recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edward Vesala** (opprinnelig Martti Vesala) (født 15. februar 1945 i Mäntyharju, Finland, død 4. desember 1999 i Helsingfors) var en finsk avant-garde jazzkomponist, bandleder og trommeslager/perkusjonist.

Han ble født i Mäntyharju, hvor han begynte som jazz- og rock-trommeslager på 1960-tallet. Noen av bandene hans var Blues Section og Apollo. På 1970-tallet ledet han sine egne jazz-grupper, en kvartett sammen med den polske trompeteren Tomasz Stanko, han spilte med Toto Blanke's Electric Circus, og spilte inn plata *Trypticon* med Jan Garbarek.

På 80- og 90-tallet spilte Vesala inn flere plater med egne komposisjoner med sin egen gruppe, Sound and Fury, vesentlig for ECM (plateselskap). Disse innspillingene viser en unik stil hvor han kombinerer jazz og klassisk, tango og folkemusikk.[] Sound and Fury var et ensemble på ca. 10 medlemmer som bestod først og fremst av Vesalas egne studenter. Av de mest kjente bandmedlemmene kan nevnes saksofonistene Jorma Tapio og Pepa Päivinen, gitaristene Raoul Björkenheim og Jimi Sumen og harpist og keyboardist Iro Haarla, som var Vesalas kone.

Vesala døde av hjertesvikt i Helsingfors, Finland 54 år gammel.

Utmerkelser
-----------

* Yrjö-prisen 1972

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0895170, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bibliothèque nationale de France, BNF-ID 13900824b[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 310367[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MusicBrainz, MusicBrainz-artist-ID 76255a92-1b9b-4b89-bab2-9c03e781a3ed[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edward Vesala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Edward Vesala på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Edward Vesala hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Edward Vesala på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Edward Vesala på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Edward Vesala på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**John Braadland** (født 7. september 1871, død 6. mai 1909) var i en periode Nord-Europas største hermetikkfabrikkeier. Braadland tok handelsskoleeksamen ved Kristiania handelsgymnas og kurs ved den biologiske forsøksstasjon i Bergen, som var én av to skoler i Norge som underviste i hermetisering av mat. 

Braadland var en av pionérene innen hermetikken som hadde en utdanning innen faget. Sin første hermetikkfabrikk startet han på Skagen i Stavanger. Denne bygningen står enda og inneholder i dag City Brasserie. Det er et gammelt sjøhus, men er lett å kjenne igjen på murbygningen som er bygget opp på siden, det var her Braadland innredet selve røykeriet. På Skagen hadde Braadland cirka 30 ansatte, hvorav 4 var loddere.

Men John Braadland hadde større planer enn å drive hermetikkfabrikk i et gammelt sjøhus. Driften av fabrikken gikk bra og i 1900 kunne John Braadland åpne dørene i nordens største hermetikkfabrikk på Strandkaien. Også denne bygningen står fortsatt. Det er den største av de to røde murbygningene på Strandkaien. Dette var en fabrikk etter Braadlands egne idéer.

Braadland fikk flere priser på internasjonale utstillinger, blant annet gull på utstillinger i Bergen og Paris, og sølv i St. Petersburg. Norsk Hermetikkmuseum benytter i dag Braadlands bygning som sine lokaler.

Etter Braadlands død tok broren Ommund Braadland over fabrikkene og drev firmaet videre.

Referanser
----------

1. ↑   kirkebok, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norsk hermetikkmuseum[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Bygninger Stavanger Museum
* Industrimuseum
* Privatbolig Eilerts Minde

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**John Milton Bright** (født 1. januar 1908 i Baltimore i Maryland, død 14. september 1989 i Los Angeles i California) var en amerikansk manusforfatter. 

Bright arbeidet som kontorgutt for Ben Hecht i *Chicago Daily News* før han startet karrieren som manusforfatter. Sammen med Kubec Glasmon ble han nominert til Oscar for beste historie for gangsterfilmen *Samfunnets fiende* (1931). Bright og Glasmon bidro også med manuset til filmer som *Smart Money* (1931), *Blonde Crazy* (1931), *Tre på en fyrstik* (1932), *Taxi!* (1932) og *Fullt lys* (1932). 

I tillegg bidro Bright med manuset til filmer som *Hvis jeg var millionær* (1932), *She Done Him Wrong* (1933), *Menn uten navn* (1937), *Broadway* (1942) og *Sherlock Holmes and the Voice of Terror* (1942). Han var en av de ti som stiftet Screen Writers Guild i 1933. Bright flyttet til Mexico i begynnelsen av 1950-årene, da han ble etterforsket av Un-American Activities Committee for angivelig kommunistisk innflytelse, noe som førte til at han ble svartelistet i Hollywood. Han flyttet tilbake til USA i 1958 og skrev da teaterstykker og artikler for magasiner. Memoarene hans, *Worms in the Winecup: A Memoir*, ble utgitt i 2002.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 

* 1931 – *Samfunnets fiende*
* 

* 1933 – *She Done Him Wrong*

Referanser
----------

1. 1 2  Wilson, Scott (2016). *Resting Places: The Burial Sites of More Than 14,000 Famous Persons* **(engelsk)** (3 utg.). McFarland. s. 88. ISBN 978-0786479924.
2. ↑  «The 4th Academy Awards» **(engelsk)**. Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Arkivert fra originalen 2. november 2016.
3. ↑  «John Bright, 81; Screenwriter». *Los Angeles Times* **(engelsk)**. 28. september 1989. Arkivert fra originalen 5. mars 2016.
4. ↑  Fraser, C. Gerald (16. september 1989). «John Bright, 81, a Screen Writer». *The New York Times* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 25. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Bright på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) John Bright i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) John Bright på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) John Bright hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Astrid Blesvik** (født Hatlebakk, 18. september 1920, død 27. april 2003) var en norsk forretningskvinne, gründer og designer. Oppvokst i Elnesvågen i Romsdal. Hun ble omtalt som Norges motedronning på 60- og 70-tallet i Oslo. Hennes navn ble også kjent fordi tabloidpressen presenterte hardnakkede rykter om at hun hadde et forhold til kong Olav. Ryktene ble dementert av hennes familie.

Etter studier i USA etablerte hun seg i Oslo. I 1947 startet hun Orchidée parfymeri i Bygdøy Alle 66, i et lokale som i løpet av 1950-årene ble omgjort til Astrid Blesvik Damekonfeksjon. Hun drev egen produksjon av klær, blant annet mammaklær, og etablerte i 1960 virksomheten Astrid Blesvik Moderklær. I 1951 etablerte hun sammen med Eiler Gottfried Holterman Manholt produksjonsvirksomheten Safety Skips- og Redningsmateriell.

Ønsket om flere utfordringer gjorde at hun i 1963 åpnet den eksklusive butikken «Desiree» i Haakon VIIs gate i Vika i Oslo, sammen med datteren Sidsil Blesvik. Oppstarten av butikken var noe tung, og flere frarådet henne dette prosjektet.[]

I 1968 var hun eneeier av Skandinavias største spesialforretning for kjoler.[] Og hadde eget agentur og systue. Hun eksporterte til både Sverige, Danmark, England, Tyskland og Amerika. 

Villaen hennes på Montebello, vest i Oslo, ble regnet som en av datidens flotteste privatboliger i hovedstaden.[] Den ble bygget i 1956, og senere bygget på. Arkitekten var Håkon Mjelva. Vilaen hadde svømmebasseng, bar og marmor fra Kina. På enkelte visninger, som ofte ble holdt i hennes privatbolig, var det 300 tilskuere. Det hendte politiet måtte trå til for å dirigere trafikken utenfor.[]

Blesvik var ikke opptatt av kvinnesak. Hun har sagt «Det gjelder for kvinnen å utdanne seg. Så blir hun likestilt med mannen, på arbeidsplassen og ellers overalt».[]

Butikken «Desiree» har vært oppegående i 40 år. Datteren Sidsil drev den alene siste årene, og la ned driften i 2003, samme år som moren døde.

Referanser
----------

1. 1 2   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  Carl-Erik Grimstad: «Kirsebærmonarkiet», *Dagbladet* 20. juli 2013
4. ↑  «22. desember: Kong Olav», *Journalisten* 18. januar 2013, side 9
5. ↑  «- Hun var vakker, flott og flink - da blir det fort rykter», *Dagbladet* 22. desember 2012
6. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge.* 1947 : utgitt på foranstaltning av det offentlige i henhold til lov om handelsregistre, firma og prokura av 17. mai 1890 § 4
7. ↑  Annonse i *Aftenposten* 6. februar 1952
8. ↑  Annonse i *Aftenposten* 30. april 1958
9. ↑   *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. 1960 : utgitt på foranstaltning av det offentlige i henhold til lov om handelsregistre, firma og prokura av 17. mai 1890 § 4
10. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge.* 1952 : utgitt på foranstaltning av det offentlige i henhold til lov om handelsregistre, firma og prokura av 17. mai 1890 § 4
11. ↑  «Astrid Blesvik», nekrolog i *Aftenposten* 7. mai 2003
**Kalori** er en enhet for måling av energi med symbol **cal**. Én kalori er den energimengde som skal til for å heve temperaturen av ett gram vann én grad Celsius, ved et trykk på én atmosfære. Navnet kommer fra latin *calere* (å være varm). Vanligvis oppgis mengden kalorier i kilokalorier (*kcal*) på matvareetiketter.

Kalori er ikke en SI-enhet, og er i ferd med å fases ut til fordel for SI-enheten Joule.

Definisjon
----------

Mengden varme som trengs er avhengig av vannets initielle temperatur, noe som resulterer i flere forskjellige definisjoner av kalori, hver av dem tilsvarende en noe forskjellig energimengde. Den mest brukte definisjonen er at en kalori tilsvarer 4,1868 Joule.

Kalori brukes særlig, av historiske årsaker, til *angivelse av energi i matvarer*. I forbindelse med mat benytter man som oftest kilokalorier (symbol **kcal**).

En 250 grams pose potetchips inneholder typisk ca. 1 350 000 cal, dvs. 1 350  kcal. Dette er nok energi til å øke temperaturen på 13,5 liter vann fra 0 til 100 ℃, eller 1350 liter vann fra 0 til 1 °C.

Omregningsfaktorer
------------------

1. 1 J = 0,2388 cal
2. 1 cal = 4,1868 J

Referanser
----------

1. ↑  «Calories». «"Calories - Fat, Protein, Carbohydrates, Alcohol. Calories per gram".»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** BBC Things
 |
**EP** er kodenavnet for en ny serie stempelmotorer med fire sylindre på rekke som utvikles av BMW og PSA Peugeot Citroën i samarbeid.[*når?*] Serien består av kompakte motorer med sylindervolum fra 1,4 til 1,6 liter og er utstyrt med mange moderne funksjoner, som direkte innsprøytning og variable ventiltider.

For BMW erstatter disse motorene Tritec-motorene som ble utviklet av BMW og Chrysler og benyttet i BMW Mini. PSA har allerede begynt å bruke Prince-motorene fremfor sin TU-serie, og Peugeot 207 er den første bilen med Prince-motor under panseret.

Motorens komponenter produseres av PSA ved deres fabrikk i Douvrin, Frankrike, mens MINI-motorene produseres i Birmingham, Storbritannia. Samarbeidet ble offentliggjort den 23. juli 2002, og den første motoren ble produsert i 2005. EP-motorene er ikke assosiert med Prince Motor Company.

Sent i 2006 ble samarbeidet utvidet til å gjelde nye firesylindrete motorer, uten at noen detaljer omkring dette har blitt kjent.

Design
------

Prince-serien har de samme grunnmål som PSAs TU-serie. Mye av den avanserte teknologien er levert av BMW, blant annet deres Valvetronic-system (variable ventiltider). Annen avansert teknikk er olje- og vannpumper som kun brukes når det er nødvendig.

Se også
-------

* Liste over BMW-motorer

´•´
**BMW:** Hovedartikkel · Portal · Kategori
Portal: BMW
Kart over Sør-Georgia med hvalfangststasjonene avmerket.
**Prince Olav Harbour** eller **Prinsehavna** er en tidligere hvalfangststasjon på nordkysten av øya Sør-Georgia i Sør-Atlanteren. Stedet ligger på sørvestsiden av Cook Bay, som ligger mellom Point Abrahamsen og Sheep Point. 

Hvalfangststasjonen ble etablert av det sørafrikanske selskapet Southern Whaling & Sealing Co i 1911. Prince Olav Harbour ligger i en bukt ved innseilingen til Possession Bay og var den nordligste landstasjonen på øya. Området hvor Prince Olav Harbour ligger ble i 1907 vurdert av A/S Tønsbergs Hvalfangeri, men de valgte i stedet å etablere en stasjon i Strømnesfjorden, da dette stedet var for værutsatt. Frem til 1919 var Prince Olav Harbour havn for flytende kokerier og først i 1919 var landstasjonen ferdigbygd. Samme år ble stedet solgt til Unilever. Unilever solgte stedet videre til Christian Salvesen & Co i 1934. Hvalfangststasjonen var i drift frem til 1931 og stedet ble tilbakeført til britiske myndigheter i 1935, men Christian Salvesen & Co fikk flyttet hus og utstyr til Leith Harbour og Strømnes.

Nordmannen Einar Abrahamsen var eneste bestyrer i Prince Olav Harbour fra starten i 1920 til nedleggelsen i 1934.

Prince Olav Harbour har fått sitt navn fra daværende kronprins Olav av Norge.

Referanser
----------

1. ↑  
Arild Pettersen (1999). *Syd Georgia - eventyrernes øy*. Tønsberg. s. 252.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
***Inferno*** (også kjent som ***Desert Heat***) er en amerikansk actionkomediefilm fra 1999 regissert av John G. Avildsen.

Eddie Lomax (van Damme) er en veteransoldat som er lei av livet, og vandrer rundt i ørkenen på jakt etter en grunn til å dø. Noen kjeltringer som stjeler Eddies motorsykkel og nesten slår ham i hjel, får ham til å hevne seg. Hovedrollene spilles av Jean-Claude van Damme, Danny Trejo og Pat Morita. Dette var den siste filmen Avildsen regisserte, før han døde i 2017.

Handlingsreferat
----------------

Filmen åpner når Eddie Lomax (spilt av Jean-Claude van Damme) kjører en motorsykkel gjennom en åpen ørken, referert til som Dry Lake. Men snart bryter motorsykkelen sammen, og Eddie har ikke noe annet enn klærne sine, en pistol og en flaske tequila. Når han ligger i ørkenen og drikker tequlia, får han øye på vennen Johnny Sixtoes (spilt av Danny Trejo) som Eddie hadde sendt et postkort til for å si i fra at han kom til å dukke opp.

I samtalen deres avslører Eddie at overraskelsen han skrev om i brevet faktisk var den ødelagte motorsykkelen. Eddie og Johnny tjenestegjorde samtidig i militæret, men Eddie avslører nå dyp anger fra dagene deres i hæren. Han påstår at sjelene til alle han drepte fremdeles hjemsøker ham. Men en lastebil kjører forbi Eddie, og Johnny forsvinner. Det blir åpenbart at Eddie hallusinerte om at han hadde sett Johnny der. Matt, Jesse og Petey Hogan, sønner av Ramsey Hogan (spilt av Larry Drake) kommer ut av lastebilen.

Kort tid senere passerer en annen lastebil med en lokal restaurant-servitør Dottie (spilt av Jaime Pressly) og kokken Vern. Dottie uttrykker bekymring over situasjonen de er vitne til. Men Vern ønsker å kjøre videre med en gang, og ønsker ingen problemer med Hogan-familien. De forsøker å stjele motorsykkelen fra Eddie. Men Eddie forsøker deretter å få sykkelen tilbake, og ta hevn over Hogan-familien.

Skuespillere
------------

* Jean-Claude Van Damme som Eddie Lomax
* Danny Trejo som Johnny Sixtoes
* Pat Morita som Jubal Early
* Gabrielle Fitzpatrick som Rhonda Reynolds.
* Larry Drake som Ramsey Hogan.
* Vincent Schiavelli som Mr. Singh.
* David Fralick som Matt Hogan
* Silas Weir Mitchell som Jesse Hogan
* Jonathan Avildsen som Petey Hogan
* Lee Tergesen som Luke

Referanser
----------

1. 1 2 3  ; besøksdato: 14. april 2016.
2. 1 2 3 4  ; besøksdato: 14. april 2016.
3. 1 2 3 4  ; besøksdato: 14. april 2016.
4. 1 2 3 4  ; besøksdato: 14. april 2016.
5. ↑  ; besøksdato: 14. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Inferno* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Inferno* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Inferno* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Inferno* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Inferno* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Inferno* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Inferno* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Inferno* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hemmelig selskap** er en betegnelse som brukes på en rekke sosiale og dels religiøse sammenslutninger hvor medlemskap og/eller de sentrale aktivitetene holdes skjult for utenforstående. I hemmelige selskaper er medlemmene pålagt taushetsplikt om organisasjonens oppbygning, funksjon og om andre forhold, slik som spesielle kunnskaper, symboler og tegn. Formålet til hemmelige selskaper er alt fra rekreasjon og selskapeligheter til religiøs kult eller å fungere som redskap for bestemte økonomiske eller politiske interesser. 

De fleste hemmelige selskaper har egne ritualer, kunnskaper og initiasjonsseremonier. Typisk er også at selskapets overordnede struktur og funksjon er skjult for flertallet av medlemmene. Medlemskap er ofte avhengig av anbefalinger, sosial status eller andre kvalifikasjoner. Selve det hemmelige ved selskapene tildeler dem en egen mystikk som ofte utnyttes av selskapene når de opererer som maktorgan, og dette leder også til mye mistanke.

Hemmelige selskaper synes å eksistere i nærmest alle mulige samfunnsformer og i alle verdensdeler.

Eksempler på hemmelige selskaper er:

* Tongmenghui
* Organisation Consul
* Skull and Bones
* Thuleselskapet
* Katipunan
* Bokserne
* Propaganda Due
* Den røde bande
* Germanenorden
* Hellfire Club
> Hvor har du gjort av motet, dristigheten, romantikken som du faktisk viste litt av en gang i tiden
> 
> 
> Fra romanen, hovedpersonens selvoppgjør
> 
> 

***Fjorten dager før frostnettene*** er en roman av den norske forfatteren Sigurd Hoel, utgitt i 1935.

Som flere andre av Hoels bøker er dette en selvoppgjørsroman, og Øystein Rottem beskriver den som «prototypen på en mannlig krise- eller sammenbruddsroman.» Som i flere av Hoels romaner er det bondestudentens livsveier og klassereise som skildres. Hovedpersonen er legen *Knut Holmen*. I forbindelse med sin 40-årsdag, som han feirer i stor stil, føres han til ettertanke. Ettertanken følger ham gjennom tre faser i livet: oppveksten i en pietistisk bondefamilie, fattige studentår i Kristiania, og etterhvert overklasselivet som mondén lege. Det sies at et hovedtema i Hoels forfatterskap er angst, og at dette uttrykkes i Knut Holmens replikk «Glemt angst for glemte forgåelser ligger som skygger over vårt liv.»

Romanen inneholder også fine miljøskildringer fra Oslo og en engstelig, bittersøt kjærlighetshistorie i hovedpersonens jakt på kvinnen han en gang elsket og sviktet.

Filmatisering
-------------

Romanen ble filmet i 1966, med tittelen *Før frostnettene*.

Referanser
----------

1. ↑  Rottem, Øystein (1991). *Sigurd Hoel*. Oslo: Gyldendal. s. 225. ISBN 8205191476.
2. ↑  Olav Storstein (1950). «Sigurd Hoel og den hellige holmen». *Festskrift til Sigurd Hoel på 60 årsdagen*. Oslo: Gyldendal. s. 3-26.
3. ↑  Bollvåg, Merete Andersen (1981). *Kjærlighetsbegrepet i Sigurd Hoels forfatterskap*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 12. ISBN 8200057380.
4. ↑  Rolv Thesen (1950). «Fjorten dager før frostnettene». *Festskrift til Sigurd Hoel på 60 årsdagen*. Oslo: Gyldendal. s. 60-65.
5. ↑  *Før frostnettene* i Norsk filmografi
**Norway** er et kommunefritt område i den sørlige delen av Mission Township i LaSalle County i Illinois, USA. Stedet ble grunnlagt av norske innvandrere som hovedsakelig kom flyttende fra Kendall i New York i 1834, og dette ble den første permanente bosetningen i midtvesten. Immigranter som hadde seilt med skipet *Restauration* i 1825 hadde grunnlagt Kendall syv år tidligere. Norway ble grunnlagt av pionæren Cleng Peerson, og ble den andre bosetningen i Fox River Valley i Illinois.

Minnesmerke
-----------

Like sør for Norway finnes et minnesmerke tilegnet de norske immigrantene som slo seg ned i området. Det består av en liten park, en gravlund og en plakett fra kong Olav V. Minnesmerket er til minne om den første bosetningen av norsk-amerikanske immigranter i midtvesten, Fox River Settlement.

Norsk Museum befinner seg i en gammel norsk-luthersk kirke som ligger 9 miles nordøst for Ottawa ved highway 71. Museet er tilegnet de skadinaviske bosetterne som bosatte seg rundt Norway på 1800-tallet.

Norway og nabosamfunnet Newark er representativt for den gjennomgående skandinaviske arven som finnes i det nordøstligste hjørnet av LaSalle County, en del av Kendall County, og den sørøstligste delen av DeKalb County. Norway var også et av de første stedene der mormonene misjonerte, og de brukte erfaringene herfra som grunnlag for senere misjonsarbeid i Skandinavia.

Norway er tett knyttet til fortiden sin, noe som vises spesielt tydelig i butikken *Norway Store*. Den har befunnet seg på samme sted i mer enn hundre år, og familien Borchsenius som grunnla den, eier den fremdeles.

Referanser
----------

1. ↑  *Norwegian Settlers Memorial* (Illinois Historic Preservation Agency) Arkivert 27. mars 2009 hos Wayback Machine. Besøkt 10. desember 2011
2. ↑  *History of LaSalle County, Illinois* (Michael Cyprian O'Byron. Chicago: Lewis Pullishing Company. 1924)
3. ↑  *The First Chapter of Norwegian Immigration (1821–1840) ; Its Causes and Results* (Rasmus B. Anderson, Madison, Wisconsin: 1895)
4. ↑  *Norwegian Settlers Memorial* (Illinois Historic Preservation Agency) Besøkt 10. desember 2011 Arkivert 27. mars 2009 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Norsk Museum sine nettsider. Besøkt 10. desember 2011». Arkivert fra originalen 30. november 2011. Besøkt 10. desember 2011.
6. ↑  *1834 settlement at Norway, Illinois* (Illinois History) Arkivert 27. mars 2009 hos Wayback Machine.
7. ↑  *Homeward to Zion: The Mormon Migration from Scandinavia*  (William Mulder. Univ of Minnesota Press; 2000)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Hemisphaerotini** er en gruppe med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Nokså små, brede, blanke, gjerne mørkt fargede bladbiller. I motsetning til flere andre lignende grupper er de ikke påfallende flate, men høyt hvelvede, nesten halvkuleformede. Hode og bein er vanigvis ikke synlige ovenfra. Antennene er nokså korte, gjerne rødlige. Oversiden er kraftig punktert.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på palmer og eter fra dem.
Det kraftige skjoldet beskytter disse billene mot fiender, og de er i stand til å holde seg svært godt fast til underlaget ved hjelp av spesielle hår på føttene.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika inkludert Karibia. Én art går nord til det sørøstlige USA.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. 

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hemisphaerotini** Monrós & Viana, 1949
						* slekten *Hemisphaerota* Chevrolat *in* Dejean, 1836
						* slekten *Spaethiella* Barber & Bridwell, 1940

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av flere av artene
* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Hemisphaerotini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemisphaerotini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hemisphaerotini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**J. D. Jones** (født 21. november 1936) er en amerikansk våpen- og patronkonstruktør og forfatter. Jones begynte å jakte i ung alder, og ble interessert i kulestøping og lading av patroner. I 1960-årene samarbeidet Jones med Lee Jurras om å utvikle Super Vel ammunisjon til håndvåpen.

I 1977 grunnla Jones SSK Industries, et selskap som fokuserer på patroner og piper for jakt og konkurranseskyting med håndvåpen, til våpen som for eksempel til Thompson/Center Contender.

Jones er først og fremst kjent for to patronlinjer. Den første er JDJ-patroner som primært er ment for T/C Contender, og primært strekker seg fra kaliber .224 til .577. Den andre er den Whisper-familien som er subsoniske patroner utviklet for jakt.

Se også
-------

* .300 AAC Blackout (7.62×35mm)

Referanser
----------

1. ↑  Rees, Clair. *The Ultimate Guide to Handgun Hunting: Tips and Tactics for Hunting Small and Big Game*. Globe Pequot. s. 15. ISBN 978-1-58574-820-4.
2. ↑  Taffin, John. *Gun Digest Book of the .44*. Gun Digest Books. s. 257. ISBN 978-0-89689-416-7.
3. ↑  Sweeney, Patrick. *Gun Digest Book of the AR-15*. 2. Gun Digest Books. s. 39. ISBN 978-0-89689-474-7.
**Frombork** (tysk: *Frauenburg*) er en by i det nordlige Polen ved kysten Wisła-bukten i det ermlandskmasuriske voivodskap. Byen har en befolkning på 2 528 (2004).[] Frombork ble gjenoppbygd i gammel stand etter omfattende ødeleggelser under annen verdenskrig og er nå en viktig turistattraksjon.

Historie
--------

Katedralen i Frombork
Frombork (da kjent som *Frauenburg*) ble grunnlagt omkring 1278, og ble først beskrevet av Gerko Fleming (Henrik Fleminga), biskopen som flyttet hit etter at hans domkirke i Braunsberg i Preussen ble ødelagt.[] I 1310 fikk byen byrettigheter etter Lübeck-lov av biskop Eberhard av Neisse. Mellom 1329 og 1388 ble byens domkirke bygget og dedisert Vår Frue (*Domina Nostra*, *Unsere Frau*; derav *Frauenburg*, *Frawenburg*, *Fromborg*, og til slutt *Frombork*).

Gjennom århundrene ble katedralen utvidet og ombygd en rekke ganger. Byen har også mange andre kirker, som dem dedikert til St. Nikolaus, St. Georg og St. Anna, alle bygd på 1200-tallet. I middelalderen var byen befolket for det meste av handelsmenn, bønder og fiskere. Mellom 1466 og 1772 var Frauenburg underlagt Polen som en viktig by i fyrstebispedømmet Ermeland i provinsen Det kongelige Preussen.[] I 1772 kom området under den prøyssiske konge, og forble deretter en del av Preussen (og senere Tyskland helt til 1945). Etter andre verdenskrig ble byen del av Polen og er siden kjent under sitt polske navn *Frombork*.

Byens mest berømte borger var Nikolaus Kopernikus, som bodde i Frauenburg fra 1512 til 1516, og igjen fra 1522 til 1543. Det var der han døde, og hans grav er fremdeles i katedralen. Hans astronomiske observatorium, arbeidsværelse, utstyr og planetarium kan besiktiges i Nikolaus Kopernikus-museet. Et Kopernikus-monument bygd av den tyske keiser Wilhelm II ble ødelagt og erstattet av et nytt på 1950-tallet. 

En minnestein ble i 2001 benedisert av erkebiskop Edmund Piszcz av Warmia. Den tyske og polske teksten minnes de mange flyktninger som døde i denne delen av det gamle Øst-Preussen i løpet av de første måneder av 1945, den annen verdenskrigs siste måneder, eller ble fordrevet fra området.

Litteratur
----------

* Johann Friedrich Goldbeck: *Volständige Topographie des Königreichs Preußen*. Teil I: *Topographie von Ost-Preußen*. Marienwerder 1785, s. 21 (Fulltekst).
* Karl Emil Gebauer: *Kirchengeschichtliche Bemerkungen über das Ermland in Bezug auf Gründung der evangelischen Gemeinden im Allgemeinen und der zu Frauenburg ins Besondere*. I: *Preußische Provinzial-Blätter*. Band 9, Königsberg 1833, s. 280–292.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 6. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Frombork – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Frombork – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kvelland bru** er en motorveibro under bygging på europavei 39 i Lyngdal i Agder. Den blir 300 meter lang og får to kjørebaner med til sammen fire felt. Broen krysser elven Lygna og binder sammen de to motorveitunnelene Rossåstunnelen og Kålåstunnelen som også er under bygging. Grunnarbeidene startet høsten 2022, og den åpner for trafikk sommeren 2025.

Om broen
--------

Kvelland bru er en del av motorveiprosjektet Lyngdal øst–Lyngdal vest som gir 9,2 kilometer ny firefelts motorvei gjennom Lyngdal kommune. Nye Veier AS er byggherre, mens arbeidsfellesskapet Implenia–Stangeland er totalentreprenør.

Grunnarbeidene med pæling og fundamentering startet i oktober 2022, mens byggingen av brotårnene startet kort tid etter. De to første av fire brotårn stod ferdig i november samme år og har en høyde på 42,5 meter. De siste to brotårnene ble påbegynt i april 2023 og blir 70 meter høye.

Betongbroen bygges etter fritt frembygg-prinsippet og ligner på Trysfjordbrua, som sto ferdig høsten 2022. I motsetning til Trysfjordbrua bygges Kvelland bru med to parallelle bruer med to kjørefelt i hver retning. Fartsgrensen blir 110 km/t. 

I øst starter broen ved Rossåstunnelens vestre munning, før broen fortsetter over Lyngdalen og elven Lygna. Deretter fortsetter den 300 meter lange broen til Kålåstunnelens østre munning. Broen blir en del av europavei 39 og erstatter en kronglete og ulykkesutsatt strekning gjennom Lyngdal med nedsatt fartsgrense, stedvis bebyggelse nær veien og flere krappe svinger. Broen og resten av strekningen åpner etter planen sommeren 2025.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rita Tvede Bartolomei (15. november 2022). «SNART I MÅL: I natt er disse to brutårnene ferdige». *E39 Lyngdal Øst – Lyngdal Vest*. Besøkt 23. april 2023.
2. ↑  Rita Tvede Bartolomei (24. oktober 2022). «Visste du at 24 enorme betongsøyler skal borres ned under fundamentene til Kvelland bru?». *E39 Lyngdal Øst – Lyngdal Vest*. Besøkt 23. april 2023.
3. ↑  «E39 Lyngdal øst – Lyngdal vest». *Nye Veier AS*. Besøkt 27. november 2022.
4. ↑  «bru Archives». *E39 Lyngdal Øst – Lyngdal Vest*. Besøkt 23. april 2023.
5. 1 2 3  Støle, Tom Arild (19. april 2023). «(+) Stenger fylkesvei 43 for å bygge E39-bru». *lister24.no* **(norsk)**. Besøkt 23. april 2023.
**Francisco James Muniz IV** (født 5. desember 1985 i Ridgewood, New Jersey) er en Emmy Award- og Golden Globe Award-nominert amerikansk skuespiller. Han hadde hovedrollen i *Malcolm i midten*, og er også kjent for *Big Fat Liar*, *Agent Cody Banks*, *My dog Skip* og *Stay Alive*.

Muniz er sønn av Denise, en tidligere sykepleier, og Francisco James Muniz III, en restaurant-manager. Hans far var opprinnelig fra Puerto Rico og hans mor er av italiensk og irsk avstamning. Han har en eldre søster, Christina. Muniz ble først oppdaget i en alder av åtte år på en talentkonkurranse i Raleigh i Nord-Carolina, kort tid etter at familien hadde flyttet fra Ridgewood. Han første rolle var som karakteren Tiny Tim i en lokal produksjon av *A Christmas Carol*. 

Hans foreldre skilte seg kort tid senere. Muniz flyttet senere til Burbank, California, sammen med sin mor. Han spilte i forskjellige reklamefilmer og fikk sin debut i TV-filmen, *To Dance with Olivia* som hadde premiere i 1997. Samme året dukket han i TV-kanalen CBS sin presentasjon Hallmark Hall of Fame av *What a Deaf Man Heard*. Han hadde en liten rolle i filmen Lost & Found (1999) som førte til hans gjennombrudd med tittelrollen i TV-serien Malcolm in the Middle. Han medvirket også i filmen Extreme Movie (2008) der han spilte Chuck Adams. 

Det neste store prosjektet for Muniz er *New Year's Eve*, oppfølgeren til *Valentine's Day*.[]

Referanser
----------

1. ↑   www.biography.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frankie Muniz på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Frankie Muniz i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Frankie Muniz på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Frankie Muniz på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Frankie Muniz på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Frankie Muniz på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Frankie Muniz hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Frankie Muniz hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Frankie Muniz hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Franklin** var navnet på en norsk musikkduo som besto av Oddvar Ruud og Kurt Andreassen. Den ble dannet i 1989, og sommeren samme år produserte de sin største hit, «Bombadilla Life». Denne lå over 16 uker på VG-lista, med flere uker som nummer 1. I 1990 ga de ut albumet *All the Fun in the World*. Det inneholdt bl.a. sangen «Don't say goodbye», som er spilt inn av en rekke artister, fra Finland til Australia. CD-en oppnådde ikke samme suksess som forgjengeren, og i 1991 ble duoen oppløst.

Diskografi
----------

* *Bombadilla Days* (1989)
* *All the Fun (In the World)* (1990)

Referanser
----------

1. ↑  «Fikk dilla på Bombadilla». Dagbladet. 7. juli 1999. Besøkt 13. januar 2017.
2. ↑  Bombadilla Life på VG-lista
3. ↑  «Husker du denne mannen?». *www.ba.no*. 24. oktober 2012. Besøkt 13. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franklin (gruppe) på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Franklin (gruppe) på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Franklin (gruppe) på Songkick Rediger på Wikidata
* Artikkel på Rockipedia[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Tradisjonelle kalmukkiske dansere.
**Kalmukkene** (kalmykisk: Хальмгуд, *Hal'mgud*; mongolsk: Халимаг, *Khalimag*) er en etnisk gruppe av mongolsk opphav, og er navnet på oirater i Russland. Fram til slutten av 1500-tallet holdt til i Dzungaria i dagens Xinjiang i nordvestlige Kina. Ved begynnelsen av 1600-tallet vandret mange til Det kaspiske hav, der de fordrev nogajene og dannet et khanat. Ved begynnelse av 1800-tallet fordrev russerne kalmukkene fra Volga-området og Det kaspiske hav, noe som hindret dem i å drive med fiske, og de gikk over til nomadisk fedrift. Under russisk innflytelse ble kalmukkene sedentære, og tok opp jordbruk. 

De fleste buddhistene i Russland bor i Kalmykia. Kalmukker er tradisjonelt buddhister, noe som gjenspeiles i Kalmykias statsreligion - den eneste buddhistiske regjeringen i Europa. Via utvandring har små samfunn blitt etablert i USA, Frankrike, Tyskland og Tsjekkia. Til sammen finnes det rundt 184 000 hvorav rundt 183 372 i Russland.

Referanser
----------

1. ↑   «Kalmyks» Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. NUPI – Centre for Russian Studies
2. ↑   «Kalmyk-Oirat, Western Mongul in Russia». *Joshuaproject.net*.

Litteratur
----------

* Bormanshinov, Arash (1990): *The Kalmyks: Their Ethnic, Historical, Religious, and Cultural Background*, Kalmyk American Cultural Association, Occasional Papers Number One.
* Grin, François (2000): *Kalmykia: From Oblivion to Assertion*, European Center or Minority Issues, ECMI Working Paper #10.
* Haslund, Henning (1935): *Men and Gods in Mongolia*, National Travel Club, New York, E.P. Dutton & Co. Inc.

Eksterne lenker
---------------

* Kalmyks, *Minorityrights.org*
* Kalmyk-Oirat: A Language of Russia (Europe)
* Regions and Territories: Kalmykia, *BBC News*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Kalsiumkarbid
**Kalsiumkarbid** er et fargeløst salt med formelen CaC2.

Kalsiumkarbid framstilles gjennom den endoterme reaksjonen mellom brent kalk (CaO) og koks (C), en prosess som ble oppdaget av kanadierne T.L. Willson og J.T. Moorehead i 1891.

CaO + 3C → CaC2 + CO
Kalsiumkarbidets kjemiske struktur minner om koksaltets, der Na+-ionet byttes ut mot et Ca2+-ion og Cl--ionet byttes ut mot et C22--ion.

Industriell tilvirkning
-----------------------

For å produsere ett tonn kalsiumkarbid i en lysbueovn går det med 600 kg koks, rundt 1 700 kg kalkstein, 15–20 kg elektrodemasse og 3 000 kWh elektrisk kraft.

Industrielt anvendes kalsiumkarbid ved framstilling av acetylen (C2H2), som siden anvendes ved gassveising. Reaksjonen som oppstår når kalsiumkarbid kommer i kontakt med vann er kraftig eksoterm.

CaC2 + 2H2O → C2H2 + Ca(OH)2
I 1982 var den totale verdensproduksjonen av kalsiumkarbid 6,4 millioner tonn.

Anvendelse
----------

Karbidlampe
Er brukt som brensel i karbidlamper, hvor acetylengass dannes og gir et intenst hvitt lys.

Kalsiumkarbid kan kjøpes i enkelte farge/kjemi-forretninger der det kan anvendes mot jordrotter (*Arvicola terrestris*) i hager.

Kalsiumkarbids fremste anvendelsesområde er i stålindustrien der den anvendes for å rense jern og stål fra svovelforbindelser og for tilvirkning av acetylengass til sveiseindustrien. Acetylen blir forøvrig også brukt til framstilling av kjemikalier som for eksempel PVC.

Referanser
----------

1. ↑  Electricity & Technology at the Pan-American Exposition Arkivert 12. februar 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kva er karbid? Arkivert 11. desember 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
Primærutdrag utføres i sylinderlåsmekanismer ved en rotasjonsbevegelse, og blir etterfulgt av sekundærutdraget som er en rettlinjet bevegelse.
Demontert sluttstykke på en Heym SR 30.
I skytevåpen med kammer refererer **primærutdrag** til den første delen av utdraget hvor den brukte hylsen dras et par millimeter ut fra kammeret. Etter primærutdraget kommer sekundærutdraget hvor sluttstykket dras lengre bakover, og hele utdraget avsluttes som regel med utkastet hvor tomhylsen kastes ut av våpenet.

De første millimeterne av utdraget krever svært høy kraft ettersom den brukte hylsen som regel henger litt fast i kammerveggen etter å ha utvidet seg på grunn av høyt trykk og høy temperatur under avfyring. Påliteligheten til primærutdraget avhenger mye av våpenets design, og kan i verste fall skape et problem hvor skytteren ikke klarer å få ut den brukte patronen. Selvladere har ofte ikke en egen bevegelse primærutdrag, men avhenger istedet av å bruke mye kraft for å starte utdraget.

Ulike design er brukt for å sikre pålitelig utdrag i manuelle mekanismer, med de fleste er basert på prinsipp om mekanisk fordel. Rotasjonsbevegelsen i sylinderlåsrifler er et eksempel på at en mekanisk fordel brukes for å lette både kamring og utdrag. Det finnes eksempler på skytevåpen som har som har vært mindre vellykkede grunnet dårlig design rundt primærutdraget, med resultat at tomhylser ofte satt fast i kammeret. Spesielt enkelte pumpe og rettrekkermekanismer er kjent for å krever færre kroppsbevegelser fra skytteren og dermed være raskere, men er ofte også mer komplekse enn en tradisjonell sylinderlåsrifle. Det fins noen eksempler på rettrekkere og pumperifler med dårlig primærutdrag.

Referanser
----------

1. ↑  Do-It-Yourself Gun Repair: Gunsmithing at Home - Edward A. Matunas - Google Books
2. ↑  Break That Case: A Visceral Illustration of Primary Extraction, with Bloke on the Range - The Firearm BlogThe Firearm Blog
3. ↑  Bommarito Rifle – Forgotten Weapons
4. ↑  Swiss Straight-Pull First Impressions – Forgotten Weapons

Eksterne lenker
---------------

* Video: Eksempler på forskjellige typer primærutdrag
* Video: Demonstrasjon av primærutdrag på Remington 700
**Princ Dobroshi** (født 2. april 1964 i Peje i Kosovo) er en tidligere leder av en albansk narkotika-gjeng i Kosovo.

Dobroshi kontrollerte den nordre veien av «Balkan-rutens» (Tyrkia-Balkan-Tsjekkia-Norden) herointrafikk og var kjent for sin brutalitet. I 1993 ble han arrestert i Norge og i 1994 dømt til 14 år i fengsel for heroinhandel. I en koordinert operasjon rømte han fra Ullersmo fengsel i 1997, reiste til Kroatia og gjennomgikk kosmetisk kirurgi i ansiktet. Han flyttet til Tsjekkia og dominerte snart den lokale albanske narkotikamafiaen. Den 23. februar 1999 ble han arrestert i Praha. Mer enn førti personer ble arrestert over hele Europa i de påfølgende operasjonene.

Den kriminelle undergrunnen hadde planlagt et bevæpnet angrep på fengselet i Pankrác, men i august 1999 ble Dobroshi utlevert til Norge for å fullføre soning. Han ble løslatt og deportert i januar 2005. Han returnerte til Tsjekkia der hans russiske kone og to barn bor og var der i tre måneder til hans visum gikk ut. Senere returnerte han til Peć, Kosovo.

Referanser
----------

1. ↑  Om arrestasjonen i Praha Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Aftenposten: *Princ Dobroshi satt fri*

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over Dobroshis aktiviteter (seksjon 3)
**Prince Mohammad bin Abdulaziz International Airport** (**Medina internasjonale lufthavn)** (IATA: **MED**, ICAO: **OEMA**) er en regional flyplass Medina. Den ble åpnet i 1950 som innenriks flyplass, men har nå internasjonale ruter til Cairo, Doha, Dubai, Istanbul og Kuwait. Lufthavnen har omfattende internasjonale charter-flyvninger under muslimenes Hajj-feiring og Umrah-festlighetene. Pilegrimer som kommer for Hajj og Umrah kommer hit eller gjennom Jeddah Airport.

Den er Saudi-Arabias fjerde største med 5 703 349 passasjerer i 2014, inklusive 678 200 Hajjcharter og 1 100 175 Umrahcharter. Flyplassprosjektet ble kåret som et av verdens beste av *Engineering News* i september 2015. Flyplassen fikk også pris for beste "Leadership in Energy and Environmental Design".

Interiør fra terminalbygget

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2  TAV have constructed the world's best airport
3. ↑  ENR Announces Winners of 3rd Annual Global Best Projects Competition

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Prince Mohammad Bin Abdulaziz Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Celiohøyden** (italiensk: *Monte Celio*, latin: *Caelius Mons*) er den sørøstligste av Romas sju høyder. Den strekker seg vestover fra platået øst for byen i en uregelmessig tunge som er ca. 2 km lang og 400 til 500 m bred. Høyden ender i to skrenter ut mot Tibers elveslette; den ene der kirka Santi Quattro Coronati står, og den andre ved Santi Giovanni e Paolo. Celiohøyden er relativt kupert; høyden varierer fra 45 m ved Villa Mattei til 54 m ved Villa Wolkovsky.

Sør for høyden løper en bekk som nå kalles Marrana, mens Celio i nord er skilt fra Esquilinhøyden av lavlandet østover fra Colosseum. Den vestligste delen av Celiohøyden ligger i bydelen Celio. 

Celiohøyden sett fra Circo Massimo. Santi Giovanni e Paulo t.v. og San Gregorio Magno t.h.

  


| * v
* d
* r
Romas sju høyder |
| --- |
| Aventinerhøyden **·** Celiohøyden **·** Kapitolhøyden **·** Esquilinhøyden **·** Palatinerhøyden **·** Quirinalhøyden **·** Viminalhøyden |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** GeoNames
 |
***On the Road*** er en roman av Jack Kerouac, utgitt i 1957. Romanen, som har blitt en kultroman, er en av de aller fremste beatromanene. Persongalleriet baserer seg angivelig på virkelige personer som Allen Ginsberg, Neal Cassady, Gary Snyder og Kerouac selv. Boken har utkommet på norsk under tittelen *På kjøret* i 2004 i Olav Angell s oversettelse. Boken ble filmatisert i 2012. Filmen er regissert av Walter Salles.

Boken er sterkt preget av den litterære teknikken «bevissthetsstrøm» og ble ifølge Kerouac skrevet i løpet av tre ukers intenst arbeid på én eneste, lang rull telegrafpapir – så han ikke skulle måtte bryte tankerekken ved slutten av hvert ark – samtidig hadde han faktisk arbeidet med boken i flere år før han skrev den ut.

*On the Road / På kjøret* portretter fortellingen om bister personlig søken for mening og tilhørighet. Den kom ut veg et interessant punkt i amerikansk historie da konformitet og ensartethet ble lovprist og alle som var utenom eller annerledes ble mistenkeliggjort. Beat-generasjonen oppsto på en tid med intens konflikt, både internt og eksternt. Saker som den kalde krigen, frykten for kommunismen og mccarthyisme tok en sentral posisjon på den kulturelle arena på 1950-tallet. Mens amerikanerne bygde seg bunkere mot kommunismen hjemme og bygde militære installasjoner i utlandet, førte stemningen av nasjonalt forening og samhold til ekstrem sensur og kontroll.

Det var i dette politiske og sosiale klima at en del enkeltpersoner innenfor den unge generasjonen søkte en mening utenfor de rådende hovedstrømningene i sin verdensoppfattelse. Midt i all konfliktene og motsetningene søkte beatgenerasjonen etter en vei for å navigere seg gjennom verden. Som John Clellon Holmes uttrykte det, «Over alt synes det som om beat-generasjonen opptok med febrilsk produksjon etter svarene — en del av dem skremt, en del tåpelig — til et eneste spørsmål: hvordan skal vi leve?»

Referanser
----------

1. ↑  Holmes, John Clellon (february 1958): «The Philosophy of the Beat Generation» i: *Esquire*, s. 35–38.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |

Portal: Litteratur
**Mary Miller** er en skotsk konsertfiolinist, musikkritiker og tidligere direktør for Stavanger2008, europeisk kulturhovedstad. Hun har siden 1. oktober 2010 vært operasjef ved stiftelsen Bergen Nasjonale Opera i Bergen. 

Mary Miller var konsertfiolinist fram til 1990.

Mellom 1992–1996 var hun programleder og produsent ved BBC Radio3. Hun var også musikkredaktør og musikkritiker for The Scotsman, Skottlands nasjonalavis, fram til 1998.

Fra 1998–2001 var hun studiosjef ved den engelske nasjonaloperaen. Her ledet hun arbeidet med utvikling av nye operaer, musikkteater, unge sangere, regissører, designere, teksforfattere og komponister.

Mellom 1996–2001 var hun festivaldirektør for Northlands Festival i Caithness, Skottland.

Mellom 2001–2005 var hun også festivaldirektør ved International Festival of Arts & Ideas, New Haven, Connecticut, en større amerikansk kunstfestival med hovedvekt på musikk.

Mellom 2009–2010 arbeidet Miller også for Burgos' kandidatur til 'European Capital of Culture' 2016.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Mary Miller har tiltrådt som sjef for Den Nye Opera[*død lenke*], Den Nye Opera
3. ↑  Mary Miller til ny jobb i Bergen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Aftenbladet.no (21. juli 2010)
4. ↑
5. 1 2 3 4 5  Stavanger 2008 har kapret dyktig leder Arkivert 25. mars 2010 hos Wayback Machine. Ballade.no (5. november 2004)
6. 1 2  Information about Mary Miller[*død lenke*] Kulturparlament.com
7. ↑  Reflexiones Mary Miller Arkivert 17. april 2011 hos Wayback Machine. Burgos2016

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |