recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Skinne fra 1896 viser produsentens navn og spesifikasjon preget under valsingen
Tverrprofiler av flatbunnede som kan monteres direkte på sviller
Tidlig skinner i USA 
**Skinneprofil** er tverrsnittet av en jernbaneskinne,[1] sett loddrett i forhold til skinnens lengde.

De første skinner ble laget av tre, støpejern eller smijern. Alle moderne skinner er varmvalset stål med et bestemt tversnitt. Typiske tverrsnitt (profil) er tilnærmet lik en I-bjelke, men er asymmetrisk rundt en horisontal akse. Hodet er profilert for å motstå slitasje og for å gi den reisende en behagelig tur, foten er profilert å passe til festet på svillene.

Skinnevekter og størrelser
--------------------------

To vanlig brukte jernbaneskinneren sterkt nedslitt 50-kg/m profil og en ny 60-kg/m profil
Jernbaneskinner klassifiseres etter vekt pr. løpemeter, en viktig faktor for å kunne bestemme skinnens styrke og dermed akseltrykk og hastigheter.

Vekten måles i pund per yard eller kilo per meter. Pund per-yard tallet er nesten nøyaktig det dobbelte av kilo per meter. Skinnene i Canada, Storbritannia og USA er beskrevet ved hjelp av imperial enheter. I Australia er metriske enheter brukt som i Fastlands-Europa.

Tverrsnitt tegning som viser målinger i Imperial enheter for 100lb/yd skinnen brukes i USA, i 1890-årene
Tverrsnitt av tidlig skinner
Tverrsnitt av moderne sknner

Referanser
----------

1. ↑  Rail profile : definition Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. *razorbackrailway.com*
**Gammeldans** er et samlebegrep for europeiske danseformer som kom til Norge fra slutten av 1700-tallet og utover. Gammeldanstradisjonen forbindes ofte med trekkspill-/toraderbasert musikk, og typiske danseformer er reinlender, vals, masurka og polka.

Runddanstradisjonen er på ingen måte entydig, samtidig kan det vel sies at uttrykket slik vi møter det her i nord er ulike sjatteringer av interessante sammenblandinger mellom europeisk og bygdenorsk kultur. På den ene siden kan runndanstradisjon ligger tett opp mot den tradisjonelle hardingfele-/felebaserte bygdedanstradisjonen. På den andre siden kan gammeldanstradisjonen ligge nær det moderne dansebanduttrykket. Mellom disse ytterpunktene er det også stor variasjonsrikdom.

«Byslåtter» og «bydans»
-----------------------

Felespillere på 1800-tallet kunne kalle runddansmusikk for «byslåtter», og flere av dem spilte en og annen byslått innimellom de andre slåttene. Så ble det mulighet for å få svingt seg i en «bydans» for dem som hadde lært seg litt. Byslått-tradisjonen ble til dels utviklet på den eldre bygdedansens premisser både med tanke på innhold, form, bruk og funksjon.

Musikk
------

Gammeldansmusikk er et samlebegrep for flere former av tradisjonell dansemusikk med røtter i nordisk folkemusikk. Musikkformen bærer i seg toner fra både tradisjonell folkemusikk og populær countrymusikk.

De mest tradisjonelle stilartene innen gammeldansmusikk er reinlender, polka, masurka, ril og vals, men begrepet gammeldansmusikk favner et mye videre musikalsk begrep enn kun disse musikkformene. Til musikkformen brukes også gjerne mer moderne musikkinstrumenter enn i tradisjonell folkemusikk, selv om akustiske instrumenter som trekkspill og fele må kunne sies å være svært sentrale også innen gammeldansmusikken.

Utpå 1800-tallet kom munnspillet, enraderen og toraderen til Norge. Særlig ble toraderen populær som dansespillinstrument. Den gav fra seg relativt mye låt, og den eldre bygdedansen hadde fått konkurranse. Så[*når?*] kom trekkspillet eller accordeonet som det også blir kalt i mer klassiske sammenhenger. Trekkspillet hadde en haug med toner, standardbass og melodibass. 

Gjennom hele 1980- og 1990-tallet betydde Titanofestivalen mye for gammeldansmiljøet i hele Norden, men spesielt i Norge der festivalen hvert år arrangerte NM i gammeldansmusikk.

### Gammeldans-artister

Freddy Kristoffersen var en av de gammeldans-artistene som solgte flest album i Norge, totalt har han solgt ca. en halv million album. Han spilte inn 234 låter og totalt 22 album. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kvinne som skimboarder.
Video av skimboarding på Seal Beach i California, 2011.
**Skimboarding** er en vannsport som minner om skateboard og snowboard. Prinsippet er å stå på skimboardet på svært grunt vann og så bevege seg fra stranden og ut i vannet til man treffer en bølge for så å surfe tilbake.

Sporten har sitt opphav i 1920-årene i California.

Det første årlige verdensmesterskapet i skimboarding ble hold i 1976 i Aliso Beach, California.

Brettet
-------

Det finns ulike utforminger av skimboard, men de fleste er ovalformede, 1,5–2 cm tykk, mellom 110–145 cm lang og 45–60 cm bred. Brettet har i motsetning til surfebrett ingen form for styrefinne. Tuppen på brettet er bøyd oppover slik at overgangen fra sand til vann skal være lett. Det finnes to forskjellige typer skimboard, det ene lages av tre og benyttes i hovedsak til å «skimme» på våt sand. Den andre typen er laget av skum og benyttes når en ønsker å ri bølger.

Se også
-------

* Elvesurfing

Referanser
----------

1. ↑  SurferToday.com, Editor at. «The history of skimboarding». *Surfertoday* **(engelsk)**. Besøkt 7. juli 2019. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)
2. ↑  «Best skimboarders in the world to hit Laguna Beach». *Orange County Register* **(engelsk)**. 6. juli 2012. Besøkt 7. juli 2019.
3. ↑  SurferToday.com, Editor at. «How to choose the right skimboard». *Surfertoday* **(engelsk)**. Besøkt 7. juli 2019. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)
4. ↑  «Skimboard Design». *SkimOnline.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 7. juli 2019. Besøkt 7. juli 2019.
Gammelnorsk sau (utgangersau) i Brønnøy, Nordland
**Gammelnorsk sau**, også kalt **austevoldssau**, **utegangersau**, **steinaldersau**, **ursau** og **villsau**, er en norsk sauerase som er bygget opp igjen på restene av den opprinnelige landrasen som eksisterte i Norge og i deler av Europa forøvrig. Rasen tilhører de såkalte *korthalesauene* og er relativt liten av vekst.

Beskrivelse
-----------

Gammelnorsk sau er en primitiv og svært gammel sauetype. Værene veier ca. 43 kg i snitt, mens søyene gjerne veier omkring 32 kg. Ifølge *Breed og Livestock* skal sauer fra Bergensdistriktet ha blitt estimert å være etterkommere etter sauer som har eksistert her i mer enn 3 000 år.

Gammelnorsk sau er lettbeint og hurtig sammenlignet med annen sau. Den kan gå ute hele året. Ulla er fin og varierer i farge fra nærmest hvit via gråe og brune nyanser og mønstre til nær sort. Om ulla får vokse fritt, faller den av tidlig i juli. Den blir normalt ikke samlet inn, og det er sjelden noen bruker den til strikking eller veving, siden garnet gjerne blir grovt.

Søyene får ett til to lam, avhengig av tilgangen på næring i tiden før bedekking og i løpet av vinteren. Ved dårlig tilgang på mat om vinteren, kan det være stor forskjell på lammene om det kommer to og søya avviser i de fleste tilfeller det minste. Ved fødsel veier lammene ca. 3 kg. Søyene har godt morsinstinkt og står gjerne i ro i opp til 3 dager, mens de blir kjent med lammet og det blir sterkere og stødigere på beina. Deretter følger hun flokken, som er med på å beskytte avkommet hennes også.

Alle værene samt ca. 10% av søyene utvikler horn. Søyene får relativt små, geiteaktige horn, mens værene utvikler kraftige, muflon-lignende horn. Hornene utvikles i løpet av det første leveåret og vokser deretter mest om sommeren.

Atferd
------

Gammelnorsk sau har en unik fluktatferd sammenlignet med annen sau. Når den flykter for rovdyr vil den spre seg ut i vifteform. De sterkeste dyra vil dominere flukten og trekke rovdyra til seg, slik at de svakeste rekker å gjemme seg vekk. Siden denne sauen er svært hurtig blir det nesten aldri registrert tap av sau som følge av rovdyr. Ulempen er at denne sauen heller ikke er like enkel å kontrollere med en gjeterhund, siden den vil bruke samme fluktatferd overfor denne. Resultatet er at hundene gjerne kommer tilbake med kun få dyr. Sauene vil også legge på svøm for å unngå å bli fanget.

Annet
-----

Siden Norsk Villsaulag ble stiftet i 1995 har antallet gammelnorsk sau- og villsau-bønder vokst ganske hurtig.

Referanser
----------

1. ↑  Breed of Livestock (Oklahoma State University)

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Villsaulag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Jutholmsvraket** er et handelsfartøy fra 1700-tallet som ligger på 13 m dybde utenfor Dalarö i Stockholms skjærgård. Det er et godt bevarte skipsvrak etter et tremastet fløytskip. Dekket er borte, men det 23 meter lange skroget er fremdeles i ett stykke. Vraket ligger ved Liljeholmen rett utenfor øya Jutholmen, dermed navnet «Jutholmsvraket».

Vraket ble oppdaget i 1965 av Sven-Olof Johansson og undersøkt av marinarkeologer i 1970-1974. Ombord i vraket var kanonkuler, solur og flasker funnet. 

Fartøyet var flatbunnet med meget loddrette skipssider som svinget dels innover mot relingsbordet («tumblehome»). Skipet var rundgattet. Deler av de øvre deler av skroget var intakt ved oppdagelsen, men akterkastellet og mesteparten av riggen hadde kollapset i tiden etter skipet var utgravd. Akterkastellet var klinkbygd i motsetning til skroget som var kravellbygd. Dette er også sett på regalskipet «Vasa» fra 1628. Det viser seg at skipet var konstruert som et fløyteskip, men av mindre størrelse enn normalt og dermed tilhørte den mindre varianten, *«bootje»*.

Dalarö var en tollstasjon for alle handelsfartøyer på vei til eller fra Stockholm eller Norrland i utenriksfart som måtte fortolle sin last der. Ifølge Christian Ahlström skulle vraket være «De Vrede» fra Amsterdam som forlist med en last på 200 tonn jernstanger i september 1700 av uvisste årsaker. Spor etter brann var funnet på vraket. Deretter ble lasten og kanonene berget.

Etterpå ble vraket deretter beskyttet med et dragstag av stål for at det ikke skulle falle fra hverandre. Det ble undersøkt på nytt i 2008 av marinarkeologene som i mellomtiden hadde fått tilgjengelighet på ny viten og ny teknologi for en gjentakelse av undersøkelsene. 

Men underdelen av skroget med bunnplankene er fremdeles tildekket, slik at man ikke vet hva slags byggemetode var brukt, klampbygging eller kravellbygging. Den første byggemetoden, «på klamp», dels er skallbygging i prinsippet helt opp til slaget før spantene blir reist. Et kravellbygd skip normalt var *skjelettbygget* med spantene som det formgivende elementet under byggingen.

* Type: Bootje, den mindre varianten av fløytskipet
* Lengde: 25 m
* Bredde: 6 m

Eksterne lenker
---------------

* Nye avsløringer om Jutholmsvraket
**Gammelirsk** eller **gammelgælisk** er det navn som er gitt den eldste form av det irske språket, eller heller de goidelske språk, hvor det finnes omfattende skriftlige tekster. Gammelirsk var i bruk fra 500-tallet og fram til 900-tallet da det gikk over til mellomirsk.

En enda eldre form for irsk er kjent som primitiv irsk. Fragmenter av primitiv irsk, hovedsakelig personlige navn, er kjent fra inskripsjoner på stein skrevet med alfabetet ogham. Disse inskripsjonene dateres fra 300-tallet og fram til 500-tallet. Primitiv irsk er meget beslektet med felleskeltisk språk, forløperen til alle keltiske språk.

Gammelirsk opptrer først i margene av latinske religiøse manuskripter så tidlig som 500-tallet. Et stort antall tidlige irske tekster, dog nedtegnet i manuskripter i den mellomriske perioden (slike som *Lebor na hUidre* og *Leinsterboken*) er i alt vesentlig gammelirsk i sitt vesen og karakter.

Gammelirsk er forløperen til moderne irsk, skotsk-gælisk og manx (som ble talt på øya Man i Irskesjøen). Imidlertid atskiller det seg fra disse, og både grammatikk og lydsystemer av moderne språk er langt enklere enn hva gammelirsk var.

Samtidig gammelirsk forsking er fortsatt meget påvirket av verkene til en lite antall forskere som var aktiv på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet, blant dem Rudolf Thurneysen (1857–1940) og Osborn Bergin (1873–1950). Deres bøker er sett på som essensielt for enhver entusiast av gammelirsk selv i dag.

Eksterne lenker
---------------

* An Etymological Dictionary of the Gaelic Language MacBain, Alexander Gairm Publications, 1982
* Old Irish dictionary – Gammelrisk ordbok
* Old Irish Online fra Universitetet i Texas ved Austin.
* eDIL (digital utgave av *Dictionary of the Irish Language*)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Geungusu av Baekje** (født 322, død 384) var 14. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Geungusu var eldste sønn av den 13. kongen, Geunchogo og far til de senere 15. kongen, Chimnyu og 16. kongen, Jinsa.

Bakgrunn
--------

I 369 ledet kronprins Geungusu Baekjehæren mot en invasjon fra Goguryeo og tok 5 000 fanger. Han fortsatte til Pyongyang og Sugok-seong i 371 der han drepte Goguryeokongen Gogugwon i kamp.

Han fulgte ellers i sin fars politikk og allianse med Jin-klanen. Hans sjefsminister, Jin Godo var far til hans kone, dronning Ai.

Konge
-----

I Geungusus regjeringstid var forholdet mellom Baekje og Goguryeo fiendtlig og det ble ikke bedre. Geungusu erobret Pyongyang i 377 med 30 000 soldater. Hadde han fortsatt inn i Goguryeo der det var uro etter Gogugwons død kunne de territorielle vinningene vært betydelig større.

Baekje fortsatte som en økonomisk og militær makt i regionen. Geungusu beholdt de vennskapelige relasjonene med Kina og Yamato-Japan. Han er nevnt i *Nihonshoki* for å ha sendt den boklærde Wang In til Japan med kopier av Konfucius' analekter og en kopi av den kinesiske boka Qianziwen som handler om kinesiske tegn. Noen koreanske kilder mener dette skjedde senere under kong Asin.

Geungusu opplevde flere værrelaterte hendelser. Etter en omfattende tørke i 382 viste kongen sin kjærlighet til folket, da han delte ut de kongelige matlagrene.

Geungusu døde i 384 etter 10 år på trona. Han ble etterfulgt av sin eldste sønn, Chimnyu.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
***Pennskaftet*** er en svensk roman av Elin Wägner utgitt i 1910.

Etter århundreskiftet i 1900 fikk Sverige noen kvinnelige journalister, blant andre Hedvig af Petersens (Aftonbladet), Anna Stina Rydell (Dagens Nyheter), Ellen Rydelius (Svenska Dagbladet), Elin Brandell (Dagens Nyheter) og Else Kleen (Dagens Nyheter).

Fra 1908 hadde også Wägner begynt å arbeide i Dagens Nyheter og hennes roman handler om den kvinnelige journalisten Barbro Magnus («Pennskaftet») som snart blir en glødende tilhenger av kvinnelig stemmerett og hennes romanse med den unge arkitekten Dick Block. Det unge paret har ikke penger til å gifte seg. Hun bryter mot tidens konvensjoner ved å en tid bo i en sommerhytte sammen med forloveden sin, uten overvåkning av en eldre kvinnelig slektning. "Pennskaftet" blir også kjent med den unge lærerinnen Cecilia Bech som også blir dradd inn i stemmerettsbevegelsen og har fått noe å leve for.

Romanen ble en salgssuksess. En årsak til den oppmerksomhet som romanen fikk var kanskje den seksuelle moralen som Wägner fremmer i romanen: en ung ugift kvinne kan mycket väl ha ett seksuelt forhold med en mann bara man er forelsket. Romanen tar også opp prostitusjonen i Stockholm: "Pennskaftet" overtar en leilighet etter en ung prostituert, Klara, og blir deretter oppvartet av Klaras kunder. Det er mulig at Wägners syn på seksualmoralen kan ha blitt påvirket av Ellen Key som hevdet at kjærlighet var viktigere enn vigselattest.

Kilder
------

* Ulla Isaksson og Erik Hjalmar Linder (1977). *Elin Wägner. Amason med två bröst. 1882-1922*. Stockholm: Bonniers. s. 135-150. ISBN 91-0-041743-2.

Portal: Litteratur
**Ivo Felix** (født 4. desember 1955 i Jilemnice) er en tsjekkisk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt for Tsjekkoslovakia i årene 1968-1982.

Han ble nummer 33 av 40 deltakere i VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975, og nummer 26 i normalbakken i Seefeld i OL i 1976. I skiflygingsuka i Oberstdorf i 1976 ble han nummer 7. Felix deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1975/76, 1977/78 og 1978/79, med 21. plass i 1975/76 som beste sammenlagtplassering. Han ble nummer 4 sammenlagt i Beskid-turneringen i 1979. I verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, var hans beste rennresultat 5. plass i normalbakken i Zakopane 26. januar 1980, noe som bidro til at han ble nummer 58 sammenlagt den sesongen.

Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| År | 1975/76 | 1977/78 | 1978/79 |
| Plassering | 21 | 74 | 40 |

Referanser
----------

1. ↑  Sports Reference: Ivo Felix Arkivert 13. desember 2012 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 25. juni 2017)
2. 1 2  Adam Kwieciński: Ivo Felix Arkivert 22. juni 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 25. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivo Felix – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Felix – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Ivo Felix – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Felix – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Gammelnorsk homiliebok
**Gammelnorsk homiliebok** er en samling prekener på norrønt, bevart i et håndskrift fra ca. 1200. Samlingen er en viktig kilde til tro og teologi i de første århundrene av norsk kirkehistorie. Det finnes også et tilsvarende håndskrift fra Island: *Gammelislandsk homiliebok*. Sammen representerer disse homiliebøkene viktige deler av den eldste norrøne prosalitteraturen. De fleste av tekstene er fra 1100-tallet, og er oversatt fra latin, men fritt bearbeidet. De to homiliebøkene har 11 tekster felles, som alle er kopiert fra eldre forelegg. To av disse tekstene, stavkirkeprekenen og prekenen for mikkelsmesse, er også funnet i et av de eldste islandske håndskriftene, AM 237a fol. som ble skrevet rundt 1150.

Lingvistiske trekk tyder på at boken ble skrevet på Vestlandet. Flere institusjoner har tidligere vært foreslått, som Munkeliv kloster i Bergen eller Selja kloster ved Stad. Nyere forskning utpeker Bergen som opprinnelsessted, enten knyttet til virksomheten ved domkapitlet, dvs. kollegiet av kanniker ved domkirken i Bergen, eller Jónskirkja, det augustinske klosteret i byen.

Kjernen i Gammelnorsk homiliebok er en samling av prekentekster for kirkeåret. For Olsok-feiringen er prekenen byttet ut med en norrøn oversettelse av Olavslegenden *Passio Olavi*. Homilieboken inneholder også tekster som er generelt oppbyggelige, som Alcuins *Om dydene og lastene*, *Samtalen mellom sjelen og legemet*, og en kommentar til Fader Vår. Hvordan boken er brukt i praksis, er usikkert, men den kan like gjerne ha vært brukt som en praktisk homiletisk håndbok som til høytlesning.

Moderne utgaver
---------------

* *Gamal norsk homiliebok : Cod. AM 619*. Ved Gustav Indrebø. Dybwad forlag, 1931.
	+ Faksimileutgave. Universitetsforlaget, 1966
* *Gamalnorsk homiliebok*. Omsett av Øystein Frøysadal; utgitt [i utvalg] i sjette bind av bokverket *Den Norrøne litteraturen* (1961-63).
* *Gammelnorsk homiliebok*. Oversatt av Astrid Salvesen; innledning og kommentarer ved Erik Gunnes. Universitetsforlaget, 1971
	+ Faksimileutgave. Pensumtjeneste, 1998. ISBN 82-13-01283-6
	+ Utdrag gjengitt i *Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder,* 2004

Studier i utvalg
----------------

* Haugen, Odd Einar og Ommundsen, Åslaug, red.(2010) *Vår eldste bok. Skrift, miljø og biletbruk i den norske homilieboka.* Bibliotheca Nordica, vol. 3. Oslo: Novus. ISBN 978-82-7099-589-9
* Hjelde, Oddmund. *Kirkens budskap i sagatiden*. Solum forlag, 1995 ISBN 82-560-0968-3

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Gammelnorsk homiliebok hos Store norske leksikon
* Gammelnorsk homiliebok, oversatt til bokmål, digitalt tilgjengelig hos Nasjonalbiblioteket
Yellowstone Rivers elvesystem
**Clarks Fork Yellowstone River** (noen ganger kalt **Clarks Fork River** skjønt det gir en forvekslingsfare) er en sideelv til Yellowstone River, 150 mi (241 km) lang i de amerikanske delstatene Montana og Wyoming.

Den har sitt utspring helt sør i Montana, i Gallatin National Forest i Beartooth Mountains, om lag 4 mi (6 km) nordøst for Cooke City og sørvest for Granite Peak. Den renner sørøstover til Shoshone National Forest i det nordvestre Wyoming, østenfor Yellowstone National Park, og så vender den mot nordøst og inn i Montana igjen. Den passerer da i Montana småbyene Belfry, Bridger, Fromberg og Edgar, og tømmer seg i Yellowstone om lag 2 mi (3 km) sørøst for Laurel.

**Clarks Fork of the Yellowstone River** skal ikke forveksles med Clark Fork River, som er i Montana og Idaho.

Billedgalleri
-------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Clark Fork Canyon, 1893
 |
| Clark Fork Canyon, 1893
  |

|  |
| --- |
| Inner Canyon, 1922
 |
| Inner Canyon, 1922
  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  George William Sherk (2000), *Dividing the Waters: The Resolution of Interstate Water Conflicts in the United States*, Martinus Nijhoff Publishers, ISBN 978-90-411-9819-8,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gammelislandsk homiliebok**, eller **Islandsk homiliebok**, er en håndskreven samling prekener på islandsk, skrevet på Island rundt 1200. Manuskriptet består av 120 blad pergament, og er innbundet i selskinn. Gammelislandsk homiliebok oppbevares hos Kungliga biblioteket i Stockholm.

Boken inneholder 56 prekener, hvorav 11 av dem er felles med den norske versjonen, Gammelnorsk homiliebok. Omtrent halvparten av prekenene er oversettelser fra latin. Gammelislandsk homiliebok er den eldste bevarte boken med islandsk tekst. Det er ikke kjent hvem som har skrevet den, eller hvor den har blitt skrevet, men Benediktinerklosteret Þingeyrar på Nord-Island er foreslått som bokens tilblivelsessted.

Boken ble kjøpt av islendingen Jón Eggertsson, på vegne av Antikvitetskollegiet, under Jóns rundreise på Island i 1682-1683. Fra Antikvitetskollegiet kom boken senere til Kungliga biblioteket i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑  Mæhlum, Lars. (2013, 22. desember). Islandsk Homiliebok. I Store norske leksikon. Hentet 29. september 2016 fra .
2. ↑  Kungliga biblioteket: Nordiska handkrifter, Isländska Homilieboken. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. juli 2016. Besøkt 29. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Om Islandsk homiliebok hos Store Norske leksikon
* Isländska Homilieboken hos Kungliga biblioteket, Sveriges nasjonalbibliotek
En Dacia Logan MCV.
**Dacia** (uttales IPA: ˈdat͡ʃi.a) er et rumensk bilmerke som siden 1999 er eid av den franske bilprodusenten Renault. 

Firmaet, som het *Uzina de Autoturisme Pitești* (UAP) da det ble stiftet i 1966, produserte Dacia-biler ved fabrikken i Colibași (som per 2018 er en del av byen Mioveni), i nærheten av Pitești, som begynte å produsere biler i 1968. Fabrikken var en viderføring av «Vasile Tudose»-fabrikken, som ble stiftet i 1952, og som for det meste produserte bildeler for rumenske lastebiler som ble produsert i Brașov. De første Dacia-modellene, av typen *Dacia 1100* (Renault 8 bygget under lisens), ble først produsert i august 1968. Til å begynne med, bestod produksjonen av å sette sammen og male karosseriet som ble laget i Frankrike, montere delene som ble tilsendt fra Frankrike og teste bilene før de forlot fabrikken. I de tre første årene produserte fabrikken 37 546 biler, som ble solgt for 55 000 lei. Dens maksimalhastighet var 132 km/time og den brukte 7 liter bensin/100km. Et begrenset antall (under 100 stykker) av modellen Dacia 1100S, som hadde to par lys og en kraftigere motor og som ble brukt som politibiler og i rally, ble også produsert.

I 2004 hadde de modellene Logan og Solenza. Logan selges også under Renault-merket.

I tillegg til sedaner og stasjonsvogner bygget på Renault 12 ble det også produsert en pickup og en kombi.

Referanser
----------

1. ↑  «The History of Dacia Automobile - Wide Open Roads». *Wide Open Roads* **(engelsk)**. 3. januar 2018. Besøkt 10. april 2018.
2. 1 2  «Relaţia uzina Dacia – oras Mioveni | E-antropolog». *www.e-antropolog.ro* **(rumensk)**. Besøkt 10. april 2018.
3. 1 2 3  «August 20, 1968. The first Romanian motor car produced by the plant in Colibasi – Dacia 1100 - The Romania Journal». *www.romaniajournal.ro* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 11. april 2018. Besøkt 10. april 2018.
4. 1 2  «Istoric». *Dacia Clasic* **(engelsk)**. Besøkt 10. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ro) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dacia (cars) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gol Transportes Aéreos** (IATA-kode: **G3**) er et flyselskap fra Brasil som drives etter en lavprismodell. Hovedkontoret ligger i São Paulo. Selskapet opererer flygninger til en rekke destinasjoner i Brasil samt internasjonale flygninger til flere større byer Sør-Amerika. Det inngår i det familieeide konsernet Grupo Áurea, som også eier en rekke buss-selskaper. Selskapet her en flåte på om lag 65 Boeing 737-fly.

Selskapet ble etablert i 2000 og startet flygninger den 15. januar 2001. I 2004 ble Gol børsnotert på børsen i São Paulo og New York. I slutten av mars 2007 offentliggjorde selskapet at de hadde kjøpt konkurrenten Varig.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gol Transportes Aéreos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Gol Transportes Aéreos – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gol, kommentarer fra passasjerer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Fanafjorden** er en fjordarm som går fra Korsfjorden og 8,5 kilometer inn til bunnen av fjorden ved Fanahammeren. Selve fjorden ender ved ytre Milde og har Krokeidvika som avgrensing mot sør.

Fjorden har en dybde på ca. 100 meter ved utløpet og ca. 45-20 meter innerst. 

Vinteren 1854/55 var Fanafjorden helt islagt, så folk tok seg frem på *isleggjer* (= leggbein av sau, liggende løst under skosålene). Hvis isen var jevn, tok folk seg raskt frem ved hjelp av en piggstav som de holdt med begge hendene, stakk ned i isen og dyttet bakover mellom føttene sine. Også Byfjorden frøs til, så båter til Bergen la til i Kjøkkelvik i stedet. Der ble varene flyttet over på sleder og fraktet til byen.

Referanser
----------

1. ↑  Fanafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Eiliv Lønning: «Den store isvinteren», *Fanajul 2020*

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Fanafjorden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
***Love Letters*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Roy William Neill.

Handling
--------

Eileen Rodney finner seg forelsket i Raymond Moreland, som poserer som leder for en orientalsk kult. Men oppdager hans falskhet og løgner i tide, for å unngå de alvorlige konsekvensene. Men Moreland kommer snart tilbake igjen, og forsøker å gjenåpne affæren deres under trussel om å avsløre deres tidliger forhold for Eileens nåværende ektemann.

Men kort tid senere blir Moreland funnet myrdet. Den nye ektemannen hennes, som distriktsadvokat, får snart ansvaret for saken. Eileen forsøker å få tak i alle kjærlighetsbrevene som hun tidligere skrev til Moreland. Men dette utløser en uvanlig spennende kjede av hendelser.

Skuespillere
------------

* Dorothy Dalton som Eileen Rodney.
* William Conklin som Raymoond Moreland.
* Dorcas Matthews som Eleanor Dare.
* Thurston Hall som John Harland.
* Hayward Mack som Robert Maxwell.
* William Hoffman som Amos.

Referanser
----------

1. ↑  Love Letters
2. ↑  LOVE LETTERS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Love Letters* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Love Letters* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Love Letters* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Love It to Death*** er et album av Alice Cooper som ble utgitt i 1971. Kjente sanger på albumet var blant annet «Ballad of Dwight Fry», «Is It My Body» og en av Coopers senere standardsanger, «I'm Eighteen». Det var dette albumet som gjorde Alice Cooper band kjent for de brede massene. Mye av æren er vanligvis blitt gitt til produsenten Bob Ezrin som frisket opp gruppas lydbilde med friske ideer og gjorde den langt mer allment tilgjengelig. Det er særlig merkbart på sangen «I'm Eighteen» som opprinnelig var en mye lengre sang og mer psykedelisk, tilsvarende gruppas to tidligere album som alle inneholdt flere lange sanger.

Albumomslaget førte til en del strid ved albumets utgivelse. De første omslagene hadde et bilde hvor Coopers tommel stakk ut av buksene hans, noe som ga illusjonen av et mannslem. Det førte til at plateselskapet sensurerte. Det eksisterer derfor minst fire forskjellige omslag av albumet. Alice Coopers tommel sammen med hans høyre arm er fjernet med airbrush på de sensurerte versjonene. Den første CD-utgivelsen benyttet de mest vanlige sensurerte LP-omslagene som omslagsbilde. Den 8. desember 2009 ble det utgitt en remastered og gullpresset utgave i begrenset opplag som hadde det første ikke-sensurerte omslaget.

Plata be først utgitt på Straight Records, et selskap dannet av Frank Zappa og platedirektøren Herb Cohen. Da albumet ble en suksess hadde det allerede blitt gjenutgitt på plateselskapet Warner Bros. som var de opprinnelige distributørene av platemerket Straight Records.

I 2003 ble dette albumet rangert som nummer 460 av de 500 beste musikkalbum gjennom alle tider på magasinet *Rolling Stones* liste. Både «Second Coming» og «Ballad of Dwight Fry» har blitt spilt inn av den alternative metallgruppen The Melvins på deres album *Lysol*. 

Love It to Death ble gjenutgitt den 8. desember 2009 i remasteret utgave for Audio Fidelity av Steve Hoffman. Omslaget består av den usensurerte bildet.

Sporliste
---------

Side 1
1. «Caught in a Dream» (Michael Bruce) – 3:10
2. «I'm Eighteen» (Alice Cooper, Glen Buxton, Bruce, Dennis Dunaway, Neal Smith) – 3:00
3. «Long Way to Go» (Bruce) – 3:04
4. «Black Juju» (Dunaway) – 9:09

Side 2
1. «Is It My Body» (Cooper, Buxton, Bruce, Dunaway, Smith) – 2:39
2. «Hallowed Be My Name» (Smith) – 2:29
3. «Second Coming» (Cooper) – 3:04
4. «Ballad of Dwight Fry» (Cooper, Bruce) – 6:33
5. «Sun Arise» (Harry Butler, Rolf Harris) – 3:50

Musikere
--------

* Alice Cooper – Vokaler
* Glen Buxton – Førstegitar
* Michael Bruce – Rytmegitar, tangentinstrumenter
* Dennis Dunaway – Bassgitar
* Neal Smith – Trommer

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Love It to Death* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Love It to Death* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Love It to Death* på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Gold Coast United Football Club** var en australsk tidligere fotballklubb basert i byen Gold Coast i delstaten Queensland. Klubben ble grunnlagt i 2008, og lagets draktfarger var gule skjorter med blå shorts, mens bortedraktene er helhvite. Gold Coast United står for øyeblikket uten lisens etter å ha spilt i landets nest høyeste avdeling A-League frem til 2011/2012-sesongen. Klubben spilte sine hjemmekamper på Skilled Park, et stadion som ble delt med rugbyklubben Gold Coast Titans. Trener frem til klubben opphørte var Miron Bleiberg.

Klubben var eiet av Clive Palmer (70% eierandel per 2011), som er eier av gruveselskapet Mineralogy Pty Ltd, og er en av Australias rikeste menn.

Kjente spillere med tilknytning til klubben
-------------------------------------------

* Australias flagg Jason Čulina (2009–2011)
* Englands flagg John Curtis (2010–dd)
* Skottlands flagg Charlie Miller (2009–2010)
* New Zealands flagg Glen Moss (2010–dd)
* New Zealands flagg Shane Smeltz (2009–2010, 2011–dd)
* Australias flagg Michael Thwaite (2009–dd)

Referanser
----------

1. ↑  The Sydney Morning Herald.com.au – A-League expansion assured as tycoon agrees to fund Gold Coast (Av Michael Cockerill. Publisert 30. mai 2008, besøkt 8. mars 2011)

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider Arkivert 22. juli 2010 hos Wayback Machine.
**Geum** er en elv i Sør-Korea. Den har sin kilde i provinsen Nord-Jeolla og fortsetter inn i provinsen Nord-Chungcheong, nær forstedene til Daejeon og videre sørvest gjennom provinsen Sør-Chungcheong før den munner ut i Gulehavet nær byen Gunsan.

Elva er 396 km lang, noe som gjør den til landets tredje lengste elv eller Koreahalvøyas sjette lengste. Elvas nedbørfelt er på 9 810 km². Den øvre delen av elva flyter sakte gjennom deler av Noryeongfjellet, mens den bukter seg over lavlandet mot havet.

Elver som renner ut i Geum er *Gap-cheon*, *Yugu-cheon*, *Miho-cheon*, *Unsan-cheon*, *Seokseong-cheon* og *Nonsan-cheon*.

Geumelva renner gjennom Gongju.

Se også
-------

* Liste over elver i Korea

Kilder
------

* *Atlas of Korea*, Sung Ji Mun Hwa Co. Ltd, Gyeonggi, 2008 ISBN 978-89-390-0060-5, 93980

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geum River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Géza Pauer** (født 7. januar 1976) er en ungarsk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer på 200 meter. 
Han har deltatt både i VM og OL uten å komme videre fra første forsøksheat. Et unntak var i OL i 2004 i Athen, hvor han presterte sjetteplass i sitt felt i kvartfinalen. Han har en personlig rekord på 20.69 sekunder fra juli 2003 i Budapest, og på 100 meter på 10.26 sekunder fra juni 2000 i Budapest. 
Etter å ha testet positivt på boldenon i 2006, ble Pauer utestengt av IAAF fra september 2006 til september 2008.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 176521, oppført som G&#233;za Pauer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  «Doping Rule Violation». IAAF. 17. januar 2007. Besøkt 21. januar 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geza Pauer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Geza Pauer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Geza Pauer – World Athletics Rediger på Wikidata
**Iver Rasmussen Eide** (født 10. april 1874 på Stene Averøy, død 2. januar 1951 på Eide) grunnla steinindustrien på Eide på Nordmøre.

Det var i 1904 at steinindustrien i ble grunnlagt på Eide på Nordmøre. I begynnelsen ble det bearbeidet marmor til bruer for vei og jernbane. Et pionerprosjekt var byggingen av Raumabanen og særlig konstruksjon og oppsetting av Kylling bru ved Verma. Men også forskjellige bygg rundt om i landet. Etter bybrannen i Ålesund ble det levert mye stein til gjenoppbygningen av jugendbyen.

Omtrent i 1918 begynte produksjonen av gravmonumenter. Dette ble etter hvert en storindustri. Små steinindustrivirksomheter ble etablert mange steder i bygda. Det ble sagt at det i «alle» naust og låver på Eide ble det hugget stein.

Iver Rasmussen Eide ble i 1939 tildelt Kongens fortjenestmedalje i sølv for sin store innsats.

Flere store bedrifter for bearbeiding av stein drives av etterkommere av Iver R. Eide. I dag er steinindustrien den største næringen i kommunen. Eide kommune har omtrent halvparten av markedet for all bearbeidet stein i Norge (2005). Flere steder er det også kalk- og marmorbrudd i fjellet.

Referanser
----------

1. ↑  «Historien om Brødrene Strand Stenhuggeri». Brødrene Strand Stenhuggeri. Arkivert fra originalen 21. oktober 2016. Besøkt 6. februar 2017.
2. ↑  «Søk i arkiv for Kongens fortjenestemedalje».
**Getty Oil** er et amerikansk oljemarkedsføringsfirma med opphav som del av det store integrerte oljeselskapet grunnlagt av J. Paul Getty.

Fra 1949 fremforhandlet J. Paul Getty en serie lukrative oljekonsesjoner med Saudi-Arabia og Kuwait. Gordon Getty og hans familie arvet en 40% andel i firmaet da J. Paul Getty døde i 1976.

I 1984, etter å ha skrevet under på en bindende kontrakt om å selge Getty og dets 2,3-milliarder-fat beredskapslager av beviste oljereserver til Pennzoil, inngikk arving Gordon Getty en dramatisk avtale om å selge firmaet til Texaco.

Den 19. november 1985, i rettssaken «Texaco, Inc. v. Pennzoil, Co.», ble Pennzoil tilkjent en 10,53 milliarder dollar stor erstatning fra Texaco i den største sivile dommen i USAs historie som et resultat av bruddet på den bindende kontrakten.

Mens oljereservene ble solgt, skiftet kun enkelte av raffineriene hender, og Getty fortsatte å eksistere som et nedstrømsselskap. Getty-bensinstasjoner i Nordøst-USA ble solgt som en betingelse for avtalen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for IL Leik |
| Langrenn |
| Langrenn NM på ski |
| Sølv | Sørreisa 1974 |  3x10 km  |
| Sølv | Heddal 1975 |  3x10 km  |
| Bronse | Evje 1975 |  50 km  |
| Langrenn Junior-EM på ski |
| Gull |  1970  |  Stafett  |
| Sølv |  1969  |  Stafett  |

**Iver Jønland** (født 1950) er en norsk langrennsutøver som gikk for Idrettslaget Leik. Han var aktiv fra slutten av 1960-årene og frem til midten av 1970-årene.

Jønland er født og oppvokst på Hølonda der han var sambygding og treningskamerat med Oddvar Brå. Han flyttet til Klæbu i 1975 og har bodd der siden. 

Hans første mesterskap var junior-NM i 1967. I 1969 deltok han i sitt første Junior-EM hvor han tok en fjerdeplass på 10 km og sølv på stafetten (sammen med Anders Lenes og Oddvar Brå). Under Junior-EM i 1970 var han med å ta laget sitt til gull (sammen med Brå og Ivar Formo). En betennelsen i akilles i 1971 førte til at han la opp, men i 1973 gjorde han et comeback. Han ble tatt ut til VM i Falun 1974, men en bronkitt like i forkant av mesterskapet gjorde at det ikke ble noen suksess for hans del. I den Uoffisielle verdenscupen i langrenn sesongen 1974/75 ble han rangert sammen med Audun Nerland på en delt 35.-plass. Da han fikk påvist diabetes i 1975, bestemte han seg for å legge opp.

En bronsemedalje han tok på 5 mila under NM i 1975 regnes som hans gjeveste bragd. Han var også med på stafettlaget til Leik, som bestod av Jønland, Kåre Åmodt og Oddvar Brå. Dette stafettlaget tok sølv både under NM i 1974 og 1975 på øvelsen 3x10 km. Det kan ellers nevnes at han vant Rindalsrennet i 1973.

Referanser
----------

1. ↑   Adresseavisen, utgitt 14. februar 2022, besøkt 1. august 2022, «Iver Jønland, Klæbu, blir 60 år 14. februar»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Iver Jønland – langrennsløperen som fikk diabetes». *www.skihistorie.no*. Besøkt 11. november 2017.
3. 1 2  «Skjebner i idretten: BRÅ, FORMO ... OG HAN SOM BLE SYK». *VG Sporten*. 20. oktober 2017. s. 8-10.
4. ↑  «115 gull, 59 sølv, 37 bronse - Vinteridrettsutøvere fra Gauldalen». *Trønderbladet*. 1. mars 2014. s. 17.
5. ↑  «Rindalsrennets vinnere gjennom 50 år». *www.langrenn.com* **(norsk)**. Besøkt 11. november 2017.
**Getzen** er en samlebetegnelse for ulike tradisjonelle hverdagsretter uten kjøtt eller flesk fra Erzgebirge i Tyskland. Getzen holdt liv i folk i tider da kjøtt og flesk var mangelvare.

**Kjernemelksgetzen** (Buttermilchgetzen) ble laget av en røre av rå, revne poteter og kjernemelk. Kokte poteter kunne også tilsettes. Røren ble saltet og eventuelt krydret med løk, pepper og karve, og stekt i fleskefett, smør eller olje (mest linolje) i ovn eller i Getzenpanne. Hvis mulig kunne en legge spekk eller skiver av bratwurst på toppen under steking. Kjernemelksgetzen ble servert med tyttebærsyltetøy, blåbærsyltetøy eller eplemos. I nyere tid blir røren ofte tilsatt egg eller mel.

**Blåbærgetzen** (Heidelbeergetzen) inneholder, til forskjell fra kjernemelksgetzen, ikke poteter. Det er en eggekake med mel, eggeplomme, melk, salt og eventuelt sukker. Røren dekkes med blåbær (friske eller syltede) og stekes i ovn eller i Getzenpanne. Blåbærgetzen blir servert med sukker og kanel. En annen variant er **Mehlgetzen**, der flesketerninger brukes i stedet for blåbær. I **Semmelgetzen** brukes ristet brødterninger i stedet for mel.
**José Serpa** (født 17. april 1979 i Sucre) er en colombiansk landeveissyklist.

Meritter
--------

2003
Pan Amerikansk Mester, Tempo
2006
**UCI America Tour**
Pan Amerikansk Mester, Landevei og Bane
Sentral Amerikansk og Karibisk Mester, Tempo
Sammenlagt, Vuelta a Venezuela
4. etappe (ITT)
6. etappe, Vuelta Ciclista Por Un Chile Lider
12. etappe, Vuelta a Colombia
2.-plass sammenlagt, Vuelta al Táchira
7, 10. og 14. etappe (ITT)
4. og 5. etappe, Le Tour de Langkawi
2007
5. etappe, Vuelta al Táchira
2.-plass sammenlagt, Le Tour de Langkawi
8. etappe
2008
Sammenlagt, Clásico Ciclístico Banfoandes
6. og 7. etappe
9. etappe, Vuelta a Venezuela
6. etappe, Le Tour de Langkawi
2009
Sammenlagt, Le Tour de Langkawi
5. etappe
Klatrekonkurransen
3.-plass sammenlagt, Tour de San Luis
4. etappe
7. etappe, Vuelta a Venezuela
2010
2. etappe, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
4. etappe, Settimana Ciclistica Lombarda
2.-plass sammenlagt, Tour de San Luis
2011
Giro del Friuli
2.-plass sammenlagt, Tour de San Luis
2. etappe
2012
Sammenlagt, Tour de Langkawi
5. og 6. etappe
Klatrekonkurransen
2014
Trofeo Laigueglia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) José Serpa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – UCI Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) José Serpa – CycleBase Rediger på Wikidata
Ulike typer kolber på jaktgevær. A: engelsk, B: pistolgrep, C: svinekam, D: svinekam med Bayersk kinnstøtte, E: svinekam med kinnstøtte, F: Monte-Carlo og Monte-Carlo-kinnstøtte
**Geværkolbe**, også kalt **skulderkolbe** eller **skulderstokk** (engelsk *buttstock*), er den bakerste delen av skjeftet på lange skytevåpen, som for eksempel rifle og hagle, og brukes for skulderstøtte. Fremfor kolben finnes pistolgrepet for håndplassering. Pistoler og revolvere har ikke kolber, men istedet bare et pistolgrep.

Geværkolber er tradisjonelt laget av tre eller laminert treverk, men på moderne våpen er det også vanlig med kunststoffer som nylon og glassfiberarmert plast, gjerne med en gummiert overflate for bedre grep. I mer eksklusive våpen nyttes dyrere trematerialer som valnøtt eller mahogny. Elfenben og ibenholt har også blitt brukt som eksklusive materialer.

På baksiden av kolben er det ofte montert en kolbekappe, gjerne av myk gummi for å beskytte skulderen mot våpenets rekyl. Kappen har og funksjonen at den beskytter baksiden av kolben mot slag.

Geværkolber kan være sammenleggbare eller mulige å folde, hvor sistnevnte kalles foldekolbe. Mange geværmodeller og haglevåpen kan deles i overgangen mellom kolbe og løpet, for eksempel for lading eller for demontering i forbindelse med transport eller rengjøring.

Se også
-------

* Skjefte
	+ Pistolgrep, delen av skjeftet hvor man holder skytehånden (pistol, rifle eller hagle)
* Glidekasse
* Pipe

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Klikk.no: *Beskytt rifla mot vær og vind*
**Gewehr 98** (G98 eller M98), også kalt **langmauser** (i motsetning til den kortere Karabiner 98k), er en rifle med sylinderlås produsert av Mauser.

Geværet var standardgevær i den tyske hæren fra 1898 til 1935, da det ble erstattet av Karabiner 98k. Kaliberet er 7,92 x 57 mm Mauser. G98 er 1,25 meter lang og veier 4,09 kg. Det har fem patroner i et internt magasin. Navnet kommer av årstallet 1898, da geværet ble satt i produksjon. Det erstattet det tidligere Gewehr 88.

Den tyske riflekommisjonen approberte Modell 98 5. april 1898. Mekanismen var utviklet fra den eksperimentelle Modell 1896. I 1901 ble de første geværene gitt til mannskaper, først i ekspedisjonsstyrken i Øst-Asia, marinen og tre av de høyest prioriterte prøyssiske armékorpsene. I 1904 fikk Waffenfabrik Mauser, en ordre for 290 000 geværer og DWM 210 000 geværer.

Se også
-------

* Gewehr 71
* Gewehr 88
* Karabiner 98k

Referanser
----------

1. ↑  Major Antonsen, A. red. (2014). «Rifler». *Skytevåpen benyttet av Forsvaret etter 1859*. Oslo: Forsvarmuseet. s. 276. ISBN 978-82-91218-63-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mauser M1898 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mauser M1898 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Første verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Pelendur** er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var riksforstander av Gondor i tidsperioden 1944 - 1998 i tredje tideverv.

Pelendur ble født i år 1879, og var en etterkommer av riksforstanderen Húrin av Emyn Arnen. Frem til Pelendur ble alle riksforstandere utpekt av Gondors konger, og mange av dem var fra Húrins hus; etter Pelendur ble tittelen arvelig, og ble overført fra far til sønn.

I 1944 oppstod det en konstitusjonell krise i Gondor etter at dets konge, Ondoher, og hans sønner, Artamir og Faramir, ble drept i krigen mot Vognrytterne fra Rhûn. Pelendur styrte Gondor i ett år før en ny konge ble valgt. Det var to menn som gjorde krav på Gondors trone: Prins Arvedui av Arthedain som var gift med Ondohers datter Fíriel, og general Eärnil som hadde ledet Gondors seier over Vognrytterne. Arvedui baserte sitt krav på at han var en etterkommer av Isildur (den andre Høykongen av Arnor og Gondor, og onkel til Meneldil en av de første kongene av Gondor), og at han var gift med Fíriel, Kong Ondohers eneste overlevende barn, og ifølge gamle lover fra Númenors tid skulle kongens eldste barn overta tronen, uansett kjønn.

Pelendur overbeviste det kongelige rådet om å gi tronen til Eärnil, og begrunnet det med at «Kronen og kongeligheten i Gondor tilhører bare ætlingene til Meneldil, sønn av Anárion, som Isildur tiltrodde riket til. I Gondor blir denne arvtakningen bare regnet gjennom sønner, og vi har ikke hørt at loven er annerledes i Arnor». Selv om Númenor hadde hatt tre regjerende dronninger avslo Pelendur Fíriels krav til tronen, og hevdet at i Númenors tid var det fredelig nok til å tillate kvinner i å styre, men nå var det behov for sterk ledelse som bare fantes blant menn. Det, i tillegg til at Eärnil tilhørte slektstreet til Anárion, gjorde ham til et mer tiltrekkende valg, og han ble kroner til Eärnil II i 1945.

Selv om Pelendur hindret en mulig gjenforening av de to rikene, kan man også argumentere for at han reddet Gondor fra en ny borgerkrig som Ættefeiden. Eärnil var en stor og populær general som nylig hadde ledet Gondor i en seier mot dets fiender, og ble derfor regnet som en helt, mens Arvedui ble regnet som en utlending, og valget av han kunne ha skapt stor spenning blant Gondors befolkning. Det var derfor at Aragorn var forsiktig da han gjorde krav på Gondors trone mot slutten av tredje tideverv.

Etter at Eärnil II ble kronet fortsatte Pelendur å tjenestegjøre som riksforstander frem til sin død i år 1998. Han ble etterfulgt av sin sønn, Vorondil, som ble den første til å arve riksforstander-tittelen. Hans barnebarn, Mardil Voronwë, ble den første regjerende riksforstanderen.