recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Theodor Peter Richard Carlson Reppen** (født 19. april 1863 i Konstantinopel, død 23. juli 1931 i Bulgaria) var en norsk forretningsmann og diplomat som virket i Konstantinopel i Det osmanske rike.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Theodor Richard Reppen var sønn av Carl Johan Reppen (1823–1904) fra Mandal og Marigne Spadaro fra Bulgaria. Farens familie kom fra gården Reppen i Sogndal.

Reppen fikk sin utdannelse ved tyske og amerikanske skoler i Konstantinopel der faren var skipsmegler. Han tok deretter handelsutdannelse i England. 

### Karriere

Reppen jobbet fra 1881 i farens meglerforretning C.J. Reppen & Co. fra 1891 som eneinnehaver. Han var fra 1889 også havnekaptein ved det svensk-norske generalkonsulat samme sted, fra 1901 også for Belgia. Fra 1903 ble Reppen medinnehaver i firmaet Theo. Reppen, eneinnehaver fra 1906 til 1917. Han var ulønnet norsk generalkonsul for det europeiske og asiatiske Tyrkia fra 1905 til 1917, og fra 1922 til sin død i 1931.

Han døde i en flystyrt i Bulgaria i 1931, på vei fra Konstantiopel til Berlin der han skulle treffe familien før videre reise til Oslo. De siste årene var han med på planleggingen av Den norske Levantlinje.

### Familie

På besøk i faderlandet fikk Theodor sin førstefødte sønn Edward Johan Waldemar Reppen (født 1886) med Ingrid Pedersdatter Walaker (1862–1948) som i 1889 utvandret til Amerika.

Reppen ble i 1891 gift med Sofie Regine Johansen (1863–1940) fra Kristiansand. Deres sønn Frithjof Hjalmar Reppen (1893–1945) ble en kjent arkitekt og overtok farens firma i 1931, men endte livet i tyske fangeleirer under en fangemarsj.

Utmerkelser
-----------

* ridder av første klasse av St. Olavs orden for embetsfortjeneste, tildelt ham av Haakon VII den 13. oktober 1906.
* Sankt Aleksanders orden fra Bulgaria
* Andre klasse, tilsvarende kommandør med stjerne, av Mecidi-ordenen fra Tyrkia
* Osmanieordenen av 3. klasse fra Tyrkia
* Liakatmedaljen i gull fra Tyrkia

Referanser
----------

1. 1 2  Hans dødsdato er hentet fra Reidar Omangs omtale av Reppen i *Norsk biografisk leksikon* fra 1952.
2. ↑  Jens Holst, *Fra Sogndal til Konstantinopel* i DIS Hordaland 2(7):2003.
3. ↑  Reppen, Theodor i *Hvem er Hvem*, 1912.
4. ↑  Reppen, Theodor i *Hvem er Hvem*, 1930.
5. ↑  *Generalkonsul Reppen omkommet ved flyveulykke* i *Aftenposten*, 27. juli 1931.
6. ↑  Diverse forfattere, *Waldemar Reppen, fødd Bergen 1886, flytte til England - korleis finn me han att? i Riksarkivet (diskusjon startet 18. juli 2005).*
7. ↑  Frithjof Hj. Reppen i *Store norske leksikon*.
8. ↑  En biografi over sønnen Frithjof er å finne i Våre falne. Dette er også nevnt i *Jøssingposten*.
9. ↑  *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947.
10. ↑  En kort omtale med bilde er også å finne i *Den Kongelige norske St. Olavs orden. Kort oversigt over ordenens historie og meddelelser om dens nulevende norske medlemmer, med portrætter* fra 1913.
**Peder Paulsen Anzjøn** (født 23. januar 1806 i Klinga i Nord-Trøndelag, død 23. mai 1890 i Vikna i Nord-Trøndelag) var en norsk lensmann, gårdbruker og politiker. Han var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) fra 1842 til 1844.

Han ble født i Bangdalen i Klinga, men kom 3 år gammel til Vikna, hvor hans far, Paul Anzjøn, kjøpte gården Bergsnov og ble lensmann og ordfører. Slektnavnet kommer fra gården Andsjøen i Bangdalen. Peder Anzjøn ble konstituert som lensmann i Vikna etter faren i 1830 og beskikket til samme i 1834. I 1839 ble han også lensmann i Nærøy. Han fungerte som kasserer og regnskapssekretær for Nærøy herred, som på det tidspunktet også omfattet Vikna. Anzjøn drev også gården Åkvik i Vikna frem til 1890. Samme år tok Peder Anzjøn avskjed som lensmann, og døde senere samme år.

Han giftet seg i 1838 med Martha Tverås, og de fikk døtrene Karoline, Anna, Karen Elise og Petrine: Karoline ble først gift med lærer Zakarias Smith, senere med lensmannsbetjent Christoffer Inderberg, som overtok lensmannsstillingen etter Peder Anzjøn. De kjøpte også gården. Anna ble gift med amtsagronom og ordfører i Sparbu, senere godsforvalter i Vefsn, Andreas Schult. Petrine ble gift med lensmannsbetjent Ole Lynum Krogstad, som overtok som sparebankkasserer etter Anzjøn og senere ble økonom ved Nordre Trondhjems amts sykehus. Karen Elise var ugift.

Anzjøn var medlem av Vikna herredsstyre i en årrekke, valgmann 1838–1876 og forlikskommissær. Fra 1858 var han «direktør», dvs styremedlem, i Vikna Sparebank. Anzjøn var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt 1842–1844, og satt i Stortingets gasje- og pensjonskomité. Han var vararepresentant til Stortinget i de tre påfølgende periodene, 1845–1851.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 38[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Woxeng, Paul (1959). *Vikna sparebank 1858–1958*. Vikna. s. 67–69.
3. 1 2  Mørkved, Arne (1966) [1935]. *Namdals-slekter. Spillum-Strandslekten 1665–1935*. Namsos. s. 118–120.
4. ↑  Halvorsen, J.B. og Koht, Halvdan (1901). «Schult, Andreas Wright». *Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880. Bind 5: S–T*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, i kommisjon hos H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 181–182. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Litteratur
----------

* Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914*. 1. Kristiania. s. 38.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Anzjøn hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Yad Mordechai** (hebraisk skrift יַד מָרְדְּכַי, betyr Mordechai-minnesmerket) er en kibbutz sør i Israel. Den ligger 10 km sør for Ashkelon og tilhører Hof Ashkelon regionale kommune. I 2006 hadde den 710 innbyggere.

Historie
--------

Yad Mordechai Museum
Samfunnet ble grunnlagt i 1930-årene av Hashomer Hatzair-medlemmer fra Polen og i starten organiserte de sesg selv i en kibbutz kalt Mitzpe Yam nær Netanya, som ble grunnlagt i 1936. Men de 14 målene med jord som kibbutzen fikk var for lite til å utvikle kibbutzen. Den ble derfor flyttet til et område nær Ashkelon i desember 1943 og den nye bosetningen ble oppkalt etter Mordechai Anielewicz, som døde i kampene mot nazistene mens han var kommandant i Żydowska Organizacja Bojowa i Ghettoen i Warszawa. Under den arabisk-israelske krigen i 1948 ble kibbutzen angrepet av Egypt i slaget ved Yad Mordechai.

Det står en statue av Anilewicz i kibbutzen, plassert ved siden av det gamle vanntårnet som er bevart etter at det ble ødelagt av egypterne. Kibbutzen har også et museum for Anielewicz og kampene i ghettoen, i tillegg til slaget ved Yad Mordechai.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted (he)
* Yad Mordechai Travelnet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Tjøme kirke
**Tjøme prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Tønsberg domprosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Tjøme kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Tjøme kirke.

Tjøme prestegjeld og dets sogn er nå en del av Færder kirkelige fellesråd underlagt Tønsberg domprosti.

Historikk
---------

*Tjúma sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Tjøme antas å være lagt under Nøtterøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 21. desember 1872 ble Tjøme sogn utskilt fra Nøtterøy prestegjeld som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Tjøme
* Hvasser

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 251.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Hans Høivik** (født 12. juni 1908 i Stavanger, død 28. januar 1987 i Oslo) var en norsk luthersk teolog, domprost i Bergen fra 1969 til 1977. 

Hans Høivik var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han ble student i 1928 og cand.theol. fra Menighetsfakultetet i 1933. Året etter tok han praktikum og ble så tilsatt som generalsekretær i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag. Den stillingen hadde han til 1943, da han ble hjelpeprest i Vestre Aker kirke. I 1946 ble han småkirkeprest i Oslo, så kom han til Eidsberg kirke i 1952. I 1961 ble han studentprest i Oslo, men samme år ble han tilsatt som sokneprest i Grorud kirke. Der var han til han etterfulgte Per Lønning som domprost i Bergen domkirke i 1969, en stilling han hadde til han ble pensjonist i 1977. 
Han hadde også flere verv innen ulike kristelige organisasjoner. Han var medlem av Lutherstiftelsen forlags styre fra 1946 til 1957, formann i landsstyret i Norges søndagsskoleforbund fra 1946 til 1952, styremedlem i IKO fra 1958 til 1968 og styremedlem i Bergen Diakonissehjem fra 1969 til 1977.

Bibliografi
-----------

* *I brennpunktet* 1938
* *Sol i høyden* 1951
* *Kirken ditt hjem* 1956
* *Da lyset kom* 1967

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Årmålsdager", 11. juni 1958 s.2.

Kilder
------

* Artikkel om Hans Høivik i Hvem er hvem 1973 side 267
Nøtterøy kirke
**Nøtterøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Tønsberg domprosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Nøtterøy kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Nøtterøy kirke.

Nøtterøy prestegjeld og dets sogn er nå en del av Færder kirkelige fellesråd underlagt Tønsberg domprosti.

Historikk
---------

*Njótarey sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Nøtterøy prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Nøtterøy prestegjeld dannet grunnlaget for Nøtterø formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 21. desember 1872 ble Tjøme sogn utskilt som eget Tjøme prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Nøtterøy
* Torød
* Teie

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 233.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Uavhengige grekere** (gresk: Ανεξάρτητοι Έλληνες, *Anexartiti Ellines*) er et gresk høyrepopulistisk, EU-kritisk parti stiftet i 2012.

Historie
--------

Partiet ble stiftet 24. februar 2012 av Panos Kammenos som på det tidspunktet var innvalgt til Hellas' parlament for Nea Dimokratia.

Etter valget i mai 2012 fikk partiet 33 medlemmer i nasjonalforsamlingen, ved valget i juni samme år 20 representanter. I januarvalget 2015 oppnådde partiet en representasjon på 13 medlemmer av parlamentet og ved valget i september 2015, ble resultatet 10 representanter.

Partiprogram
------------

Partiet erklærte motstand mot den sparepolitikk som ved stiftelsen var ført av regjeringen etter initiativ fra EU og IMF. Kammenos oppfordret til en nasjonal reisning mot de krav om innsparinger som bl.a. Tyskland hadde krevd av Hellas. Offentliggjøringen av partiprogrammet 11. mars 2012 ble lagt til landsbyen Distomo hvor det tyske Waffen-SS utførte en massakre i 1944.

Referanser
----------

1. ↑  ekathierini.com Besøkt 13. mai 2012
2. ↑  Parliamentary Elections January 2015, Ministry of Interior.
3. ↑  Parliamentary Elections September 2015, Ministry of Interior.
4. ↑  Athens news, 11. mars 2012 Arkivert 14. mars 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 13. mai 2012
**Andreas Kongelbæk** (født 24. september 1866 i Brevik, død 21. november 1948 i Oslo) var en norsk postmester og politiker (H).

Han vokste opp i Brevik som sønn av snekkermester og fattigforstander Arne Bernhard Kongelbæk og hustru Nicoline Marie Jensen. Han var gift med jordmor Marie Singstad fra Lensvik i Trøndelag. En av deres sønner, Sverre Kongelbeck, ble norgesmester i tungvektsboksing i 1928, senere ingeniør og vitenskapsmann i Amerika.

Etter borgerskolen drog han til sjøs, hvorpå han fikk plass hos post- og telegrafekspedisjonen i Brevik som bud og assistent. I 1890 ble han førstebetjent ved postkontoret i Kragerø, i 1891 fullmektig i Ålesund. Kongelbæk var konstituert som postmester mens Edvard Liljedahl møtte som stortingsmann i 1895 og 1896. Kongebæk var postekspeditør i Kristiania (Oslo) før han var postmester i Steinkjer fra 1903 til 1936. Han sørget for å opprette en postbilrute mellom Steinkjer og Namsos, den første i sitt slag i landet.

Kongelbæk hadde flere offentlige og private verv, deriblant forretningsfører for rutebilselskapet Stenkjær og Namsos Automobilselskap, styremedlem i Indherreds Kreditbank og styreformann for Steinkjer gamlehjem. Han var medlem av fellestyret for Høyre og Frisinnede Venstre i Nord-Trøndelag fra 1921 til 1930 og den første formannen i Nord-Trøndelag Høyre fra 1930 til 1934. Andreas og Marie Kongelbæk var også engasjert i kristent misjonsarbeid.

Referanser
----------

1. ↑  Lundh, Ragnar og Thrap, Nils A. (1897). *Norske posttjenestemænd 1814–96* (2 utg.). Kristiania. s. 72. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Schøning, Jakob (1948). *Norske posttjenestemenn 1903–47*. Utgitt av Det norske postmannslag (4 utg.). Bergen. s. 203.
3. 1 2  «Kongelbæk, Andreas». Steinkjerleksikonet. Besøkt 2. juni 2018.
4. ↑  Saxvik, Kjell (1983). *Fram i hundre års politisk motvind. Nord-Trøndelag Høyre 1883–1983*. Steinkjer. s. 91.
5. ↑  Jacobsen, Hans (1955). *Fiskerliv i helg og yrke. Fra Den indre sjømannsmisjons 75-årige historie*. Bergen. s. 140.
6. ↑  Steen, Adolf (1963). *Finnemisjonen 75 år 1888–1963*. Trondheim: Norges finnemisjonsselskap. s. 300.

| * v
* d
* r
Nord-Trøndelag Høyres ledere |
| --- |
| 
* Andreas Kongelbæk (1930–34)
* Lorentz Stavrum (1934–38)
* Jens Eian (1938–39)
* Finn Christiansen (1939–45)
* Gunnar Gregusson (1945–49)
* Leif Lykke (1949–51)
* Odd Wist (1951–52)
* Haagen G. Einang (1952–54)
* Carl O. Collett (1954–57)
* Asbjørn Olsen (1957–59)
* Sigurd Sparr (1959–60)
* Arne Pedersen (1960–62)
* Helge Leiv Svarva (1962–66)
* Odd Myrstad (1966–70)
* Torstein Tenmann (1970–76)
* Oluf Moe (1976–81)
* Ola Guldseth (1981–85)
* Snorre Gundersen (1985–2000)
* Åshild Vang (2000–04)
* Joar Grøtting (2004–08)
* Lars Myraune (2008–12)
* Elin Agdestein (2012–16)
* Anders Kiær (2016–17)

 |

Portaler: Konservatisme | Trøndelag
**Akhil Bharatiya Gorkha League** (ABGL) (nepali: अखिल भारतीय गोर्खा लीग) (også kalt *All India Gorkha League* (AIGL/IGL) – *Det allindiske Gurkhaforbundet*) er et politisk parti for den nepalitalende minoriteten i den indiske delstaten Vest-Bengal. Partiet ble grunnlagt i 1943 av Damber Singh Gurung. Partiets nåværende generalsekretær heter Amar Lama.

ABGL inngår i People's Democratic Front, en allianse ledet av Communist Party of Revolutionary Marxists av partier som kjemper for nordbengalsk autonomi, men er motstandere av Gorkhaland National Liberation Front.

ABGL har to av totalt 28 mandater i Darjeeling Gorkha Hill Council.

ABGL hadde en avdeling i Sikkim fram til 1970-tallet og det på tale å opprette en ny.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* «Opp. split boon for GNLF». *The Telegraph*. 1. desember 2003.
* «Gorkha leader Madan Tamang killed, Darjeeling tense». *The Times of India*. 21. mai 2010.
* «Gorkha leader Madan Tamang hacked in public». *The Times of India*. 22. mai 2010.
* «Tamang's murder threatens to derail Gorkhaland talks». *The Times of India*. 26. mai 2010.
* «Tamang's murder threatens to derail Gorkhaland talks». *The Times of India*. 26. mai 2010.
* West bengal State Assembly Elections 2011 Candidate List Arkivert 15. oktober 2012 hos Wayback Machine.
* Artikel om ABGL i Sikkim Express[*død lenke*]
**Anton Beatus Adeler til Gimsø og Bratsberg** (født 18. februar 1767 på Gimsø kloster, død 13. mai 1843 i Christiania) var en norsk kammerjunker. 

Anton Beatus, oppkalt etter bestemoren Anne Beate, var sønn av kammerherre Frederik Georg Adeler og hustru Juliane Ernestine de Cicignon (1744—1799). I 1780 ble han konfirmert i Solum kirke, fem år senere lot foreldrene seg separere. I 1783 ble han utnevnt til hoff-, og senere samme år, til kammerjunker. 

Faren forbigikk Anton Beatus i arvespørsmålet. Han valgte å testamentere Gjemsø kloster og restene av eiendommene til sin danske brorsønn, amtmann og overpresident i København, lensbaron Frederik Adeler til Adelersborg. Anton Beatus ble etterlatt med en livrente.

Ekteskap
--------

Den 25. april 1818 giftet Anton Beatus seg i Skien med Mogensine Bentzen, enke etter skipskaptein Adreas Hall (d. 1818). Hun medbragte flere barn i ekteskapet, og da Skien manglet en skole for høyere utdannelse, flyttet familien i 1821 fra Gjemsø til Christiania for å gi barna en bedre utdannelse. To år senere ble deres felles barn Antonie Christiane Emilie født. 

Anton Beatus Adeler var glad i lese bøker, hvorav han hadde samlet seg en del. Han endte sitt liv på samme måte som sin far i 1810, nemlig ved at han veltet med sin vogn. I sitt dødsår ble han malt av Adolph Tidemand.

Referanser
----------

1. ↑  «Adeler». *Danmarks Adels Aarbog*. runeberg.org. 1906. Besøkt 5. juni 2018.
2. 1 2  J. L Qvisling (1921). *Gjerpen - en Bygdebok, Gaarhistorie I*. Kristiania: Aschehoug. s. 45–46.
3. ↑  Leif Biberg Kristensen. «Anton Beatus Adeler». solumslekt.org. Besøkt 5. juni 2018. [*død lenke*]
4. 1 2  H. J. Huitfeldt-Kaas (1887). «Adeler, Frederik Georg». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 5. juni 2018.
5. ↑  Einar Østvedt (1970). *Nonneklosteret på Gimsøy*. s. 131.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Fluberg kirke
*Se også: Lund prestegjeld (Agder) og Lund prestegjeld (Rogaland)*
**Land prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hadeland og Land prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Land kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Fluberg kirke.

Historikk
---------

*Land sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Det vidstrakte Land prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Lannd Sogenn*:

* Lanndt Hoffuitt Kiercke
* Garder Annex
* Honer Annex
* Hoffs Annex

Land prestegjeld dannet grunnlaget for Land formannskapsdistrikt opprettet i 1837, hvilket ble delt i Nordre og Søndre Land kommuner med virkning fra 1847.

Ved kgl.res. av 25. januar 1866 ble det vidløftige Land prestegjeld delt i Nordre og Søndre Land prestegjeld, gjeldende fra 1. mai 1866.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 186.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 48.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
**All-India States' Peoples' Conference** (AISPC) var en politisk organisasjon i kolonitidens India. Den ble etablert i Bombay i desember 1927, da den første kongressen ble avholdt. Opprinnelig het organisasjonen **India States' People's Conference**. Det faste sekretariatet holdt til i Bombay.

AISPC samlet organisasjoner i enkelt av fyrstestatene, der Kongresspartiet ikke hadde aktivitet. Den første slike politiske organisasjon var Indore State Subjects' Conference, etablert i 1911. Flere organisasjoner kom til under ikkesamarbeidspolitikken, særlig fra 1918 av. AISPC var dominert av representanter for fyrstestatene i det vestlige India. I 1927 samlet representanter fra fyrstestatene i Sør-India seg i Madras og dannet en tilsvarende organisasjon, som ble til South India States' People's Conference. Til tross for forsøk på å styrke AISPC på slutten av 1930-tallet, ble den aldri en slagkraftig nasjonal organisasjon med felles program for alle fyrstestatene.

Kongresspartiet uttrykte sympati med ønsket om at fyrstestatene innførte representative organer og ansvarlig regjering, men holdt lenge fast ved linjen om å konsentrere seg om Britisk India og ikke blande seg inn i politikken i fyrstestatene. Dette endret seg og i 1939 ble kongresspolitikeren Jawaharlal Nehru valgt til president i AISPC.

Referanser
----------

1. ↑  Ian Copland: *State, Community and Neighbourhood in Princely North India, C. 1900-1950*, New York: Palgrave Macmillan, 2005, s. 86.
2. ↑  Barbara N. Ramusack: *Indian Princes and Their States*, Cambridge: Cambridge University Press, s. 219.
3. 1 2  Ramusack, s. 220.
4. ↑  Ramusack, s. 219.

Litteratur
----------

* O.P. Ralhan (red.): *All India States People's Conference*, dokumentsamling i fire bind i serien *Encyclopaedia of political parties* (bd. 16–19), New Delhi: Anmol Publishers. ISBN 8174884025 ISBN 978-8174884022
**Marie Katharine Helene Tannæs** (født 19. mars 1854 i Christiania, død 20. februar 1939 i København) var en norsk maler som er kjent for sine høstmotiv. Hun debuterte på Høstutstillingen i 1883.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Faren var sogneprest Arne Tannæs (1814–79); han var venn med totenmaleren Christian Wexelsen (1830–83) som mente Marie burde søke malerinnestien. Hvilket hun gjorde, og lot seg inspirere til å ta for seg de høstlige motiver fra naturen. Moren Maren Udnæs (1822–85) var datter av Gabriel J. Udnæs (1791–1846) som eide Vøienvolden gård. Tannæs' maleri «Senhøstes» (1896) i Nasjonalgalleriet er malt på Vøienvolden, i likhet med «Høst» fra 1924.

### Utdannelse

Høsten 1872 startet hun på Tegneskolen der Wexelsen var lærer. Høsten 1884 startet hun på sine tre år ved den private kunstskolen til Christian Krohg, Hans Heyerdahl og Erik Werenskiold. Ifølge Norsk kunstnerleksikon er hun inspirert av Werenskiold.

### Malerinne

Hun hadde studieopphold i Frankrike 1888–89 og 1892, hvor hun først studerte under Gustave-Claude-Etienne Courtois ved Académie Colarossi, og i 1892 hos Pierre Puvis de Chavannes (1824–98). På Verdensutstillingen i Paris (1889) fikk hun *honorable mention* for «Hoff ved Skøyen» med høstens første snøfall. Hun ble tildelt bronsemedalje ved Verdensutstillingen i Paris (1900) og sølv på Verdensutstillingen i San Francisco (1915).

Så fulgte studieopphold i Italia 1898 sammen med Signe Scheel, og i 1901–02 på Sicilia samtidig med Severin Segelcke (1867–1940).

Hun var styremedlem i Bildende Kunstneres Styre 1913–15 og medlem av i juryen for Høstutstillingen 1909–14; her stilte hun forøvrig stilte ut nesten hver høst fra 1883 til 1934.

Hun er representert i Nasjonalgalleriet, Bergen Billedgalleri, Trondheim kunstmuseum, Stavanger kunstmuseum og Oslo bymuseum.

* Borgen Gård i vestre Aker, 1895 Borgen Gård i vestre Aker, 1895
* Brochmannshaugen, 1900 Brochmannshaugen, 1900
* Vøienvolden, 1893 Vøienvolden, 1893
* Tjuvholmen, 1883 Tjuvholmen, 1883
* Vøyenvollen, 1924 Vøyenvollen, 1924

Referanser
----------

1. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Marie Tannaes, FemBio-ID 26667, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Marie Katharine Helene Tannæs, Benezit-ID B00179484, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 2582ed02-b61b-472e-a6ec-9b737fef88fc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Anne Wichstrøm og Svein Aamold, Marie Tannæs i Norsk kunstnerleksikon.
5. ↑  Høst fra jubileumsauksjonen 2012, gwpa.no.
6. ↑  Anne Wichstrøm (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv*. Gyldendal. ISBN 8252535208.
7. 1 2  Tannæs, Marie i Hvem er Hvem, 1930.
8. ↑  «Marie Tannæs 70 aar». *Morgenposten, 19. mars 1924*.
9. ↑  Sigurd Willoch (1934). «Italia i norsk nittiårskunst». *Kunst og kultur*. Universitetsforlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Yamit** (hebraisk: ימיט) var en israelsk by med rundt 2.500 innbyggere som bestod i perioden 1967 til 1982 på den nordlige delen av Sinaihalvøya i Egypt. Halvøya ble okkupert av Israel i forbindelse med Seksdagerskrigen.

Da Israel, etter fredsavtalen fra 1979, returnerte den østlige delen av Sinai til Egypt i april 1982 og alle troppene forlot området, ble byen rasert og forlatt.

Historie
--------

Oppbyggingen av Yamit begynte i januar 1975 i et ørkenområde der en beduinstamme tidligere hadde bodd. Intensjonen var å bygge en by med 200.000 innbyggere som skulle være en buffersone mellom Gazastripen og Sinaihalvøya.

Da de første femti nybyggerne kom dit, var det verken bygninger, veier, strøm eller vann, alt måtte bygges fra bunnen av. Planene var ambisiøse og omfattet blant annet en havn, en mølle, en kanal til Dødehavet, et hotell og et universitet. Etter et år hadde befolkningen doblet seg og de hadde begynt å bygge en yeshiva.[2]

Innvandringen gikk sakte til tross for de billige boligene. Da fredsavtalen mellom Israel og Egypt ble signert i 1979 etter Camp David-avtalen, valgte mange innbyggere å forlate Yamit. Husene deres ble innløst av den israelske staten slik at de kunne bygge nye i andre byer.[2]

Yamit ble evakuert av israelsk militære den 23. april 1982 under protester. Noen av beboerne barrikaderte seg oppe på hustakene, og ble tatt ned og bragt bort med makt.[3] Etter evakueringen ble noen av husene flyttet til Israel, hvor de ble gjenoppbygd, og resten ble revet.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
*Det finnes flere Christian Børs*

**Christian Børs** (født 21. mars 1823 i Bergen, død 16. mai 1905 i Paris, Frankrike) var en norsk forretningsmann og velgjører.

Han emigrerte fra Bergen i 1848 forretningsmann til USA der han etter en tid i New York City flyttet til Boston og etablerte et agentur for jernvarer. Han var svensk og norsk generalkonsul i Boston fra 1865 og fra 1871 i New York City. Fra 1878 til han 1890 drev han kun som konsular, men flyttet så til Paris. 

Han skjenket rike gaver og legater til fødebyen, blant en fontene til Nygårdsparken i Bergen i 1884. Han hadde da i 1876 blitt ridder av St. Olavs Orden, så Konsul Børs' gate i Bergen ble oppkalt etter ham. Etter store gaver til Redningsselskapet ble han også minnet gjennom redningsskøyta RS «Christian Børs II» (sjøsatt 1937).

Han var sønn av Christian Børs (1788–1859) og Hanna Synnestvedt (1796–1872). Faren var gullsmed i Bergen. Selv ble Christian først gift med Harriet Bayard (1836–1865) som var datter av senator Richard H. Bayard, før han i 1873 ektet Anna Collett (1832–1915) av slekta Collett. Sammen med Elizabeth Fedde etablerte hun Brooklyn sykehjem.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Alf H. Madsen, *Christian Børs* i Norsk biografisk leksikon.
3. ↑  Børs, Christian i *Salmonsens koversationsleksikon* fra 1915-1930 (på dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Peder Jacobsen Hygom** (født 28. november 1692 i Hygum, død 8. juni 1764 i Århus) var en dansk biskop. Han skrev med basis i den tyske originaltekst salmen *Jesus, din søte forening å smake*.

Biografi
--------

Han fikk sin tidlige skolegang i hjemmet, hans far Jacob Hygom (død 1754 som jubellærer) var prest i Hygum. Deretter kom han i presten Peder Wöldikes private latinskole i Sommersted. I 1710 begynte han å studere teologi ved Københavns Universitet, og fire år etter ble han cand.theol. Han studerte videre i Kiel og ble deretter kapellan i Lintrup hos prost Wellejus. I 1719 ble han gift med prostens datter Karen. Siden ble han så prest i sognet etter sin svigerfar. I 1732 ble han kapellan hos sin far i Hygum.

Peder Jacobsen Hygom var en pietist, allerede i studietiden hadde han blitt venn med brødrene Broder Brorson og Hans Adolph Brorson. Hans forkynnelse vakte både tilslutning og motstand, og i 1735 ble han klaget inn for biskopen i Ribe. Denne kom på visitas og fikk partene forlikt, men allerede året etter flyttet Hygom til Århus og ble sokneprest ved Vor Frue kirke der. Han ble også prost i Ning prosti. I 1737 flyttet han til Ålborg for å være stiftskapellan for den nyutnevnte biskopen, Broder Brorson. Året etter ble han utnevnt til biskop i Oslo, på den tiden het det Akershus stift. Men han rakk ikke å tiltre før han ble kalt til biskop i Århus, hvor han ble værende til han døde.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Peder Hygom, Dansk Biografisk Leksikon-ID Peder\_Hygom[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Dansk biografisk leksikon, oppført som Hygom, Peder, besøkt 29. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Peder Jacobsen Hygom hos Den danske salmebog online
* Om Hygom i *Dansk biografisk Leksikon* (1887–1905) bind 8 (runeberg.org)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |

Portal: Danmark
**Niels Truidsen Ulfstand til Barsebæk** (født 15. november 1526, død 5. oktober 1575) var en dansk adelsmann og lensherre. 

Han var sønn av riksråd Truid Ulfstand og hustru Ide Brock. Barsebæk arvet han etter sin mor, dessuten eide han part i Vemmetofte på Sjælland, og Torup i Skåne, arvet henholdsvis etter broren Jens og broren Lave.

I årene 1549–52 tjente han som hoffsinde og var i årene 1557–58 kongens munnskjenk. I Ditmarskenkrigen i 1559 ble han hardt såret. I 1561 ledsaget han enkedronning Dorothea til Celle hvor prinsesse Dorothea skulle giftes. I syvårskrigens første år, gjorde han tjeneste som *tøjmester* ved hæren. 

I 1557 hadde han fått Stegehus og Møn i forlening, men mistet det allerede i 1563 pga. økonomisk vanskjøtsel. Etter i kort tid å ha vært lensherre på Vordingborg, fikk han det gamle lenet tilbake, men beholdt det kun i få måneder, hvoretter han siden ikke mottok forleninger. I 1571 ble han derimot øverste falkemester, en stilling han behold livet ut. 

Han døde på Amager ved København den 5. oktober 1575. Dagen etter, døde hans hustru i barselseng, Margrethe Herlufsdatter Skave, hvem han hadde ektet året før.

Referanser
----------

1. 1 2  «Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind.». *runeberg.org*. Besøkt 14. august 2018.

Portal: Danmark
**Carl Jacob Sundevall** (født 22. oktober 1801 i Högestad, Skåne, død 2. februar 1875 i Stockholm) var en svensk zoolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Carl J. Sundevall var bror til legen Fredrik Emil Sundevall og sjømilitæren Henrik Ludvig Sundevall. Han ble i 1817 student i Lund og filosofie magister i 1823.

### Karriere

Sundevall ble dosent i økonomi 1826. Etter en reise til Ostindia mellom 1827 og 1828 avla han eksamen i medisin i 1829 og ble lege året etter.

I 1833 ble han intendant ved Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm og i 1836 ble han utnevnt til adjunkt i zoologi og økonomi i Lund. Da han kom tilbake fra franske La Recherche-ekspedisjonen til Spitsbergen i 1839, ble han utnevnt til intendant og professor der. Fra 1841 til 1871 arbeidet han ved avdelingen for ryggradsdyr.

Han var medlem av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund (fra 1825), Kungliga vetenskapsakademien (fra 1839), Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg (fra 1840), Kungliga Lantbruksakademien (fra 1844) og Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala (fra 1851). Sundvalls fleste arbeider behandler ryggradsdyrenes systematikk. I *Methodisk öfversigt af idislande djuren* (1844) la han et fortjenstfullt bidrag til kunnskapen om disse dyrs slektskapsforhold. Hans *Lärobok i zoologien* (1835) med tilhörende handatlas ble lenge brukt i skolen.

Hans mest betydningsfulle arbeide ligger innen ornitologiens område, der han behandlet deler av fuglenes anatomi. Til hans mest kjente arbeider hører *Methodi naturalis avium disponendarum tentamen* (1872–73), *Svenska foglarne* (1856–71) og *Conspectus avium picinarum* (1866). Sundevall hadde til og med et forslag til bruk av fonetiske bokstaver.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Sundevall, Karl Jakob *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Portal: Vitenskap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
«Hakekorsflagget», som hadde vært flagg for det tyske nazistpartiet NSDAP fra august 1920, ble vedtatt som Tysklands eneste riks- og nasjonalflagg 15. september 1935. Partiflagget, som ble utformet av Hitler selv, hadde den hvite sirkelflaten sentrert på flaggduken.
**Riksflaggloven** (på tysk *Das Reichsflaggengesetz vom 15. September 1935 (RGBl. I S. 1145)*), vedtatt under det tyske nazistpartiet NSDAPs rikspartidag i Nürnberg 15. september 1935, etablerte regler for flagget i det nazistiske Tyskland. Loven slo fast at svart, hvitt og rødt skulle være riksfargene og at hakekorsflagget skal bli det nye riks- og nasjonalflagget.

Bakgrunn
--------

Bakgrunnen for loven skal ha vært at amerikanske havnearbeidere rev ned hakekorsflagget fra det tyske skipet TS Bremen. Arbeiderne ble ikke straffet fordi hakekorsflagget ikke ble ansett som det tyske nasjonalflagget.

Weimar-republikkens flagg i svart, rødt og gult ble avskaffet 12. mars 1933 og i første omgang erstattet med trikoloren i svart, hvitt og rødt som nasjonalflagg. Øvrige flagg ble endret i samme fargeoppsett. Samtidig ble partiflagget med svastikaen innført som offisielt flagg, i første omgang til bruk parallelt med nasjonalflagget.

Fargene rødt, hvitt og svart var hentet fra flagget under det tyske riket før Weimarrepublikken. Den røde og svarte fargen representerte dessuten *Blut und Boden*, det vil si «blod og jord». Hitler hevdet i sitt kampskrift Mein Kampf, som kom ut i to bind i 1925 og 1926, at det var han personlig som hadde valgt hakekorset og bestemt utforming og farger. Hans tolkning var at hakekorset stod for arbeid, det hvite for nasjonalistisk orientering og det røde for den sosiale grunntanken.

* Tysklands nasjonalflagg 1933–1935Tysklands nasjonalflagg 1933–1935
* Tysklands orlogsflagg 1933–1935Tysklands orlogsflagg 1933–1935
* Tysklands orlogsflagg 1935–1945Tysklands orlogsflagg 1935–1945

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Riksflaggloven – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

Se også
-------

* Nazi-Tysklands nasjonalflagg
* Nazi-Tysklands riksvåpen

Referanser
----------

1. ↑  Hitler, Adolf (1889-1945) (1941). *Min kamp*. Oslo: Stenersen. s. 129.
2. ↑  Robert Gellately: *Lenin, Stalin og Hitler* (s.137), forlaget Cappelen Damm, Oslo 2008, ISBN 978-82-04-12821-8

Eksterne lenker
---------------

* Flaggloven på tysk
**Geheimeråd** var fra 1600-tallet navnet på et kollegium av de nærmeste rådgiverne til mange europeiske fyrster. Navnet kommer av tysk **Geheimer Rat**, der *Geheim* betyr «hemmelig», eller «fortrolig». Dette organet var direkte underlagt fyrsten, og styrte landet sammen med ham. Etter hvert utviklet de moderne regjeringene seg, og geheimerådene mistet sin betydning. I Tyskland og Østerrike forsvant geheimerådene etter første verdenskrig. Det eneste geheimerådet som ennå er i funksjon, er det britiske *Privy Council*, men det har mest seremonielle oppgaver.

I Danmark-Norge begynte man fra Christian IVs tid å bruke begrepet om kongens nærmeste rådgivere utenom riksrådet. Fra Christian Vs tid ble ordet brukt om medlemmene i Geheimekonseilet, men tittelen ble også gitt til andre.

Geheimeråd ble i Danmark-Norge etter hvert en tom rangtittel. I løpet av 1700-tallet ble tittelen **geheimekonferensråd** (en sammensetning med tittelen konferensråd) innført. Begge disse titlene var plassert i første rangklasse. Det fantes også en lavere tittel, **geheimeetatsråd**, som var plassert i annen rangklasse.

Også i Tyskland og Østerrike ble tittelen **Geheimrat** en ærestittel, som ble gitt til de øverste lederne i statsforvaltingen. J.W. Goethe hadde tittelen fordi han satt i geheimerådet til hertug Karl August. Enkelte fremstående professorer fikk også tittelen, for eksempel Max Planck.

Se også
-------

* Kanselliråd
* Justisråd
* Etatsråd

Litteratur
----------

* Nils G. Bartholdy: «Adelsbegrebet under den ældre enevælde - sammenhengen med privilegier og rang i tiden 1660-1730», (dansk) *Historisk Tidsskrift*, 12. række bind V hæfte 3, København 1971

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Minside** var en felles borgerportal på Internett for de offentlige kontorene i Norge. 

Formålet med siden var at befolkningen skulle ha en internettside å henvende seg til om de ønsket kontakt med det offentlige og kunne søke om blant annet skattekort, studielån, skole- og studieplass og melde om flytting. Siden lå under Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet og ble administrert av Direktoratet for forvaltning og IKT.

Minside ble lagt ned 31. mai 2012. Samtidig skulle Norge.no legges om, for å tilpasse tjenestene til dagens nettvirkelighet.

Historie
--------

Minside var moderniseringsminister Morten Meyers hjertebarn og siden var planlagt åpnet 31. desember 2005, men ble utsatt flere ganger grunnet problemer med valg av autentiseringsløsning. Lenge var planen at en offentlig sikkerhetsportal eid av Bankenes BetalingsSentral skulle brukes til autentisering, men dette ble skrinlagt fordi ingen av de to store e-ID-leverandørene BankID og BuyPass ville inngå avtale med BBS.

Minside ble åpnet 18. desember 2006 med en midlertidig sikkerhetsløsning basert på PIN-koder fra Skattedirektoratet. Tjenesten ble tilgjengelig etter hvert som folk fikk tilsendt skattekort og autentiseringsinformasjon.

Teknologi
---------

Minside ble utviklet av Software Innovation med teknologipartnerne SUN Microsystems, Fatwire fra Innovate AS og Kantega. Sistnevnte hadde ansvaret for sikkerheten på Min Side.

Minside ble forvaltet av Fornyings- og administrasjonsdepartementet gjennom virksomheten Norge.no i Leikanger.

MinSide og MinID
----------------

MinID er en personlig elektronisk ID til offentlige tjenester på nett. MinID brukes som innloggingsløsning hos MinSide og en rekke andre offentlige instanser som f eks Vigo, Lånekassen, Skatteetaten, NAV, Posten og Altinn som de største brukerstedene. Pr. desember 2009 hadde 1,5 millioner av Norges befolkning registrert seg med passord og PIN-koder, og logget inn minst en gang. MinID er basert på den åpne SAML 2.0-protokollen.

Referanser
----------

1. ↑  «Difi kvitter seg med Minside». Arkivert fra originalen 5. mars 2012. Besøkt 26. februar 2012.
2. ↑  Difi legger om satsingen på innbyggerrettede tjenester Arkivert 17. februar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  DN.no 2005-05-19: "Min Side" til Software Innovation

Eksterne lenker
---------------

* Minside Arkivert 18. september 2012 hos Wayback Machine.
* I dag fikk du din egen side på nettet – Artikkel i Aftenposten i forbindelse med åpningen.
* Artikkel i digi.no som omhandler lanseringen
* Direktoratet for forvaltning og IKT – Difi
**Christiane Magdalene «Jane» Bøcher** (født *Hansen*, siden *Berg*, født 26. mars 1798 i København, død 25. oktober 1874 i København) var en norsk (opprinnelig dansk) skuespiller.

Familie
-------

Christiane Bøcher var datter av revisor i Rentekammeret Peder Jacob Hansen og Juliane Sørensen. Hun giftet seg på Frederiksberg 16. september 1828 med skuespilleren Jens Lang Bøcher. Hun ble gift annen gang 9. mars 1836 i Christiania med skuespilleren Jean Louis Napoleon Berg.

Liv og virke
------------

Christiane Bøcher fikk sin debut 19. oktober 1827 i rollen som *Wilhelmine von Sachau* i *Bortførelsen* ved det som da ble kalt Strömbergs theater, det senere Christiania Theater. Hun var ansatt ved Christiania Theater i Christiania 1827 til 1837, før hun vendte tilbake til sitt fødeland Danmark.

Christiane Bøcher er beskrevet: «paa Spindesiden var det dog først og fremst Mad. Bøcher, som var baade Publikums og Recensenternes erklærede Yndling.»

Roller i utvalg
---------------

*Wilhelmine von Sachau* i *Bortførelsen* (Strömbergs teater, Christiania, 1827)

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 35. ISBN 8200056228.

Referanser
----------

1. 1 2  Blanc, Tharald Høyerup: *Christiania theaters historie 1827-1877*, J.W. Cappelen Christiania

Eksterne lenker
---------------

* *Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XVIII: Nordlandsbaad—Perleøerne*
* Blanc, Tharald Høyerup: *Christiania theaters historie 1827-1877*, J.W. Cappelen Christiania
Barnet er akkurat tatt ut av livmoren og mor får se barnet for første gang.
**Keisersnitt** (Latin: *sectio caesareae*) er et kirurgisk inngrep for å få ut et barn fra morens livmor når det oppstår komplikasjoner ved fødselen.
I romertiden innførte en av keiserne en lov som påla borgerne, ved en gravid kvinnes død, å skjære opp livmoren slik at barnet kunne overleve. Ingen kvinne overlevde keisersnitt før på 1700-tallet.

I våre dager kan keisersnitt være planlagt dersom det forventes problemer ved fødselen. Når en fødsel trekker ut i tid, om det er mekanisk misforhold, slik at det er mekaniske problemer med å få ungen ut, og om moren eller barnet får reduserte livstegn er keisersnitt en vanlig brukt måte å få gjennomført fødselen raskt på. Dersom jordmor og/ eller gynekolog/fødselslegen er redd for komplikasjoner, er keisersnitt en rask løsning på problemet.

Når den gravide kvinnen får narkose, er det viktig å få ut ungen så fort som mulig for å hindre at også ungen blir påvirket av narkosemidlene, siden dette kan gi dårligere pusterefleks. Derfor blir inngrepet startet så fort som mulig etter at kvinnen har redusert bevissthet. Det tar kort tid før livmoren er åpnet og ungen er ute.

En fødsel er det tidspunktet i både kvinnens og barnets liv da det lettest oppstår en medisinsk akuttsituasjon som krever raskt kirurgisk inngrep. Derfor mener mange leger at fødsler skal foregå på sykehus der det er mulighet for keisersnitt uten ventetid og uten lang transport eller andre utsettelser. Dette kommer lett i konflikt med enkelte jordmødre og fødekvinner som ønsker hjemmefødsel, eller fødsel ved en fødestue for å unngå lang reise og opphold ved et sykehus langt fra hjemmet den siste tiden før fødsel.

Hvorfor det faktisk heter keisersnitt er uvisst. Det har vært spekulert i at Julius Cæsar ble forløst på denne måten ca. 100 f.kr. men dette er ikke korrekt. Navnet kommer muligens fra en romersk lov som ble innført (lex caesarea). Loven sa at inngrepet skulle utføres mot slutten av svangerskapet dersom en gravid kvinne var døende. Hensikten var å redde barnet.

Referanser
----------

1. 1 2  Christopher Wanjek (2003) *Bad Medicine: Misconceptions and Misuses Revealed : from Distance Healing to Vitamin O*, side 5, John Wiley & Sons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Brian Alexa Friedman** alias **B Free** (født 28. mai 1977 i Scottsdale, Arizona i USA) er en populær amerikansk koreograf og danser.

Karriere
--------

I 2003 ble Friedman nominert for MTV Video Music Awards for Beste Koreografi for Mýas «My Love Is Like...Wo»-video. Friedman har også koreografert mange av Britney Spears' videoer inkludert «Overprotected», «I Love Rock 'N' Roll», «Toxic» på hennes Dream Within a Dream turné (i USA). Hans andre videoinkluderinger er bl.a. 'N Syncs «Pop» (som Wade Robsons assistent), Fatboy Slims «Weapon of Choice» (som Christopher Walkens assistent), Samantha Mumbas «Baby Come on Over», Monicas «Just Another Girl», Pinks «Most Girls», Chayannes «Boom Boom», M2Ms «Don't Say You Love Me» og Princes «Betcha by Golly Wow!». Friedman koreograferte også en episode av FOX-serien, *That 70's Show*. Han har også koreografert masse, og vært gjestedommer ofte for programmet *So You Think You Can Dance*. Friedman koreograferte også for filmen *National Lampoon's Pledge This!*, med bl.a. Paris Hilton. Friedman koreograferte i tillegg et dansenummer for gruppen Burlesque, The Bombshells, med Carmen Electra, for et MTV Video Music Awards-party. Friedman var en jurymedlem for ITVs underholdningsprogram Grease Is The Word der de skulle finne de nye Sandy og Danny for den nye West End-produksjonen av Grease. Kort etter dette, var Friedman den nye gjestedommeren på talentprogrammet *The X Factor* sammen med *Dannii Minogue*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brian Friedman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Brian Friedman hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
**So You Think You Can Dance** |
| --- |
| Sesonger | 1 (2005)  **·** 2 (2006)  **·** 3 (2007)  **·** 4 (2008)  **·** 5 (sommer 2009)  **·** 6 (høst 2009)  **·** 7 (2010)  **·** 8 (2011) |
| Programledere | Lauren Sánchez (2005)  **·** Cat Deeley (2006–dags dato) |
| Dommere | Nigel Lythgoe  **·** Mary Murphy (2007–2009; 2011)  **·** Adam Shankman (2009–2010)  **·** Mia Michaels (2010) |
| Koreografer | Tyce Diorio  **·** Nappytabs  **·** Brian Friedman  **·** Jean-Marc Généreux  **·** Dan Karaty  **·** Mia Michaels  **·** Mandy Moore  **·** Wade Robson  **·** Shane Sparks  **·** Sonya Tayeh  **·** Stacey Tookey  **·** Travis Wall |
| Vinnere | Nick Lazzarini  **·** Benji Schwimmer  **·** Sabra Johnson  **·** Joshua Allen  **·** Jeanine Mason  **·** Russell Ferguson  **·** Lauren Froderman  **·** Melanie Moore |
| All-Stars | Stephen «tWitch» Boss  **·** Allison Holker  **·** Dominic Sandoval |
| Andre deltagere | Dmitry Chaplin  **·** Phillip Chbeeb  **·** Heidi Groskreutz  **·** Ivan Koumaev  **·** Blake McGrath  **·** Travis Wall |
| Andre land | Australia  **·** Belgia og Nederland  **·** Canada  **·** Danmark  **·** Hellas  **·** Malaysia  **·** Norge  **·** Skandinavia  **·** Storbritannia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |