130, 540.
7. ↑  Schiøtz, Johannes (1936). *Elleveårskrigens militære historie*. Forsvarsdepartementet.
8. 1 2  *Trondhjems 900 aars Jubilæum : Katalog for den historiske Udstilling i Trondhjem 1897*. [s.n.] 1897. s. 64.
9. ↑  Moe, Wladimir (1912). *Norske Storgaarde*. Kristiania: Aschehoug. s. 17.
10. ↑  Vibe, Johan (1897). *Norges land og folk : topografisk-statistisk beskrevet : topografisk-statistisk beskrivelse over. 2 : Akershus amt*. Aschehoug.
11. ↑  Berg, Svein (1994). *Gårds- og brukerhistorie Mosvik*. Mosvik kommune, Bygdeboknemnda. s. 448. ISBN 8299330203.
**Friedrich Immanuel Niethammer** (født 1766, død 1848) var en tysk filosof og teolog.

Han ble født i en prestefamilie i hertugdømmet Württemberg. I 1782 begynte han på klosterskolen i Maulbronn, og fikk i 1784 et stipendium som muliggjorde studier i Tübinger Stift, hvor han ble kjent med Hölderlin, Hegel og Schelling. I 1790 begynte han å studere ved universitetet i Jena, hvor han beskjeftiget seg med Kants filosofi under læremesteren Carl Leonhard Reinhold. Han ble her en venn av Franz Paul von Herbert. Begge to var også venner av Reinhold-eleven Johann Benjamin Erhard, som 1785 utga boken *Über das Recht des Volkes zu einer Revolution*.

Han fullførte sitt filosofistudium i Jena i 1794, og fra 1797 utga han sammen med Fichte *Philosophisches Journal*, og ble dermed innblandet i den såkalte ateismestriden, som hans og Herberts venn Friedrich Karl Forberg hadde utløst.

1795 tilegnet han Herbert skriftet *Über Religion als Wissenschaft zur Bestimmung des Inhalts der Religionen und der Behandlungsart ihrer Urkunden*. Frem til 1804 virket han som professor i teologi i Jena, da han fikk et kall til Würzburg og deretter fra 1806 var protestantisk overskolekommisær i Franken. Fra 1807 satte han som bayersk sentralskoleråd for den protestantiske kommisjonen igjennom hertugdømmets læreplanreform i nyhumanistisk ånd.

Niethammer preget begrepet humanisme gjennom sin kritikk av opplysningstidens pedagogikk, særlig i boken *Der Streit des Philanthropinismus und des Humanismus in der Theorie des Erziehungs-Unterrichts unsrer Zeit* (Jena 1808).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id niethammer-friedrich-immanuel[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Michael Schwarzmeier: F. I. Niethammer, ein bayerischer Schulreformer, München 1937
* Gerhard Lindner: F.I. Niethammer als Christ u. Theologe, Diss. Erlangen-Nürnberg 1971
* Friedrich Immanuel Niethammer: Korrespondenz mit dem Herbert- und Erhard-Kreis, hg. v. Wilhelm Baum, Wien 1995
* Wilhelm Baum: Der Klagenfurter Herbert-Kreis zwischen Aufklärung und Romantik, in: Revue Internationale de Philosophie 197, 1996, 483-514

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**John Magnus Haaland** (født 21. oktober 1897 på Merdø, død 15. mai 1979) var en norsk maskinist i handelsflåten. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse, for sin innsats.

Kvarstadbåtene
--------------

Haaland var mannskap på en av de såkalte kvarstadbåtene, de norske skipene som lå i Göteborg under det tyske angrepet på Norge 9. april 1940. Skipene ble forsøkt brakt over til alliert havn i Storbritannia.

Haaland var andremaskinist på MT «B.P. Newton». Skipet forlot Göteborg 31. mars 1942, samtidig som MT «Lind» og MT «Rigmor». MT «B. P. Newton» ble angrepet av en tysk tråler i posisjon 57°43′N 08°32′Ø, men kom seg unna. Senere på dagen ble skipet først utsatt for angrep fra tyske jagerfly, deretter fra bombefly. Skadene var imidlertid begrenset, og i tiltagende mørke utover kvelden unnslapp de videre angrep. Hun ble møtt av den britiske jageren HMS «Valorous» på morgenen 2. april og ankom Leith i Storbritannia dagen etter.

I statsråd 21. august 1942 ble Haaland, sammen med skipsfører på MT «B.P. Newton» Elias R. Blindheim og skipets maskinmester Lorentz Lund, tildelt Krigskorset for under tyske angrep å ha brutt blokaden og brakt MT «B.P. Newton» fra Göteborg til sikker havn i Storbritannia.

Etter verdenskrigen
-------------------

Etter andre verdenskrig arbeidet Haaland som inspektør i rederiet O.B. Sørensen. Han var styremedlem i Arendals Sjømandsforening, der han i 1974 ble æresmedlem.

Referanser
----------

1. ↑  Andresen, Alf Pahlow og Helge Stray Johansen: *Kvarstadbåtene. Göteborgkonvoien. Et kapitel av den norske handelsmarines historie under krigen*, Oslo: Grundt Tanum, 1948, s. 162. Digital utgave fra Nasjonalbiblioteket.
2. ↑  Operation Performance. Page 2 - Crew Lists, Warsailors. Lest 7. desember 2015.
3. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 60–61.
4. ↑  Kristen Taraldsen: «Krigsseiler fra Merdø fikk Krigskorset», *Agderposten*, 3. oktober 2014, s. 24–25.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
*L'Inferno*
***L'Inferno*** er en italiensk stumfilm fra 1911 av Giuseppe de Liguoro, som løst bygger på Dantes *Den guddommelige komedie*.

*L'Inferno* ble først vist i Napoli i Teatro Mercandante den 10. mars, 1911. Det tok over tre år å lage filmen og er den første helaftens italiensk spillefilmen. Filmen var en internasjonal suksess, og brakte inn mer enn 2 millioner dollar bare i USA. Den er ansett av mange lærde og fans som den fineste filmatiseringen av Dantes verk til dags dato.

Filmen ble utgitt på DVD i 2004, med musikk av Tangerine Dream.
Selv om TDs musikk ikke var komponert spesielt til filmen (den var utgitt tidligere), passet den godt. Populariteten til Tangerine Dream har helt sikkert hjulpet salget av Dvd-en.

Handling
--------

Dante blir forhindret av å gå inn i frelsens bakke, av tre enorme dyr som blokkerer veien hans - kalt Gjerrighet, Stolthet og Begjær. Beatrice stiger ned ovenfra, og ber poeten Virgil om å guide Dante gjennom helvetes ni sirkler. Virgil fører Dante til en hule hvor de finner elven Acheron, som Charon frakter de dødes sjeler over til Helvete. De ser også den trehodede Cerberus og Geryon, en flygende slange med et mannsansikt. De ser Djevelen som spiser mennesker hele, Harpyier spiser likene etter mennesker som har begått selvmord. En ond mann blir tvunget til å bære sitt eget avkuttede hode for resten av evigheten, en rekke mennesker ligger halvt begravd i flammende lava, og en rekke andre pinsler.

Dante og Virgil møter en rekke tidligere kjente historiske skikkelser, hvis sjeler blir nektet adgang til både himmelen og helvete. De lytter også til noen av historiene til mennesker de møter, fortalt gjennom flashbacks. Disse karakterene inkluderer blant annet Homer, Horace, Ovid, Lucanus, Cleopatra, Dido, dronningen av Kartago, forræderen Caiphus, grev Ugolino, Peter av Vigna, Francesca da Rimini og hennes elsker Paulo, Marcus Junius Brutus og Cassius, Mohammed og Helena av Troja. Filmen skildrer helvetes mange redsler, med overdreven vold og gørr, designet for å skremme publikum til å bli mer fromme eller gudfryktige.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Salvatore Papa | Dante Alighieri |
| Arturo Pirovano | Virgilio |
| Giuseppe de Liguoro | Farinata degli Uberti, Pier delle Vigne, il conte Ugolino |
| Augusto Milla | Lucifer |
| Attilio Motta |  |
| Emilise Beretta |  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *L' Inferno* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *L' Inferno* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *L' Inferno* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *L' Inferno* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *L' Inferno* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *L' Inferno* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
*Ahimelek gir Goliats sverd til David*, maleri av Aert de Gelder, 1680-tallet.
**Nob** (hebraisk for «høyt/hellig sted»)  er et sted i oldtidens Israel som nevnes seks ganger i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente).

Stedet kan ha vært lokalisert i nærheten av Bakurim i området som lå øst for Jerusalem, ikke langt fra Oljeberget, eller muligens lengre nord ved Tell Shuafat. Det er sannsynlig at det tilhørte Benjamins stamme ved at Jerusalem lå på grensen mellom Benjamins og Judas stamme.

I henhold til Bibelen er det til Nob hvor David flykter til ypperstepresten Ahimelek, og hvor han mottar Goliats sverd, hvor det ble oppbevart. Senere kommer kong Saul til Nob med edomitten Doeg. Saul var rasende for at Ahimelek hadde gitt hjelp til David, og fikk Doeg til å drepe Ahimelek og alle de andre prestene. Deretter ble alle menn, kvinner og barna i byen drept.

Nob er også nevnt ved senere hendelser i *Jesajas bok* forbindelse med at Assyria angrep Israel, og i *Nehemjas bok* i forbindelse med tilbakevendingen fra landflyktigheten i Babylon.

Referanser
----------

1. 1 2  «Nob», *Topicalbible.org*
2. ↑  Nettbibelen: *Første Samuelsbok* 21[*død lenke*] og 22[*død lenke*]
3. ↑  Nettbibelen: *Jesajas bok* 10:24, 32[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelene: *Nehemjas bok* 11:31, 32[*død lenke*]
James Whistler, «Arrangement i svart og grått no. 1.», 1871, Musée d'Orsay, Paris.
Harriet Backer, «Kone som syr» 1890
Vilhelm Hammershøi, «Asiatisk kompani», olje på lerret, 1902, Ordrupgaard kunstmuseum
Mottoet *l’art pour l’art*, «kunst for kunstens egen del», ble overtatt i sin latinske form *Ars gratia artis* da det amerikanske filmselskapet Metro-Goldwyn-Mayer overtok The Goldwyn Companys logo på 1920-tallet.
***L’art pour l’art*** (uttales omtrent *lar purlar*) er en fransk talemåte og et estetisk slagord som betyr «kunsten for kunsten», eller på norsk heller «kunst for kunstens skyld». Dette kunstsynet oppstod på 1800-tallet og innebærer at et kunstverk er seg selv nok og ikke har annen hensikt enn «det skjønne i seg selv». Mottoet brukes også i den latinsk formen *ars gratia artis*.

Mening og bakgrunn
------------------

Meningen med *L’art pour l’art* er at kunsten har sin egen begrunnelse og verdi - den trenger ikke å begrunnes eller rettferdiggjøres av noen ytre hensikt, det vil si mer eller mindre tilfeldige moralske, religiøse eller sosiale tendenser i samtiden. Prinsippet om kan på den ene side utarte til virtuositet, på den annen side danne en motvekt mot tendensdiktning og tendenskunst som bedrives for å moralisere.

I kunsthistorisk forskning har synet medført at en legger mer vekt på det formalistiske og ikke det litterære innholdet i for eksempel billedkunst.

Uttrykket er oppstått som del av en fransk kunstteori på 1800-tallet. Det var ikke minst de såkalte *parnassiens* som stod for dette. Det er uklart hvem som først preget uttrykket. Både dikteren Théophile Gautier (1811–1872) og filosofen og politikeren Victor Cousin (1792–1867) nevnes. 

Noen fremtredende representanter for denne kunstoppfatning var i Frankrike Gustave Flaubert og Charles Baudelaire, i England Oscar Wilde og i Tyskland Stefan George. Fra USA kan nevnes maleren Ad Reinhardt.

Filmene fra det amerikanske studioet Metro-Goldwyn-Mayer, begynner med MGM-løven og teksten *ars gratia artis*, et varemerke overtatt fra The Goldwyn Company på 1920-tallet.

Se også
-------

* Formalisme (kunst)

Litteratur
----------

* Wolfgang Ullrich: «L’art pour l’art. Die Verführungskraft eines ästhetischen Rigorismus.» I: Wolfgang Ullrich: *Was war Kunst? Biographien eines Begriffs.* Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 2005, ISBN 3-596-16317-X, s. 124–143 (*Fischer-Taschenbücher* 16317).

Referanser
----------

1. ↑  *Store norske leksikon* om «L'art pour l'art»

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: L’art pour l’art – ordbokoppføring |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Jonathan Obika** (født 12. september 1990 i Enfield i London) er en engelsk fotballspiller som spiller for Swindon Town.

Spillerkarriere
---------------

Obika er et produkt av Tottenham Hotspur ungdomsakademi, og har vært en toppscorer for dette akademiet siden i 2007-2008-sesongen. Han gjorde sin fotball-debut i UEFA-cupen den 27. november 2008, mot motstanderen NEC Nijmegen. Han spilte også mot den ukrainske Sjakhtar Donetsk i den samme konkurransen. Han signerte en sikrere kontrakt med Tottenham i januar 2009. 

19. mars 2009 skrev han en kontrakt med League One-laget Yeovil Town på en måneds lån fra Tottenham. Dette lånet ble utvidet til slutten av 2008-2009-sesongen i april. I sine to måneders låneopphold for Yeovil spilte han i til sammen 10 kamper og scoret 4 mål for denne klubben. 

Obika returnerte til klubben Yeovil på en tre-måneders lån den 11. august 2009. Han scoret i sin tredje kamp i 2009/2010-sesongen mot Leyton Orient. Han scoret igjen den 1. september mot Bournemouth i Football League Trophy, da han kom inn som innbytter ved pause. Sammen med blant andre Steven Caulker og Ryan Mason, ble deres lån fra Tottenham utvidet til slutten av 2009/2010-sesongen den 5. november. Den 11. februar ble Obika sendt tilbake til Tottenham og nesten umiddelbart ble han lånt ut til League One-klubben Millwall. 

1. september 2014 signerte han en 2-årskontrakt med Swindon Town.

Referanser
----------

1. ↑

Landslagskarriere
-----------------

Obika ble sendt for å representere England i U-20 VM-turneringen som ble arrangert i Egypt fra 24. september til 16. oktober 2009. Obika spilte i de to første kampene mot Ghana og Uruguay. Obika er fetter til sangeren og tidligere Fame Academy-konkurrenten Lemar Obika.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonathan Obika – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan Obika – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan Obika – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan Obika – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan Obika – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Jonathan Obika – as.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***L'apache*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Joe De Grasse.

Handling
--------

Natalie Bourget, en amerikaner bosatt i Paris, er gift mot sin vilje med Jean Bourget - den brutale lederen for den kriminelle underverden i Paris. På en kabaret tvinger han Natalie til å utføre en Apache-dans, hvor Harrison Forbes og hans amerikanske elskerinne - Helen Armstrong - legger merke til Natalies sterke likhet med Helen. Sistnevntes liv, under Forbes sin korrumperende innflytelse, har blitt så nedverdigende at hun er for skamfull til å møte bestefaren sin - professor Armstrong - som nylig har kommet på besøk fra Amerika for å besøke henne. Etter at Natalie går med på å ta hennes plass, begår Helen selvmord ved drukning. Professor Armstrong introduserer Natalie, som nå utgir seg for å være Helen, for Otis Mayne og de to blir snart dypt forelsket. Men Harrison Forbes blir drept, og Natalie blir mistenkt for dette - selv om Jean var den virkelige skyldige.

Skuespillere
------------

* Dorothy Dalton som Natalie Bourget / Helen Armstrong
* Robert Elliott som Otis Mayne
* Macey Harlam som Jean Bourget
* Austin Webber som Harrison Forbes
* George Furry som Professor Armstrong
* Frank Cluxon som Tom Gordon
* Alice Gale som Jane
* Clara Beyers som Zelie

Referanser
----------

1. ↑  L’Apache
2. ↑  L'APACHE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *L'apache* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *L'apache* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *L'apache* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Cyril Done** (født 21. oktober 1920, død 24. februar 1993) var en engelsk fotballspiller og spiss. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.

Done ble født i Liverpool, og spilte for Bootle Boys Brigade da han ble oppdaget som 17-åring av Liverpool manager George Kay, og han kom gratis til Liverpool i januar 1938. Debuten hans kom 2. september 1939 mot Chelsea. Han scoret kampens eneste mål og ble dermed matchvinner i sin første kamp.

Dette skulle vise seg å bli den siste offisielle kampen på grunn av 2. verdenskrig. Han ble værende i klubben og scoret en rekke mål i krigsårene. Han scoret utrolige 146 mål på 137 kamper under 2. verdenskrig. Altså over et mål i snitt pr. kamp. Done var med på laget som vant det første ligamesterskapet etter krigen i sesongen 1946/1947.

I 1952 signerte Done for Tranmere hvor han scoret nesten 100 mål.

Senere i karrieren spilte han også for både Port Vale og Winsford United.

Han var manager for Skelmersdale United FC i årene 1959-1962.

Statistikk
----------

### Kamper

* 1938-1952: Liverpool, ligakamper: 96 kamper – 33 mål.
* 1938-1952: Liverpool, kamper i alle turneringer: 111 kamper – 38 mål.
* 1938-1952: Liverpool, kamper under 2. verdenskrig: 137 kamper – 146 mål.
* 1952-1954: Tranmere, ligakamper: 87 kamper – 61 mål.
* 1954-1957: Port Vale, ligakamper: 52 kamper – 34 mål.
* 1957-1959: Winsford United, ligakamper: ? kamper – ? mål.

### Medaljer

* 1946/1947: Ligavinner 1. Divisjon.
* 1949/1950: FA-Cupen, tapende finalist.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
* Profil på LFChistory.net
Dionysos og Ariadne, Sebastiano Ricci (ca. 1713)
***L'abandon d'Ariane*** Op. 98 (*Oppgivelsen av Ariane* eller, på tysk, *Die Verlassene Ariadne*) er en opera i en akt av Darius Milhaud til en fransk libretto av Henri Hoppenot, basert på gresk mytologi. Den er den andre av de tre *Opéras-Minutes* (minioperaer) som Milhaud komponerte. Den kom mellom *L'enlèvement d'Europe* Op. 94 og *Le délivrance de Thésée* Op. 99, med librettoer også av Henri Hoppenot (1891–1977), en fransk diplomat. De tre operaene sammen varer omtrent tjuesju minutter.

Oppføringshistorie
------------------

Den første oppføringen av trilogien - *L'enlèvement d'Europe*, *L'abandon d'Ariane* og *Le délivrance de Thésée* - var ved Hessisches Staatstheater Wiesbaden, Tyskland 20. april 1928 og med Joseph Rosenstock dirigert. Fremføringen var i tysk oversettelse av Rudolph Stephan Hoffmann.

*L'abandon d'Ariane* har blitt spilt inn flere ganger, men blir sjelden spilt live.

Roller
------

| Rolle | Stemme |
| --- | --- |
| Ariadne, *prinsesse av Kreta* | sopran |
| Dionysos, *vinguden* | baryton |
| Fedra, *Ariadnes yngre søster* | sopran |
| Theseus, *Gresk helt* | tenor |
|
| *Bacchantes, sangkor av sjømenn* |
|

Kilder
------

* Amadeus Almanac, lest 6. oktober 2008

Eksterne lenker
---------------

* Milhaud, his diplomat librettists, and the influence of Brazil, i The Boeuf chronicles, Pt. 30, av Daniella Thompson.
**Manchester United Supporters Club Scandinavia** (forkortet **MUSCS**) er den skandinaviske supporterklubben til fotballklubben Manchester United.

Bakgrunn
--------

Supporterklubben ble startet i 1981 av to attenårige Manchester United-tilhengere, bergenserne Per Harald Larsen og Hans Lokøy. Medlemstallet var på rundt 250 de første årene. Alt ble drevet på frivillig basis, og det var en betydelig innsats fotballentusiastene la ned mens medlemstallet sakte, men sikkert steg. I 1989 var man kommet opp i 1 000 medlemmer, og man følte seg riktig så store. Medlemsbladet *United Supporteren* var blitt bedre, og mange av medlemmene dro på turer til Manchester for å se sine favoritter i aksjon på Old Trafford. Det gikk absolutt fremover – og oppover.

Gjennombruddet kom
------------------

I begynnelsen av 1990-årene kom endelig gjennombruddet for supporterklubben. Manchester United ble ligamester sesongen 1992/93 – det var første gang siden 1966/67-sesongen. Dette innledet den mest suksessrike perioden i Manchester Uniteds historie, med spillere som Eric Cantona, David Beckham og ikke minst Ole Gunnar Solskjær, som bidro til å øke interessen for Manchester United i Norge. Medlemstallet steg med eksplosiv fart – helt opp til 34 200 i Trippelsesongen 1998/99. På bakgrunn av den sterke veksten utvidet klubben sitt redaksjonelle tilbud, og utga i perioden 1996 til 2000 også en norsk utgave av magasinet *Manchester United*, fotballklubbens offisielle magasin.

Skandinavias største supporterklubb
-----------------------------------

Medlemstallene fortsetter å øke, antall medlemmer per mai 2010 er på hele 43 000. Dette gjør at det er den klart største supporterklubben for britiske lag i Skandinavia. Det blir satset stort på å kontinuerlig forbedre tilbudet til medlemmer av supporterklubben. Medlemsbladet har blitt utvidet, og blir nå gitt ut både på norsk, svensk og dansk. I tillegg har Supporterklubben sin egen side på Facebook.

Supporterklubben har i dag en betydelig virksomhet med flere heltidsansatte, og drifter et stort nettsted, united.no. Blant annet arrangeres det gjennom hele sesongen turer til «Drømmenes teater» Old Trafford. I tillegg har supporterklubben et antall sesongbilletter til Manchester Uniteds hjemmekamper, som kan benyttes av supporterklubbens medlemmer. Supporterklubben kan også skaffe enkelte billetter til bortekamper i Premier League.

Eksterne lenker
---------------

* United.no – supporterklubbens nettsted
**Friedrich «Fritz» Hendrix** (født 6. januar 1911 i Aachen, død 30. august 1941 i Proletarskaja nær Leningrad) var en tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.

Hendrix vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass på 4 x 100 meter bak USA. De andre på laget var Arthur Jonath, Helmut Körnig og Erich Borchmeyer.

Hendrix døde i strid under andre verdenskrig 30. august 1941 i Proletarskaja nær Leningrad.

Hans datter, Brunhilde Hendrix, vant en olympisk sølvmedalje på 4 x 100 meter stafett for kvinner under Sommer-OL 1960 i Roma.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i friidrett 4 x 100 meter stafett Tysklands flagg Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friedrich Hendrix – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich Hendrix – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich Hendrix – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Friedrich Hossbach**, med tyske bokstaver **Hoßbach**, (født 21. november 1894 i Unna i Tyskland, død 10. september 1980 i Göttingen) var en tysk general som deltok i første- og andre verdenskrig. Han er spesielt kjent som forfatter av den såkalte Hossbach-protokollen som fastholdt en historisk viktig tale av Adolf Hitler til de tyske militære ledere. Hossbach nedtegnet talen den 10. november 1937, fem dager etter at den ble holdt. I protokollen heter det at Hitler fortalte sin militære ledelse at «løsningen på det tyske spørsmål kan bare nås ved makt». Samtidig fortalte Hitler staben at det var hans faste beslutning så snart som mulig å slå til mot Tsjekkoslovakia og Østerrike.

Det var i egenskap av Wehrmachts adjutant til Hitler at Hossbach, da oberst, var til stede på det hemmelige strategimøtet. Han hadde hatt dette vervet siden 4. august 1934.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Friedrich Hoßbach, SNAC Ark-ID w61g840n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Friedrich Hoßbach, Munzinger IBA 00000018937, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friedrich Hoßbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Friedrich Golling** (født 11. november 1883, død 11. oktober 1974) var en østerriksk fekter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Golling vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. Det var elleve lag som deltok og i finalerunden som besto av fire lag vant Østerrike to kamper og tapte en, mot gullmedaljevinnerne Ungarn. Deltakerne på det østerrikske sabellaget var Albert Bogen, Rudolf Cvetko, Friedrich Golling, Otto Herschmann, Andreas Suttner, Reinhold Trampler og Richard Verderber. I den individuelle konkurransen i florett ble Golling utslått i kvartfinale og i sabel i første omgang.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i fekting, sabel lag Habsburgs flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friedrich Golling – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich Golling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich Golling – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Krag** (født 13. januar 1902 i København, død 13. mai 1987 i Oslo) var en norsk litteraturhistoriker og professor, kjent for sine studier av russisk litteratur.

Etter examen artium (1920) studerte han slavisk litteratur og tok magistergrad på Gogols psykologi (1926), samt doktorgrad (1932). Derpå ble han landets første dosent og lærer i slaviske språk ved Universitetet i Oslo (1938–1946) og deretter professor i europeisk litteraturhistorie (1946–1970; se liste over professorer ved Det humanistiske fakultet (UiO). Krag oversatte flere verk fra russisk. Erik Krag ble i 1942 innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og i 1959 til Det Norske Akademi for Språk og Litteratur der han var preses fra 1965 til 1967. Fra 1971 var han æresmedlem i Nordisk Slavistforbund.

Han var sønn av forfatterparet Thomas Peter Krag (1868–1913) og Iben Nielsen (1878–1950) samt bror til slektsforsker Hans Krag (1904–84). Moren giftet seg igjen i 1912 med forfatteren Hjalmar Christensen. Erik selv ble gift i 1927 med Sonja Krjukova (1904–2001), datter av overlege Mikhail Krjukov (1866–1927) og Jelena Afonina (1873–1949).

Se Krag (slekt) for mer om farsslekta.

Utgivelser
----------

* *Ottar Wreike* (1922). Roman.
* *Kampen mot Vesten i russisk åndsliv*  (Universitetsforlaget 1932 og 1990). Dr.avhandling.
* *Leo Tolstoj* (Gyldendal, 1937). Biografi.
* *En liten manns bryllup* (1952). Komedie, skuespill.
* *Dostojevskij* (Gyldendal, 1962). Oversatt til engelsk.
* *Den barnløse* (1966). Tragedie i fem akter.
* *Russisk teater, et tverrsnitt* (1971) med Geir Kjetsaa og Erik Egeberg.

*Se Digitale bøker av Krag hos Nasjonalbiblioteket*

Oversettelser
-------------

* Gogol, *Døde sjeler* (1927)
* Heinrich von Kleist, *Michael Kohlhaas* (1930)
* Leo Tolstoi, *Krig og fred* (1931)
* Dostojevskij, *Min onkel og hans excellense* (1945)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Erik Krag i Norsk biografisk leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Erik Krag i Norsk Oversetterleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Drake's Landing i New Albion, 1579. Publisert av Theodor De Bry, 1590.
**New Albion**, også kjent som **Nova Albion**, var navnet på regionen rundt stillehavskysten av Nord-Amerika utforsket og oppdaget av  Sir Francis Drake og festet av ham for England i 1579. Omfanget av New Albion og plasseringen av Drakes Landing har lenge vært debattert blant historikere, med mest tro på at han kom i land et sted på kysten av Nord-California.

*Albion*, «den hvite», er et arkaisk navn på øya Storbritannia - en henvisning til de hvite krittklippene langs Den engelske kanal i Kent.

Til tross for bred enighet blant historikere om at Drake landet på vestkysten av Nord-Amerika, har den nøyaktige plasseringen av New Albion vært gjenstand for flere teorier: det eneste bekfreftede arkeologiske funnet fra 1500-tallet er porselen som ble funnet ved Drake's Bay.

Referanser
----------

1. ↑  Shangraw, Clarence; Von der Porten, Edward (1981). *THE DRAKE AND CERMEÑO EXPEDITIONS' CHINESE PORCELAINS AT DRAKES BAY, CALIFORNIA 1579 AND 1595*.
Pobeda, model 3d
**Pobeda** (russ.: Победа = seier) er en russisk bilmodell produsert i årene 1946–1958 av Gorkowskij Automobilnji Zavod (GAZ). Den vanlige Pobedaen hadde betegnelsen GAZ M20. I årene 1955–1957 ble det produsert en variant med firehjulstrekk, som fikk betegnelsen GAZ M72. Denne var en av de første personbilene med firehjulstrekk.

Pobeda var den første russiske personbilen som ikke var basert på noe utenlandsk kjøretøy. Som de fleste konstruksjoner har den likevel elementer fra andre tilsvarende, det selvbærende karosseriet og forstillingen var inspirert av Opel Kapitän og motorkonstruksjonen ble kjøpt fra Chrysler. Noen deler som f.eks bakakslingen er også overlevninger fra Ford-modeller som GAZ-fabrikken produserte på lisens.

Motoren er en 2,1-liters firesylindret, sideventilert motor på cirka 37 kW (50 hk) og den har 3-trinns girkasse med rattgir og uten synkronisering til 1. gir.

Etter krigen, da salget av biler fra østblokken ble frigitt, sikret Majorstua Bilcentral AS seg agenturet for Pobeda.

Eksterne lenker
---------------

* (en) GAZ-M20 Pobeda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Erik Karlstrøm** (f. 1956) fra Talvik i Alta kommune er geofysiker og tidligere administrerende direktør i North Energy.

Karlstrøm avla diplom i geofysikk ved NTH i Trondheim i 1982. Fra 1982 arbeidet han som geofsyiker for oljeselskapet Mobil, dels i Stavanger og dels i Dallas. I 1988 begynte han å arbeide for det tyske oljeselskapet RWE Dea hvor han hadde ulike lederroller i Norge (letesjef), Tyskland, Russland og til sist i Egypt. 

I 2007 ble han hentet til det nystartede oljeselskapet North Energy, som skulle være den nordnorske landsdelens eget oljeselskap. Karlstrøm ble i stillingen som administrerende direktør fram til 2015 da han ble tvunget av styret til å gå av.

Karlstrøm har tidligere også vært formann for leteutvalget i Oljeindustriens Landsforening.

Referanser
----------

1. 1 2  Andersen, Elisabeth (12. desember 2007). «Ledergruppen i North Energy klar». origonord.com. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 1. juni 2017.
2. ↑  Taraldsen, Lars (30. april 2015). «Erik Karlstrøm fikk sparken av North Energy». tu.no. Besøkt 1. juni 2017.
3. ↑  Ytreberg, Rune (25. april 2016). «Tapte rettssak om sluttpakke». dn.no. Besøkt 1. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til North Energy
***Live Sparks*** er en amerikansk stum dramakomedie fra 1920, regissert av Ernest C. Warde og med J. Warren Kerrigan i hovedrollen.

Handling
--------

Den velstående Neil Sparks vier mer oppmerksomhet til jakten på nytelse, enn til alle pengene han arvet fra olje-virksomhet. Neils forsømmelse gjør det mulig for to bedragere, Craig og Abbott, å få tilgang til Sparks sin olje-eiendom i Texas, gjennom byggingen av en ulovlig rørledning. Etter å ha mottatt meldinger om at oljebrønnene hans er i ferd med å tørke ut, reiser Neil vestover for å undersøke situasjonen - ved å ta i bruk et fiktivt navn.

Etter å ha oppdaget tyveriet av oljen hans sender Neil bud etter hovmesteren sin, og de to tvinger kjeltringene til å kjøpe eiendommen og overdra dette til Myrtle Pratt - hvis far tidligere hadde blitt svindlet og myrdet av de samme kjeltringene. Neil ønsker deretter å gifte seg med Myrtle.

Skuespillere
------------

* J. Warren Kerrigan som Neil Sparks
* Mae Talbot som Helen
* Roy Laidlaw som Hiram Craig
* Fritzi Brunette som Myrtle Pratt
* Clyde Benson som William Carpenter
* Beth Ivins som Bess Kinloch
* Zelma Maja som Phyllis Gwynne
* John Steppling som Jacob Abbott
* Arthur Millett som Henry Lavigne
* Joseph J. Dowling som David Pratt

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Live Sparks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Live Sparks* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Lorentz Müller Irgens** (født 13. oktober 1942) er en norsk lege og professor. Han var direktør ved Medisinsk fødselsregister.

Irgens er utdannet lege fra Universitetet i Bergen. Han avla medisinsk embetseksamen i 1967. I 1980 avla han doktorgrad. Etter turnus- og militærtjeneste, begynte han ved Universitetet i Bergen, der han i 1987 ble professor. Han har vært opptatt av epidemiologisk forsking og har arbeidet med krybbedød og medfødte misdannelser, så vel som lepraforsking og medisinsk historie. Fra 1983 til 2007 var Irgens direktør ved Medisinsk fødselsregister.

Irgens ble i 2013 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjeneste innen medisinsk forskning.» I 2007 ble han æresmedlem i Norsk forening for epidemiologi og i 2012 æresmedlem i Medisinsk historisk selskap i Bergen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Irgens utnevnt til ridder av 1. klasse», *Tidsskrift for Den norske legeforening*, nr. 11, 2013.
2. 1 2 3  «Professor Lorentz M. Irgens blir pensjonert» Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. Nasjonalt folkehelseinstitutt.
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no, 22. april 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Når syrinene blomstrer*** (originaltittel: *Lilac Time*) er en stum amerikansk romantisk krigsfilm fra 1928 regissert av George Fitzmaurice med Colleen Moore og Gary Cooper i hovedrollene.

Handling
--------

Syv unge engelske piloter holder til ved Berthelot-gården i nærheten av den franske fronten. En av pilotene, Philip Blythe (spilt av Gary Cooper) blir forelsket i bonde-datteren, Jeannie. Om morgenen før et veldig farlig oppdrag erklærer de sin kjærlighet for hverandre. Men Philip blir snart skutt ned, og Jeannie hjelper ambulanse-personell med å trekke ut Philips tilsynelatende livløse kropp fra det ødelagte flyet. 

Mannskapet i en ambulanse vil ikke la Jeannie følge Philip med ambulansen, og de ønsker ikke fortelle henne hvor de skal frakte Philip. Men Jeannie skaffer snart en adresse til et sykehus hvor han befinner seg. Men når hun kommer til sykehuset, får hun beskjed om at Philip har dødd av alle skadene hans, basert på uriktige opptegnelser.

Medvirkende
-----------

* Colleen Moore - Jeannine Berthelot
* Gary Cooper - Captain Philip Blythe
* Burr McIntosh as General Blyth
* George Cooper Mechanic's helper
* Cleve Moore - Captain Russell
* Kathryn McGuire - Lady Iris Rankin
* Eugenie Besserer - Madame Berthelot
* Emile Chautard - The Mayor

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Når syrinene blomstrer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Når syrinene blomstrer* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Når syrinene blomstrer* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Når syrinene blomstrer* på Silent Era Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Studentopprøret i 1993** oppsto høsten 1993 under slagordet «Hernes må fjernes»[] og ble ledet av Norsk Studentunion.[] Kravene var bedre studentvelferd og mot effektiviseringsreformer[*klargjør*] i høyere utdanning. En av de viktigste sakene var å få økt stipendandelen av studiefinansieringen. Det ekstraordinære med Studentopprøret i 1993 var det store engasjementet og at det samlet studentaktivister langs hele det politiske spekteret fra ytterste høyre til ytterste venstre.[] Det var stor aktivitet og aksjonisme på utanningsinstitusjoner over hele landet, og kulminerte i en stor demonstrasjon med ca. 15 000 studenter utenfor Stortinget.[] Hovedpersoner i opprøret var NSU-leder Per Helge Måseide og leder av NSU Bergen Arvid Ellingsen.[]

DUK- under ledelse av koordinator Øystein Drivflaadt koordinerte samarbeidet mellom de ulike elev- og studentorganisasjonene nasjonalt under studentopprøret i 1993.[] DUK førte en oversikt over hvor mange elever og studenter som deltok i ulike aksjoner høsten 1993 og regner med at om lag 150 000 elever og studenter deltok på en eller flere aktiviteter.[]

Sentrale studentpolitikere under studentopprøret 1993
-----------------------------------------------------

- NSU-leder Per Helge Måseide
- NSU Bergen – leder Arvid Ellingsen.
- DUK- leder Øystein Drivflaadt

Den sentrale aksjonskomiteen under studentopprøret 1993
-------------------------------------------------------

De utdanningssøkendes kontaktutvalg (DUK) opprettet en sentral aksjonskomite for studentopprøret i 1993 og denne besto av:

* Leder Øystein Drivflaadt
* Medlem Christian Hellevang
* Medlem Steinar Haugsvær
* Medlem Erik Westnes
* Medlem Arnfinn Gisleberg

NSUs sentrale aksjonskomiteen under studentopprøret 1993
--------------------------------------------------------

I NSU sentralt fungerte arbeidsutvalget i NSU som den sentrale aksjonskomiteen i NSU.

* Leder Per Helge Måseide
* Nestleder Rut Jørstad Kruger
* Medlem Christian Hellevang
* Medlem Sigrid Elisabeth Kordt
* Medlem Gunnar Steinsholt

Lokale aksjonskomiteer under studentopprøret 1993
-------------------------------------------------

* Aksjonskomiteen i NSU-Oslo ble ledet av Kathrine Myhre
* Aksjonskomiteen i NSU-Bergen ble ledet av Arvid Ellingsen
* Aksjonskomiteen i NSU-Trondheim ble ledet av Bjørn Oscar Unander
* Aksjonskomiteen i NSU-Tromsø ble ledet av Kjetil Kvalsvik

Eksterne lenker
---------------

* 
*
«**Når lysene tennes der hjemme**» er opprinnelig en amerikansk vise fra begynnelsen av 1900-tallet med tittelen «When the Lamplight Shine in the Valley» (eller også «When It's Lamp Lighting Time in the Valley»). Det er ukjent hvem som har laget tekst og melodi, navn som Vagabond/ Gunner/ Lions og Hart er nevnt i ulike visebøker. Denne sangen finnes på en rekke plateinnspillinger, bl.a. med Jens Book-Jenssen (hyppig spilt i NRKs program Ønskekonserten). I de senere år er den blitt samlet opp på juleplater, og mange tror dermed at det er en julesang. Den er innspilt på platen *Frem fra Glemselen kap.13* med Rita Engebretsen, og av De Syngende Husmødre på platen *Den ros du ga meg*.

Teksten
-------

  
1. Hver gang skumringen stille seg senker  
mine tanker til hjemmet da går,  
og jeg smiler skjønt hjertet det gråter,  
for mot kvelden jeg hjemlengsel får.
  
Hver gang lysene tennes der hjemme,  
i min tanke jeg atter er der.  
Aldri kan hjemmets lys jeg vel glemme,  
thi de minner om den jeg har kjær.   

2. Jeg er gammel og sitter og drømmer   

om min barndom som fort rant forbi.   

Og skjønt årene går, enn jeg gjemmer   

på en lavmælt og tyst melodi.   

Og når lysene tennes der hjemme,   

i min drøm er jeg atter så nær.   

Hjemmets lys kan jeg aldri mer glemme,   

thi det minner om den jeg har kjær.
***Endognathus*** er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Ochodaeidae er små til middelsstore (3 – 10 mm), vanligvis brune biller uten metallglans. Kroppen er avlang og hvelvet. Antennene er 9- eller 10-leddete, fløyelsaktig hårete, de tre ytterste leddene danner en vifte. Noen har en eller flere knøler ved hodets fremkant. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) skyter fram under hodets fremkant (clypeus). **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, hvelvet, vanligvis med mange punktgroper (tett punktert) og hårete, uten knøler, horn, lister eller dype groper, men gjerne med en lengdefure i midten. **Dekkvingene** er hvelvede, med eller uten lengdestriper. **Beina** er kraftige, framleggen (protibia) med kraftige tenner på utsiden, mellom- og bakleggene med to lengdelister. Midtleggen (mesotibia) har en karakteristisk, kamformet eller sagtakket spore. Føttene er 5-leddete, ganske korte og kraftige. **Larvene** er bare kjent for noen få arter, der de er av vanlig skarabide-type (scarabaeiform larve).

Levevis
-------

Veldig lite er kjent om deres biologi. De fleste artene finnes på varme, sandige steder. Man har gjettet på at de lever av sopp i underjordiske ganger. Larvene til én art har blitt funnet i avfallshauger som maur har slengt fra seg, og det er mulig at flere av artene er knyttet til maur. Billene flyr helst om natten og har av og til blitt fanget tallrikt i lysfeller.

Utbredelse
----------

Arten lever på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Ochodaeidae Mulsant & Rey, 1871
				+ Underfamilien Ochodaeinae Mulsant & Rey, 1871 – vidt utbredt
					- Gruppen Endognathini Scholtz, 1988
						* Slekten ***Endognathus*** Benderitter, 1921
							+ *Endognathus gilleti* (Benderitter, 1920)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Endognathus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Endognathus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Enodognathus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Carlson, D.C. 2001. Generic Guide to New World Scarab Beetles: Ochodaeidae. 

* Oversikt over artene
Nevrotransmittere formidler signal mellom to nevroner i synapsen
**Nevrotransmittere**, også kalt transmittersubstanser, er kjemiske forbindelser som overfører en nerveimpuls fra en nervecelle til en annen nervecelle i koblingen/synapsen mellom to nerveceller. Enzymer bygger opp nivået av transmittersubstans på den ene siden av synapsen. Når nerveimpulsen kommer kan substansen bli frigjort og går over til andre siden der den binder seg til en struktur som passer på den andre nervecellen. Denne strukturen kalles reseptor. Når reseptoren reagerer, starter det en ny nerveimpuls som sprer seg langs utløperne (axonene) av mottakende nervecelle (nevronet). Andre enzymer bryter ned transmittersubstansen.

Hvis neste celle er en muskelcelle, vil f.eks denne cellen trekke seg sammen. Hvis den neste cellen er en nervetråd, vil den sende impulsen videre.

Eksempler på nevrotransmitter
-----------------------------

* Serotonin
* Dopamin
* Noradrenalin
* GABA
* Glutamat
* Acetylkolin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |