recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Giurgiu–Ruse-broen** (i kommunisttiden kjent som «**Vennskapsbroen**») er en løftebro i stål for fotgjengere, bil og jernbane over Donau. Broen går fra Ruse i Bulgaria til Giurgiu i Romania.

Broen var inntil Calafat–Vidin-broen ble fullført, den eneste over Donau mellom Bulgaria og Romania. Den har to plan: ett for bil og ett for jernbane og fotgjengere. Et 85 m langt midtstykke kan løftes for at større skip skal kunne passere. Da broen ble åpnet i 1954 hadde byggingen pågått i to og et halvt år med støtte fra Sovjetunionen.

Fra 2007 er det ingen tollkontroll på broen da både Romania og Bulgaria er medlem av EU.

Bildegalleri
------------

* Giurgiu-Ruse-broen sett fra den sørlige bredden i Ruse i BulgariaGiurgiu-Ruse-broen sett fra den sørlige bredden i Ruse i Bulgaria

Referanser
----------

1. ↑  Giurgio-Ruse Bridge på Structurae

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friendship Bridge (Danube) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
Jernbanestasjonen
Postkort fra Beidaihe i 1903
Beliggenhet
**Beidaihe** (kinesisk: 北戴河区, pinyin: *Běidàihé qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Qinhuangdao øst i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Distriktet er på 70 km² og har ca. 70 000 innbyggere. Den har ti kilometer lange badestrender. 

Baidaihe er et kjent badested, og mange medlemmer av politbyrået i Det kinesiske kommunistparti tilbringer sommerferien på strendene her. Noen av strendene av reservert for privilegerte partifolk og betalingssterke utenlandske turister. Beidaihes byområde minner mer om en vestlig badeby enn en kinesisk kystby. 

Dessuten er Beidaihe kjent blant ornitologer ettersom den er et landested for trekkfugler.

Historie
--------

Beidaihe fikk betydning som badeby da engelske ingeniører som bygget jernbanestrekningen Tianjin–Shanhaiguan begynte å komme dit for hvile. Utlendinger og rike kinesere bygde villaer her. Under bokseropprøret ble de brent ned, men nye ble oppbygd senere. Etter 1949 ble Beidaihe feriested for arbeidere, og det ble bygget en rekke sanatorier. Også ledende funksjonærer som Jiang Qing kom dit.

Administrative enheter
----------------------

Beidaihe består av to subdistrikter og to storkommuner:

* Subdistriktet Xishan (西山街道);
* Subdistriktet Dongshan (东山街道);
* Storkommunen Haibin (海滨镇);
* Storkommunen Daihe (戴河镇).

Samferdsel
----------

Beidaihe er stoppested på den viktige jernbanelinen Jinghabanen som løper fra Beijing til Harbin via blant annet Tianjin, Tangshan, Shenyang og Changchun.

Eksterne lenker
---------------

* Kinas Rimini[*død lenke*]
* Ornithologische Höhepunkte Nordchinas
* The Beach[*død lenke*]
* Beidaihe – Migration Hub of the Orient

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Frederik Vs monogram fra Beiarn gamle kirke, henger i våpenhuset i Beiarn kirke Foto: Einar B. Skomsvoll 
**Beiarn gamle kirke** ble bygget som annekskirke til Gildeskål kirkesokn i 1724. Bakgrunnen var et besøk som Thomas von Westen, "Samenes apostel", gjorde i 1716 som antakelig bidro sterkt til at et "finnekapell" ble bygget, og Beiarn fikk sitt første kirkebygg.

Etter tradisjonen på den tiden skulle en tømmerstokk avgjøre hvor kirka skulle ligge. Den ble lagt i sjøen, og der den fløt i land, skulle kirka stå. Men siden tømmerstokken havnet rett ved ei steinur på Vold, ble det bestemt at kirkestedet skulle plasseres rett på andre bredden av Beiarelva, på Moldjord.

Beiarn gamle kirke ble trolig bygget som en laftet langkirke, men har fått noen tilbygg underveis og lignet etterhvert en korskirke. Den sørlige vingen ble bygget såpass stor at den fikk navnet "Nykirken". Tårnet var av en type som ble kalt *tårnrytter* som av form ligner en løkkuppel med spissen opp. 

Omkring 1860 var kirken blitt i så dårlig forfatning at det vinterstid ofte stod 30 cm med vann over kirkegulvet, som frøs til is. Og det ble påbegynt arbeid med å få bygget en ny kirke.

Beiarn herredstyre besluttet den 30. september 1875 at kirka skulle rives. Det kirkelige inventaret ble bevart og plassert på loftet i den nye Beiarn kirke. Det som soknepresten ikke så nytte i, ble auksjonert bort, og resten brent.

Kilder
------

* Erling Vegusdal Eriksen: *Beiarn soknekalls historie.* Beiarn, 1949.

Eksterne lenker
---------------

Den norske kirke i Beiarn

| * v
* d
* r
Kirker i Beiarn |
| --- |
|  | Beiarn kirke **·** Beiarn gamle kirke (revet) **·** Høyforsmoen kapell **·** Stavkirka på Savjord | Norges flagg |
**Beihanguniversitetet**, tidligere kjent som **Beijings universitet for aeronautikk og astronautikk** (tradisjonell kinesisk: 北京航空航天大學, forenklet kinesisk: 北京航空航天大学, forkortet *BUAA* eller *Beihang*) er et offentlig universitet i Beijing i Folkerepublikken Kina.

BUAA ble grunnlagt 26. oktober 1952 med et areal på over 100 hektar. BUAA er et av Kinas ledende universiteter innen forskning og utdannelse. Det anses som et av de beste ingeniøruniversiteter i Kina og nyter stor innflytelse innen Kinas aeronautiske og astronautiske industri.

BUAA oppstod i 1952 ved sammenslåing av de aeronautiske fakulteter ved Tsinghuauniversitetet, Peiyanguniversitetet, Xiamenuniversitetet, Sichuanuniversitetet, Yunnanuniversitetet, Den nordvestre ingeniørhøyskole, Nordkinas universitet og Det sørvestre aeronautiske institutt.

Det har hovedcampus i bydistriktet Haidian i Beijing.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Beihang University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Fosens Blad** ble etablert i Trondheim i 1918 og kom ut første gang 24. mai samme år. Avisa holdt det gående til 6. mai 1941 da den ble stoppet av de tyske okkupantene.

Drivkraften bak avisa var boktrykker Edvard Chr. Ellewsen. Han ble med ett unntak Fosens Blads eneste redaktør i avisas 23 årige liv til han gikk av i 1936, 81 år gammel. Ellewsen eide også Centraltrykkeriet i Trondheim hvor avisa ble trykt. Fosens Blad var i prinsippet en uavhengig avis selv om redaktør Ellewsen var venstremann. Avisa kom først ut 2 ganger ukentlig, fra 1920 utvidet til 3.

Tanken om en lokalavis for Fosen hadde versert i 25 år. Oppfatningen i distriktet var at de store byavisene mest var opptatt av ting som angikk dem. En rekke filialekspedisjoner ble opprettet for å samle inn nyheter. Dette var handelsmenn, dampskipsekspeditører, poståpnerier og lignende.

Adresseavisen, Dagsposten, Arbeider-Avisen og Nidaros var på dette tidspunkt Trondheims aviser. Av disse var det Nidaros som hadde det beste fotfestet i bygdene utenfor byen. Særlig i Fosens ytre deler savnet folk en avis som i større grad dekket deres behov.

Fosens Blad ble kjent for å trykke fortellinger skrevet av folk ute fra distriktet. Det var mye slektsstoff, sagn og dikt. Føljetonger var det også rikelig med. I ettertid kan man undres på hvorfor ikke sensuren tidlig i krigen stoppet avisa da redaktør Mons Løvset flere ganger høylytt uttrykte sin forakt mot de tyske okkupantene.

Men – med nr. 49, tirsdag 6. mai 1941 var det brått slutt, en ny føljetong hadde nettopp begynt: «Tre mordere kommer inn» av Frank Heller.

Neste avisetablering for Fosen-området kom først i 1964 i Bjugn med lanseringen av Fosna-Folket.

Redaktører
----------

* Edvard Chr. Ellewsen (1918–1936)
* Mons Løvset (1936–1941)

Eksterne lenker
---------------

* Redaktør Ellewsens gravsted, i Slekt og Data Gravminnebasen.
**Charles Lahr** (født 1885 i Bad Nauheim i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 1971) var en tyskfødt anarkistbokhandler og forlegger i London. Han var den eldste av 15 barn i en bondefamilie. Han forlot Tyskland i 1905 for å unngå militærtjeneste og han dro til England. 

I London møtte han den anarkistiske Guy Aldred (1886–1963), mens han jobbet som baker. Han ble i 1907 satt under observasjon av politiet på grunn av sine kommunistiske og anarkistiske tendenser. Han sluttet seg til Industrial Workers of the World i 1914, på den tiden hadde han en bokhandel i Hammersmith i Vest-London. 

I 1915 ble han internert i fire år som en fiendendlig fremmed i Alexandra Palace. I 1920–1921 var han i en kortere periode medlem av Communist Party of Great Britain. Hans interesse for politikk gjorde at han ble venn med mange venstreorienterte, radikale tenkere, flere av dem etablere viktige, venstreorienterte grupper i Storbritannia.

Han giftet seg i 1922 med Esther Argeband som han tidligere hadde møtt på en sosialistisk klubb og som kom fra en britisk jødisk familie. Lahr publiserte det litterære og kunstneriske magasinet *The New Coterie* fra 1925 til 1927. Han døde i London i 1971, i en alder av 85 år. Hans begravelse ble fulgt av mange representanter fra politiske grupperinger fra venstresiden i Storbritannia. Det finnes betydelig mer informasjon om Charles Lahr i en publikasjon som ble forfattet av hans datter, Sheila.

Referanser
----------

1. 1 2   www.militantesthetix.co.uk[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Huinong** (kinesisk: 惠农区; pinyin: *Hùinóng Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Shizuishan i den autonome regionm Ningxia Hui i Folkerepublikken Kina. Huinong har et areal på 1.354 km² og teller 190.000 innbyggere.

Huinong-distriktet ble til ved sammenslåing av det tidligere byfylket Shizuishan og fylket Huinong. Det er et viktig jordbruksdistrikt, og vanlige jordbruksprodukter samt tørkede grønnsaker utgjør det meste av produksjonen. Distriktet er ledende i fremstillingen av tørkede grønnsaker i det vestligh Kina.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing men følger en mer nordlig rute. Den passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kaliumcyanid** eller **cyankalium** er et hvitt pulver (krystaller) med en lukt av bitre mandler. Det har kjemisk formel KCN.

Det er et svært giftig stoff som ved inntak forårsaker øyeblikkelig lammelse av åndedrettsfunksjonen. Giften ble benyttet i selvmordsampuller av nazister og allierte agenter under andre verdenskrig. Når det blandes med en syre dannes det hydrogencyanid, noe som skjer i magesekken der det finnes saltsyre. Det ble benyttet ved henrettelse av fanger i amerikanske fengsler.

For mennesker er dødelig dose kaliumcyanid ca. 0,1 gram.

Cyanidforgiftning kan gi symptomer som slapphet, hodepine, forvirring, angst, kvalme, oppkast, respirasjonssvikt, kramper og tilslutt død. Cyanid hemmer enzymet cytokromoksidase og blokkerer siste ledd i respirasjonssyklusen. Bindigen mellom cytokromoksidase og cyanidionet hindrer transport av elektroner til oksygen, noe som hindrer elektrontransportkjeden. Cellene kan derfor ikke lenger produsere ATP. Hjertet og sentralnervesystemet er spesielt sårbart. Motgiften for cyanidforgiftning er amylnitritt eller natriumnitritt (E250) som frigjør cyanid-ionet.

Kaliumcyanid kan fremstilles i laboratoriet ved å blande saltene kaliumheksacyanoferrat og kaliumkarbonat, og deretter varme opp denne blandingen til saltenes smeltepunkt. I flytende tilstand vil saltene reagere med hverandre og danne kaliumcyanid og grunnstoffet jern.

Referanser
----------

1. 1 2  kaliumcyanid i GESTIS stoffdatabase Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Cyanider |
| --- |
| 
Hydrogencyanid **·** Natriumcyanid **·** Kaliumcyanid
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Kalimantans beliggenhet
Kart over provinsene i Kalimantan
**Kalimantan** er den indonesiske delen av Borneo. Den indonesiske delen er delt i provinsene Kalimantan Barat, Kalimantan Tengah, Kalimantan Selatan og Kalimantan Timur. Den høyeste fjellet er Bukit Raya. Det er 2278 meter høyt og ligger på grensen mellom Kalimantan Barat og Kalimantan Tengah.

Geografi
--------

Kalimantan er temmelig flatt de fleste steder, men har til gjengjeld ganske høye fjell i sentrale områder. De største fjellområdene er Pegunungan Iban, Pegunungan Kapuas Hulu, Pegunungan Schwaner, Pegunungan Muller og Pegunungan Meratus. Det meste av havet rundt Kalimantan er grunt, og på steder der forholdene ligger til rette, er det store og små korallrev.

Natur
-----

Naturen på Kalimantan har de siste årene blitt kraftig ødelagt av gruver og ulovlig hogst. Men i nasjonalparker lever fortsatt naturen og mange særegne dyrearter blir oppdaget ved spesielle anledninger.

De mest berømte dyreartene er blant annet borneoorangutang og neseape. De lever begge i de forsvinnende skogene. Skogtypene er regnskog og mangroveskog, to helt forskjellige livsmiljøer. I havet er det store populasjoner med fisk og andre sjødyr. De fleste artene lever ved korallrevene, men også revene er truet av forurensning og global oppvarming.

Religion
--------

De fleste innbyggerne er muslimer og bor i lavlandet eller ved kysten. I innlandet er det mest lokale religioner. Spredt rundt omkring er det flere kristne, buddhistiske, taoistiske og andre religioner.

Demografi
---------

De fleste bor ved de store byene Banjarmasin, Sanmarinda, Pontianak, Palangkaraya og langs hele kysten. Til sammen bor det omtrent 10 millioner mennesker på Kalimantan.

Urbefolkning
------------

Urbefolkningen består for det meste av dayak-folket. De snakker Dayak-språket og bor i jungelen. Dessverre har store deler av boplassene deres forsvunnet under miljøødeleggelser. Man gjenkjenner dayaker med at både kvinner og menn har tatoveringer. De fleste bor i hus på påler, som verner dem mot flom og plagsomme insekter på bakken. Før var de kjent som hodejegere, men i dag som fredelige jordbruksarbeidere, jegere og fiskere. Før skal det nok ha bodd dayaker helt til kysten, men etter at nybyggerne kom, har de blitt drevet lenger og lenger inn i skogen.

Kilder
------

* (no) Kalimantan i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Eirik Skjælaaen** (født 14. oktober 1974) er en tidligere norsk fotballspiller.

Skjælaaen var midtbanespiller i Brann i sesongene 1995 til 1997. Etter å ha blitt degradert til Branns U-lag i 1998, fortsatte han karrieren i Fyllingen. Han har også spilt for Haugesund (utlån) og Bergen Nord.

Han spilte 48 seriekamper for Brann og scoret 7 mål. Høydepunktet i karrieren må utvilsomt være deltagelse i UEFA-cupen i 1997 der PSV Eindhoven ble utslått, og Brann gikk til kvartfinale mot FC Liverpool som de tapte.

Skjælaaen gikk også gradene på de norske U-landslag, fra U-15 til U-18.

Han har også prøvd seg i sandfotball og stilte på det skandinaviske laget i European Pro Beach Soccer League (EPBSL) i 2001 sammen med blant annet Thomas Ravelli.

I dag jobber Skjælaaen som leder, i DNB Finans, Autolease.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Eirik Skjaelaaen, Transfermarkt spiller-ID 279724, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eirik Skjælaaen – Transfermarkt Rediger på Wikidata
**Eirik Bruntjernsberget Skadsdammen** (født 23. mai 1981 i Kongsvinger) oppvokst på Lundersæter, bor i dag på Kongsvinger. Er en norsk tidligere ishockeyspiller og tidligere forward for eliteserieklubben Storhamar Hockey på Hamar, gjennom 18 sesonger og har Kongsvinger som moderklubb.

Ishockeykarriere
----------------

Skadsdammen vokste opp på Lundersæter i Kongsvinger kommune, Skadsdammen drev med sykkel sammen med broren. Men begynte med ishockey som 12 åring, de begynte med spille på sjøene rundt Kongsvinger, både Steinreien og Øvre Digernessjøen. Da Kongshallen sto ferdig i 1992, ble Skadsdammen med fire kamerater fra Lundersæter for å prøve seg. Siden har det gått i hockey.

Skadsdammen kom til eliteserie-klubben Storhamar Dragons fra Kongsvinger IL Ishockey, Kongsvinger før 1999-sesongen og debuterte mot Frisk Asker i september samme år. Han regnes blant eliteseriens best trente spillere og har fem offisielle landskamper. (11. oktober 2006)

Høydepunktet i karrieren var nok da han avgjorde finalen i 2008 i sudden death. Det ble også et par B-VM for Norge av det. Han fikk en indian summer i 2014-15 da han noterte seg for karrierebeste 68 poeng i serie og sluttspill. Etter å ha avsluttet sesongen 17-18 med sitt tredje NM-gull var karrieren over, i alle fall på a-lagsnivå. Neste sesong ble det etterhvert comeback for Storhamar Yngres i 1. divisjon.

Skadsdammen draktnummer 8 henger i taket i CC Amfi.

Referanser
----------

1. ↑  Tok plass på benken Glåmdalen
2. ↑  Skadsdammen årets «Ironman»

Eksterne lenker
---------------

* Spillerens profil på Storhamar.no

| * v
* d
* r
Spillerstallen til Storhamar Dragons 2007/08 |
| --- |
| Målvakter | 30 – Ruben Smith **·** 72 – Jonas Norgren |
| Backer | 5 – Mattias Livf **·** 12 – Mats Mostue **·** 24 – Chris Leinweber **·** 32 – Jon Taarud Rømoen **·** 37 – Lars Løkken Østli **·** 55 – Martin Thelander **·** 56 – Eerikki Koivu **·** 83 – Cato Ørbæk |
| Vinger | 7 – Linus Stensson **·** 8 – Eirik Skadsdammen **·** 13 – Teemu Kohvakka **·** 21 – Joakim Jensen **·** 26 – Kristian Forsberg **·** 29 – Stian Høygård **·** 36 – Martin B. Huse **·** 43 – Martin Brandsnes |
| Forwards | 4 – Nathan Martz **·** 11 – Johan Älgekrans **·** 16 – Lars Erik Hesbråten **·** 18 – Pål Johnsen |
**Leirfallsgata** (5–11, 6–10c) er ei gate på Grünerløkka i Oslo. Den går over et kvartal fra Markveien til Thorvald Meyers gate.

I vest butter gata mot *Grünerløkka sykehjem*. Den gikk tidligere heilt fram til Akerselva, og navnet skriver seg fra en bakke ned mot elva, der det har gått leirras.

Bebyggelsen er i hovedsak leiegårder fra siste tredjedel av 1800-tallet, men nr 11 er et nytt bolibygg fra 1988 (Leirfallsgata borettslag). På hjørnet av Thorvald Meyers gate (nr 85 til denne) ligger en svær leiegård som blei oppført for *Selskabet til Opførelse af Arbeiderboliger* i 1871. Arkitekt var Wilhelm von Hanno. Gården hadde opprinnelig 96 leiligheter, men dette blei rundt 1980 renovert ned til 32.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Leirfallsgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 330. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Kringkastingsjordet på Storhamar, hvor antenner og studio var plassert. Studio med teknisk utstyr var plassert i bygningen helt til venstre i bildet.
**Hamar kringkaster** (Hamar-senderen) var navnet på radiosenderen som ble satt i drift 29. januar 1927 på Storhamar. Senderen skulle gi folk i det indre østlands-området bedre mulighet til å høre Oslo-programmet. I 1933 ble Norsk rikskringkasting etablert. Da overtok NRK senderen i Hamar, og Hamar ble regnet som et avdelingskontor til NRK i årene som kom.

Den 9. april tok okkupantene kontrollen over NRK i Oslo, mens den lovlige norske regjeringen brukte kringkasteren på Hamar en tid og dessuten mellombølgesenderen på Vigra ved Ålesund. Senderen på Vigra ble bombet og til slutt ødelagt av tyske fly.

I dagene 11.–18. april 1940 fungerte Hamar-senderen som regjeringens offisielle informasjonskanal ut til det norske folk, etter at NRK i Oslo ble kontrollert av okkupasjonsmakten. Haakon Lie var regjeringens representant og fungerte som leder og ansvarlig for sendingene. Fra krigsutbruddet og frem til Lie overtok den 11. april bedrev kringkastingbestyrer Th. Thorstensen og tekniker Kolbjørn Telle en privat radiokrig. I tillegg til programsjef Haakon Lie var kringkasteren besatt av blant andre Ronald Fangen, Hans Jacob Nilsen og Gunnar Neels-Hansson.

Radioutstyret på Hamar ble senere fraktet nordover på lastebil uten at det lykkes å sette senderen i drift på nytt. Arkivet til NRK/Hamar kringkaster er tatt vare på og blir fra 2015 gjort tilgjengelig ved Statsarkivet i Hamar.

Referanser
----------

1. ↑  Koht, Halvdan (1947). *Frå skanse til skanse : minne frå krigsmånadene i Noreg 1940*. Tiden.
2. ↑  NRK.no – Regjeringas hemmelige radiokrig (Av Stein S Eide. Publisert 9. april 2015, besøkt 10. oktober 2022)
3. ↑  Grimnes, Ole Kristian (1984). *Overfall*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203111440.

Eksterne lenker
---------------

* NRK.no – Historisk i Hamar (Av Mette Finborud Børresen. Publisert 26. juni 2008)
**Hamar i Helle og Klinkaskalle** er den norske tittelen på et vandresagn som er blitt fortalt over store deler av Nord-Europa. I Reidar Th. Christiansens vandresagnkatalog er det klassifisert som ML 5000. Sagnene som forteller om troll er likevel ikke folketrosagn, til det er de for eventyrlige. I Norge er sagnet dokumentert nord til Trøndelag

*Sagnet forteller om en mann som stadig brøt alle regler. han kunne for eksempel jakte på søndag eller i selve jula. En gang han var på jakt, hørte han at det ropte fra fjellet:*
*Hamar i Helle!*
*Ja, Klinkaskalle, kva vil du?*
*Eg vil låne den store kjelen din for å koke han Tor Jeger.*
*Kan eg få skrape restane?*
*Nei, da steiker eg han heller levande på gloa!*
*Etter den tida holdt Tor Jeger seg til reglene.*
Navnet på jegeren og de to trollene varierer i tradisjonen, men dialogen mellom trollene er ganske stabil.

Eksempler på versjoner av sagnet:

* Knut Hermundstad, *I Kveldseta: Gamal Valdres-kultur VI*, Oslo 1955, Norsk folkeminnelags skrifter nr. 75, s. 169.
* Ruth Hult, *Østfoldminne*. Oslo 1937, Norsk folkeminnelags skrifter nr. 39, s. 21.
Bergsøya med Herøyfjorden til venstre
**Herøyfjorden** er en fjord i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Den er rundt åtte kilometer lang og to kilometer bred, og går fra vest mot øst mellom Bergsøya og Gurskøya.

Fjorden har en største dybde på 175 meter.

Lengst øst i fjorden ligger de små øyene Herøya, som har gitt navn til både kommunen og fjorden, og Nautøya, hvor fjorden krysses av riksvei 654 via Herøybrua. Midt i Herøyfjorden ligger den fraflyttede øygruppen Flåvær, som er noen små øyer med et fyrtårn og noen feriehus. På sørsiden av Herøyfjorden ligger Moltustranda, og på andre siden ligger Eggesbønes.

Herøyfjorden er et naturlig valg om man kommer sjøveien fra Nordsjøen eller langs kysten sør for Stad, og skal innom Eggesbønes eller videre mot Ulsteinvik eller Ålesund. Hurtigruten går to ganger daglig forbi Herøyfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Herøyfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Linesfjorden** er en fjord i Åfjord kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 15 kilometer nordover på sør- og østsiden av Linesøya, som den er oppkalt etter, til Stokkøya.

Fjorden starter i sør mellom Løkholman i vest og Lauvøya i øst. På østsiden av fjorden ligger Tårnes med Skråfjorden på den andre siden av neset. Ratvika er en liten grend på neset litt lenger nord i fjorden. Ennå lengre nord ligger tre små fjordarmer på etter hverandre. Den sørligste er Paulen, så kommer Herfjorden og til slutt Vikafjorden. 

Sør for Linesøya grenser Linesfjorden til en rekke holmer og småøyer i vest. Den største av disse er Ståløya. Nord i fjorden ligger Stokksund, og fra der går det en vei over Purkholmen og Kjerkholmen til Stokkøya ved Stokkneset. Der ligger bygda Harsvika på sørsiden av øya. Fra Kjeholmen gikk det tidligere ferje over fjorden til Linesøya. 

Mellom Linesøya og Stokkøya ligger sundet Lina, som går nordover til Flesafjorden.

Fylkesvei 56 og fylkesvei 723 går langs deler av østsiden av fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Linesfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et eksempel på et Lineweaver-Burk-plott.
I katalytisk kjemi og biokjemi betegner **Lineweaver–Burk-plottet** en grafisk fremstilling av Lineweaver–Burk-ligningen av enzymkinetikk, beskrevet av Hans Lineweaver og Dean Burk i 1934.

Utledning
---------

Plottet gir en nyttig grafisk metode for analyse av Michaelis–Menten-ligningen:

{\displaystyle V={{V\_{max}[S]} \over {K\_{m}+[S]}}}
Hvor Ver reaksjonshastigheten, {\displaystyle K\_{m}}er Michaeli-Menten-konstanten, {\displaystyle V\_{max}}er den maksimale reaksjonshastigheten og {\displaystyle [S]}er substratkonsentrasjonen.

Tar man den resiproke verdi, får man:

{\displaystyle {1 \over V}={{K\_{m}+[S]} \over {V\_{max}[S]}}={K\_{m} \over V\_{\max }}{1 \over [S]}+{1 \over {V\_{max}}}}

Plottet
-------

Ved å plotte {\displaystyle 1 \over V} mot {\displaystyle 1 \over [S]}burde man få en rett linje, der stigningstallet av {\displaystyle K\_{m}/V\_{max}}og skjæringspunktet ligger ved {\displaystyle 1/V\_{max}} og {\displaystyle -1/K\_{m}}respektivt.

Referanser
----------

1. ↑  Lineweaver, H; Burk, D. (1934). «The determination of enzyme dissociation constants». *Journal of the American Chemical Society*. 56 (3): 658–666. doi:10.1021/ja01318a036.
2. 1 2  Gadi. Rothenberg, (2008). *Catalysis : concepts and green applications*. Weinheim [Germany]: Wiley-VCH. s. 55. ISBN 9783527318247. OCLC 213106542.
Linesøya på kartet
**Linesøya** er ei øy i Åfjord kommune i Trøndelag. Øya ligger sørvest for Stokkøya. Den har et areal på 16,6 km². Øyas høyeste punkt er Linesfjellet (230 moh). Linesøya har også gått under navnet *Vågsøy* eller *Vågsøya*, og dette navnet brukes i en del gamle kart.

Landbruk har vært en av hovednæringene på Linesøya. På Linesøya finnes følgende gårder med egne gårdsnummer: Lines, Sørgård, Eid, Stemma (inklusiv Tørvika) og Nordgård.

Linesøya har bruforbindelse til Stokkøya, som fikk bru til fastlandet i desember 2000. Mesta fikk i oppdrag å bygge brua til Linesøya. Brua er 315 m lang og har enfeltsvei med møteplasser. Opprinnelig var det planlagt at brua ville stå ferdig i mai eller juni 2008, men på grunn av vanskelige bunnforhold ble dette tidspunktet forskyvd til slutten av 2011. Brua sto ferdig 8. oktober 2011. Det ble markert med feiring på toppen av brua, med ca. 800 frammøtte.

På halvøya Øyholmen finnes det rester av en tysk flyradarstasjon fra 1940-45.

Linesøya ved Frohavet (foto: Geir J. M. Hval)
* Et radarfundament.Et radarfundament.
* Rester av en kanonstilling.Rester av en kanonstilling.

Referanser
----------

Linesøybrua (foto: Geir J. M. Hval)
1. ↑  Sigurd Brattgjerd (2001). *Bjørnørfolket,* Bind V, *Stokksund.* ISBN 82-992891-4-9
2. ↑  Mesta: Bygger bro til Linesøya Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. (4. september 2006)
3. ↑  Våre Veger: Linesøya må vente på fastlandsforbindelse Arkivert 5. oktober 2008 hos Wayback Machine. (17. juli 2007)
4. ↑  Sør-Trøndelag fylkeskommune; Enighet om fullføring av bru til Linesøya[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hans Bänninger** (født 17. mars 1924, død 22. august 2007) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.

Bänninger vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. 
Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte med 0-3 mot Canada og 1-7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey Sveits’ flagg Sveits

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Bänninger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Bänninger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Bänninger – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Christian «HC» Andersen** (født 22. april 1971, i Oslo) er en norsk underholder og programleder. HC vokste opp i Halden, flyttet til Oslo i 1992 og videre til Asker i 1998. I 2008 flyttet han og familien til Fredrikstad. 

Han var med i NRK P3 fra begynnelsen 2. oktober 1993, og ledet blant annet programmene *VG-lista Topp 20*, *Howard og HC* (sammen med Håvard Sylte) og *HC Andersens Sommereventyr*. Han begynte etterhvert som programleder for *VG-lista Topp 20* på NRK1 også. I 2001 ledet han den norske utgaven av Melodi Grand Prix. Han ledet sitt siste radioprogram i P3 1. august 2001.

7. september 2001 startet sendingene til talkshowet *Senkveld med HC og Tommy* på TV 2, et program han ledet med Tommy Steine. Programmet gikk til 2003. Han ledet også *HitAwards* 15. september 2001.

I 2003 ledet han *Jeopardy!* på TVNorge. Mellom 2004 og 2008 drev han selskapet HCAGizmoLink AS, som importerer DAB-radioer. I april 2008 gikk han tilbake til NRK.

Han var med i gruppen TFL (sammen med Håvard Sylte) som i 1996 ga ut albumet *Ruler*. Albumet solgte nesten 10 000 eksemplarer, mens singelen «Det va'kke min skyld» solgte 12 000 eksemplarer.

Fra januar 2020 har han vært programleder i *HC og Andrea* (sammen med Andrea Lindquist) på NRK P1. Han var fra 2008 til 2012 programleder i NRK Østfold,

I perioden 2012 til 2021 eide og drev han selskapet SAHAGA AS, med produktene i elektronikkserien POP.

Referanser
----------

1. ↑  «HC ANDERSEN». *interbooking.no*. Inter Booking (Elverum). Arkivert fra originalen 1. mai 2005.
2. ↑  RADIOPROFILEN: Hans Christian Andersen Arkivert 10. november 2008 hos Wayback Machine. – intervju på RadioAssistant.com.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Hans Christian Andersen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Hans Christian Andersen på Discogs Rediger på Wikidata
* (no) *HC og Andrea* på nrk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Kalenda Maya** er en norsk musikkgruppe etablert i 1975. Gruppen spiller middelaldermusikk med opprinnelse i land som Spania, Italia, Frankrike og Tyskland. Sentrale medlemmer i gruppen er ekteparet Tone Hulbækmo (sang, harpe) og Hans Fredrik Jacobsen (fløyte, lutt) og Sverre Jensen (mandora, lutt, psalter) som også spilte i middelaldermusikkgruppen Aurora Borealis. Sidsel Brevig (strykeinstrument) og Gilles Obermayer (perkusjon) medvirket også. Gruppens medlemmer spiller på en rekke ulike middelalderinstrument som lutt, harpe, lyre, kantele, dreielire, psalter, mandora, fele og fløyte i ulike varianter. Flere av instrumentene er autentiske og bygd av Sverre Jensen. Gruppen har gitt ut tre album og vant Spellemannprisen 1985 i åpen klasse for sitt første, *Kalenda Maya – Medieval and Renaissance Music*. Gruppen har turnert og holdt konserter i en rekke land i Europa samt i Brasil.[]

«Kalenda maya» var en populær sangdans i Frankrike på 1200-tallet.

Diskografi
----------

* *Kalenda Maya - Medieval and Renaissance Music* (Simax Classics, 1985)
* *Norske Middelalderballader* (Kirkelig Kulturverksted, 1989)
* *Pilegrimsreiser* (Kirkelig Kulturverksted, 1997)

Referanser
----------

1. ↑  *Norges musikkhistorie: minileksikon*. [Oslo]: Aschehoug. 1999. s. 30. ISBN 8203224768.
2. ↑  Gaukstad, Øystein (1991). *Musikkleksikon*. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 8200029735.
3. ↑  Engström, Bengt Olof (1974). *En bok om musikk*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205071357.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalenda Maya på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kalenda Maya på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kalenda Maya på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Kalenda Maya på Last.fm Rediger på Wikidata
* (no) Kalenda Maya på YouTube Rediger på Wikidata

* (en) Kalenda Maya på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Paviljongen i Hamar park
**Hamar park** ble anlagt på Hamar i 1878 og er byens første park. Parken ligger like ved både Utstillingsplassen, Briskeby gressbane og Hamarhallen ved Østbyen.

Hamar park ble anlagt som en folkepark og var et alternativ for byborgere som ikke hadde egne hager. Parken hadde til å begynne med både andedam, restaurant, paviljong, 25 nummererte lysthus, lekeapparater, krokketbaner og tennisbaner. Den var i sin tidlige alder også kjent for sitt dyreliv med ender, kakaduer, påfugler og til og med skilpadder. Andedammen ble for øvrig fylt igjen i 1972, og det har siden ikke vært fast tilhold av dyr annet enn i sommersesongen på sæteren som i en periode hadde tilhold nord i parken.

Vinteren 2004–2005 fikk landskapsarkitektfirmaet Villbring i oppdrag av formannskapet i Hamar kommune å utarbeide en utredning av Hamar park som tok for seg ulike fremtidige utviklingsalternativer. Alternativene bestod av en enkel løsning, moderne park, historisk park og en kombinasjon mellom en moderne og historisk park. Høsten 2005 valgte formannskapet sistnevnte kombinasjonsalternativ og en hagearkeologisk utgravning ble gjort for å få en full oversikt over den opprinnelige andedammen. Hamar park har i de senere år blitt truet av byfortettning på grunn av dens sentrale beliggenhet noe som har ført til at det har blitt dannet et kontaktutvalg som jobber for å bevare og beskytte det eksisterende arealet og ruste opp parkens infrastruktur. Som et ledd i dette arrangeres det ofte gratiskonserter i sommersesongen.

Referanser
----------

1. ↑  «Informasjon om utredningen av Hamar park hos Østlendingen.no». Arkivert fra originalen 6. oktober 2007. Besøkt 6. april 2019.
2. ↑  Prosjektet Hamar park hos VILLBRING landskap Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Hedmarksmuseets fotoarkiv – Bilder av Hamar park
**Eirik Oddsson** (is. *Eiríkur Oddsson*) var en islandsk forfatter og historiker på siste halvdel av 1100-tallet. Han var forfatter av boken *Ryggjastykke* (norrønt *Hryggjarstykki*), en saga om den norske kongen Harald Gille og hans sønner. Nesten ingenting kjennes om Eirik Oddssons liv eller slekt. Ryggjastykke er en samtidssaga som dessverre har gått tapt, men Snorre Sturlason har gått god for den og benyttet deler i sin *Saga om de norske kongene*. Den er også opptatt i *Morkinskinna*. Eiriks bok er en den første som skrev en saga om samtiden.

Eirik skrev sin bok en gang i 1160 og som av uviss grunn er blitt døpt til *Ryggjastykke*, det vil si «Ryggstykke». Verket omhandler de norske kongene mellom 1130–1139, en relativ kort periode på knappe ti år. Det var en urolig epoke i Norge hvor Harald Gille var konge, en av de omdiskuterte kongene som krevde kongsrett ved å hevde at Magnus Berrføtt var faren. Harald Gille ble myrdet i 1136 av en som krevde å være en bror av ham, Sigurd Slembe. 

Vi vet at Eirik Oddsson var en nøye historiker som faktisk reiste til Norge for å sjekke informasjonene og kildene sine. I Bergen snakket han med flere kyndige mennesker. Snorre skriver at 

«Hall, som var sønn til legen Torgeir Steinsson, og var hirdmann hos kong Inge, var til stede da dette gikk for seg. Han fortalte det til Eirik Oddsson, som skeiv ned det som ble fortalt; Eirik skreiv den boka som ble kalt Ryggjastykke; i den boka blir det fortalt om Harald Gille og hans to sønner og om Magnus Blinde og om Sigurd Slembe helt til deres død. Eirik var en kyndig mann, og han var lenge i Norge den tida. Noe av det som ble fortalt, skeiv han ned slik som det ble sagt ham av Håkon Mage, lendmann til Haraldssønnene. Eirik nevner flere som fortalte ham om disse hendingene, kyndige og pålitelige menn, som var til stede, så de hørte og så det som gikk for seg. Og noe skreiv han etter det som han sjøl hadde sett eller hørt på.»
Andre kilder som Eirik Oddsson benyttet seg av var Einar Pålsson og Gudrid Birgersdatter, søster til Jo erkebiskop, som hadde fått det fortalt av Ivar biskop.

Litteratur
----------

* Sturlasson, Snorre, *Snorres kongesagaer*, Oslo 1979, (2) side 289, 292-294.

Portaler: Litteratur | Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Herzlfjellet** (hebraisk הר הרצל), eller *Har HaZikaron* (hebraisk הר הזכרון, betyr «Minnefjellet»), er et fjell der nasjonalgravplassen til Israel og andre minnesmerker ligger, på vestsideb av Jerusalem ved siden av Jerusalemskogen. Den er oppkalt etter Theodor Herzl, som grunnla den moderne politiske sionismen. Herzls grav ligger øverst på åsen. Yad Vashem, som er et minnesmerke til Holocaust, ligger vest for Herzl. Israelere falne i krig blir også gravlagt der. Herzlfjellet ligger 834 meter over havet.

Historie
--------

Herzlfjellet har værte nasjonal gravlund i Israel siden 1951. Fire israelske statsministre ligger gravlagd her: Levi Eshkol, Golda Meir, Yitzhak Shamir og Yitzhak Rabin (som er gravlagt ved siden av hustruen Leah). Israelske presidenter er også gravlagte på Herzlfjellet, og det samme er andre jødiske og sionistiske ledere. Mange minnesmarkeringer og nasjonale feiringer avholdes på Herzlfjellet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Herzlfjellet museum Arkivert 2012-03-04 hos Wayback Machine
* Herzlfjellet på WikiMapia
* Finn en grav på Herzlfjellet
Kanhavekanalen (2014)
**Kanhavekanalen** var en gravet kanal som i jernalderens siste århundre ble anlagt på tvers av den smale landtangen som forbinder «nordøya» og «sørøya» på Samsø på landtangens (og øyas) smaleste sted fra Mårup Vig i vest til Stavns Fjord i øst. Kanalen, som er ca. 500 meter lang og 11 meter bred, er et fremragende stykke ingeniørarbeid. Kanalen kunne beseiles av fartøyer med opp til ca. 1 meters dypgang.

Brinkene var i deler av kanalen bekledd med et bolverk av 2-4 vannrette treplanker, som er dendrokronologisk datert til år 726.

Funksjon
--------

Det antas at det har vært en del av vikingtidens omfattende forsvarssystemer og har stått i forbindelse med en havn i Stavns Fjord. En flåtestyrke plassert i den godt beskyttede naturhavnen i Stavns Fjord har med utkikk fra Hjortholm eller Vorbjerg kunnet kontrollere den nord-sørgående seilasen langs den jyske østkysten og seilasen mellom Jylland (nord og sentralt) i vest og Sjælland og Skåne i øst. Undersøkelser foretatt av forskere ved Moesgård museum tyder på at kanalen skal ses som et ledd i en flåtebase i Stavns Fjord eller eventuelt som et bidrag til sjøforsvaret av det daværende Århus.

Se også
-------

* Dannevirke
* Helgenæs
* Trelleborg
* Århus

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kanhavekanalen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kanhavekanalen over Samsø – flere opplysninger og mange bilder (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Kaninkjøtt er, som man kan se på bildet, svært magert.
**Kaninsult**, eller **proteinforgiftning**, er en sykdomstilstand som opptrer ved ensidig inntak av protein.

Sykdommen kalles kaninsult fordi den forekom i tider da tilgangen til andre matkilder var begrenset. Harer og kaniner er et lettfanget bytte, men kjøttet har lite fett, som er nødvendig for mennesker. Hudson's Bay Company registrerte for eksempel flere tilfeller av pelsjegere som sultet ihjel, til tross for at de spiste rikelige mengder med harekjøtt.

Ved en ensidig diett på kaninkjøtt eller proteinrik mat vil kroppen få nok kalorier fra protein, men mangelen på inntak av fett og karbohydrater skaper en ubalanse som gir økte nivåer av ammoniakk, urinstoffer og aminosyrer, og som forgifter blodet. Symptomene er trøtthet, hodepine, diaré, lav puls/lavt blodtrykk.

Referanser
----------

1. ↑  «Pas på, overskydende protein kan forårsage forgiftning!». medcaldevicetrend.com. Besøkt 8. januar 2021.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Hyundai Clix** var en konseptbil laget av Hyundai Motor Company i 2001.

I 2001 avduket Hyundai Clix Concept, en ny sportsbil, på Frankfurt Motor Show.

Clix Concept ser ut som en tradisjonell sportskupé ved første øyekast, men er en kompakt 4WD 2 + 2pack med flere høyteknologiske funksjoner. En sportsbil med egenskapene til en pickup og SUV er en ganske ekstrem "crossover".

Clix ble designet ved Hyundais europeiske designsenter i Frankfurt.

Den har et uvanlig gjennomsiktige taket, sammenleggbart i fire deler. Seks motorer forvandle Clix fra en kupe til en targa-topp til en fullstendig kabriolet, eller, etter å ha lagret takpanelene under baksetene, kan den videre forvandles til en pickup.

Bilen har en litt bred på 1,74 m, en lengde på 3,96 m og høyden på 1,3 m, og den har plass til fire passasjerer.

Motoren er en direkteinnsprøytet 2,2 l rett-4 med en maksimal effekt på 302 HK (225 kW). Drivsystemet er en konstant 4WD og dekkene er Michelin 255 / 45R19. Transmisjonen bruker en seks-trinns sekvensiell girkasse, og trimmen har forskjellige gadgets (som de små sammenleggbare kameraene i stedet for bakspeilet) dette gir bilen en høyteknologisk følelse.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2 3  «2001 Hyundai Clix Concept | Review». *Supercars.net* **(engelsk)**. 7. april 2016. Besøkt 11. januar 2022.
**Háttatal** («Verselisten») er den siste seksjonen av *Den yngre Edda* som ble skrevet av den islandske dikteren og historikeren Snorre Sturlason. Den består av rundt 20 000 ord eller på 102 strofer. Han brukte for det meste sine egne diktkomposisjoner, en lang og merkelig kongehyllest på vers og gir eksempler på ulike verseformer som ble brukt i den gamle norrøne skaldekunsten. Ettersom det er et læredikt er det et nytt versemål for hver strofe. Snorre hadde en beskrivende tilnærming til sitt verk; han systematiserte materialet og noterte ofte at «de eldre skaldene fulgte ikke alltid» disse reglene.

De fleste av formene avhenger av antallet stavelser per linje foruten også assonans, halvrim, klanglikhet, og bokstavrim. Selv om enderim er representert er det ikke i den form som de fleste moderne lesere vil forvente; det vil si former som AAAAAAAA og AAAABBBB, og spiller dessuten en mindre rolle i Snorres eksempler. Det er enklere å forstå dette verket hvis leseren har *Den første grammatiske avhandling* tilgjengelig, en norrøn avhandling fra rundt 1150 om norrønt språk.

Mange forskere har foreslått at formen til *Háttatal* antyder en klassisk innflytelse som er avledet fra kristen læring som Snorre uten tvil var utsatt for. Andre har argumentert at dette var et resultat av en logisk tilnærmelse innenfor rammeverket av en dialog og at en del aspekter av verket viser at det ikke var direkte påvirket av klassiske tekster.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Háttatal – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Den yngre Edda – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Edda – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* Snorre Sturlusons *Háttatal* i sin opprinnelige tekst
* Háttatal, Old Norse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Sagalitteratur** |
| --- |
| Utsnitt fra Njåls saga i Möðruvallabók (AM 132 fol.13r) omtrent år 1350. |
| **Sagatyper** |
| Islendingesagaer, Tått, Kongesagaer, Fornaldersaga, Biskopsaga, Samtidssaga, Apostelsaga, Skaldekvad |
| **Lister** |
| Liste over islendingesagaene, Liste over fornaldersagaer |
| **Viktige manuskript** |
| Fagrskinna, Flatøybok, Morkinskinna, Möðruvallabók, Codex Regius |
| **Noen kongesagaer** |
| Den eldste saga om Olav den hellige, Ågrip, Fagrskinna, Snorre Sturlasons Heimskringla, Den større saga om Olav Tryggvason, Sverres saga, Sturla Tordssons Håkon Håkonssons saga |
| **Se også** |
| Norrøn litteratur, Landnåmabok, Árni Magnússon, Árni Magnússon-instituttet |

**Hálfdanar saga Eysteinssonar** er en fornaldersaga fra Island fra rundt 1300. Sagaen omhandler ikke historiske personer, noe som kan leses ut fra de anakronistiske avstamningene som angis. Hovedpersonene er vevd inn i slektskap med personer som er kjent fra andre fornaldersagaer.

Kilder
------

Sagaen er nedskrevet i manuskriptet AM 343, 586, 4° Udg. i Fas. III og i Sagabibliothek XV af F. R. Schröder (1917). Den er tatt med blant fornaldersagaene som ble samlet og utgitt av Carl Christian Rafn i 1829, og er også gjengitt hos de islandske historikerne Guðni Jónsson og Bjarni Vilhjálmsson i 1954.

Handling
--------

Sagaen starter med hovedpersonens avstamning, som sønn av eponymen Þrándr (Trond) i Trondhjem, en sønn af Sæming Odinsson. Denne Trond var gift med svigerinnen til Hromund Gripson i fornaldersagaen av samme navn. De hadde sønnene Eystein og Eirik. (Denne Eirik er hovedpersonen i Eirik den Vidfarnes saga). Eystein fikk med sin hustru Åsa sønnen Halfdan. (Denne Åsa oppgis å være datter til Sigurd Hjort.)

Sagaens hovedtema er forholdet mellom Halfdan og kongsdatteren Ingigerd, datter av kong Hergeir i Aldeigjaborg som ble oppfostret hos jarlen Skule i Álaborg (Ålborg i Danmark). Her forekommer det, ifølge Finnur Jónsson, urnordiske motivet hvor Ingigerd holder opp sin hanske foran Halfdans øyne og sier at han ikke skal få ro før han finner den hånden som hansken tilhører.

De romantiske stemninger som antydes drukner imidlertid ofte i det Finnur Jónsson beskriver som «uhyrlige udmalinger af kraftprøver og lignende». Sagaen har sannsynligvis opprinnelig sluttet inne i kap. 25. Slutten er, iflg. Jónsson, lagt til senere og innholdet her kan antyde at sagaen er blitt til på Vestlandet på Island.

Referanser
----------

1. ↑  Finnur Jónssons omtale av sagaen, gjengitt på heimskringla.no

Litteratur
----------

* Hálfdanar saga Eysteinssonar, fulltekst på norrønt på heimskringla.no
* Carl Christian Rafn: Fornaldar Sögur Nordelanda eptir gömlum Handritum, Bind 3
* Finnur Jónsson: Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, 1923
**Hyundai Tucson** (2004–) er en SUV i kompaktklassen fra koreanske Hyundai. 

Første utgave (JM; 2004–09) var bygget på samme plattform som personbilen Hyundai Elantra og var navnet etter den amerikanske byen Tucson i motsetning til Santa Fe som i Hyundai Santa Fe.

Andre utgave (LM; 2009–15) var utviklet i Rüsselsheim. Den het i Norge og andre land **Hyundai ix35**, bortsett fra i USA, som heter Tucson, og ble i likhet med Kia cee'd og søsterbilen Kia Sportage bygget i slovakiske Zilina.

Varianten **fuelcell** (2005) var en testserie hydrogenbil, som fra 2013 kunne bestilles verden over.

Tredje utgave (TL; 2015–) er tegnet av tyskeren Peter Schreyer (født 1953), en del større ny 177 hk motor på bensin. Med tohjulsdrift og bare 132 hk bensin koster den minst 300 000 kroner i norske penger. 

Høsten 2018 får den litt endret utseende og kan fås som elbil, mens Hyundai Nexo tar over som Hyundais hydrogen-SUV.

* 2004–20092004–2009
* 2009–20152009–2015
* 2015–20202015–2020
* 2020–2020–

Referanser
----------

1. ↑  Hyundai Tucson prøvekjørt av dinside.no i 2015.
2. ↑  Test Hyundai ix35 i dinside.no, 2010.
3. ↑  Test Hyundai Tucson: Høy på komfort Arkivert 3. mai 2018 hos Wayback Machine. i motor.no den 26. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hyundai Tucson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata