recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Qazi Muhammad ikledd kurdiske klær.
**Qazi Muhammed** (kurdisk قاضی محمد eller Qazî Mihemmed, persisk:قاضی محمد, født 1. mai 1893, død 31. mars 1947) var en iransk politiker, religiøs leder og kurdisk nasjonalist i Iran. Han var leder for Kurdistans demokratiske parti i Iran og president i den ikke-anerkjente kurdiske republikken Mahabad.

Qazi Muhammed vokste opp i Mahabad i det nåværende Iran i en innflytelsesrik sunnimuslimsk familie som eide land rundt Bukan. Hans far var en respektert dommer. Han hadde en bror, Sadr Qazi som ble et medlem av det iranske parlamentet, og tre søstre. Han fikk sin utdannelse ved en religiøs skole og av hans far. Qazi Muhammed arvet sin fars stilling som dommer i Mahabad. I tillegg til kurdisk mestret han også språkene farsi, tyrkisk, arabisk og noen vestlige språk.

I oktober 1944 ble Qazi invitert til å være åndelig leder i partiet Komeley Jiyanewey Kurdistan (Komala). Med et mål om å opprette en egen kurdisk stat, måtte Komala omorganisere seg til et mer disiplinert politisk parti med en egen hær. I september 1945 etablerte Qazi Muhammed KDP-I og han samlet kurderne og Komala-medlemmene i dette nye partiet.

Den 22. januar 1946 ble etableringen av Republikken Mahabad proklamert, og Qazi Muhammed ble valgt til republikkens president. Den 15. desember samme år gjenvant iranske styrker kontroll over området. Qazi Muhammed ble fengslet 18. desember og etter avhør i en iransk militærdomstol ble han dømt til døden for forræderi. Han ble hengt sammen med sin bror, Sadr Qazi, på torget i Mahabad 31. mars 1947.

En av Qazi Muhammeds døtre, Efat Ghazi, ble i 1990 drept i Västerås i Sverige av en brevbombe. Brevbomben var adressert til hennes mann, den kurdiske aktivisten Emir Ghazi. En av hans sønner, Ali Qazi, er aktivt medlem av den kurdiske bevegelsen med mål å danne en kurdisk stat.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Nader Entessar. Kurdish Politics in the Middle East. Side 23-25.
2. ↑  Farideh Koohi-Kamali. The Political Development of the Kurds in Iran. Side 107
3. ↑  Hamma Mirwaisi. The History of the Kurdish People. Side 575.
4. ↑  Dr. Ali Kilic. The State of the Republic of Kurdistan Arkivert 6. juli 2010 hos Wayback Machine.. Besøkt 27. juni 2020. (en)
5. 1 2
6. ↑  The Times of Israel 31. mars 2020. Today we remember the martyrdom of Qazi Muhammad Arkivert 29. juni 2020 hos Wayback Machine.. Besøkt 27. juni 2020. (en)
7. ↑  Besar Kurdistani. Eagles Land. Side 47.
8. ↑  Rudaw 3. april 2014. Qazi Muhammad’s Son Remembers Father’s Role in Mahabad Uprising. Besøkt 27. juni 2020. (en)

Kilder
------

* Farideh Koohi-Kamali. *The Political Development of the Kurds in Iran*. Side 107.
* A People without a Country: The Kurds and Kurdistan. Kapittel4 av Archie Roosevelt jr.: The Kurdish Republic of Mahabad. Zed Books Ltd. London 1993.
Brandenburger Tor etter slaget ved Sedan
De utstilte trofeer Sedan Festival, Lübeck 1916
**Sedandagen** var en minnedag som ble feiret årlig den 2. september i det tyske keiserrike (1871–1918) til minne om den avgjørende seieren over Napoleon III i slaget ved Sedan under den fransk-prøyssiske krig, der den franske keiseren kom i prøyssisk fangenskap.

Ønsket om en tysk nasjonaldag
-----------------------------

Etter den tyske riksgrunnleggelsen i Versailles i 1871 var det mange som ønsket en felles nasjonaldag i riket, og det var nærliggende å velge datoen for riksgrunnleggelsen i Versailles, 18. januar.

Allerede våren 1871 rettet en rekke prominente personer fra protestantisk-kirkelige og liberale kretser en henvendelse til keiseren, men en bønn om at han skulle bestemme en dag som kunne feires til minne om riksgrunnleggelsen. Keiseren avviste imidlertid å fastsette 18. januar som tysk nasjonaldag, fordi 18. januar også var datoen for den første prøyssiske kongekroningen i 1701 i Königsberg, og dette skulle ikke komme i skyggen av en tysk nasjonaldag.

Mange håpet at minnet om begivenhetene i 1871 ville holdes levende gjennom spontan feiring i befolkningen, slik det var tilfelle med feiringen av folkeslaget ved Leipzig.

I juni 1872 gjorde den westfalske presten Friedrich Wilhelm Bodelschwingh et nytt forsøk på å få innført en nasjonaldag, og foreslo 2. september, dagen for Napoleon IIIs nederlag, som var så nært forbundet med grunnleggelsen av keiserriket.

Frem mot 1873 ble det uoffisielt feiret både 18. januar til minne om riksgrunnleggelsen, 10. mai til minne om freden i Frankfurt og 2. september til minne om seieren i Sedan. Fra 1873 bestemte det prøyssiske kulturministeriet at Sedandagen skulle markeres på prøyssiske skoler og universiteter, og dagen fikk etterhvert karakter av offisiell minnedag for samlingskrigen.
Columbus Circle
**Columbus Circle** er en rundkjøring i Manhattan i New York City, ved det sørvestlige hjørnet av Central Park, som har navn etter Christofer Columbus. Monumentet i midten av Columbus Circle, som består av en 21 meter høy statue av oppdageren Columbus, stående på en søyle, ble skapt av den italienske skulptøren Gaetano Russo. Den ble reist som en del av New Yorks feiring i 1892 av 400-årsjubioleumet for Columbus landgang i Amerika. Renovasjoner som ble gjort ved sirkelen i 2005 omfattet også en ny fontene.

Rundkjøringen utgjør punktet hvorfra alle offisielle avstander fra New York City måles. Sør for rundkjøringen ligger nabolaget Hell's Kitchen (også kjent som «Clinton») og byens teaterdistrikt, og i nord ligger nabolaget Upper West Side.

Columbus Circle opptrer i en rekke amerikanske filmer, en av dem har sin tittel fra omgjøringen, *Columbus Circle* (2012), regissert av George Gallo.

Referanser
----------

1. ↑  «Columbus Monument», *Vanderkrogt.net*
2. ↑   «Columbus Circle», *Internet Movie Database*

Eksterne lenker
---------------

(en) Columbus Circle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Columbus Circle, *ASLA 2006 Professional Awards*
* Columbus Circle, *McGraw-Hill Best of 2005 Awards*
* Columbus Circle, *MichaelMinn.net*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**BRDM-2** (russisk: *БОЕВАЯ РАЗВЕДЫВАТЕЛЬНАЯ ДОЗОРНАЯ МАШИНА*, *Boyevaya Razvedyvatelnaya Dosornaya Maschina*, ordrett «rekognoserings-/patruljekampkjøretøy») er et pansret oppklaringskjøretøy fra Sovjetunionen. Det er fremdeles i bruk i Russland og minst 45 andre land. Det er etterfølgeren til BRDM-1, og var tenkt å ha bedre amfibiske egenskaper og bevæpning. BRDM-2 har en vannjet for framdrift i vannet. BRDM-2 drives av en bakmontert motor på 140 hk, som også er kraftkilden til vannjeten.

Mannskapet på fire består av: Vognfører, kartleser, vognkommandør og skytter. Bevæpningen er den samme 14,5 mm mitraljøse som på BTR-60 pansret personellkjøretøy, med en 7,62 mm mitraljøse som sekundærvåpen. Pansringen beskytter mot håndvåpen og artillerisplinter.

Teknisk
-------

Kjøretøyer har to ekstra par nedsenkbare hjul under buken, og et sentralstyrt reguleringssystem for lufttrykket i dekkene. Det har også en enkel vannjet for framdrift i vann. I forhold til BRDM-1 så er den større og mer firkantet. Mannskapet sitter lenger framover i skroget, og motoren er montert bak. Den enkleste modellen har et lite tårn montert midt på kjøretøyet. Det er to luker framme. Begge lukene har periskop. Motoren er noe større enn BRDM-1. Kjøretøyet har en infrarød lyskaster og kjørelys, samt et ABC-beskyttelsessystem.

Varianter
---------

Som BRDM har BRDM-2 flere varianter. De første fire har samme roller som BRDM-1-variantene.

BRDM-2Den enkleste varianten, beregnet for oppklaring. Den har også et navigasjonssystem som mannskapet kan lese av kartkoordinater på.
BRDM-2RKhbOppklaringskjøretøy for atom- og biologiske trusler. Det har en dispenser for å sette ut varselflagg rundt farlige områder. Det har bare en 7,62 mm mitraljøse som bevæpning.
BRDM-2UKommandovogn, og har ikke tårn. Den er utstyrt med et aggregat og ekstra radioer. Den har vært brukt i bataljonshovedkvarter og regimentshovedkvarter og artilleriavdelinger.
9P122 BRDM-2Panservernvariant utstyrt med 1x 9K11 Malutka (AT-3) panservernmissillsystem.
9P133 BRDM-2Panservernvariant tilsvarende 9P122 med oppgradert Malutka panservernmissillsystem.
9P148 BRDM-2Panservernvariant som kan benytte både 9M111 Fagot (AT-4 Spiral) og 9M113 Konkurs (AT-5 Spandrel).

Andre kjøretøyer på samme chassis
---------------------------------

SA-9 GaskinLuftvernkjøretøy bruker drivverket fra BRDM-2.

Merknader
---------

BRDM-2 er ganske lik det ungarske oppklaringskjøretøyet OT-65 og det pansrede personellkjøretøyet FUG-70, som har bakmonterte motorer, men doble vannjeter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) BRDM-2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) BRDM-2 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Beskrivelse på fas.org (engelsk)
En **BitTorrent-tracker** (BitTorrent-sporer) er en server som hjelper peers i BitTorrent-nettverk. I slike nettverk deles filer ved at en klient sender en forespørsel om en fil, og andre peers på nettverket sender deler av filen alt etter de kan, for så at filen settes sammen igjen hos klienten. Sporingserveren holder kontroll på hvilke peers har de diverse delene av filene, eventuelt hvem som har fullstendige kopier, og hvilke som er tilgjengelige for brukeren som har forespurt en fil. Den hjelper med å koordinere opplasting og nedlasting mellom klientene. Klientene som allerede har begynt å laste ned filen, kan periodisk ta kontakt med serveren for å koordinere nedlastingen videre og sende statistikk til serveren, men forutsatt at peersene klienten har fått kontakt med har den fullstendige filen, kan nedlastingen fortsette uten å ta kontakt med sporingsserveren. Etter at distribuert hashtabeller ble vanlige blant torrenter, har slike sporingsservere blitt overflødige, men de brukes likevel for å hjelpe med å koordinere nedlastinger og å gjøre dem raskere.

Referanser
----------

1. ↑  Gordon, Whitson. «What's a Private BitTorrent Tracker, and Why Should I Use One?». *Lifehacker* **(engelsk)**. Besøkt 5. mai 2017.
2. ↑  «How Does BitTorrent Work?» **(engelsk)**. Besøkt 5. mai 2017.
3. ↑  «BitTorrent Distributed Hash Table (DHT) or Trackerless BitTorrent I». *niallohiggins.com*. Besøkt 5. mai 2017.
4. ↑  «Busting Common Trackerless Torrent Myths - TorrentFreak». *TorrentFreak* **(engelsk)**. 24. oktober 2009. Besøkt 5. mai 2017.
**Bisutun** (død 977 i Astarabad) var hersker over ziyaridene mellom 967 og 977. Han var den eldste sønnen til Vushmgir.

Bisutun var guvernør av Tabaristan, mens hans far levde. Da Vushmgir døde i 967 under en jakt, dro han til Gurgan for å ta makten. Hans tiltredelse ble utfordret av en samanidisk hær som ankom kort tid før Vushmgirs død for å delta i et felles felttog mot buyidenes Rukn al-Daula. Hærens kommandant støttet Bisutuns bror Qabus som hersker for ziyaridene. Bisutun vendte seg så til Rukn al-Daula, og anerkjente hans overherredømme i et forsøk på å skaffe seg støtte. Samanidenes hær forlot snart Gurgan og dro tilbake til Khorasan, men Qabus fant støtte hos al-Hasan ibn al-Fairuzan som hersket i Semnan på den tiden. Bisutun klarte til slutt å erobre både Gurgan og Semnan, noe som tvang Qabus til å oppgi sitt krav.

I resten av hans styre opprettholdt Bisutun gode relasjoner med buyidene. Han giftet seg med en datter av Adud al-Daula, den eldste sønnen til Rukn al-Daula, og i 971 bekreftet kalif al-Muti som var en buyidisk marionett, Bisutun med tittelen *Zahir al-Daula*.

Bisutun vendte også sin oppmerksomhet mot sin vestlige grense. Han løslot alidenes al-Hasan al-Thair som hans far hadde fengslet, og gav ham penger slik at han kunne fortrenge herskeren av kystbyen Roudsar i Gilan, Abu Muhammad al-Nasir. Men al-Hasan al-Thair ble beseiret og drept av Abu Muhammed. Hans sønn Abu al-Hasan Ali kastet til slutt ut Abu Muhammed fra Roudsar, antagelig med Bisutuns støtte, og han anerkjente ziyariden som sin herre.

Bisutun døde i 977. Etter en kort maktkamp, etterfulgte hans bror Qabus ham.

Litteratur
----------

* R. N. Frye, *The Cambridge History of Iran, Volume Four: From the Arab Invasion to the Saljuqs*, 1975, ISBN 0-521-20093-8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vushmgir** | **Hersker over ziyaridene**(967–977) | Etterfølger:**Qabus** |
**Crestuma-Lever-demningen** (portugisisk: *Barragem do Crestuma-Lever*) er en demning med et vannkraftverk og en sluse i elven Douro, på grensen mellom distriktet Porto i nord og Aveiro i sør, nordvest i Portugal. Dette er den nederste av fem dammer i elven.

### Demningen

Demningen er en 65 meter høy og 470 meter lang gravitasjonsdam i betong. Den skaper et reservoar som har et største oppdemmet vannvolum på 110 millioner m³. Den ble påbegynt i 1976 og stod ferdig i 1985.

Det går en kjørevei over demningen og det er en fisketrapp her, trappen har vist seg å fungere dårlig.

### Kraftverket

Kraftverket ble satt i drift i 1986 har en totalt installert effekt på 105 – 108 MW, den gjennomsnittlige årlige produksjonen er 399 GWh. Kraftstasjonen har 3 Kaplan turbinger (horisontal akse) med 39 MW (36,1 MVA) hver plassert på venstre side av demningen.

### Slusen

Det er også en sluse her, Crestuma-Lever sluse, slik at båter kan passere dammen.

Slusen er 90 meter lang og 12,1 meter bred og hever båtene ca. 14 meter, den ligger på høyre side av dammen.

Nedstrøms port åpnes og lukkes som en giljotin. Inne i slusen er det tre fortøyningskroker i begge veggene av slusen, krokene følger båtene når de heves eller senkes.

Slusen ble bygget samtidig med dammen, den ble påbegynt i 1976 og stod ferdig i 1985. 

Panorama
Båt kommer ut av slusen

Referanser
----------

1. ↑  Portugal, ecoTours. «The 5 Dams of the Douro River. ecoTours Portugal Blog». *www.ecotoursportugal.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. februar 2021.
2. ↑  «Mapy.cz». *Mapy.cz*. Besøkt 2. februar 2021.
3. ↑  «Crestumaficha». *cnpgb.apambiente.pt*. Besøkt 2. februar 2021.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Hydropower & Dams in Europe 2011. Besøkt 17. januar 2012.

| * v
* d
* r
Demninger i Douro |
| --- |
| 
Cuerda del Pozo **·** Los Rábanos **·** San José **·** Villalcampo **·** Castro **·**  Miranda **·** Picote **·** Bemposta **·**  Aldeadávila **·** Saucelle **·**  Pocinho **·** Valeira **·** Régua **·** Carrapatelo **·** Crestuma-Lever |
**Creswick** er et tettsted i Victoria i Australia. Den ligger 129 km nordvest for Melbourne og ligger i lokalstyret Shire of Hepburn. Ved folketellingen i 2006 hadde Creswick 2485 innbyggere.

Stedet er oppkalt etter familien Creswick som var en av de første nybyggerne i området.

Historikk
---------

Før europeisk bosetning var området befolket av Wemba-Wemba-folket. De første nybyggerne var Henry, Charles og John Creswick som etablerte en sauegård der i 1842.

Creswick er en tidligere gullgraverby som ble etablert under gullrushet i Victoria i 1850-årene. Creswick var åsted for en større gruvetragedie i desember 1822, der 22 menn druknet.

I dag er hovedindustriene skogbruk og jordbruk.

Kjente personer
---------------

Creswick er fødested for Australias mest kjente kunstner familie, Lindsay-familien. Andre kjente personer fra Creswick er tidligere statsminister John Curtin og den tidligere victorianske statsministeren Alexander Peacock.

Transport
---------

Creswick jernbanestasjon betjenes av tog på V/Lines linjer til Ballarat og Maryborough. 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Beijings universitet for kinesisk medisin** (kinesisk: 北京中医药大学, pinyin: *Běijīng Zhōngyī Yào Dàxué* , engelsk: *Beijing University of Chinese Medicine*) er et universitet i bydistriktet Chaoyang i Beijing i Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt i 1956. I september 2000 ble Beijings høyskole for akupunktur-moxibustsjon og ortopedikk-traumatologi slått sammen med Beijings universitet for kinesisk medisin.

Det undervises både på kinesisk og på engelsk.

Universitetet er del av prosjekt 211; det kinesiske undervisningsdepartements plan fra 1995 for utvikling av et hundretall av landets universiteter til særlig fremstående eliteinstitusjoner. Derav prosjektets navn: 21 for det 21. århundre, 1 som forkortelse for hundre universiteter.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Beijing University of Chinese Medicine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tredimensjonalt kart over universitetsområdet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |
Beijings lufthavner sammenlignet
**Beijing Daxing internasjonale lufthavn** (IATA: **PKX**, ICAO: **ZBAD**) er et kinesisk infrastrukturprosjekt. Den skal komme for å avlaste Beijing internasjonale lufthavn nord i byen, som er nær sin ytterste kapasitet. Beijing Daxing blir langt større og oppstår sør for byen, i bydistriktet Daxing.

Planene går ut på åtte start- og landebaner, hvorav en av banene er for militær bruk. Dette skal kunne være tilstrekkelig for inntil 650.000 flybevegelser i året. Inntil 130 millioner passasjerer i året skal kunne betjenes.

Byggetillatelse ble gitt i januar 2013; byggingen fant sted fra 2014 til 2019, og lufthavnen ble offisielt åpnet 26. september 2019. Et nytt høyhastighetstog fra flyplassen skal føre passasjerer til det sentrale Beijing på cirka 30 minutter.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 19. mai 2013 hos Wayback Machine. Bejing's Second Airport Allocated To SkyTeam Carriers 21. september 2012
2. ↑  Jonathan Watts: Beijing set to become world's busiest aviation hub with new mega-airpoirt. guardian.co.uk vom 8. september 2011, lest 31. januar 2013

Eksterne lenker
---------------

* Projektside „Beijing New International Airport")

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Revers av ordenstegnet for kommandør
Ordenstegn for ridder av Sedertreordenen (med miniatyr) til salgs hos en antikvitetshandler
**Sedertreordenen** (arabisk: وسام الأرز الوطني, fransk: *Ordre National du Cèdre*) er en libanesisk orden innstiftet 31. desember 1936. Ordenen har navn etter sedertreet, et libanesisk nasjonalsymbol, som finnes i landets riksvåpen og flagg. Den tildeles for fortjenester av Libanon, for heltedåd, mot eller oppofrelse, og for lang og tro tjeneste. Ordenen kan tildeles både libanesere og utlendinger. Sedertreordenen rangerer som Libanons nest fremste orden, etter Fortjenstordenen.

Inndeling
---------

Ved innstiftelsen i 1936 hadde Sedertreordenen én klasse, men allerede året etter ble den omorganisert og gitt fem grader:

* storbånd (الوشاح الأكبر, *grand cordon*)
* storoffiser (ضابط أكبر, *grand officier*)
* kommandør (كومندور, *commandeur*)
* offiser (رتبة ضابط, *officier*)
* ridder (فارس, *chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Sedertreordenen består av en hvitemaljert femtagget stjerne utformet som armene i et malteserkors og med et sedertre i brunt og grønt mellom strålene. Midtmedaljongen er rød og bærer på advers innskriften «لُبْنَان», landets navn, med forgylte bokstaver. Libanons flagg er plassert på reversen. Ordenstegnet er i sølv for riddere, i gull for høyere grader, men har ellers lik utforming. Ordenstegnene er opphengt i båndet i en grønnemaljert krans for riddere og offiserer. For kommandører er leddet utformet som åpne blad. 

Ordensbåndet er rødt med grønne kantstriper.

Ordensstjernen er utformet som ordenstegnet, men har i tillegg stråler bak sedertrærne. Stjernen for storkommandører er i sølv med gull midtmedaljong, mens den for storbånd er i gull med sølv midtmedaljong. Begge ordensstjernene er uten emalje.

Tildeling
---------

Utnevnelse til Sedertreordenen skjer til ordenens laveste trinn, med påfølgende mulighet for forfremmelse. Ordenen tildeles særlig militært personell, etter bestemte kriterier avhengig av grad. Med utnevnelse til ordenen følger det en årlig pensjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Lebanon» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1308–1310.

Kilder
------

* «Lebanon» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1308–1310

Eksterne lenker
---------------

* Decorations, Libanons president
* Main orders, LIbanons forsvar
**Dan McMichael** (født ca. 1860, død 6. februar 1919) var en irsk manager, kasserer, sekretær og fysioterapeut i den skotske fotballklubben Hibernian i løpet av 1890-tallet og tidlig på 1900-tallet. Han er den eneste manageren som har hatt ansvaret for Hibs i to adskilte perioder. Han var den første som innehadde tittelen manager i klubben i årene 1900-1903, og deretter kom han tilbake til klubben i 1904, etter at Phil Kelso forlot stillingen for å trene Arsenal. Han skulle så forbli manager for Hibs i de femten neste årene, noe som fortsatt gjør ham til den som har vært manager for klubben over lengst tid.

McMichael, som var sprinter i sin ungdom, hjalp til med å gjenreise klubben etter at den ble truet med nedleggelse tidlig på 1890-tallet. Han ble manager for klubben i 1904 etter at den hadde blitt aksjeselskap, noe som betydde at laget ikke lenger ble ledet av en komité. I realiteten var han manager før 1904 også, og han ledet laget som vant den skotske FA-cupen i 1902 og ligamesterskapet i 1903.

McMichael tjenestegjorde både som Hibs-manager og i en rekke andre stillinger inntil sin død av spansesykepandemien i 1919.

Referanser
----------

1. 1 2  Forsyth, Paul. When sport caught flu, *Scotland On Sunday*, 3. mai 2009.
2. 1 2  99 years and counting ... BBC Sport, 23. mai 2001.
3. 1 2 3 4  Mackay, pp98.
4. ↑  Pia, Simon. Edinburgh’s real disgrace? Hibs have not won the cup since Buffalo Bill was in town, *Scotland On Sunday*, 20. mai 2001.

Kilder
------

* Mackay, John (1986). *The Hibees*. John Donald Publishers Ltd. ISBN 0-85976-144-4.
Delene på et vanlig betalingskort (både debet- og kredittkort):  

1. Bankens logo  

2. EMV-brikke (standard for Europay, MasterCard og Visa)  

3. Hologram  

4. 15/16-sifret kortnummer  

5. Logo for korttypen  

6. Utløpsdato  

7. Navnet til kortinnehaveren
Eksempler på vanlige betalingskort av typen kredittkort fra de internasjonale betalingsselskapene VISA og MasterCard omkring 2005.
Betalingsterminal for betalingskort. Terminalen kan lese av både mikrobrikken og magnetstripen på kortene.
**Betalingskort** er et plastkort som kan brukes ved betaling av kjøp av varer og tjenester i stedet for kontanter. Det finnes to hovedtyper betalingskort: *debetkort* og *kredittkort*. Virksomheter som aksepterer betalingskort som betalingsform kalles gjerne brukersteder.

Norge
-----

I Norge er debetkort mest brukt, og da oftest med betalingssystemet BankAxept og/eller Visa. MasterCard har også en debetkort-løsning.

American Express var det første kredittkortet i Norge. Det ble introdusert på markedet på begynnelsen av 1970-tallet. Visa ble lansert i Norge i 1977. Visa Norge AS opererte på lisens fra det amerikanske selskapet. Etter noen år var det over 500 000 VISA debet- og kredittkort i omløp. Styret i Visa Norge mente da at markedet var mettet. I dag er det over 4,5 millioner VISA-kort på det norske markedet. De fleste er debetkort utstedt av norske banker.
I Norge finnes 2,4 millioner kredittkort i omløp. 1,9 millioner er VISA eller MasterCard som utstedes av selskapet Teller AS. Diners Club har ca. 200 000 kort i omløp, American Express om lag 90 000. 10 % av de utstede Visa-kortene i Norge er kredittkort, mens 90 % er debetkort.

### Kortbruk i Norge

Norge og Island er på verdenstoppen med hensyn til kortbruk. I 2007 ble betalingskort benyttet til å kjøpe verdier for sammenlagt 396 milliarder kroner, og det ble foretatt 965 millioner betalingstransaksjoner, og dette hadde i 2017 økt til verdier for til sammen 823 milliarder kroner, fordelt på 2,3 milliarder betalingstransaksjoner.

I 2017 ble det gjennomført 1,86 milliarder kjøp med betalingskort i Norge, og omsetningen var 627,7 milliarder kroner.

Syv av ti mellom atten og tredve år bruker kort uavhengig av betalingsbeløp. Blant tredve- og førtiåringene er det seks av ti som bestandig trekker kortet ved kjøp av varer.[]

Kortsvindelen utgjør én promille av den totale kortbruken.[]

Se også
-------

* Betalingsmiddel
* Betalingssystem
* Gavekort
* Kortholder

Referanser
----------

1. 1 2  «Nordmenn trakk kortet for 823 mrd. i fjor». *e24.no*. Besøkt 29. juni 2020.
2. ↑  «Så mange ganger i sekundet dro vi kortet i fjor» **(norsk)**. Besøkt 9. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Payment cards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Teller/VISA sin historie i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
Bestumkilen med småbåthavna, sett fra bysiden. I bakgrunnen sees Bygdøy.
Flyfoto fra 1966. Bygningen innerst i kilen er Norges Varemesse (nå revet) på Sjølyst, i bakgrunnen sees bebyggelsen på Hoff. Foto: Widerøe 
**Bestumkilen** er navnet på bukta nordvest for Bygdøy i Oslo. Innerst i bukta munner Hoffselva ut, og Bestumkilen strekker seg ut til øya Killingen ved Bygdøys nordvestre hjørne. Det innerste punktet i Bestumkilen er samtidig det nordligste punkt i Oslofjorden, og således den definitive ende på fjorden. Det lave eidet i nord mellom Frognerkilen og Bestumkilen var sammenhengende sjø fram til middelalderen. Det ble ikke anlagt vei til Bygdøy før landhevingen hadde gjort dette til tørt land en gang på 1600-tallet. En kanalforbindelse mellom de to buktene har vært vurdert både i 1928 og 1937.

Bestumkilen ble også på 1920-tallet brukt som landingsplass og havn for sjøfly.

Bestumkilen er i stor grad utnyttet til lystbåhavn. Men her er også annen virksomhet med tilknytning til sjøen, herunder Bestumkilen Roklubb med sitt klubbhus. Strandsonen innerst i bukta brukes i dag til båtopplag, men dette er foreslått endret av Bydel Ullern i «Mulighetsstudie for Bestumkilen sluttrapport» 22. oktober 2010

Selv om dette altså definitivt er innerst i Oslofjorden, observeres det fra tid til annen forskjellige småhval. I oktober 2006 ble det observert springerdelfin, som kanskje er en noe mer sjelden gjest enn andre delfiner.

Referanser
----------

1. ↑  Bygdønett om veien til Bygdøy[*død lenke*]
2. ↑  «Bestum historie - Bestumkilen». Bestum Vel. Arkivert fra originalen 1. april 2015. Besøkt 1. april 2015.
3. ↑  Mulighetsstudie for Bestumkilen Sluttrapport 22.10.2010
4. ↑  «Delfinfint». Aftenposten. 15. oktober 2006. Arkivert fra originalen 23. oktober 2006.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Dufttelg** (latin: *Dryopteris fragrans*) er en bregneart innenfor stortelgslekten i stortelgfamilien. På engelsk heter den «Fragrant Buckler Fern» .

Dufttelg vokser i en relativt tett rosett, og er 10–25 cm høy. Den har svært korte bladstilker, som er glinsende rødbrune og har skjell. Bladene visner om høsten, men blir sittende, og tuene består dermed av både friske grønne skudd og visne brune blader side om side.

Arten har 2–3 cm slanke, enkelt taggete eller dobbelt helrandet flikete blader. Bladplaten er javnbred og tett besatt med gule kjertelprikker. Primærflikene har ofte bladkanter som er rullet inn.

Når man gnir på bladene lukter de tydelig av fiol. Sporehushopene (sori) er store og sitter normalt tett i tett, omtrent dekkende over hele undersiden av bladet. Sløret (indusium) over sporehushopen er blankt og gjennomsiktelig.

Dufttelg er ikke funnet i Norge, men vokser nær grensa i Utsjok i Finland, og kan således kanskje finnes i Norge. Forøvrig finnes den sirkumpolart i Nord-Russland, Nord-Asia og Nord-Amerika (også Grønland).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dufttelg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dufttelg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Dufttelg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Dufttelg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Dufttelg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dufttelg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Dufttelg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Dufttelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dryopteris fragrans* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dryopteris fragrans* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Dufttelg i Flora of North America
**Duffelcoat** eller **duffeljakke**, på norsk også skrevet **dyffelcoat** og vanligvis uttalt *døffelkåut* som på engelsk, er en varm, kort frakk eller sid ytterjakke som er laget av dyffel eller liknende varme ullmaterialer. Plagget lukkes med pinner laget av horn, bein, tre eller plast og stropper eller hemper. Frakkene er vanligvis utstyrt med hette. Duffelcoater kan bæres som ytterplagg av både menn og kvinner.

Bakgrunn og bruk
----------------

Britiske marinesoldater klargjør bomber på hangarskipet HMS Victorious før operasjon Tungsten, angrepet på det tyske krigsskipet Tirpitz, i Altafjorden i april 1944. Flere er uniformert i varme duffelcoater med vide hetter og letthåndterlige hempepinner. Foto: Imperial War Museums 
Plagget regnes som typisk britisk og stammer opprinnelig fra 1890 da en engelsk klesfabrikant begynte å markedsføre vintertøy laget av dyffel fra Belgia. Duffelcoater ble særlig populære som yttertøy for britiske marinesoldater under første og andre verdenskrig. Hetta ble laget stor og vid nok til å kunne trekkes over ei matroslue, og pinnene som lukker plagget, ble valgt slik at en kunne håndtere dem også med varme votter på.

Duffelcoater har siden 1960-årene også vært veldig populære i Frankrike.

Dyffel er et glatt eller diagonalvevd ullstoff med halvlang lo. Ordet stammer fra Duffel i Belgia.

* Offiser fra den britiske marinen iført duffelcoat om bord i jager 1942.Offiser fra den britiske marinen iført duffelcoat om bord i jager 1942.
* Den amerikanske fotografen Berenice Abbott (1898–1991) i duffelcoat 1979  Foto: Hank O'NealDen amerikanske fotografen Berenice Abbott (1898–1991) i duffelcoat 1979  Foto: Hank O'Neal
* Musikeren Alex Kapranos fra rockegruppa Franz Ferdinand i  kamelfarget duffelcoat sist i 1990-årene.Musikeren Alex Kapranos fra rockegruppa Franz Ferdinand i kamelfarget duffelcoat sist i 1990-årene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Duffle coats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «DigitaltMuseum: Søk: 'duffelcoat'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin
 |
***Security Dialogue*** er et internasjonalt fagfellevurdert akademisk tidsskrift som dekker områder knyttet til sikkerhet. Tidsskriftet publiserer artikler som kombinerer teoretisk analyse med empiriske funn.

Tidsskriftet er eid av Institutt for fredsforskning (PRIO) og redaksjonskontoret holder til i Oslo. Mark B. Salter (University of Ottawa) har fungert som redaktør siden oktober 2015. Security Dialogue gjennomgikk en omfattende redaksjonell omlegging fra 2001 med J. Peter Burgess som satt som redaktør fram til september 2015. I perioden 2013-2015 var Claudia Aradau redaktør. Marit Moe-Pryce har vært produksjonsansvarlig «managing editor» siden 2004.

*Security Dialogue* er et av de ledende internasjonale tidsskrifter for kristiske sikkerhetsstudier og har siden 2004 klatret opp på ulike rangeringer og er nå i toppskiktet på de viktigste rangeringene som Clarivate's Journal Citation Report (Impact factor), Scopus og Google metrics.

Tidsskriftet utgis av SAGE Publications. Det ble startet ved PRIO i 1970 av Marek Thee og har bl.a. hatt Pavel Baev og Magne Barth som redaktører. I anledning tidsskriftets 50 års jubileum i 2019 gjorde Michael Murphy et dypdykk i historien til tidsskriftet, som kan leses her.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Tidsskriftets side Arkivert 6. mai 2008 hos Wayback Machine. hos PRIO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN **·** ISSN
 |

Portal: Litteratur
**«Heia Norge å, å»** var herrelandslaget i ishockey sin offisielle sang til B-VM i ishockey 1989 for menn i Oslo og Lillehammer, fremført av Kjetil Kjelle (som også var komponist og tekstforfatter), kommentatoren Jon Herwig Carlsen og landslaget selv. Sangen gikk til topps på «Norsktoppen» og «Ti i skuddet».

I sangen blir spillerne Åge Ellingsen, Rune Gulliksen, Jon Magne Karlstad, Jim «Jimmer'n» Marthinsen, Ørjan Løvdal, Geir Hoff, Erik Kristiansen, Lars Bergseng og Petter Salsten samt trener Lennart Åhlberg nevnt.

Norge vant B-VM og rykket dermed opp til A-VM i 1990. I den anledningen ble sangen oppdatert: i sangen blir Steve Allman, Marthinsen, Løvdal, Hoff, Kristiansen, Bergseng, Salsten og trener George Kingston nevnt, og i stedet for å «banke sveitserne» skulle de nå «banke russerne».

Til tross for sangens alder og emne så brukes sangen fortsatt som landslagssang, og vært brukt som målsang når Norge scorer i VM-kamper. Før ishockey-VM 2015 lagde landslaget en ny versjon av sangen. Versjonen ble sunget av Ole-Kristian Tollefsen, Niklas Roest, Martin Røymark og Andreas Martinsen, mens kommentatorlegenden Carlsen dessuten stilte villig opp igjen. I sangen blir spillere som Røymark, Patrick Thoresen, Martinsen, Lars Haugen, Anders Bastiansen, Roest, Jonas Holøs, Morten Ask og Alexander Bonsaksen samt trener Roy Johansen nevnt, mens målet var å «banke danskene».

Referanser
----------

1. ↑  «Sjekk hockeyguttas 2015-versjon av kjempehiten fra 1989: Heia Norge, å, å» **(norsk)**. Sporten.com. 30. april 2015. Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 17. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Heia Norge å, å[*død lenke*] – Rockipedia
* Den originale musikkvideo en fra 1989 på YouTube
* Musikkvideo en fra 1990 på YouTube
* Versjonen fra 2015 på YouTube
*Gamle pakkhus*, Sandviksboder 82, på Hegreneset rundt 1800
*Gamle pakkhus* og *nye pakkhus*, Sandviksboder 82.  Foto: Odd Roar Aalborg 2020 
**Hegreneset** er et sørovervendt nes ved Nyhavn i Ytre Sandviken i Bergen. Navnet har ifølge Bergen byleksikon sammenheng med fuglen hegre, og at *Hegravík* derav var navn på Sandviksbukten i middelalderen. (Legg forøvrig merke til de øvrige varianter i navnebruken på referanselisten nederst i denne artikkelen.)

Sandviken sjøbad, Gamle Bergen Museum og Elsesro ligger på andre siden av viken innenfor.

Forsvarsverk
------------

Hegreneset ble anlagt som forsvarsverk i 1801 for Bergen havn under Napoleonskrigene fra 1803 til 1815 og der var befestning med kanonbatteri ytterst på Hegreneset. Krutt til kanonbatteriene på Hegreneset ble laget i Krutthuset (1807/1809) som ligger litt nord for Hegreneset. Batteriet ble nedlagt 1872.

Bunker Hegrenes var også i bruk under andre verdenskrig.

Valsemøllen
-----------

Hæggernes Valsemølle, er en kornsilo som dateres tilbake til 1760 første gang.

### Kulturminnet består av tre bygg

* Gamle Pakkhus, fra 1760, sjøhus, vernedato 8.mars 2019
* Gamle Mølle, fra 1860, kvernhus-mølle, vernedato 8.mars 2019
* Nye Pakkhus, fra 1865, lagerbygning, vernedato 8.mars 2019

### Øvrige bygg

* Gamle kornsilo, fra 1899
* Nye kornsilo, fra 1950
* Nye mølle, fra 1970

Hæggernæs valsemølle ble nedlagt i 1992, gjennom et politisk vedtak som omhandlet den totale norske møllekapasitet. Alle de foran nevnte byggene står der fortsatt (2010).

Hegreneset og Nyhavn i 2020  Foto: Svein Harkestad 2020

Referanser
----------

1. ↑  *Hegreneset* angående *Hegravik*, Bergen byleksikon. Besøkt 5. desember 2020
2. ↑  *Hegreneset* angående kanonbatteriet, Bergen byleksikon. Besøkt 5. desember 2020
3. ↑  *Bunker ved Bunker Hegrenes*, Kulturminnesøk. Besøkt 5. desember 2020
4. ↑  *Hæggernes Valsemølle*, Bergen byleksikon. Besøkt 5. desember 2020
5. ↑  *Hæggernæs Valsemølle* - Spesialsamlingene til Universitetsbiblioteket i Bergen. Besøkt 5. desember 2020
6. ↑  *Hegreneset valsemølle / Industrianlegg*, Kulturminnesøk. Besøkt 5. desember 2020

Eksterne lenker
---------------

* «Hegreneset». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
*Heian-kyō*

**Heian-kyō** 平安京, ordrett «ro og fred-hovedstaden», var et av flere av de tidligere navn for den by som i dag er kjent som Kyoto. Den var hovedstad i Japan i over tusen år, fra 794 til 1868.

Keiser Kammu gjorde den til sin hovedstad i 794, da han flyttet det keiserlige hoff dit fra Nagaoka-kyō i samme område, etter anbefaling fra sin rådgiver Wake no Kiyomaro. Den ble modellert etter det kinesiske Tang-dynastiets hovedstad Chang'an (det moderne Xi'an), og forble landets viktigste senter frem til 1185, da samuraiklanen Minamoto tok makten og etablerte Kamakurashogunatet. Perioden 794–1185 kalles Heianperioden i japansk historie. 

Selv om den politiske makt fra da av for det meste var blant samuraiene, gjennom tre forskjellige shogunater, forble Heian sete for det keiserlige hoff og det som måtte være av keiserlig myndighet, og var dermed fremdeles hovedstaden. 

Ettersom ingen lovendring fulgte opp keisermaktens flytting til Tokyo i 1868, er det dem som mener at Kyoto i strikt lovmessig eller offisiell forstand er Japans hovedstad fremdeles.

Referanser
----------

1. ↑  Hall, John Whitney (1988). *The Cambridge History of Japan*. Cambridge University Press. s. 516-517. ISBN 0521223571.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heian-kyō – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL
 |
**Knutby-saken** er en svensk kriminalsak fra 2004.

10. januar 2004 ble Alexandra Fossmo funnet skutt og drept i sin egen seng i Knutby. Daniel Linde, som var bosatt i nabohuset, overlevde drapsforsøket mot ham.

Den påfølgende dagen ble barnepiken Sara Svensson pågrepet. Hun ble mistenkt for drap og drapsforsøk. Svensson kom med en tilståelse.

28. januar 2004 ble den norskættede pinsemenighetspastoren Helge Fossmo pågrepet. Han ble mistenkt for medvirkning til drap og drapsforsøk. Via en serie sms-er skal han ha manipulert sin forhenværende elskerinne til å ta livet av sin kone.

Sara Svensson ble dømt til psykiatrisk behandling på ubestemt tid. Helge Fossmo ble dømt til livsvarig fengsel for medvirkning til drap og drapsforsøk. 

Den 14. desember 2011 ble Svensson satt fri etter at sjefslegen ved Vadstena rättspsykiatriske klinik vurderte henne som frisk og ferdigbehandlet. Hun har gjenopptatt sine religiøse interesser i en ny menighet.

I 2005 gav den svenske journalisten Thomas Sjöberg ut boken *Barnepiken i Knutby* (norsk utgave 2006 Damm), hvor han forsøker å gi et bilde av hendelsene i Knutby-saken, etter intervjuer med noen av de involverte og en gjennomgang av saksdokumenter. 
I 2008 utgav Eva Lundgren boken, *Knutby-koden* hvor hun ønsket å gi en religionskritisk analyse av Knutby-saken. 
I 2008 utgav Erlend Loe barneboken *Kurtby* som har saken som inspirasjon for bokas fiktive handling.

Referanser
----------

1. ↑  ØYSTEIN ANDERSEN (14. desember 2011). «Sara (34) satt fri idag - åtte år etter Knutby-drapet» **(norsk)**. Dagbladet. Besøkt 22. oktober 2016.

Portal: Sverige
**Martin Haug** (født 24. september 1952) er en norsk gitarist.

Han studerte med prof. Erik Stenstadvold ved Norges musikkhøgskole og tok sin diplomeksamen i 1979, og han fikk kritikernes anerkjennelse for sin debut i 1980. Siden da har han gitt en rekke konserter i Europa, Asia, USA og Sør-Amerika. 

Haug har sammen med Erik Stenstadvold gitt ut to CD-plater på selskapet Simax som begge har vakt internasjonal oppsikt. Den første ble også valgt som årets plate av italienske *Il Fronnimo*. Han har mottatt Statens arbeidsstipend, samt en rekke reise- og 
studiestipend.

Haug dannet i 1997 duoen A Corda med Birgitte Stærnes, som bl.a. har turnert med Rikskonsertene og gitt ut tre plater. Han er også lærer i klassisk gitar og musikkteori-fag ved St. Hallvard VGS, og skriver musikkanmeldelser for *Drammens Tidende*. I mer enn ti år har han ledet for Drammen Kammermusikkforening.

Referanser
----------

1. 1 2  «NRK - Ettermiddags-TV». *www.nrk.no*. 13. november 2000. Besøkt 18. januar 2020. «Gitarduoen Erik Stenstadvold. Martin Haug regnes som unik, også internasjonalt, med to CD-plater på norske Simax. Den første CD ble valgt til "Årets plate" av italienske Il Fronnimo i 1995.»
2. ↑  Wanderup, Fredrik (22. januar 2002). «Stillferdig fra A Corda». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 18. januar 2020. «Duoen A Corda består av Birgitte Stærnes på fiolin og Martin Haug på gitar, begge internasjonalt kjente, klassiske musikere.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
**Innbyggernavn**, **inkolentnavn** eller **demonym** er betegnelser som brukes på personer fra et bestemt geografisk område.

Demonymer er ikke faste. I flere områder kan det være to eller flere demonymer som benyttes for samme sted. Det finnes også områder som ikke har demonymer, og hvor man i stedet bruker sammenstilling med for eksempel -mann, -kvinne, -bu eller -folk. Betegnelsen *Risør-folk* eller *Åkrabu* er eksempler på dette.

Det er ikke alltid samsvar mellom demonym og kommunenavn. For eksempel blir *systrendinger* brukt som betegnelse på personer fra Leikanger i Sogn og Fjordane. Betegnelsen stammer fra bygdenavnet Systrond.

Ortografi
---------

Demonymer skal ha liten forbokstav. Dersom demonymet er avledet av et stedsnavn med bindestrek eller mellomrom, så faller dette bort. For eksempel brukes betegnelsen *newyorker* om personer fra New York.

Eksempler
---------

Noen kjente demonymer:

* *siddis* om personer fra Stavanger. (Betegnelsen kommer trolig fra det engelske ordet for borger: *citizen*.)
* *stril* om personer fra Strilelandet i Vestland fylke.
* *trønder* om personer fra Trøndelag.
* *søring* om personer fra Sør-Norge. (Betegnelsen blir ofte brukt av folk fra Nord-Norge).

Se også
-------

* Liste over nasjonaliteter
* Kategori:Omdirigeringer fra innbyggernavn
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Kategori:Demonym – ordbokoppføring |

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Kategori:Demonym i norsk – ordbokoppføring |

Eksterne lenker
---------------

* Norske Innbyggernavn
***Inne i fjordene*** (opprinnelig *Inde i fjordene*) er en roman av den norske forfatteren Peter Egge, utgitt i 1920.

Romanen er en slektsroman, knyttet til gård *Borg* i en bygd på Innherred. Husfruen *Ulrikke* har bakgrunn i embetsstanden, faren *Herman Grack* er sakfører, ordfører og stortingsmann, mens ektemannen *Eilif Sand* er av bondeslekt, og sønn av *Gammel-John på Borg*. I romanens andre halvdel er Rikke og Eilifs datter *Siri Borg* hovedperson, både som gårdens redningskvinne og i sitt umulige kjærlighetsforhold til den radikaliserte husmannsgutten *Tryggve Borg*, nå lege i hovedstaden. Romanens handling er lagt fra 1870-årene og til ca. 1910. En tale som Bjørnson holdt på Stiklestad i 1882 er også skildret i romanen. 

Alfred Hauge peker[1] på at boka både er en slektsroman som favner over tre generasjoner, en ekteskapsroman, en bygderoman og en klasseroman. Tidens klasseskiller mellom embetsstanden, bondestanden og husmenn er en viktig del av romanens virkelighet.

Referanser
----------

1. ↑  i forordet til 1967-utgaven i Norges nasjonallitteratur
***The Daily News*** var en London-avis som ble utgitt første gang den 21. januar 1846 av forfatteren Charles Dickens. Allerede i 1834 kunngjorde han sin intensjon om å utgi en ny avis som en radikal motvekt mot Morning Chronicle, finansiert gjennom salget av hans bøker. Dickens var avisens første redaktør, og ansatte Douglas Francis Jerrold som medhjelper.

Avisen var i begynnelsen ingen kommersiell suksess, og etter 17 utgaver overtok John Forster som redaktør. John Wentworth Dilke, tidligere redaktør av *The Athenaeum*, sluttet seg også til avisen.

Avisen tiltrakk seg etterhvert bidragsytere som George Bernard Shaw, Herbert George Wells, Gilbert Keith Chesterton, Charles Mackay, Harriet Martineau, Henry Massingham og Ferdinando Petruccelli della Gattina.

I 1901 ble avisen oppkjøpt av George Cadbury, eier av sjokoladefabrikken *Cadbury Brothers*. Cadbury var en sterk tilhenger av William Gladstone og det liberale partiet. Han benyttet også avisen til å fremme kvekernes synspunkter, til å være et talerør for samfunnets ufaglærte og underbetalte og argumentere for innføring av alderspensjon. Som pasifist brukte han avisen til å opponere mot den andre boerkrigen.

I 1930 ble *The Daily News* slått sammen med avisen Daily Chronicle, til den nye avisen News Chronicle.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** OCLC
 |
*For andre kirkegårder med samme navn, se Vestre kirkegård*.
De tyske massegravene. Foto: Jan Rasmussen 
Vestre kirkegård med Stjernevejsprosjektet) Foto: Jan Rasmussen 
**Vestre kirkegård** er en kirkegård som ligger i Sydhavnen rett ved Vesterbro i København.

Kirkegården ble anlagt etter planer av landskapsarkitekt Edvard Glæsel, stadsingeniør Charles Ambt og arkitekt Hans Jørgen Holm. Holm hadde det overordnede ansvaret for planleggingen og utformingen. Kirkegården er på 537 000 m² og ble innviet i 1870

Kirkegården har avdelinger for forskjellige trossamfunn og befolkningsgrupper: Frelsesarmeens graver, færøysk avdeling, grønlandsk avdeling, de muslimske avdelinger, en katolsk kirkegård og en mosaisk. I tillegg er det de særlige æresgravene ved vannet som bare kan tildeles etter søknad. Ved vannet ligger et område forbeholdt Danmarks statsministre.

På kirkegården finnes også Danmarks eneste massegrav med tyske flyktninger og soldater fra andre verdenskrig. På kirkegården ble også flyktninger som døde i flyktningleiren på Kløvermarken på Amager begravet.

Massegraven
-----------

Vestre kirkegård har mange minner fra andre verdenskrig. På kirkegården finnes blant annet Danmarks eneste massegrav med 4 636 tyske soldater og 4 019 tyske flyktninger, mange av dem barn.
 En stor del av soldatene ble begravet her etter at de hadde kommet til Danmark fra Østfronten.

Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge setter store ressurser inn på å lokalisere, identifisere, begrave og minnes de hundre tusenvis av tyske soldatene som falt på slagmarkene rundt om i Europa.

Bygninger og kunst
------------------

Nordre kapell ble ferdigstilt i 1892 og er tegnet av Hans Jørgen Holm, søndre kapell ble ferdig i 1906. Søndre kapell er også et verk av Holm og det samme er inngangspartiet og kontorbygningen ved hovedinngangen.

En annen arkitekt har stått for østre kapell fra 1913; Holger Jacobsen.

Vestre kirkegård har mange minnesmerker og skulpturer plassert rundt på området, her nevnes noen. Rett ved inngangspartiet står «Moder Jord» av Svend Rathsack og like ved Arne Bangs «En falden». Sistnevnte er til minne om de danske soldatene som falt 9. april 1940.

Områdets nyeste innslag er Stjernevejen skapt av Torben Schønherrs tegnestue. Søndre Kapel har blitt gjort om til en paviljong og står i sentrum for aksen.

Referanser
----------

1. 1 2  København kommune: Kunst og bygninger på Vestre Kirkegård Arkivert 14. juni 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Danmarks Radio: Døde børn glemmer ikke
3. ↑  Politiken: Gå på opdagelse i de dødes haver
4. ↑  Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |