recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Korinthisk olpe, ca. 575–550 f.Kr. Louvre E 647
**Olpe** (gresk: ὄλπη, *ólpē*, flertall: *olpai*)  er en gresk vasetype som i dag ville bli kalt en mugge. Olpe var opprinnelig en betegnelse for en beholder av lær eller mugge for olje og andre væsker, og senere for keramisk vase eller krukke uten avløpsrør. De eldste typene ble framstilt i Korint mot slutten av urkorintisk periode, og den yngre er en attisk type.

Typen er formet som en mugge med vertikal hank og bølget kant. Den er høy i forhold til dens bredde, med en glatt profil og høy hank. Allerede fra tidlig av ble de dekorert med svartfigurmaleri. De kan ha blitt benyttet for drikking, og fungert som mål. Den minner sterkt om oinokhoe, men er mer sylindrisk i formen. Olpe brukes også som navn på en spesiell type oinokhoe (begge betegnelser omgår tidvis hverandre).

Referanser
----------

1. 1 2  «olpe», *Wiktionary*
2. ↑  «Oinochoe, olpe and chous» Arkivert 23. april 2017 hos Wayback Machine. *Classical Art Research Center*, University of Oxford
3. 1 2  «olpe», *Merriam-Webster*

Eksterne lenker
---------------

* «Olpe, Collection Online», *British Museum*
* «Greek Jug (Olpe)», *IU Art Museum*
* «Terracotta oinochoe: olpe (round-mouthed jug)», *Metropolitan Museum of Art*
* «Corinthian olpe», *Hellenic-Art.com*

| * v
* d
* r
Greske vasetyper |
| --- |
| Alabastron **·** Amfora **·** Aryballos **·** Dinos **·** Hydria **·** Kantharos **·** Khous **·** Kotyle **·** Kratér **·** Kyathos **·** Kylix **·** Lagynos **·** Lebes **·** Lekanis **·** Lekyth **·** Mastos **·** Oinokhoe **·** Olpe **·** Pelike **·** Pithos **·** Psykter **·** Pyxis **·** Rhyton **·** Skyfos **·** Stamnos |
**Emil «Miel» Gustav Mundt** (født 30. mai 1880 i Sukabumi i Nederlandsk Østindia, død 17. juli 1949 i Rotterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Mundt vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1908 i London. Han var med på det nederlandske fotballandslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland tapte semifinalen til Storbritannia med 0-4, men vant bronsefinalen over Sverige med 2-0.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Bronse i fotball Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miel Mundt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Miel Mundt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Miel Mundt – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Miel Mundt – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Miel Mundt – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Miel Mundt – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Mariafigur i hvalrosstann funnet ved Skt. Clara kloster, Nationalmuseet. Foto: Orf3us 
**Skt. Clara kloster** var et nonnekloster av fransiskanerordenen i Roskilde på Sjælland.

Klosteret lå i Roskildes nordlige del ved den nåværende *Sankt Clarasvej*. Det ble grunnlagt i 1256 av grevinne Ingerd (Jakobsdatter) av Regenstein (ca. 1200–1258), og ble befolket med kvinner fra Mellomeuropa. Klosterets rikholdige arkiv oppbevares i dag i Det Arnamagnæanske institut, og heri kan ses at det i 1475 hadde 44 søstre av både adelige og borgerlige familier, og derfor har hatt en anselig størrelse.

Økonomi
-------

Etter Ingerds død kom klosteret flere ganger i økonomisk nød, og drømmen om en ferdig kirkebygning, ble ikke innfridd før på 1300-tallet. I arkivet finnes opplysninger om gods og drift; Klosteret har tilsynelatende fungert som en slags bank hvor nonnene utlånte penger mot pant i eiendom og løsøre. Klosterbygningene ble også brukt som oppbevaringssteder for privatfolks verdigjenstander. I 1302 brant bygningene og det ble inngått en avtale med *Klaus Teglbrænder* om brenning av sten til gjenoppbygging av klosteret – en prosess som endte i langvarig strid mellom partene.

Reformasjonen
-------------

Ved reformasjonen hadde klosteret – foruten klosterbygningene – haver, mølle, tegleverk, ladegård samt flere gårder. Klostergodset ble forlent til flere personer – derblant til kansler Andreas von Barby (1508–1559) – og i 1561 ble en stor del av godset makeskiftet til Universitetet, og resten til kronen. I forbindelse med nedrivning av bygningene, solgtes i 1572 store mengder sten til Jakob Ulfeldts byggeri i Bavelse, og senere til herregården Selsø i Horns Herred.

Det står i dag intet igjen av klosterbygningene.

Referanser
----------

1. ↑  *Ingerd Jakobsdatter*, Dansk kvindebiografisk leksikon
2. 1 2  Jørgensen, Jens Anker et al.: *Gyldendals bog om danske klostre*, København, 2004
3. ↑  *Skt. Clara Kloster*, roskildehistorie.dk. Besøkt 14. oktober 2013
4. ↑  *Klaus Teglbrænder og bygningskunsten*, Danmarkshistorien, Den store danske

Portal: Danmark
**Olsen** er en norsk slekt som stammer fra Hvitsten i Vestby og som er særlig kjent for sitt eierskap i rederiet Fred. Olsen & Co. Slektsmedlemmer etablerte seg som skipsredere i Hvitsten fra midten av 1800-tallet.

Historie
--------

Slekten har navnet, et patronym, etter Ole Christiansen (1778–1844), en husmannssønn fra Hobøl. I folketellingen i 1801 var Ole Christiansen en av tjenestefolkene på Vestby prestegård og var i tillegg reservesoldat i det folloske dragonkompani. I 1805 ble Knut Wille utnevnt til ny sogneprest i Vestby, og han bragte med seg en av sine tjenestejenter fra Fron i Gudbrandsdalen, da 18 år gamle Rønnaug Pedersen. I 1811 ble Ole Christiansen og Rønnaug Pedersen gift i Vestby. Samme år flyttet de til Hvitsten, der Ole Christiansen fikk jobb som tømmermann og senere sagmester ved et sagbruk. Han var også husmann og bodde i et beskjedent, lite rødt hus som fortsatt eksisterer side om side med den store villaen Vestre Lysedahl, som etterkommerne fikk bygget.

Oles og Rønnaugs sønner Fredrik Christian (1815–1875), Petter (1821–1899) og Andreas Olsen (1826–1893) ble alle skipsførere og etterhvert skipsredere i Hvitsten. Brødrene startet som skippere på relativt små og gamle skuter, og ble gradvis medeiere og eiere av flere skuter. Den som lyktes best, Fredrik Christian Olsen, eide ved sin død en rekke skuter, men hadde ingen barn, og de to brødrene arvet sammen med enken. Av disse ble det Petter Olsen som la grunnlaget for det rederiet som senere ble kjent som Fred. Olsen. Hans etterkommere bygget på 1900-tallet opp Fred. Olsen & Co. til et stort rederi.

Oversikt
--------

Slektstre (utvalgte personer)

**Treliste**
* Ole Christiansen (1778–1844), tømmermann og husmann; gift med tjenestepiken Rønnaug Pedersen
	+ Fredrik Christian Olsen (1815–1875), skipsfører og skipsreder
	+ Petter Olsen (1821–1899), skipsfører og skipsreder
		- Thomas Fredrik Olsen (1857–1933)
			* Rudolf Olsen (1882–1951)
				+ Sofie Helene Olsen gift Huitfeldt, senere Wigert
			* Thomas Olsen (1897–1969)
				+ Fred. Olsen (1929–)
					- Anette Olsen (1956–)
				+ Petter Olsen (1948–)
	+ Andreas Olsen (1826–1893), skipsfører og skipsreder

Referanser
----------

1. ↑  En vandretur i Fred. Olsens rike
2. ↑  «Fred Olsen: En eventyrlig historie gjennom mer enn 150 år», *Vestby Nytt*, nr. 8, 2013
3. ↑  Odd Harald Hauge: *Fred. Olsen: En uatorisert biografi* (s. 13–29). Gyldendal Norsk Forlag, 1993. ISBN 8205218889
**Anton Hamil Olsen Mysen** (1861–1939) var en norsk sagbrukseier og politiker. Han var Mysens første ordfører 1920–1937 og eier av Nordre Mysen gård. I 1912 ble han valgt til vararepresentant til Stortinget for Venstre. Han var sagbrukseier og eide blant annet Kulevannsaga og andre områder i Trømborgfjella. I 1903 avga han tomt for Mysen kirke og bekostet byggingen.

Det sies at kan hogde skogen, brukte tømmeret og solgte området som ble igjen. Han rakk ikke selge Kulevannsaga før sin død, og området gikk videre i arv og endte til slutt opp hos Arild Mysen som igjen solgte området til sin sønn Eirik Mysen i 2016.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Anton Hamil Mysen, (18.september 1861 - 25.februar 1939).», besøkt 31. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Elisabeth Mysen (2003). «Mysen kirke : Mysen kirke anno 1903; sett i et nasjonalt og kommunalt perspektiv».
3. ↑  Ragnar Duserud (2014). «Historien om Betania i bilder» (PDF).
**Otto Hersing** (født 30. november 1885, død 5. juli 1960) var en tysk marineoffiser som var ubåtkommandør på den suksessrike tyske ubåten «U 21» under den første verdenskrig.

Han var den første ubåtkommandør som senket et fiendtlig skip med et torpedoskudd. Det skjedde 5. september 1914 da han patruljerte kysten øst for Skottland. Der traff han den lette krysseren HMS «Pathfinder», som på grunn av lite kull bare holdt fem knops fart. Torpedoen traff «Pathfinder» bak på et upansret sted like ved et ammunisjonslager, som eksploderte, så skipet sank på få minutter. 259 personer omkom, bare 11 ble reddet.

Han ble for sin innsats tildelt Pour le Merite og Jernkorset i begge klasser.

Etter krigen senket han «U 21» da den skulle føres til England som krigsbytte. I mellomkrigstiden fratrådte han sin aktive tjeneste for den tyske marine, men fortsatte som forbindelsesoffiser for marinen.

Referanser
----------

1. ↑  Williamson, Gordon (2014). *U-boats of the kaisers navy*. London: Osprey Pub. ISBN 978-1-78096-571-0. OCLC 869386197.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Anton Hauge** (født 29. august 1933) er professor emeritus i fysiologi ved Universitetet i Oslo. Han er utdannet lege ved samme universitet og har arbeidet som forsker og lærer ved Fysiologisk institutt og ved San Francisco Medical Center, University of California. Han har også vært anestesilege ved Ullevål sykehus. 

Hauge har fått Universitetets årspris på kr. 200 000,- for fremragende forskningsformidling i 1999 og H.M. Kongens gullmedalje i 1980 (sammen med Gunnar Nicolaysen) for sin forskning i sirkulasjons- og respirasjonsfysiologi. Han fikk Astraprisen for sitt arbeid med å initiere forskningssamarbeid mellom fysiologer og anestesileger i 1970-årene.

Hauges forskning omfatter mange temaer: forandringer i blodkoagulasjon ved infeksjoner, hjertemuskulaturens metabolisme under forhold med varierende oksygentilførsel, reguleringsmekanismer i lungesirkulasjonen, de perifere kjemoreceptorers tilpasning til lavt oksygentrykk (samarbeid med professor Gnaiger i Innsbruck) o.a.

Han har vært en flittig skribent. I fem år var han fast spaltist i *Aftenposten*, og han har vært medredaktør i Kunnskapsforlagets *Store medisinske leksikon*. Hauge var radiokåsør i 1980-årene. Han har deltatt i tre ekspedisjoner i regnskogen i Syd-Amerika og blant annet skrevet artikler om regnskogsøkologi, og mer enn hundre bokanmeldelser.

Referanser
----------

1. ↑  *Tidsskrift for Den norske legeforening*: K. Tveito - «En dyster spøkefugl», Nr. 7 – 7. april 2005 (besøkt 1. august 2014)
**Otto Kaurin Nilsen** (født 30. mai 1917, død 8. desember 1983) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Han var medlem av motstandsgruppen som drev den hemmelige radiostasjonen Theta i Bergensområdet. Han ble arrestert av okkupasjonsmakten den 8. desember 1944, og satt i fengsel i Espeland fangeleir og Møllergata 19. Den 5. mai 1945 ble han dømt til døden, men dommen ble ikke fullbyrdet, og han ble befridd fra fangenskapet etter at de tyske styrkene i Norge hadde kapitulert den 8. mai 1945.

Nilsen var utdannet telegrafist, og i 1942 arbeidet han som jernbanetelegrafist ved Myrdal stasjon på Bergensbanen. Påsken 1942 fikk han besøk på Myrdal av vennen Markus Wiig, som var medlem av en motstandsgruppe som drev radiostasjonen Theta. Folkene som drev Theta-stasjonen hadde blant annet varslet den norske motstandsledelsen i London om det som i ettertid ble kjent som Telavåg-tragedien. Wiig rekrutterte Nilsen som reservetelegrafist i Theta-gruppen. Ved hjelp av et annet Theta-medlem fikk Nilsen hjelp til å finne en annen jobb som ville gjære det lettere for ham å gå inn i motstandsarbeidet, og i mai 1942 var han på plass og klar for å delta i Theta-gruppens virksomhet. Den nye jobben i Sambygg A/S bød på fleksibilitet i både arbeidstid og arbeidsoppgaver.

Otto Kaurin Nilsen var aktiv i motstandsarbedet helt frem til han ble pågrepet og satt i tysk fangenskap den 8. desember 1944. Etter arrestasjonen ble han utsatt for grov tortur, og mishandlingen av Nilsen var ett av tiltalepunktene mot gestapisten Joseph Groth etter krigen. Groth ble dømt til livsvarig tvangsarbeid i Gulating lagmannsrett den 9. april 1947.

Etter krigen ble han ansatt i tollvesenet, som forble hans arbeidsplass frem til han ble krigspensjonist i 1977. Da han sluttet i tollvesenet hadde han stilling som tollinspektør.

Referanser
----------

1. ↑   Universitetsforlaget, «Theta Theta : et blad fra motstandskampens historie, 1940–1945», ISBN-10 8200068234, verkets språk norsk, utgitt 1983, besøkt 29. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bergens Tidende, «Minneord : Otto Kaurin Nilsen», verkets språk norsk, utgitt 12. desember 1983, besøkt 29. november 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergensavisen, «Anmeldte dødsfall», side(r) 24, verkets språk norsk, utgitt 13. desember 1983, besøkt 29. november 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5  Ottosen, Kristian (1983). *Theta Theta : et blad fra motstandskampens historie, 1940-1945*. Universitetsforlaget. ISBN 8200068234.
5. 1 2  Hus, Johan (1994). *Krigsfangen som vart frigitt til jul*. Friske tankar. ISBN 8291386021.
6. ↑  «Minneord : Otto Kaurin Nilsen». *Bergens Tidende*. 12. desember 1983.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Cory Band** (tidl. **Buy As You View Band**, **Just Rentals Cory Band** og **Ton Temperance**) er et brassband fra Wales. 

Korpset fra Rhondda-dalen i det sørlige Wales, ble stiftet i 1884 under navnet *Ton Temperance*, men skiftet navn til *Cory* i 1895. Korpset har vunnet en rekke brassbandkonkurranser, deriblant det nasjonale britiske mesterskapet og europamesterskapet for brassband. 20. juni 2009 markerte Cory Band 125-årsjubileum med dirigent Dr. Robert Childs og gjestesolist Wycliffe Gordon i St. David's Hall, Cardiff.

Referanser
----------

1. ↑  www.coryband.com Arkivert 6. september 2010 hos Wayback Machine. Korpshistorikk
2. ↑  www.4barsrest.com Arkivert 2012-02-29, hos Wayback Machine. Contest Archives
3. ↑  www.4barsrest.com Cory 125th Anniversary Concert

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cory Band på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Cory Band på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Cory Band på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Cory Band på Songkick Rediger på Wikidata
* Cory Band Cory Bands offisielle nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Anton Johan Holmboe** (født 3. juni 1836 på Tromsø, død 3. mars 1920 i Kristiania) var en norsk kjøpmann og ordfører i Vardø.

Holmboe etablerte virksomhet i Vardø, og var byens nest største kjøpmann, og en initiativsrik foregangsmann i Finnmark. Holmboes forretninger omfattet innkjøp og eksport av fisk, handel med blant annet kull, trelast, never, salt og høy, og agentur innen brann- og sjøforsikring.

I en periode på syv år, fra 1861 til 1866, var han Vardøs ordfører.
Han var også kommunestyrerepresentant i mange år, hadde dessuten flere verv innen kommunale kommisjoner, og var formann i handelsforeningen og i to tiår sparebankdirektør i Vardø.
Fra 1880 var Holmboe dansk visekonsul, og fra 1881 tysk konsul.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Slekten Holmboe: stamtavle 1944 med biografiske opplysninger, fotografier og familiedokumenter*. Oslo: Cammermeyers boghandel. 1944. s. 96.
2. 1 2  *Fra Norges Næringsliv: dets mænd og institutioner ved begyndelsen af det 20. aarhundrede*. Kristiania: Forlaget Norge. 1915. s. 18.
3. ↑  Lorentzen, Kristian T. (1987). *Ordførere i Vardø 1839-1987*. [Vardø]. s. 14.
**Valutareform** er en endring av egenskapene til et lands valuta. Valutaen er definert av det offentlige gjennom egne valutabestemmelser, og angår valutaen innenfor det såkalte valutaområdet, som er et avgrenset geografisk område. Gjennom en valutareform vil det bli satt nye valutakurser for kontanter, bankinnskudd og lovlig gjeld. En valutareform vil også vanligvis medføre endring av navnet til den gjeldende valuta.

En pengereform er en endring i landets lovlige betalingsmiddel for eksempel innføring av nye pengeenheter.

Asia
----

### Japan

Japan skiftet i 1871 ut et komplisert system fra edo-perioden med yen som betalingsmiddel og med desimalsystem.

Europa
------

### Norden

Sverige gikk i 1874 over fra riksdaler til krone. Finland gikk bort fra svenske riksdaler og over til russiske rubel i 1809, og innførte i 1860 mark som nasjonal valuta. Da Norge innførte krone i 1873 ble verdien av 1 krone satt lik 0,4032258 gram gull. Vest-Tyskland innførte i 1948 Deutsche mark til erstatning for Reichsmark. Reformen innebar en storstilt pengesanering ved at hver person bare fikk vekslet inn et begrenset beløp. Pengesanering er en pengereform der kontanter (sedler) blir inndratt eller vekslet om. I Norge skjedde dette siste gang i 1945 etter at okkupasjonsmakten hadde finansiert sin virksomhet ved trykking av penger.

Litteratur
----------

* Klopstock, F. H. (1949). Monetary Reform in Western Germany. *Journal of Political Economy*, 57(4), 277-292.
* Tobin, J. (1978). A proposal for international monetary reform. *Eastern Economic Journal,* 4(3/4), 153-159.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Bartoloni, Roberto (1996). *Alle verdens penger*. Oslo: Boksenteret. ISBN 8276831109.
2. ↑  Steigum, Erling (2000). *Samspillet mellom pengepolitikken og finanspolitikken ved et inflasjonsmål*. Sandvika: Centre for Monetary Economics.
3. ↑  Vogt, Johan (1940). *Lærebok i samfunnsøkonomi*. Oslo: Achehoug.
4. ↑  Lutz, F. A. (1949). The German currency reform and the revival of the German economy. *Economica*, 16(62), 122-142.
5. ↑  Rastén, Adolph (1965). *Vest-Tyskland etter krigen: fra nederlaget 1945 til Erhards dilemma 1965*. Oslo: Aschehoug.
6. ↑  «pengesanering – Store norske leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 2. mars 2017.
Vifte fra #1800
**Vifte** er en gjenstand som brukes til å svale ned en person. De første viftene ble laget og brukt i Orienten. En vifte brukt til liturgiske formål kalles flabellum, flertallsformen er flabella.

De første viftene
-----------------

Husslaver sto ved måltidene bak fornemme folk og viftet dem kjølige. På et relieff fra Assyrien av kong Assurbanipal og hans dronning ses dette. Egyptiske relieffer av konger viser dem omgitt av viftebærere. Vifter kunne være av tynne plater eller sammensatt av fjær. En østerlandsk oldtidsform fra omkring 500 år f.Kr. som ble brukt i Hellas, var en vifte av påfuglfjær montert på en stang. Vifter var også brukt i Romerriket. Dronning Theodolinde, gift i 588 med lombardenes konge, etterlot seg en vifte av malte fjær med skaft av emaljert metall. I middelalderen var der vifter av påfugl-, strutse-, papegøye- og fasanfjær med håndtak av gull, sølv og elfenben. Man bar dem ved beltet hengende i et gullkjede. De ble importert fra Levanten til Italia. I det 15. århundre hadde vifter form som et flagg, hvis fane kunne svinges om stangen.

Ulike typer
-----------

Man kan skille mellom to hovedtyper: vifter som kan foldes sammen, og vifter som ikke er sammenleggbare.

Bildegalleri
------------

### Sammenleggbare vifter

* Assymmetrisk kinesisk vifte, utstilt i Alcazar i Sevilla, SpaniaAssymmetrisk kinesisk vifte, utstilt i Alcazar i Sevilla, Spania
* En kinesisk vifte av en type som kalles "paipay", utstilt i Alcazar i Sevilla, SpaniaEn kinesisk vifte av en type som kalles "paipay", utstilt i Alcazar i Sevilla, Spania
* Vifte laget av gråbrune strutsefjær med spiler av skilpaddeskall. Denne viften inngår i samlingen til det statlige kostymemuseet i RotterdamVifte laget av gråbrune strutsefjær med spiler av skilpaddeskall. Denne viften inngår i samlingen til det statlige kostymemuseet i Rotterdam
* Portrett av en kvinne med vifte, Rembrandt og hans atelier, 1643Portrett av en kvinne med vifte, Rembrandt og hans atelier, 1643

### Ikke sammenleggbare vifter

* Kinesisk vifte, utstilt i Alcazar i Sevilla, SpaniaKinesisk vifte, utstilt i Alcazar i Sevilla, Spania
* Vifte med motivet Les Moissonneurs (norsk: Innhøsterne). Viften er laget mellom 1768 og 1799 av Egidio Duni, og tilhører i dag Bibliothèque nationale de FranceVifte med motivet *Les Moissonneurs* (norsk: *Innhøsterne*). Viften er laget mellom 1768 og 1799 av Egidio Duni, og tilhører i dag Bibliothèque nationale de France
* Kinesisk vifte som er flettet av palmefibreKinesisk vifte som er flettet av palmefibre
* En vifte til salgs i KenyaEn vifte til salgs i Kenya

Museer (utvalg)
---------------

*

Kilder
------

* Vifte i Christian Blangstrup, *Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1928) i (#2. utgave, #1928), bind #25, perm #118, skrevet av Direktør Bernhard Olsen og Underinspektør Elna Myggdal

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
Vedlegget til resolusjonen, godkjent og signert av Karl Johan.

|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

**Flaggresolusjonen** er en kongelig resolusjon av 13. juli 1821 som vedtar Fredrik Meltzers forslag til nytt flagg for Norge. Etter en omfattende debatt i 1821 ble Meltzers flagg vedtatt i Stortinget 17. mai 1821 og oversendt Kongen. Kongen skrev «Gillas Carl Johan» ved siden av flagget og godkjente dermed Stortingets forslag.

Riksarkivet eier resolusjonsdokumentet, som er på syv sider. Seks sider tekst datert 13. juli 1821 på Stockholms slott og en akvarell med flere lag med flaggforslaget til Meltzer. Hele dokumentet er en del av Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (*Memory of the World*).

Referanser
----------

1. ↑  arkiv, Arkivverket - Riksarkivet, statsarkivene og Samisk. «Godkjennelsen av det norske flagget 13. juli 1821 - Arkivverket». *www.arkivverket.no*. Besøkt 20. mai 2016.
2. ↑  Arkivverket. «Godkjenningen av det norske flagget 13. juli 1821». Besøkt 20. mai 2016.
3. ↑  «Godkjennelsen av det norske flagget - statsrådssekretariatet juli 1821 - Norges dokumentarv - kulturradet.no». *www.kulturradet.no*. Besøkt 20. mai 2016.
Kaffe
**«The Coffee Song»** (Noen ganger med undertittelen **«They've Got an Awful Lot of Coffee in Brazil»**) er en amerikansk noveltysang med melodi av Dick Miles og tekst av Bob Hilliard.

Den ble først innspilt på plate av Frank Sinatra, som også gjeninnspilte den i 1961 til sin første utgivelse på Reprise Records, 'Ring-a-Ding-Ding!*.*

Sangen karikerer Brasils kaffeoverskudd, hevder blant annet at ingen andre drikker er tilgjengelig og at en politikerdatter ble bøtelagt for å ha nytt en drikk i tillegg til kaffe.

Den har blant annet blitt fremført av Rosemary Clooney, Sam Cooke, Mike Doughty, Louis Prima, Stan Ridgway og The Muppets. En jazzversjon av sangen med Bob Dorough fantes på *Too Much Coffee Man*, en CD-plate med musikk basert på den eponyme Shannon Wheeler-figuren. Den eksperimentelle rockgruppen Soul Coughing gjorde en coverversjon i 1990-årene.

Norsk versjon
-------------

Prima Vera har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «De gamle guttene fra Brazil».

Innspilling
-----------

* Prima Vera. Utgitt på LP-platen *Salmer og sanger vi gjerne hiver* (RCA Victor PL 40 163) i 1979.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Coffee Song* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
**Piotr Fijas** (født 27. juni 1958 i Bielsko-Biała) er en tidligere polsk skihopper. Han deltok internasjonalt (verdenscupen og hoppuka) mellom 1978/79 og 1987/88.

Fijas tok til sammen 3 seire i renn i verdenscupen. Hans beste sesong sammenlagt i verdenscupen var 1984/85, da han ble nr. 14. Han deltok i tre OL (1980, 1984 og 1988), med 7.-plass i normalbakken i Sarajevo i 1984 som beste plassering.

Hans store styrke var som skiflyger. Han tok bronse i VM i skiflyging i Planica i 1979, og i 1987 satte han verdensrekord i Planica med 194 meter. Den verdensrekorden sto i 7 år, og er det lengste skihoppet som er gjort med parallelle ski, altså uten V-stil. Han satte også bakkerekord i skiflygingsbakken i Vikersund i 1986, med 163 meter.

Piotr Fijas la opp som skihopper etter OL i Calgary i 1988. Han er i dag en av trenerne på det polske hopp-landslaget.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Piotr Fijas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Piotr Fijas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Piotr Fijas – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Piotr Fijas – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Slaget ved Bjälbo** i Östergötland rundt 1170 avgjorde de svenske tronstridighetene etter kong Karl Sverkerssons død under overfallet på slottet Näs på Visingsö, Småland i 1167. 

Den døde kongen hadde to brødre Kol Sverkersson og Burislev Sverkersson som gjorde krav på den svenske tronen i likhet med kongens morder, Knut Eriksson. Utenfor Bjälbo i 1170 eller senere i 1173, møttes de to hærene under tronpretendentene, den östgötske hæren ledet av Kol og Burislev Sverkersson av den sverkerska ætten og den västgötiske hæren ledet av Knut Eriksson av den erikska ætten.

Utfallet av det militære sammenstøtet gjorde slutt på en forvirrende tid av konger og motkonger i årene mellom 1167 og 1170 til 1173 der begge tronpretendenter av den sverkerska ætten var slått og drept. Men de historiske kilder om den svenske historien i 1100-tallet er ansett for å være noe usikkert med enorme gap og motstridende opplysninger. En av de antagelige drepte tronpretendentene skulle ha overlevde som biskop *Kol* som døde i Jerusalem i 1196.

Eksterne lenker
---------------

* Eriksgata Skanninge-Alvastra
| Slaget ved Blenheim |
| --- |
| Konflikt: Den spanske arvefølgekrigen |
| *Hertugen av Marlborough som undertegner et brev ved Blenheim*, oljemaleri av Robert Alexander Hillingford |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 13. august 1704 |
| Sted | Blindheim, Bayern48°38'42"N 10°36'0"Ø |
| Resultat | Storalliansen vant slaget |

 |
| Stridende parter |
|  Frankrike Bayern | **Storalliansen**:Englands flagg England Det tysk-romerske rike\*  Preussen\*  Østerrike\*  Hessen-Kassel\*  Hessen-Homburg De forente Nederlandene Danmarks flagg Danmark-Norge |
| Kommandanter og ledere |
|  Maximilian II Emmanuel Greven av Tallard  Ferdinand de Marsin | Englands flagg Hertugen av Marlborough Eugen av Savoia |
| Styrker |
| Ca. 60 000 | Ca. 52 000 |
| Tap |
| Ca. 30 000 | Ca. 12 000 |

**Slaget ved Blenheim** var et større slag under den spanske arvefølgekrigen utkjempet ved landsbyen Blindheim i Bayern den 13. august 1704. Det er normalt kjent under den engelske formen av stedsnavnet, Blenheim. Det er også kjent som **slaget ved Höchstädt** etter den nærmeste større byen, Höchstädt an der Donau.

Opptakten til slaget
--------------------

For å stoppe en fransk og bayersk hær på vei til Wien utførte de britiske og nederlandske styrkene en rask marsj fra Nederland til Bayern. Dessuten ble de møtt fra sør av en østerriksk hær. De møtte de franske og bayerske styrkene ved Blenheim i Bayern.

Slaget
------

Den allierte hæren hadde 52 000 soldater. De dansk-norske, hessiske, hannoverske, prøyssiske, nederlandske og britiske styrkene ble plassert i midten med de østerrikske styrkene på høyre flanke. En tredje gruppe holdt venstre flanke.

De franske og bayerske styrkene var på omtrent 60 000 mann.

Slaget åpnet med at den allierte venstre flanken angrep den franske høyre flanken to ganger. Samtidig angrep den franske venstre flanken den allierte høyre flanken. Den midtre delen av den franske hæren, som besto av unormalt mye kavaleri, ble svekket siden de måtte avgi tropper til flankene. Dette utnyttet de allierte som angrep denne med sin midtseksjon og drev den franske midtseksjonen på flukt. Etter denne aksjonen svingte den allierte midtseksjonen mot høyre og drev den franske høyreflanken på flukt. Den allierte høyreflanken drev deretter den franske venstreflanken på flukt. 
De franske tapene var på 30 000 mann, mens de allierte tapene var på 12 000 mann.

Utfallet av slaget
------------------

Slaget ved Blenheim var et avgjørende slag, det satte den franske allierte, Bayern, ut av krigen og drev de franske styrkene tilbake øst for Rhinen. Dessuten skiftet de franske allierte Savoia og Portugal side. Slaget var også en av de første store britiske seiere på det europeiske kontinentet siden slaget ved Agincourt 300 år før.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |
***The Combat*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Ralph Ince.

Handling
--------

Fru Fleming, i hemmelighet har økonomiske problemer, håper å finne en mest mulig velstående mann for datteren sin som en vei ut av hennes egne vanskeligheter. Muriel er imidlertid, uvitende om morens situasjon, knyttet til Grayson Burton. Men når de forteller fru Fleming om kjærligheten mellom dem, blir hun rasende og nekter hennes samtykke på grunn av Graysons fattigdom. Likevel gifter Burton og Muriel seg i all hemmelighet. Deretter søker han lykken og forsøker å finne gull sammen med to partnerne: Slade, en advokat fra New York, og Rollins en engelskmann.

Men Slade forsøker å rane partnerne sine i løpet av natte, men blir overrasket av Rollins. Slade dreper Rollins med Burtons pistol. Slade stikker av, men kommer deretter tilbake med politiet - som arresterer Burton for drapet på Rollins. Men Burton stikker av og slår seg ned i villmarken, hvor han blir en fredløs på flukt fra loven. Senere blir Philip Lewis, en velstående advokat, forelsket i Muriel. Moren hennes tvinger praktisk talt datteren til å gifte seg med ham, på grunn av rikdommen hans. Hun forteller endelig datteren om deres økonomiske problemer, men kort tid etter ekteskapet hennes dør moren.

Rolleliste
----------

* Anita Stewart som Muriel Fleming.
* John S. Robertson som Philip Lewis.
* Richard Turner som Graydon Burton.
* Virginia Norden som Mrs. Fleming.
* Winthrop Mendell som Herman Slade.

Referanser
----------

1. ↑  THE COMBAT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Combat* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Combat* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Combat* på American Film Institute Rediger på Wikidata
En patruljebil tilhørende FPS
**Federal Protective Service** (**FPS**) er en amerikansk føderal politistyrke underlagt Sikkerhetsdepartementet. FPS ble opprettet i 1971 og har til oppgave å beskytte føderale bygninger og ansatte.

FPS var opprinnelig en avdeling i General Services Administration, den føderale forvaltningstjenesten som har ansvar for føderale eiendommer, anskaffelser og felles administrativ service. Etter terrorangrepet 11. september 2001 ble FPS flyttet til det nyopprettede Sikkerhetsdepartementet, først som en avdeling under Immigration and Customs Enforcement og senere under departementets nasjonale beskyttelses- og programdirektorat.

I tillegg til 2 100 ansatte, hvorav 1 200 med politimyndighet, administrerer FPS 15 000 innleide sikkerhetsvakter som utfører adgangskontroll og forebyggende vakthold i kontorbygg, tinghus og andre føderale bygninger.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Federal Protective Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**ARA «Almirante Brown»** var en argentinsk krysser. Hun er oppkalt etter irlenderen William Brown som kommanderte den argentinske flåten i uavhengighetskrigen og navnet er brukt på flere skip i den argentinske marinen gjennom årene.

Beskrivelse
-----------

ARA «Almirante Brown» var av Veinticinco de Mayo-klassen som også bestod av søsterskipet ARA «Veinticinco de Mayo». Begge skipene ble bygget i Italia, noe de bar preg av til tross for store forskjeller fra samtidige italienske kryssere.

Hovedbestykningen bestod av seks 7,5" kanoner plassert parvis i tre tårn, to foran og et på akterdekket. Disse kanonene hadde en rekkevidde på opptil 27 300 m. Sekundærbestykningen var seks 2×4" kanoner som også kunne brukes for luftvern. I tillegg førte hun to triple torpedorør og tolv 21" torpedoer.

Hun hadde opprinnelig katapulten på fordekket og en hangar under dekk med plass for to fly. Hangaren ble ombygd til andre formål i 1937 og i 1939 fikk hun en ny katapult midtskips i stedet. Hun opererte to, disse var opprinnelig av typen Vought O2U Corsair, men ble senere erstattet i kronologisk rekkefølge av Grumman G-5, Supermarine Walrus og Grumman J2F Duck.

Operativ historie
-----------------

ARA «Almirante Brown» kolliderte under et øvelsestokt under dårlige værforhold 3. oktober 1941 med jageren ARA «Corientes» og senket henne. Selv ble hun truffet av slagskipet ARA «Rivadavia» og fikk store skader. Ellers bestod tjenestetiden av fredelige tokt og flåtebesøk.

Hun fikk status som reserve i 1960 og ble tatt ut av tjeneste 27. juni 1961. Solgt til opphugging i 1962.

Kilder
------

* M.J. Whitley (1999). «Veinticinco de Mayo Class». *Cruisers of World War Two*. London: Arms and Armour Press. s. 12-13. ISBN 1-86019-874-0.
* *For hangarskipet med samme navn se **ARA «Veinticinco de Mayo» (1968)***

**ARA «Veinticinco de Mayo»** var en argentinsk krysser. Navnet, «25. mai», fikk hun etter den argentinske nasjonaldagen, datoen argentinerne begynte opprøret mot den spanske kronen, og navnet er brukt på flere skip i den argentinske marinen gjennom årene.

Beskrivelse
-----------

ARA «Veinticinco de Mayo» var av klassen med samme navn som ved siden av ARA «Veinticinco de Mayo» bestod av søsterskipet ARA «Almirante Brown». Begge skipene ble bygget i Italia, noe de bar preg av til tross for store forskjeller fra samtidige italienske kryssere.

Hovedbestykningen bestod av seks 7,5" kanoner plassert parvis i tre tårn, to foran og et på akterdekket. Disse kanonene hadde en rekkevidde på opptil 27 300 m. Sekundærbestykningen var seks 2×4" kanoner som også kunne brukes for luftvern. I tillegg førte hun to triple torpedorør og tolv 21" torpedoer.

Hun hadde opprinnelig katapulten på fordekket og en hangar under dekk med plass for to fly. Hangaren ble ombygd til andre formål i 1937 og i 1939 fikk hun en ny katapult midtskips i stedet. Hun opererte to, disse var opprinnelig av typen Vought O2U Corsair, men ble senere erstattet i kronologisk rekkefølge av Grumman G-5, Supermarine Walrus og Grumman J2F Duck.

Operativ historie
-----------------

ARA «Veinticinco de Mayo» tilbrakte det meste av sin tjenestetid på øvelsestokt og flåtebesøk. Men under den spanske borgerkrigen ble hun sendt til Alicante, hvor hun lå fra 22. august 1936 til desember, for å ivareta sikkerheten og interessene til argentinske statsborgere.

I 1959 fikk hun status som reserve, og 24. mars 1960 ble hun tatt ut av tjeneste. Hun ble solgt til opphugging i 1962.

Kilder
------

* M.J. Whitley (1999). «Veinticinco de Mayo Class». *Cruisers of World War Two*. London: Arms and Armour Press. s. 12-13. ISBN 1-86019-874-0.
**Ingemar Mayr** (født 30. november 1975 i Sint-Michielsgestel, Nederland) er en tidligere nederlandsk-østerriksk skihopper.

Mayr representerte først Østerrike, og oppnådde 21.-plass i debutrennet sitt i verdenscupen i Innsbruck 3. januar 1993. I mars samme år var han på det østerrikske laget som tok sølvmedalje i lagkonkurransen under junior-VM i Harrachov. Sin sportslig beste plassering i verdenscupen oppnådde han i Engelberg 14. januar 1995, da han ble nummer 15. Etter sesongen 1997/98 klarte han ikke å kvalifisere seg til det østerrikske laget, og han var borte fra internasjonal skihopping i to sesonger.

Ingemar Mayr har nederlandsk mor, og kunne derfor skifte til nederlandsk statsborgerskap. Som en del av det nederlandske landslaget var han tilbake i verdenscupen igjen i januar 2001. 9. desember samme år deltok han på det nederlandske laget som ble sist av 10 lag i lagkonkurransen i verdenscupen i Villach. Individuelt var hans beste plassering for Nederland i verdenscupen 22.-plass i Hakuba 24. januar 2002. Dette var imidlertid et renn med relativt dårlig deltakelse.

Inegmar Mayr deltok i senior-VM to ganger. I Lahtis i 2001 ble han nummer 47 i storbakken, og i Val di Fiemme i 2003 ble han nummer 46 både i stor- og normalbakken. Han la opp etter sesongen 2002/03. Til sammen deltok han i 48 verdenscuprenn – 31 for Østerrike og 17 for Nederland. Hans beste plassering sammenlagt i verdenscupen var 45.-plass, sesongen 1994/95.

Referanser
----------

1. ↑   Die österreichischen Niederländer -Salzburger Nachrichten, 1. januar 2002 (Lest 23. juni 2013)
2. ↑  FIS: World Cup Hakuba 24.01.2002[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingemar Mayr – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**APM Terminals** er et internasjonalt firma som eier og driver container- og havneterminaler i hele verden. Selskapet har hovedsete i Haag, og er 100% eiet av det danske konsortiet A.P. Møller – Mærsk.

Historie
--------

Virksomhetens historie innen drift av havneterminaler går tilbake til 1950-årene, da Maersk Line hadde begynt å håndtere gods på havnekaiene. I 1958 åpnet rederiet sin første havneterminal, da de på havnen i Brooklyn i New York etablerte de første anleggene til å håndtere alminnelig gods og frakt. I 1975 etablerte Maersk den første dedikerte containerterminalen i New York og New Jersey, da de inntok et stort område ved kai 51 ved Port Elizabeth i New Jersey.

APM Terminals ble etablert som et selvstendig selskap under A.P. Møller – Mærsk i 2001 og fikk hovedsete i Maersks hovedkontor på Esplanaden i København. I 2004 flyttet APM Terminals sitt hovedkontor til den nederlandske regjeringsbyen Haag. I januar 2012 leverte APM Terminals ytelser til mer enn 60 rederier fra anlegg i 63 havner, samt 189 landbaserte lagre og kontorer i 61 land på fem kontinenter.

Referanser
----------

1. ↑  APM Terminals. «Our global network». Arkivert fra originalen 28. desember 2017. Besøkt 07.12.2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) APM Terminals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Bodmeri** er et uttrykk fra eldre sjørett. I seilskutetiden, og før en hadde fått telekommunikasjoner, var skipsførers ansvar for skip og last også tillagt at han i nødsfall kunne delfinansiere videre fart ved å *forbodme* (pantsette) skip, frakt og/eller last. Slike finansielle problemer kunne oppstå på grunn av at turen ble hindret av vindstille, storm eller annet som medførte ekstra utgifter eller forsinkede inntekter.

Forbodming innebar at det kunne tas opp lån i form av penger eller tjenester, mot at ytelsen ga panterett. Panteretten (sjøpant) var begrenset til det som avtalen gjaldt slik det fremsto ved endt reise. Rentefoten kunne stå i stil med sikkerheten på verdiene, og var ofte svært høy etter dagens standard.

Sjøfartsloven av 1893 ga regler om bodmeri i 6. kapittel. Disse ble opphevet som foreldet i 1929. Foreldelsen skyldtes i stor grad endringer i kommunikasjon, forsikring og finansformer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Bodil Vidnes-Kopperud** (født 15. desember 1975) er en norsk barnebokforfatter. Hun debuterte i 2007 med *Ønskejenta*, tett etterfulgt av *Nora får en pappa*. Begge bøkene er illustrert av Kåre Martens, og har vært dramatisert for NRK Barnetimen. *Ønskejenta* er senere blitt oversatt og utgitt i Danmark og på Færøyene. I 2009 kom *Nora blir storesøster*, illustrert av Julia M. Gilje. Bodil Vidnes-Kopperud har siden 2010 hatt et tett samarbeid med illustratør Anette V. Heiberg, og sammen har de skapt småbarnsserien *Nilsen og Dina*, som består av syv bøker. I 2012 var to av Nilsenbøkene hovedbok i Bokklubben Barn, og to av bøkene er solgt til utgivelse i Danmark.

Bodil Vidnes-Kopperud arbeider til daglig som lydbokprodusent og –innleser. Hun er utdannet ved skuespillerlinjen ved East 15 Acting School i London (2001), og har tidligere arbeidet blant annet som teaterinstruktør for barn og unge og som tegnefilmoversetter. Vidnes-Kopperud er oppvokst på Hadeland, og er datter av forfatter og journalist Gunnar Kopperud.

Bibliografi
-----------

* *Ønskejenta* (2007)
* *Nora får en pappa* (2007)
* *Nora blir storesøster* (2009)
* *Nilsen og stellebordet* (2011)
* *Nilsen og lekegrinda* (2011)
* *Nilsen og vottene* (2011)
* *Nilsen og Ne* (2011)
* *Nilsen og krokodillemamma* (2012)
* *Nilsen og krabbene* (2012)
* *Nilsen og julenissen* (2012)

Eksterne lenker
---------------

* Nilsenbøkenes nettside[*død lenke*]
* Cappelen Damm, forfatterside[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Bodil Magdalena Dyb** (født 23. januar 1943, død 5. mars 2016) var en norsk lyriker og forfatter, også kjent under navnet **Bodil Dyb Wedeld**.

Hun ble født i Rovde på Sunnmøre. Forfatteren bodde en tid i Vennesla i Vest-Agder. Der var Dyb aktiv i Agder Litteraturlag, og var en av medarbeiderne i *Sørlandsk magasin*. Hun har arbeidet som lærer, vært engasjert i arbeid med kunstformidling, kvinne- og kulturpolitikk. Dyb har gitt ut diktsamlingene *Villhagen* (1976), *Solfangaren* (1978) og *I dette du rører ved* (1988) under navnet Bodil Dyb Wedeld. Hun er representert med dikt i ulike lærebøker, tidsskrift og antologier, samt i de fleste publikasjonene til Agder Litteraturlag.

Til Lars Klevstrands CD *Å, dette hjartet* (1995) skrev hun nynorske tekster til napolitanske viser.

Bibliografi
-----------

* *I villhagen* (Lyrikk, Samlaget, 1976)
* *Solfangaren* (Lyrikk, Samlaget, 1978)
* *I dette du rører ved* (Lyrikk, Samlaget, 1988)
* *Gjenkjennelsen* (roman, Tiden, 1999)

Referanser
----------

1. ↑  Bodil Magdalena Dyb er død; forfatterforeningen.no, 13.3.2016
2. ↑  Ti minutter med Bodil Dyb Wedeld; nrk.no, 3.3.1977
3. ↑  ballade.no: «Klevstrand, Lars» 6. august 2006 (besøkt 13. desember 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bodil Magdalena Dybs bibliografi på ask.bibsys.no (Besøkt 13. desember 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
*Cathedra Petri*, Peters stol ved høgalteret i Peterskirken
**Peters stol**, også kalt **Per varmestein** og **Per heitstein**, er en merkedag som blir feiret 22. februar til minne om apostelen Peter. I Den katolske kirken skal feiringen være et uttrykk for kirkelig samling om paven i Roma.

Denne minnedagen er avmerket på den norske primstaven som Peters stol, *Petrus Cathedratus* eller «Per varmstein». Dagen er også kjent som «Petersmesse om våren». Primstavmerket er en stein eller en nøkkel. Dagen har blitt regnet som den første vårdagen: Fra denne dagen går ikke telen djupare, og fra denne dagen begynner vannet å tære på isen. I folketroen het det at St. Peter kastet varme steiner ned på isen og at han la varme steiner i jorda.

Uttrykket «Peters stol» viser også til et konkret møbel, en stol, *Cathedra*, i Peterskirken.

Begrepet Cathedra betydde etter hvert biskopens læresete og autoritet, og kirkene som ble bygd over disse setene, ble kalt katedraler. Pavens spesielle petrinske lærestol fikk navnet «Den hellige Stol» (Sancta Sedes).

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
Må ikke forveksles med Lagerøl.
Et glass islandsk lager (pils).
Ordet **lager** brukes som begrep for undergjæret øl i den engelskspråklige verden.

Ordet er av tysk opphav, og betegner den måten å brygge øl på som ble utviklet i Bayern i løpet av 1800-tallet.[] Der begynte en å lagre ølet i kjølige grotter, samtidig som en utviklet gjærstammer som arbeidet ved lavere temperaturer enn vanlig. Hovedgjæringen foregår ved 5–9 °C, mens ettergjæringen gikk over lang tid (inntil et halvt år) ved temperaturer ned mot 0 °C. Lager blir vanligvis filtrert når ettergjæringen er fullført, og ølet modnes ikke videre på fat og flaske. Holdbarheten er generelt lang. Lager av pilsnertype kan lagres noen måneder uten å tape smak og aroma, sterke sorter i ett år eller mer.[]

Etter at problemet med kjøling lot seg løse teknisk mot slutten av århundret, ble undergjæring den dominerende metoden, og lagere overtok ølmarkedet i de fleste land.[] Samtidig som brygging i økende grad ble storindustri, har en presset ned lagringstiden. Tradisjonelt var tre måneder vanlig ettergjæringstid.[] I dag finnes det øl på markedet som ikke er lagret mer enn to uker.[]

I Norge og Skandinavia for øvrig ble aldri betegnelsen «lager» særlig utbredt. I Norge brukte man fellesbetegnelsen bayersk øl i det 19. århundre, men med pilsnerølets introduksjon på slutten av 1800-tallet (som også var undergjæret, men framstilt med lysere malt), kom «bayersk øl» til å bety mørkt, undergjæret øl i Norge. Lager med høyere alkoholgehalt har vært kalt export og bokkøl. Fram til 1972 var et lyst lettøl i handelen i Norge under navnet lagerøl.[] Dette ble avløst av briggøl som ble produsert fram til 1987.

I opphavslandet Tyskland er heller ikke betegnelsen «lager» mye brukt. Spesielt i Bayern omtales lyse og mørkere lager som henholdsvis «helles» og «dunkel». «Bock» er mørke og sterke lager. Utenom engelskspråklige land har betegnelsen lager skiftende utbredelse. Den er mye brukt i Østerrike og Sveits, og til en viss grad i Tsjekkia, mindre i Nederland.[] Den brukes også mye i Latin-Amerika.[]

Se også
-------

Lagerøl

Referanser
----------

1. ↑  - Mennesket har utført et lite mirakel med øl Dagbladet

  


| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Petersberg** tidligere **Stromberg**, er et 335,9 meter høyt berg i fjellkjeden Siebengebirge, Rhein-Sieg-Kreis, Nordrhein-Westfalen. På motsatt side av bredden finnes bydelen Bad Godesberg i Bonn. 

Toppen av berget ble bebygget med en sommerresidens kjøpmannen Joseph Ludwig Mertens (1782-1842) og hans hustru, Sibylle Mertens-Schaaffhausen (1797-1857). Paret fikk på Petersberg besøk av blant andre Ernst Moritz Arndt (1769-1860). Stedet ble etter eiernes død brukt som hotell. 

Fra 1949 til 1952 var det hovedkvarter for Det allierte kontrollråd for Tyskland. Etter den tid har det med sin nære beliggenhet til Tysklands tidligere hovedstad Bonn, blitt brukt som offisielt gjestested. Leonid Bresjnev bodde på hotellet i 1973. I de skarpe svingene til hotellet ødela han sin nye Mercedes 450 SLC som han akkurat hadde fått i gave fra sitt vertskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Themenkarten | Geoportal». *www.geoportal.nrw*. Besøkt 11. desember 2016.
2. 1 2  «Bundesgästehaus auf dem Petersberg | Objektansicht». *www.kuladig.de*. Besøkt 11. desember 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |